François Rabelais

Liv og virke

Selv om verken sted eller dato for hans fødsel kan med sikkerhet dokumenteres, og en del forskere har satt hans fødsel så tidlig som 1483, er det sannsynlig at François Rabelais ble født i november 1494 i nærheten av Chinon i Indre-et-Loire hvor hans far arbeidet som advokat og var en velstående jordeier. La Devinière i Seuilly, Indre-et-Loire, er navnet på den eiendom som det er blitt framlagt som forfatterens fødested og der er det i dag et museum for Rabelais.
Rabelais ble først novise i fransiskanerordenen, en meget streng og ikke særlig vennlig innstilt for studier. Han ble senere munk ved Fontenay-le-Comte hvor han fikk utløp for sin interesser i lærdom; han studerte gresk og latin, foruten også vitenskap, filologi, og juss, og ble kjent med humanister i sin samtid som blant annet Guillaume Budé. Han betraktet Erasmus av Rotterdam som sin åndelige far. På denne tiden hadde Rasmus nettopp utgitt sine kommentarer til Det nye testamente. Teologene i Sorbonne ble rasende, og forbød ikke bare lesning av Det nye testamente på morsmål, men studier av gresk generelt. Alle Rabelais' greske bøker ble beslaglagt. Rabelais søkte hjelp hos en biskop som hjalp ham å sende en henvendelse til pave Klemens VII. Han fikk tillatelse til forlate ordenen og bli medlem av benediktinerordenen ved Maillezais hvor han ble tatt varmt imot. Han fikk også sine greske bøker tilbake.
Senere forlot han klosteret for å studere ved Universitet i Poitiers og Universitet i Montpellier. I sistnevnte var det et berømt medisinsk fakultet (Sorbonne hadde kun et teologisk), hvor han avla en lavere medisinsk eksamen og dessuten foreleste han selv. I 1532 flyttet han til Lyon, et av de intellektuelle sentrene i Frankrike, og hvor han ikke bare begynte å praktisere i medisin, men også å redigere latinske verker for trykkeren Sebastian Gryphius. Fra 1540 kom François Rabelais til Gryphius for å få trykket sine oversettelser av Hippokrates, Galenos, og Giovanni Mainardi. Som lege benyttet han sin ledige tid til å skrive og utgi humoristiske pamfletter som i sitt vesen var kritisk til etablert autoritet og som framhevet hans egen oppfatning på individuell frihet. Han utga også almanakker og andre enkle trykksaker som «lesning for folket» som ble solgt på markeder og av omreisende selgere.
Mens han arbeidet med sine oversettelser kom han over en enkel bok om «den store og enorme kjempen Gargantua» som må ha moret ham nok til at han besluttet å skrive en fortsettelse om Gargantuas sønn, «den meget berømte Oantagruel, dipsodenes konge».
Under psevdonymet Alcofribas Nasier (anagram av François Rabelais minus cedille på c'en) utga han i 1532 sin første bok, Pantagruel, som ble begynnelsen på hans Gargantua-bokserie. I denne boken synger Rabelais vinens pris fra hans hjemby Chinon via blomstrende beskrivelser av livsstilen «spis, drikk og vær glad» til fortellingens hovedfigur Pantagruel og hans venner. Boken ble en stor suksess. To år senere fulgte en nye, da om Gargantua, en generasjon tilbake i kronologisk tid. Deretter, langt senere kom i 1546 Tredje bok, noen annen tittel har den ikke, og etter ytterligere to år kom første del av Fjerde bok. Den ble fullført i 1552, og året etter døde Rabelais. (Det finnes en femte bok som kom elleve år senere, men det er tvilsomt at Rabelais hadde noe med denne å gjøre).
Til tross for bokens popularitet, både denne og dens oppfølger om livet til Pantagruels far Gargantua, ble fordømt av akademikerne ved Sorbonne og av den katolske kirke for deres latterliggjøring av ulike religiøse praksiser. Rabelais' tredje bok, utgitt i hans eget navn, ble også bannlyst. Like fullt ble de lest og spredt rundt om i Frankrike. Rabelais hadde mektige beskyttere. Han var livlege for kirkefyrster og kongelige stattholdere, men for sikkerhets skyld opphold han seg lenge i Roma og i de franske besittelsene i Nord-Italia.