google/wiki40b huggingface dataset:
Jin Shu

Jin Shu (kinesisk: 晋书, pinyin: Jìn Shū, «Jinboken») er et kinesisk historisk verk på 130 bind som beskriver Jin-dynastiet (265–420) og Sekstenkongerikene (304-439). Det tar fatt der Chen Shous Sanguo Zhi slutter.
Verket ble til relativt lang tid etter Jin-dynastiets tid var omme. Det ble sammenstilt av historikeren Fang Xuanling (579–648), som var statsminister på sin tid. Enkelte kapitler ble forfattet av keiser Tang Taizong. Boken var ferdig i år 648.
Kvalifisering til VM i fotball 2018 (UEFA), gruppe H

Kvalifisering til VM i fotball 2018 (UEFA), gruppe H begynte 6. september 2016 og endte 10. oktober 2017. Vinneren av gruppa, Belgia, gikk direkte til sluttspillet sammen med de andre 8 gruppevinnerne. Andreplasserte Hellas ble slått ut etter playoff mot Kroatia.

Lagene

Belgia Bosnia-Hercegovina Estland Gibraltar Hellas Kypros
Danskebåt

Danskebåt er en betegnelse for passasjerskip som går (eller har gått) i rute mellom Norge og Danmark.
Germán Lauro

Karriere som junior

Som junior- og U23-utøver har Lauro mange titler på regionalt nivå. I ungdomsklassen vant han både kule og diskos ved Søramerikamesterskapet i friidrett 2000. Året etter vant han gull i diskos ved Søramerikamesterskapet i friidrett for juniorer, og han fikk syvendeplass i diskos, men ble slått av venezuelanske Héctor Hurtado i diskos ved Panamerikanske mesterskapet i friidrett 2001 for juniorer, og fikk dermed sølv. 
Ved Søramerikamesterskapet i friidrett for juniorer 2002 i Brasil fikk han sølv i både kule og diskos, bak brasilianske Gustavo de Mendonça i begge øvelser, og året etter fikk han bronse i diskos samme mesterskap, og fjerdeplass i kulestøt.
I U23-klassen fikk han bronse i diskos ved Søramerikamesterskapet i friidrett 2004, og han fikk gull i både kule og diskos ved Søramerikamesterskapet i friidrett 2006 i samme klasse.

Karriere som senior

Han deltok for første gang i seniorklassen i sørafrikamesterskapet i 2006 i Colombia, og vant gull i kule med 18,97 meter. Han slo med det chilenske Marco Antonio Verni, som vant dette mesterskapet både i 2001, 2003 og 2005. Også ved Søramerikamesterskapet i friidrett 2007 vant han gull, denne gang i både kule og diskos. Ved Panamerikanske leker 2007 i Brasil fikk han fjerdeplass i diskos (56,08 meter) og femteplass i kulestøt (19,49 meter), og han deltok i sitt første VM dette året; VM i friidrett 2007 i Osaka i Japan. I VM greide han 19,19 meter i kvalifiseringsrunden, og gikk ikke videre til finalen. 
Ved Iberoamerikanske mesterskapet i friidrett 2008 i juni fikk han bronse i kulestøt, bak hhv. Borja Vivas og Reinaldo Proenza. I august deltok han ved sommer-OL 2008 i Beijing, men ble slått ut i kvalifiseringsrunden, med 19,07 som lengste støt. 
I 2009 vant han igjen gull i både kule og diskos ved Søramerikamesterskapet i friidrett, som denne gangen ble arrangert i Lima i Peru. Han deltok også ved VM i friidrett 2009, men fikk ingen gyldige støt i kvalifiseringen, og endte på sisteplass. Ved det Iberoamerikanske mesterskapet i friidrett 2010 i Spania fikk han sølv i kule, bak Marco Fortes, til tross for ny personlig rekord på 20,43 meter, og han måtte nøye seg med fjerdeplass i diskos med 59,66 som lengste kast. 
Han fikk gull i kulestøt og sølv i diskos (bak Ronald Julião) ved Søramerikamesterskapet i friidrett 2011. Igjen ble han slått ut i kulestøt i kvalifiseringen ved VM i friidrett 2011, men i oktober fikk han bronse ved Panamerikanske leker i Mexico. Kan støtet 20,41 i finalen, kun 2 cm bak sin personlige rekord fra året før, men måtte se seg slått av Dylan Armstrong (21,30) og Carlos Véliz (20,76). 
Ved VM i friidrett innendørs 2012 nådde han finalen i kulestøt, med 20,40 meter i kvalifiseringen. Dette var ny områderekord innendørs (Sør-Amerika). Alle hans tre støt var over 20 meter. I finalen greide han 20,38 i siste støt, og fikk sjetteplass. 
I juni 2012 deltok han ved det Iberoamerikanske mesterskapet i friidrett i Venezuela, der han vant både kulestøt- og diskoskonkurransen. Han satte ny personlig rekord i diskos med 63,55 meter, og slo Ronald Julião (61,67) med nesten to meter.
Rispa

