Menneskelig implantat

Menneskelig implantat (RFID) er microchipimplantater til bruk på mennesker.

Definisjon og opphav

En microchip, også kalt en transponder, er en liten elektronisk brikke i en glasskapsel. Den består av et sett av sammenkoblede elektroniske komponenter som transistorer og motstander, som er spaltet/trykket på en liten chip (gjerne på størrelse med et riskorn) av halvledende materiale som f. eks silisium eller germanium . Microchip ble opprinnelig utviklet av de to amerikanske fysikerne Jack Kilby og Robert Noyce.
Microchip har primært blitt assosiert med merking av husdyr som hunder, katter etc. Dyr får som regel chipen implantert under hunden i nakkeregionen. En slik chip er utstyrt med et unikt identitetsnummer som avleses ved hjelp av spesielle chipavlesere. Dette for å sikre dyrenes identitet samt for å lett kunne fastslå eierforholdet dersom dyret blir borte.

Historikk

Under andre verdenskrig ble det anvendt RF-signaler, et såkalt «Identification Friend or Foe»-system, for å kunne separere de alliertes fly (flyvåpen) fra motstandernes. De allierte flyene avga et gjenkjennelig «blipp» på radarskjermen. Dette var starten på det vi i dag kjenner som RFID.
Henry Stockman publiserte en artikkel i 1948 kalt «Communication by Means of Reflected Power» som også har spilt en avgjørende rolle i utviklingen av den moderne RFID-teknologien. Siden den gang har RFID teknologi avansert og dens bruksområde spenner fra sporing og identifisering av varer og/eller dyr til overvåking og identifisering av mennesker.

Microchipmerking av mennesker

De to amerikanske selskapene Applied Digital Solutions (ADS) og Positive ID Corporation har begge utviklet microchipimplantater til bruk på mennesker. Applied Digital Solutions introduserte en microchip kalt VeriPay i forbindelse med sikkerhetskonferansen ID World 2003 i Paris. Microchipen skulle tjene som en betalingsmetode. Den ble ansett som en god løsning for å motvirke bedrageri og tyveri.  
Verichip er en såkalt RFID-chip som inneholder et unikt identifikasjonsnummer, men kan også inneholde andre personopplysninger. Chippen er passiv så lenge den ikke mottar en radiofrekvent energi, fra f.eks. en skanner. Avlesning av opplysninger til skanner foregår ved at chippen gir fra seg et radiosignal. Skanneren sender informasjon videre til en database.
Tilhengere av denne teknologien har argumentert for at microchip kan brukes til lagring av medisinske journaler.

Implantater i bruk

Menneskelige RFID-implantater har vært et omdiskutert tema helt siden en professor i kybernetikk, Kevin Warwick, fra Universitetet i Reading, utførte den første kirurgiske implantasjonen av en silikonchip under sin egen hud i 1998. Den 23 x 3 mm chipen aktiverte elektroniske apparater ved å sende ut unike identifiseringssignaler kun ved hjelp av radiofrekvenser.
I 2002 vervet en familie fra Florida seg frivillig til å implantere VeriChip under huden [4]. Chipene inneholdt helseopplysninger. Den 12 x 2.1mm store chipen ble den eneste menneskelige implanterbare microchipen som fikk godkjennelse i 2004 av U.S. Food and Drug Administration til å bli markedsført i USA under egne retningslinjer.
På Baja beach nattklubb i Barcelona tilbyr klubben sine VIP-gjester muligheten til å implantere en 1,3 x 1mm stor microchip under huden på overarmen. Chipen gir gjesten adgang til deres VIP-lounger og mulighet til å betale for drinker. Idéen begrunnes med at det vil være enklere for gjestene ettersom bekledningen på strandbarer er badetøy og at det er upraktisk med vesker og lommebøker.[5]

Etiske problemstillinger

Det er store utfordringer knyttet til menneskelige RFID implantater og personvern. RFID merking har tidligere vært koblet til kreft hos dyr.
Det er både bekymring rundt beskyttelse av informasjonen på chippene og det faktiske formålet med dem. Man kan aldri garantere at chipene tilhører riktig person. Ettersom de stort sett implanteres på samme sted vil det være mulig å bytte eier. Dette kan føre til et svartemarked liknende det vi har rundt pass. Det kan også være mulig å skanne RFID-chiper og lage kloner, noe som kan utgjøre et stort sikkerhetsproblem med tanke på identitetstyveri.
Leder for ADS, Scott Silverman, mener at medisinske årsaker vil være den største motivasjonen for å få chipen ut i samfunnet, og at man senere kan benytte chipen til andre formål. Fra et medisinsk ståsted vil det være gunstig å ha en chip som gir presise helseopplysninger som pasienter ikke kan formidle selv. ADS anslår sin VeriChip for sikker ettersom informasjonen er passordbeskyttet og kun kan leses av egnede avlesere.
I Mexico, hvor kidnapping er et enormt problem, argumenteres det for at RFID implantater har mer for seg og gjerne kan gå på bekostning av personvernet.
I kristne religioner vekker RFID-chiper på mennesker stor skepsis ettersom det kan kobles til dyrets tall fra Johannes Åpenbaring.

Fremtidige bruksområder

Det kan være mulig å koble RFID implantater sammen med skytevåpen brukt av offentlige tjenestemenn. Hvis ikke RFID-chipen samsvarer med IDen til skytevåpenet vil ikke våpenet kunne avfyres. [7] (mangler innhold)