google/wiki40b huggingface dataset:
Sarmatere

Sarmatere (latin Sarmatæ eller Sauromatæ; gresk Σαρμάται, Σαυρομάται) var et iransk folk fra oldtiden som blomstret fra 400-tallet f.Kr. og fram til 300-tallet e.Kr.
Deres område var kjent som Sarmatia til gresk-romerske etnografere og tilsvarte den vestlige delen av Skytia, bestående av sørlige Russland, Ukraina, og østlige Balkan. På den tiden rundt 100 f.Kr. da deres område på sitt største strakte sarmatiske stammer fra elven Wisła til munningen av Donau og østover til Volga, grenset til breddene av Svartehavet og Det kaspiske hav foruten til Kaukasus i sør.
Sarmateres nedgang på 300-tallet e.Kr. er knyttet til stridighetene med hunere, gotere og tyrkere og uroen i forbindelse med folkevandringstiden. Etterkommerne av sarmaterne ble folkeslag som alanere i løpet av tidlig middelalder, og disse ble til sist forfedrene til dagens moderne ossetisk-etniske folkegruppe.

Navnet

Navnene på flere sarmatiske stammer, som Thisomatæ, Iaxomatæ og andre, er karakterisert av endelsen -matæ, og har åpenbart meningen av noe som «stamme, folk, menn», og Conrad Malte-Brun (1829) sammenlignet med Mādai, navnet på oldtidens folkegruppe medere. Det første elementet i navnet er sammenlignet med avestiske zar-, «gammel» av Alexander Lubotsky. Sarmatæ er i sin opprinnelse antagelig bare en av flere stammenavn til sarmaterne som ble benyttet for dekke hele gruppen av ulike stammer med felles språk og kultur som et eksonym av gresk-romerske etnografere. Den greske historiker og geograf Strabo navnga på 100-tallet e.Kr. navnene på hovedstammene til sarmaterne som iasygere, roxolanere, aorsi, og sirakere.
Det greske navnet sarmatai ble forvrengt til varianten sauromatai, åpenbart ved å assosiere med firfisler (sauros). Årsaken for dette har blitt ulikt forklart med deres rustninger minnet om reptiler, deres faner hadde drager, eller deres «små og livlige øyne» i sammenligning med grekerne (Malte-Brun 1829, c.f. Herodotos 4.110-117). Både Plinius den eldre og Jordanes var oppmerksom på at navnene i Sar- og i Sauro- kunne forveksles og refererte til det samme folket. 
Greske skribenter på 300-tallet som Pseudo-Skylaks og Eudoksos fra Knidos nevner syrmatæ som navnet på et folk som levde ved elven Don, noe som kanskje reflekterte endonym som ble uttalt i den siste fase av sarmatiske kulturen. Avesta, en samling av gammeliranske hellige skrifter, nevner Sairima som en region «i vest».

Moderne forskning

I senere utgravninger av sarmatiske funnsteder, ledet av Jeannine Davis-Kimball, er der funnet en grav som inneholdt levninger av kvinnelige krigere. Dette gir til en viss grad støtte til mytene om amasonene. Senere genetiske undersøkelser  av funnene viser tilknytning til de nomadiske kasakerne. Dette understøtter den gamle teorien om at tyrkiske folkeslag som bredte seg inn i disse områdene hverken utslettet de opprinnelige iranske innbyggerne eller fordrev dem helt, men i virkeligheten assimilerte dem i betydelig antall.
Indias nasjonalvalg 2009

Valgordning

Ifølge den indiske konstitusjonen må valg for Lok Sabha (underhuset)  under normale omstendigheter, avholdes minst hvert femte år. Perioden for det 14. Lok Sabha utløp den 1. juni 2009. 
Valget ble ledet av Election Commission of India, som anslo 714 millioner  stemmeberettigede, en økning på 43 millioner etter 2004-valget. I nasjonalbudsjettet presentert i februar 2009 ble 1,120 rupi (176 millioner €) bevilget for valget. 
Tre indiske stater Andhra Pradesh, Orissa og Sikkim holdt samtidig til sine respektive  lovgivende forsamlinger.

Uro under valget

Mer enn seks millioner mennesker hadde i oppdrag å holde ro og orden under valgmåneden. Maoister øst i India drepte elleve personer i to angrep den første valgdagen. Det første angrepet fant sted i delstaten Jharkand der syv sikkerhetsvakter og to sivile ble drept av en landmine og geværskudd. I nabodelstaten Bihar ble to sikkerhetsvakter skutt og drept og en tredje såret.