Rispa er ei skogskledd slette like nord for Tømmerholt og Glomstein vest på Nøtterøy i Færder kommune. Nord for Rispa ligger åsen Brånan.
Yu Kobayashi

Landslaget

Yu Kobayashi spilte 13 landskamper for Japans herrelandslag. Han ble tatt ut i Japans tropp til Asiamesterskapet i fotball for menn 2015.
Nomade

Mennesker

Man skiller gjerne mellom nomader som følger stammens beitedyr etter hvert som de skifter beiteplass, og nomader som flytter fra sted til sted for å selge varer.
Husdyrhold basert på nomadisme er en levemåte som av mange var spådd å dø ut med det andre årtusenet. I sin doktoravhandling «In Defence of Pastoralism: Form and Flux among Tuaregs in Northern Mali», basert både på historiske kilder og egne opphold i Nord-Mali, argumenterer Gunnvor Berge (Universitetet i Oslo, 2000) for at nomadismen langt fra er så «syk» som spådommene skulle tilsi. Nomader har alltid hatt problemer med å tilpasse seg statsgrenser, men i tørre områder der nedbøren er uforutsigelig og ressursene spredt, er det mye som tyder på at nomadene er mer levedyktige enn statene som sprang ut av kolonitiden.
Eksempler på tradisjonelle nomadefolk er beduiner, berbere, tuareger m.fl. Andre eksempler på folk med nomadiske tradisjoner er samene og vandrerfolk som romanifolket (tatere og sigøynere) , det europeiske Jenischefolket og de norske skøyerne.
Infrared Space Observatory

Infrared Space Observatory (ISO) var et ESA-teleskop som observerte i det infrarøde. Det ble skutt opp i november 1995 og gikk tomt for flytende helium i mai 1998 slik at hoveddelen av observasjonene da var over. Et enkelt kortbølgespektrometer opererte likevel alene på teleskopet frem til 2001. Teleskopet ble produsert av Aérospatiale (denne divisjonen ble siden en del av Thales Group).
ISO hadde fire vitenskapelige instrumenter – et infrarødt kamera, et fotopolarimeter og to spektrometre. Hovedspeilet hadde en diameter på 60 cm.
Palmeplystreand

Biologi

Palmeplystreand er én av de to største plystreendene og måler cirka 48–58 cm, og hunnen blir større enn hannen. Hannen veier typisk 760–1 240 g, hunnen typisk 800–1 320 g. Kjønnene er ellers tilnærmet like, men ungfuglene er gjerne noe dusere utfarget og har mindre tydelige spetter.
Fjærdrakten er hvit i buken med sorte flekker (spetter). Oppover brystet veksler den fra brun til rødbrun med mørke spetter, mens den nederst på halsen har en nærmest sort ring med hvite spetter, som gradvis blir mer gråhvit med mindre synlige spetter øverst på halsen og i hodet. Nebbet er sort og læraktig og ender i en liten krok. Issen er nærmest sort, men blir mer gradvis rødbrun ned mot de mørke øynene. Ryggen er rødbrun til brun og oversiden av vingene, som har karakteristiske brede brune fjær med lys kanttrim. Undervingene er mørke. Undergumpen er hvit med små mørke spetter.
Vokaliseringen består av serier med fem høyfrekvente harde «piiip» når den flyr. Denne pipingen blir konstant om den blir skremt, spesielt når den har unger. Arten opptrer i sump og myr som har rikelig med trær, spesielt mangrover, men også på grunt vann i innsjøer og dammer. I så måte er den å finne både i ferskvann, brakkvann og saltsjøer. På Cuba opptrer den ofte også på rismarkene. På Bahamas foretrekker den våtmark omgitt av Rhizophora mangle eller Conocarpus erectus.
Arten er primært frukteter, og den eter helst frukt fra Roystonia regia (cubakongepalme), bær, frø (spesielt gressfrø) og korn. Den sper på kostholdet med noe animalsk føde, trolig mest andunger. Arten er mest aktiv i matfatet om natten, men i mangrovene eter den også på dagtid. Den svømmer, vagler seg i trær og opptrer på bakken og i vadesonen, men det er uklart om arten dykker.
Hekketiden varierer med lokaliteten og kan opptre året rundt. Arten er antatt å være monogam, og bevise for flerårige parforhold finnes. Parene danner løselige grupper og bygger redene i mangrovetrær (Rhizophora) eller i en fordypning (fôret med løv) i bakken under en palme eller i et tett buskas, ofte opp mot 1–2 km fra vann. Hunnen legger normalt 6–12 (typisk 7–8) kremhvite egg, av og til så mange som 16 egg, men også så få som fire egg. Inkubasjonstiden tar cirka 30 dager, og foreldrene ruger i 24-timers skift. Begge foreldrene bidrar fram til avkommet får full fjærdrakt, men akkurat hvor lang tid det tar er ukjent.
Palmeplystreand regnes som standfugl, som kun gjør korte trekk (15–40 km), typisk mellom hekkeplassen eller hjemmeområdet og matforrådene.
Trogonoptera trojana

