Wim Sonneveld

Karrieren starter

Wim Sonneveld var sønn av Gerrit Sonneveld og Geertruida van den Berg. Han var bare fem år gammel da moren døde. Sonneveld viste musikalske evner som ung, og i 1932 ble han med i amatørgruppen Keep Smiling, Singers som han forlot i 1934, da han sammen med Fons Goossens begynte å opptre på foreningsjubilea og i institusjoner. 
Senere i 1934 møtte han kritikeren Huub Janssen, og samme reiste de rundt i Frankrike i 1936. Da duoen returnerte til Amsterdam, flyttet de sammen og bodde først på Westermarkt før de senere flyttet til Prinsengracht. 
I 1936 begynte Sonneveld å arbeide som sekretær for Louis Davids på dagtid, mens han spilte småroller og sang chansons på kveldstid. Han debuterte hos Louis Davids 12. februar 1936 i Hollandsche Schouwburg (norsk: det hollandske teateret). Ved siden av dette opptro han også med sitt eget band, De Rarekiek. I 1937 sang Sonneveld i Suzy Solidor og Agnes Capris revyer i Frankrike.
Etter at andre verdenskrig brøt ut i 1939, reiste han tilbake til Nederland. Her opptro han i revyer og teaterstykker, blant annet for Loekie Bouwmeester og i Theater der Prominenten. Videre spilte han med De Sprookjesspelers (eventyrspillerne) der han blant annet møtte Conny Stuart.

Kjente skikkelser portrettert av Sonneveld

En av hans berømte skikkelser var Willem Parel, sønn og barnebarn av en lirekassemann og formann for En-pé-gé – Nederlands ParelGenootschap. Denne skikkelsen ble først populær på teateret, deretter i radiohørespill i begynnelsen av 1950-årene. På hørespillet snakket herr Parel beveget om det å betjene en lirekasse generelt, og øreboksens psykologi spesielt. (En øreboks er (blikk)boksen lirekassespillerne samlet inn penger fra tilhørerne i). I 1955 hadde filmen De Wonderlijke Wereld Van Parel (norsk: Parels forunderlige verden) premiere.

Film og fjernsyn

I 1956 reiste Sonneveld til Hollywood der han spilte i fire filmer, den mest kjente av disse er Silk Stockings (med Fred Astaire). To andre er fjernsynsthrilleren The Pink Hippopotamus og filmen Wasp End. Tilbake i Europa spilte han i 1958 til sammen åtte fjernsynsshow på BBC.
I 1959 gikk revygruppa hans konkurs, og fra 1960 spilte Sonneveld doktor Higgins i 702 forestillinger av musikalen My Fair Lady, som regnes som en av Nederlands største suksesser. Da den ble tatt av plakaten hadde han «slitt ut» tre Eliza Doolittle-er (Margriet de Groot, Dorien Mijksenaar og Jasperina de Jong). Etter dette var han blant annet å se i fjernsynsshowene Doe es wat, meneer Sonneveld (1962) som besto av gamle suksesser, og Blijf in Holland (1963). 
For musikken i Doe es wat, meneer Sonneveld ble han belønnet med en Edisonpris og en hitsingel. Før han i 1964 gikk tilbake til revyscenen, opptrådte han som skikkelsen Frater Venantius  ved en prisutdeling. Opptredenen ble vel mottatt av mange nederlendere, men han fikk også mange negative reaksjoner fra konservative kristengrupper. Etter dette gikk han tilbake til revyscenen, der han i 1964 spilte i Een avond met Wim Sonneveld. Der opptrådte han sammen med Marijke Merkens med Harry Bannink som akkompagnatør. Revyen ble en suksess, og ble ikke tatt av plakaten før midten av 1966.

Frankrike

Wim Sonneveld og Friso Wiegersma flyttet til Frankrike i 1966 men hver gang han var tilbake i Nederland, jobbet han med å fostre nye talenter innen revy og teaterverdenen. I januar 1967 deltok han i suksessrevyen Wim en Ina som først ble tatt av plakaten sommeren 1969. I 1967 fikk han også oppmerksomhet etter en gjesterolle i tv-serien Ja zuster, nee zuster.
Regissøren Rob Touber laget i 1970 tv-programmet Wim Sonneveld i Japan, der Sonneveld synger på lokasjon. I 1971 opptrådte han i et show sammen med Willem Nijholt og Corrie van Gorp. I 1973 spilte Sonneveld i sin siste kinofilm, Op de Hollandse toer. Filmen hadde premiere jula 1973.
Wim Sonneveld døde av hjerteinfarkt 8. mars 1974, 56 år gammel.

Oppmerksomhet i Norge

30 år etter sin død ble Wim Sonneveld allment kjent i Norge gjennom tv-serien Team Antonsen. I serien hadde komiker Kristopher Schau en serie av sketsjer, der han brukte et revyopptak med Sonnenfeld. Til tonene av Sonnenfeld gjorde Schau alt fra å smøre inn ansiktet med krem til å hule ut kneippbrød til tøfler. Sketsjene vakte også oppsikt i Sonnevelds hjemland, og de ble vist for over én million seere på nederlandsk fjernsyn.