Valgplan

Valgplan for nasjonalvalg 2009 ble offentliggjort av Chief Election Commissioner of India, N. Gopalaswami, den 2. mars 2009: 
16. april – Andhra Pradesh, Arunachal Pradesh, Assam, Bihar, Jammu & Kashmir, Kerala, Maharashtra, Manipur, Meghalaya, Mizoram, Nagaland, Orissa, Uttar Pradesh, Chhattisgarh, Jharkhand, Andaman & Nicobar Islands, Lakshadweep
22.april – Manipur
23. april – Andhra Pradesh, Assam, Bihar, Goa, Jammu & Kashmir, Karnataka, Madhya Pradesh, Maharashtra, Orissa, Tripura, Uttar Pradesh, Jharkhand
30. april – Bihar, Gujarat, Jammu & Kashmir, Karnataka, Madhya Pradesh, Maharashtra, Sikkim, Uttar Pradesh, West Bengal, Dadra & Nagar Haveli, Daman & Diu
7. mai – Bihar, Haryana, Jammu & Kashmir, Punjab, Rajasthan, Uttar Pradesh, West Bengal, Delhi
13.mai – Himachal Pradesh, Jammu & Kashmir, Punjab, Tamil Nadu, Uttar Pradesh, West Bengal, Uttarakhand, Chandigarh, Puducherry
Gnatholea

Utseende

Middelsstore, avlange, mørkt brunlige trebukker, noen ganger med hvite flekker på dekkvingene. Antennene er en del lengre enn kroppen hos hannene. Pronotum er rundet, minst så bredt som dekkvingene. Dekkvingene er parallellsidige med avrundet rettvinklede "skuldre".

Utbredelse

Slekten er vidt utbredt i Sørøst-Asia.
Idun IL

Idun IL er idrettslaget som er i tettstedet Søndeled i gamle Søndeled kommune (nå Risør kommune). Det er Idun IL som har fotballbanen på Kvernvik i Indre Søndeled. Idun har mange forskjellige idretter som fotball, langrenn, svømming, volleyball, barnetrim og voksentrim. 
Styreleder i Idun IL er Morten Gregersen.

Kilder

Idun Idrettslags nettsider.
2S1 Gvozdika

Beskrivelse

Skroget er båtformet og relativt stort for å gi tilstrekkelig oppdrift for å gjøre 2S1 amfibisk. Beltene brukes for framdrift i vann og gir en fart på opptil 4,5 km/t. Førerplassen er plassert foran til høyre og føreren er fysisk isolert fra resten av mannskapet med kontakt kun over det interne kommunikasjonssystemet. Motoren er plassert rett bak og til venstre for føreren. Haubitseren er plassert i et elektrisk drevet tårn bak på skroget. Tårnet, som rommer de restende 3 av mannskapet, har en lav profil og kan dreies 360°. Drivverket er utstyrt med pneumatiske støtdempere som også kan brukes til å senke eller heve kjøretøyet avhengig av terreng og er vanligvis utstyrt med belter med en bredde på 40 cm, men kan ustyres med belter med en bredde på 67 cm for kjøring i snø eller annen løs grunn. 2S1 er utstyrt med et system for beskyttelse mot ABC-våpen og nattsikter for fører og vognkommandør.
Hovedbestykningen er en 122 mm 2A31 haubitser, basert på en standard D-30 felthaubitser, som kan eleveres fra −3° til +70°. Ammunisjon inkluderer eksplosive proskjektiler med en vekt på 21,72 kg, som er vognens standard ammunisjon og har en rekkevidde på opp til 15 300 m, en hulladning til bruk mot stridsvogner, lysgranater, røykgranater, kjemiske ladninger og et rakettdrevet prosjektil med en rekkevidde på opptil 21 900 m.