Utseende

Kroppen har et ytre skjelett (hudplater) som holder de bløte indre organer på plass. Det ytre hudskjelettet er bygd opp for det meste av kitin.  Bakkroppens indre organer består av fordøyelsesorganer, forplantningsorganer og åndedrett. Åndedrettet hos sommerfugler foregår ikke ved lunger, men ved at luft hentes inn og ut av kroppen gjennom små hull i hudskjelettet (spirakler).  I kroppen er det et svært finmasket system av trakéer som leder oksygenet til kroppens vitale deler. En blodvæske som sirkulerer i kroppen, pumpes rundt av et avlangt rørformet hjerte.  
Brystpartiet består for det meste av vingenes muskulatur. Sanseorganer, for syn, smak og lukt er stort sett plassert i hodet. Nervesystemet består av en bukmarg med to nervestrenger og én nerveknute (ganglion) i hvert kroppssegment. Den første nerveknuten, som ligger foran munnåpningen, er spesielt stor og omtales som hjerne.
Larvens hode består av en hard hodekapsel med noen punktøyne. Under øynene er det noen små antenner larven bruker til å finne riktig føde. Larvens bakkropp består nesten bare av fordøyelsessystemet. Dette er ganske kort og mye av maten larven spiser passerer før all næringen er tatt opp. Avføringen kommer ut som små kuler helt bakerst på kroppen.  Larvene ånder gjennom åpninger i hudskjelettet (spirakler), langs kroppens sider.

Levevis

Parringen skjer ved sammenkobling mellom de to kjønnene. Eggene legges rett på larvens næringsplante. Larven lever som plantespiser og er radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning.  
Trogonoptera trojana tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår  en metamorfose i løpet av utviklingen. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium,  en hvileperiode, der sommerfuglens indre og ytre organer endres. Larvens bøyelige og myke kropp omdannes til en puppe med et hardt skall. Når skallet er hardt begynner omdanningen fra larve til den voksne (imago) sommerfuglen. De indre organer brytes i varierende grad ned til en cellemasse.  En omorganisering skjer og dyret bygges opp igjen.  Puppeperioden varierer etter temperaturen.
Operasjonsstue

Utstyr

Siden inngrepene krever godt lys er det vanlig med en større takmontert operasjonslampe som ofte har flere enheter som gir lys fra flere vinkler.
Siden det ofte benyttes sug, oksygen og lystgass er disse gassene ført i fast røropplegg til operasjonsstuen fra en sentral for gasstilførsel, slik at gassen kan taes fra en standard tilkobling i veggen.
Mye av utstyret som benyttes bruker 220V kraftforsyning. Vanligvis er det sikkerhet for konstant strømforsyning med UPS, og/eller generator. En eller flere operasjonsstuer deler vaskerom for instrumenter der det også er mulighet for pakking og sterilisering.
Det er viktig å kunne holde god hygiene og ha enkel rengjøring av operasjonsstuen, spesielt etter operasjoner der det er frigjort bakterier som ved infisert puss eller avføring. Operasjonsstuene er derfor vanligvis flislagt på gulv og vegger.
Det benyttes narkosegasser som kan være skadelige for de som arbeider med mindre mengder gass over lang tid. Derfor monteres det sug som kan trekke ut gasser, både fra narkoseapparatet og fra området ved operasjonen.
Relieff

Et relieff er et skulpturarbeid der motivet er delvis opphøyd og framhevet i forhold til et plant underlag eller en bakgrunnsflate. Ordet kommer fra fransk relief og italiensk rilievo som er dannet av det latinske relevere, det vil si «løfte opp» eller «gjøre høyere». 
Ordet relieff kan også brukes i overført betydning, for eksempel i uttrykk som «å sette noe i relieff», det vil si «å framheve eller understreke noe sterkt». Et relieff er et skulpturarbeid.

Historie

De eldste relieffene en kjenner, stammer fra den såkalte istidskunsten. Siden har de fleste kulturfolk hatt en eller annen form for relieffer eller skulpturell flatekunst. Både sumererne, assyrerne og egypterne lagde relieffer i karakteristisk stil som de dekorerte sine steinmonumenter, steler, byggverk og kunstgjenstander med. Det samme gjaldt oldtidas middelhavsfolk, grekere og romere. De smykket alt fra gravminneer og templer til medaljonger og mynter med utskårne, uthogde eller pregede relieffer. Av utallige eksempler kan nevnes de greske Parthenonrelieffene og den 40 meter høye Trajansøylen av marmor i Roma. Relieffer er også kjent fra templer og byggverk ellers i verden, for eksempel på øya Elephanta ved Mumbai i India og tempelruinen Borobudur på Java i Indonesia.
I renessansen fra 1350 til 1650 lærte kunstnerne seg nye teknikker for å gjengi anatomi og perspektiv riktigere både i malerier og relieffer. Fra tidlig i denne perioden er Lorenzo Ghibertis berømte relieffutsmykkede bronsedører Porta del Paradiso til baptisteriet i Firenze i Italia.
I Norge finner en relieffkunst både i vikingtidas dyreornamentikk på smykker og i treskurd og i støpejernsovner med typiske relieffer av dyremotiver og kongelige emblemer.

Kjente relieffkunstnere

Mange billedhoggere, skulptører, treskjærere, gullsmeder og keramikere, men også malere og andre billedkunstnere har arbeidet med relieffer. Listene viser et utvalg personer ordnet kronologisk etter fødselsår.
Sabinemåke

Taksonomi

En studie fra 2000 fant ut, at Xema er søstergruppen til Pagophila, til tross for store forskjeller i fjærdrakten. Som sådan mener noen at arten består som fire taxa, hvorav isåfall X. s. palaearctica av og til opptrer i Norge, mens andre mener at den er monotypisk.

Biologi

Sabinemåken er en liten måke med som i hekkedrakt har sort hette. Den blir cirka 27–33 cm lang og veier typisk 135–225 g. Vingespennet utgjør cirka 81–87 cm, og vingene er relativt lange i forhold til kroppen.
Fjærdrakten er i hovedsak hvit på undersiden og mønstret lysgrå og mørkgrå oversiden, med en svakt kløftet stjert med hvite halefjær som er sorte ytterst. De ytre primærene er sorte med hvite tupper og danner en karakteristisk hvit triangel når vingene er utslått.
Arten er en utpreget trekkfugl som hekker langs vest- og nordkysten av Alaska, i arktisk Canada og i arktiske områder i Sibir (Russland), i tillegg til på Grønland og Svalbard. Fuglene overvintrer langs nordlige vestkysten av Sør-Amerika og den sørlige vestkysten av Afrika.
Arten hekker på tundraen og foretrekker små øyer der det finnes ferskvann nær sjøen. Den globale hekkebestanden er liten, trolig mindre enn 10 000 par. På Svalbard forekommer arten trolig kun i et svært begrenset antall, kanskje så få som 1–10 par per år. Fuglene livnærer seg trolig i hovedsak på småfisk og virvelløse dyr.
Col du Galibier

Detaljer om stigningen

Fra nord med start i Saint-Michel-de-Maurienne (via. Col du Télégraphe), er stigningen 34,8 km, 2120 høydemeter (gjennomsnitt 6,1%). Den virkelige stigningen starter i Valloire og er 18,1 km (1245 høydemeter, 6,9%). Maksimum stigningsprosent er 10,1% ved toppen.
Fra sør starter stigningen fra Col du Lautaret (2058 moh.) og er 8,5 km, med stigningsprosent på 6,9% (585 høydemeter) med maksimum 12,1% ved toppen.