Bruk og historie

2S1 Gvosdika var i bruk av Sovjetunionen, og ble eksportert til Algerie, Angola, Bulgaria, Etiopia, Irak, Jugoslavia, Libya, Polen, Syria, Tsjekkoslovakia, Ungarn og Øst-Tyskland. Etter Sovjetunionens oppløsning var 2S1 også i bruk i en rekke av de tidligere sovjetrepublikkene og en del tidligere østblokkland. Russland har fremdeles omkring 2 000 2S1 Gvosdika i bruk.
Bibio lanigerus

Utseende

En middelsstor (lengde 6 – 8 mm), tettbygd, langhåret hårmygg med ganske mørke vinger. Antennene har åtte ledd. Hannen har matt svart kropp, kledt med påfallende lange hår. Hårene på ryggsiden av forkroppen er vanligvis oransjeaktige ("reve-røde"), men kan også være bleke eller mørke. Hårene på siden av bakkroppen er bleke. Beina er mørke, bakfoten er litt fortykket, i motsetning til hos den lignende arten stor skogshårmygg (Bibio varipes). Hunnene har svart kropp, røde bein og mørke vinger. Selv om arten er meget vanlig i deler av Europa, har ikke larven blitt beskrevet.

Levevis

Arten finnes på dyrket mark, i hager og veikanter. De voksne myggene er aktive i april – mai, svermingen begynner gjerne noen dager senere enn hos enghårmyggen (Bibio johannis), som den ofte finnes sammen med. Hannene sitter gjerne og soler seg med spredte vinger. Selv om arten kan være tallrik på dyrket mark, er det ikke rapportert noen skader på jordbruksvekster forårsaket av denne arten.

Utbredelse

Arten finnes over det meste av Europa, men synes å være mest tallrik i vest. I Norge er den funnet et par steder ved Oslofjorden (Hvaler og Tjøme) og i Rogaland (Sola og Finnøy). Arten hører til de artene som trolig vil bli favorisert om klimaet blir mildere.
Fiinbeck og Fia

Fiinbeck og Fia (engelsk Bringing up Father) er en tegneserie av George McManus. I USA gikk serien fra 12. januar 1913 til 28. mai 2000.

Handling

Serien handler om Christian Fiinbeck (engelsk Jiggs), en ire bosatt i USA som brått har blitt rik, men som ønsker å holde kontakten med sine gamle venner og holde på mange av sine gamle vaner, som å spise oksebryst med spisskål (en fri oversettelse av corned beef med kål) og slappe av på Olsens bar, til ergrelse for hans kone Fia (engelsk Maggie), som ønsker å klatre på den sosiale stigen. Fiinbeck og Fias vakre unge datter heter Eulalia (engelsk Nora). McManus' sans for design og rene linjer fikk stripen til å skille seg ut på tegneseriesidene, og påvirket mange senere tegnere.

Historikk

Serien var inspirert av The Rising Generation, en musikalkomedie av William Gill som han så da han var liten i Grand Opera House i St. Louis på slutten av 1800-tallet. Da McManus døde i 1954, fortsatte serien under en rekke andre tegnere, medregnet Bill Kavanaugh og Frank Fletcher. Det var forventet at McManus' mangeårige assistent Zeke Zekley skulle ta over serien, men King Features Syndicate valgte å heller erstatte McManus med Vernon Greene. Da Greene døde i 1965 tok Hal Campagna over serien, og Frank Johnson erstattet Campagna i 1980. Med de senere tegnerne mistet imidlertid serien mye av sitt stilistiske preg, og den sank gradvis i popularitet. Da syndikatet la ned serien i 2000 hadde den holdt på sammenlagt i 87 år, og regnes å være det tjuende århundrets nest mest langtlevende tegneserie.

I Norge

Fiinbeck og Fia var lenge blant de mest populære tegneseriene i Norge. Serien ble fast innslag i ukebladet Hjemmet i 1921, i selskap med Knoll og Tott, hvor den ble værende helt inn på 2000-tallet, da den ble erstattet av norske Pondus. Serien kom ut som julehefte for første gang i 1930; dette har kommet ut hver jul siden, med unntak av krigsåret 1944 (grunnet papirrasjonering).
Døende galler

Døende galler (italiensk: Galata Morente) er en antikk romersk marmorkopi av en tapt hellenistisk skulptur som er antatt å ha blitt utført i bronse, bestilt en gang mellom 230 f.Kr. og 220 f.Kr. av Attalos I Soter av Pergamon for å feire hans seier over de keltiske galatere i Anatolia. Den nåværende sokkelen ble lagt til etter at den ble oppdaget. Skulptørens identitet er ukjent, men det har blitt foreslått at Epigonus, hoffskulptør i Pergamon, er opphavsmannen.
Statuen avbilder en døende galler (galater) med enestående realisme, spesielt i ansiktet, som opprinnelig kan ha vært malt. Hans mustasje, sammenfiltret hår og halsring av tvinnet metall identifiserer ham som barbar. På siden er det et stikksår og blodet er avbildet mens det renner ut. Han ligger på sitt falne skjold og et sverd og andre objekter ligger ved siden av ham. Med unntak av halsringen, en torq, er han naken, støtter vekten av kroppen med en arm mens kreftene hans forsvinner. Øyensynlig har han kjempet inntil døden, nektet å akseptere sin skjebne, inntil han er avbildet i det øyeblikket hvor han resignerer overfor døden. Statuens totalitet formidler en smerte som går hinsides den fysiske smerte i nederlagets kvaler hvor det som gjenstår er døden.