Tour de France

Col du Galibier ble først brukt i Tour de France i 1911; første rytter over toppen var Emile Georget, som sammen med Paul Duboc og Gustave Garrigou var de eneste rytterne som ikke gikk.
På toppen er det et monument for Henri Desgrange, Tour de Frances første direktør. «Souvenir Henri Desgrange» blir tildelt den rytteren som er først over det høyeste fjellet i hvert års Tour, og det er ofte Col du Galibier.
I 2011-utgaven gikk løypa over Col du Galibier to ganger, inkludert den første målgangen noensinne på den 18. etappen. Dette var også den høyeste målgangen i Tour de France-historien.
Hîncești (distrikt)

Geografi

Distriktet ligger sentralt i landet og grenser til distriktene Nisporeni i nordvest, Strășeni i nordøst, Ialoveni i øst, Cimișlia og Leova i sør, og Romania i vest.
Sermilik (Paamiut)

Sermilik er en fjord i Paamiut kommune, på sydvestkysten av Grønland.
Fjorden er 50 km lang, og er kommunens lengste. I bunnen av fjorden er det en isbre som gir mange isfjell i fjorden. Man kan se både sel og knølhval her.
Slaget ved Wurzach

Bakgrunnen

Etter å ha vunnet Slaget ved Leipheim og tvunget fram oppløsning av bandene langs Donau marsjere deretter Truchsess' hær til Baltringen som ble inntatt og deretter sørover mot sjøen Bodense hvor de kom opp mot «Nedre Allgäu-banden» som var under ledelse av presten Florian Greisel.

Slaget

Det ble en kortvarig affære for de 7 000 bøndene som utgjorde hæren. Bøndene var dårlig organisert og trent og de fikk raskt panikk etter at ligaens artilleri hadde skutt av tre salver inn i deres rekker. Truchsess hadde allerede sendt sitt kavaleri i forveien rundt og byen Wurzach. Herfra kunne de angripe og slå ihjel bøndene mens de flyktet. Fire erobrede kanonstykker ble tatt tilbake av ligaen.

Etterspillet

Wurzach-slaget var i virkeligheten bare en forfektning mot det store slaget som ville ha funnet sted ved Weingarten den 15. april 1525 da Truchsess med sin hær fant en sterk bondehær, «Sjøbanden» på 12 000 mann som hadde fått støtte fra to større byer og eget artilleri. De to hærer først var stilt ansikt mot ansikt, men Truchsess innså at han hadde for lite krutt og trakk seg deretter tilbake til landsbyen Gaisbeuren. Om natten satte han fyr på landsbyen fordi han hadde lært at bøndene hadde planlagt et nattangrep. Dette stoppet det som kunne ha blitt et avgjørende slag, for bøndene trakk seg tilbake den neste dagen i påventelse av støtte fra andre bander .
Påsken som kom og førte til forhandlinger og våpenstillstand slik at Truchsess kunne forbereder seg på slag, men også på å forhindre et farlig oppgjør da det var landsknekter og andre profesjonelle soldater blant bøndene. Den 17. april blir Weingarten-traktaten underskrevet som fastslo at bøndene skulle få sine klager behandlet i en rettssak. Dermed var store deler av Schwaben nøytralisert slik at styrkene i den schwabiske ligaen kunne frigjøres for å bekjemper andre bander. Deretter brøt Truchsess opp og for nordover.
Selvforakt

Selvforakt eller selvhat vil si å sterkt mislike, se ned på eller forhåndsdømme seg selv. Begrepet kan også brukes om forakt for ens egen familie, sosiale gruppe eller en stereotyp man tilhører.
Zavolzje

Zavolzje (russisk: Заволжье) er en by i Nizjnij Novgorod oblast i Russland. Byen ligger ved Volga høyre bredd, vis-à-vis Gorodets. Innbyggertall: 42 900 (est. 2005), 43 971 (folketelling 2002).
Zavolzje ble bygget på 1950-tallet samtidig med byggingen av Gorkij vannkraftverk (nå Nizjnij Novgorod vannkraftverk), og fikk innvilget bystatus i 1964.
Byen er endepunkt for den elektriske jernbanelinjen fra Nizjnij Novgorod.
Amin Maalouf

Bakgrunn

Maalouf ble født i en kristen arabisk familie som det andre av fire barn. Hans foreldre stammet fra fjellandsbyen Ain el Kabou. Maalouf gikk på en franskspråklig jesuittskole, og studerte sosiologi ved Université Saint-Joseph i Beirut. Han arbeidet som direktør for avisen an-Nahar i Beirut frem til utbruddet av borgerkrigen i 1975, da han kom til Paris som flyktning.

Forfatter

Maalouf skriver på fransk, og hans arbeider har blitt oversatt til mange språk. Verkene er preget av hans opplevelser av borgerkrig og migrasjon. Det sentrale temaet i hans bøker er møtet mellom religioner og kulturer, og han behandler særlig historiske temaer.
For romanen Tanios-klippen (Le Rocher de Tanios) fikk han Prix Goncourt i 1993. I Korstogene sett fra arabernes side forsøker Maalouf å beskrive korstogene slik araberne så dem; mer som en okkupasjonskrig enn som en kristen dyd. 
Med Les Identités meurtrières ( Identitet som dreper) fra 1998 vendte han tilbake til essayformen. Her tok han opp problem knytter til identitet i konflikt mellom ulike kulturwr i samband med modernitet og globalisering. Lignende tema tok han også opp i Origines fra 2004, som fulgue det omskiftelige livet til farfaren hans i Levanten.
Maalouf ble tildelt International IMPAC Dublin Literary Award i 2004 og Fyrsten av Asturias' pris for litteratur for 2010.
Lego Star Wars: Droid Tales

Lego Star Wars: Droid Tales er en science fiction-serie basert på Star Wars-universet. TV-serien gikk på Disney XD 6. juli 2015, og tar for seg handlinger og rollefigurer fra Star Wars-sagaen i legoversjon. I Australia og New Zealand hadde TV-serien premiere 21. august 2015.
Serien ble utgitt i forbindelse med den nye filmen Star Wars: The Force Awakens.

Handling

Droid Tales tar seeren tilbake til der hvor det hele begynte i Star Wars-sagaen. Luke Skywalker og hans allierte har beseiret imperiet og ødelagt Dødsstjernen. Under feiringen av seieren stjeles et romskip, hvor R2-D2 uheldigvis er ombord, og blir tatt som gissel. C-3PO og Admiral Ackbar tar nå fatt på en nesten umulig oppgave for å finne R2-D2 og bortføreren. Ettersøkingen avslører en utspekulert plan om skapelsen av en ny hær som skal angripe Luke Skywalker og opprørerne. Samtidig forteller C-3PO historien om hvordan det hele hendte, fra Star Wars Episode I: Den skjulte trussel til Star Wars Episode VI: Jediridderen vender tilbake.
Patrasbukten

Patrasbukten (gresk: Πατραϊκός Κόλπος, Patraikós Kólpos), også kjent som Patraikosbukten, er en bukt i Det joniske hav i Hellas. I øst ligger Rionstredet mellom nesene Rio og Andirrio med Korintbukta på den andre siden. I nord ligger prefekturet Etoloakarnania ut mot bukten, mens Akhaia ligger i sør. I vest ender bukten ved en linje fra øya Oxía til Kapp Araxos. Den er 40–50 km lang og 10-20 km bred med et areal på 350–400 km².
Havnebyen Patras ligger i sørøst og er den eneste større havnen i bukten. Fra her går det ferger til Ancona og Brindisi i Italia i tillegg til Kefallinia. Mesolongi har også en havn. Det ligger strender i sør, i øst og enkelte steder i nord. De gamle havnene i Rio og Andirrio ligger øst i bukten. Det er mye fisk i Patrasbukten.
Tre store sjøslag ble utkjempet i Patrasbukten: Slaget ved Zonchio i 1499, slaget ved Modon i 1500 og slaget ved Lepanto i 1571. Sistnevnte er et av historiens største sjøslag. Selv om de to førstnevnte slagene enkelte ganger også blir kalt «slagene ved Lepanto», er det sistnevnte slag som har blitt knyttet mest med navnet. Lepanto er i dag kjent som Nafpaktos og ligger lenger inne i det som er kjent som Korintbukta. Slaget ved Patras, som ble utkjempet mellom flåtene til Det russiske keiserdømmet og Det osmanske riket, fant sted her i 1772.
Under andre verdenskrig traff skipet «Vivi» en sjømine og sank på 30 meters dyp i Patrasbukten den 11. september 1940.