Oppdagelse

Det er antatt at statuen ble gjenoppdaget tidlig på 1600-tallet i løpet av utgravningene ved byggingen av fundamentet for Villa Ludovisi. Det ble først nedtegnet i inventarliste i 1623 som en del av samlingene til den mektige Ludovisifamilien i Roma. Villaen ble bygd i området hvor de antikke Sallusthagene lå. Da Ludovisi-eiendommen ble bygget over på slutten av 1800-tallet ble mange andre oldtidsgjenstander oppdaget, mest kjent er «Ludovisitronen» (ikke en trone, men blokk hvit marmor som har relieff av Venus' fødsel). I 1633 var statuen i Ludovisi Palazzo Grande i Pincio rett utenfor Roma. Pave Klemens XII anskaffet seg den for Kapitolmuseene. Som en av de mest berømte romerske antikviteter ble den tatt av Napoléon Bonapartes soldater under vilkårene i Tolentino-traktaten, og framvist med andre italienske kunstverker i Louvre i Paris inntil 1816 da den ble gitt tilbake til Roma.

Kjent kopier

Kopier av statuen kan bli sett i Museet for klassisk arkeologi ved University of Cambridge, Leinster House i Dublin, foruten også i Berlin, Praha og Stockholm. I USA er det kopier i Washington State Historical Society i Tacoma, Washington, og ved Redwood Library, Newport (Rhode Island). Royal Academy i London hadde kun en slik kopi, i dag ved Courtauld Gallery i London.
Anna Burmistrova

Idrettskarriere

Hun deltok ved sitt første VM i skiskyting og langrenn for funksjonshemmede i 2003, der hun vant 10 km langrenn, og deltok også på det russiske stafettlaget som vant 3 x 2,5 km stafett. Hun kom også på 2.-plass på 5 km langrenn, og hun vant også 7,5 km skiskyting, men kom på 2.-plass på 12,5 km skiskyting. Ved neste VM, i 2005, vant hun 3 av øvelsene; både 5, 10 og 15 km langrenn. I skiskyting fikk hun bronse på 7,5 km.
I 2006 deltok hun i sine første paralympiske leker, ved Paralympiske vinterleker 2006 i Torino. Her ble hun paralympisk mester på 10 km langrenn, og hun tok også med seg 4 sølvmedaljer fra disse lekene. Ved VM i 2009 fikk hun to gull i langrenn, og et gull i skiskyting, i tillegg til en sølvmedalje i langrenn. 
Ved Paralympiske vinterleker 2010 i Vancouver ble hun paralympisk mester både i skiskyting og langrenn. Hun vant 15 km langrenn, og jaktstarten i skiskyting. Hun kom også på 2.-plass på 12,5 km skiskyting, der ukrainske Oleksandra Kononova vant. Hun ble verdensmester igjen i 2011, på 3 km skiskyting ved VM i skiskyting og langrenn for funksjonshemmede 2011, og også ved VM i 2013 fikk hun én gullmedalje og to sølvmedaljer i skiskyting, og en bronsemedalje i langrenn. 
Hun representerte Russland igjen ved de paralympiske vinterlekene 2014 i Sotsji, der hun vant langrennssprinten, og fikk i tillegg 2.-plass på 6 km skiskyting og 3.-plass på 15 km langrenn. I  tillegg kom hun på 4.-plass på 12,5 km skiskyting og 6.-plass på 10 km skiskyting.
Sengeledning

Sengeledning var den viktigste seremoni i middelalderens bryllupsfeiringen. Den er beskrevet i lovverkene for ekteskapsinngåelse og skildret i mange av middelalderballadene. Som skikk holdt sengeledningen seg også etter reformasjonen.
Middelalderens ekteskapsinngåelse forgår i to faser. Den første er trolovelsen eller festermålet. Festermålsavtalen er en avtale som blir inngått mellom brudgommen og brudens giftingsmann. Avtalen dreide seg om medgift, arv og økonomisk grunnlag for ekteskapet. Formelt kunne ikke bruden selv velge seg en brudgom, men var hun enke med egen økonomi, kunne hun selv bestemme.
Når festermålsavtalen var inngått med håndslag, kunne ikke avtalen brytes uten straff og bøter, men dersom det ikke ble holdt bryllup i rimelig tid, ett år, kunne avtalen bortfalle.
Bryllupet var en stor fest med gjester fra begge familiene. Om kvelden tok noen av gjestene bruden og førte henne til brudekammeret med sang, dans og lys. Hun ble kledd av, og satt opp i brudesengen. Deretter ble brudgommen hentet på samme vis og satt opp i sengen. Døren ble lukket og så skulle ekteskapet fullbyrdes ved at de hadde samleie. Sengeledningen hadde også en juridisk side. Gjester fra begge familiene skulle kunne vitne at paret hadde gått i seng sammen.
1. juni

Navnedag

June, Juni.
Ebok.no

Ebok.no er en norsk nettbokhandel som kun selger digitale bøker. Butikken ble kjøpt i 2012 av Schibsted fra Vega forlag. Nettstedet og appene ble lansert høsten 2013. I 2015 solgte Schibsted videre nettstedet til Vigmostad & Bjørke.
Ebok.no er blant annet koblet på Den norske bokbasen, og leverer ebøker (E-bok) og Lydbok fra alle norske forlag. 
I 2013 åpnet Ebok.no for forfattere som ønsket å selvpublisere, det vil si gi ut bøker på Eget forlag. Indie forfatterne kan på den måten selv ta kontroll over publiseringsprosessen, markedsføring av boken og salgskanaler. Flere kjente skribenter og forfattere har benyttet seg av selvpublisering, blant annet Live Landmark, Elin Ørjasæter og Per Ivar Moe.
Matsvinn

Matsvinn er når spiselig mat kastes eller brukes til noe annet enn menneskemat. En tredjedel av mat som produseres i verden blir aldri spist fordi at maten blir ødelagt eller kastet. All maten som blir kastet ville vært nok til å fø alle jordas sultne mennesker og det regnes med at omtrent 1 milliarder mennesker i verden er feilnært.

Matsvinn i ulike land

USA er et av landene med høyest matsvinn, mens Japan og Sør-Korea har noe av det laveste matsvinnet i verden. I USA kastes det ca. 40 millioner tonn hvert år. Det regnes med at 10 % av I-landenes klimautslipp skyldes produksjon av mat som blir kastet.

Reaksjon

Både FN og miljøorganisasjoner ønsker å redusere matsvinnet. Det er i tillegg en del av FNs bærekraftsmål.
Det er også noen miljøaktivister som har blitt med i friganismebevegelsen hvor de lever av den spiselige maten som blir kastet av butikker og matkjeder, i håp om å redusere svinnet. Når de leter i kontainere, blir det kalt for «søppeldykking». Bevegelsen startet på 60-tallet, men ble ikke vanligere før på 2000-tallet. Søppeldykking er noe som foregår i flere land, og både frivillige og fattige velger å gjøre det.

Matsvinn i Norge

I Norge kastes det totalt mellom 355 000 og 385 000 mat årlig av både bedrifter og privatpersoner.
Ca. 60 % av matavfallet stammer fra private husholdninger og det tilsvarer rundt 230 000 tonn mat per 2016. Husholdningenes andel kunne mette en halv million mennesker og tilsvarer årlig utslipp fra 260 000 biler. Det har også blitt anslått at en gjennomsnittsperson i Norge kaster rundt 42 kg. mat hvert år og det tilsvarer 13 % av forbruket, altså hver åttende handlepose.

Tiltak mot matsvinn

I 2015 ble det inngått en intensjonsavtale om å redusere matsvinn mellom forskjellige departementer og matbransjer i Norge. Målet er å halvere matsvinnet innen 2030 og å følge FNs bærekraftsmål. Myndighetene satte av 900 000 kroner til prosjektet. To av tiltakene de har satt i gang er «ForMat» og Matsentralen i Oslo. «ForMat» går ut på at bedrifter møtes for å diskutere om hvordan de skal redusere matsvinn, mens Matsentralen deler ut mat til veldedighetsorganisasjoner. 
Både Q-Meieriene og TINE begynte å merke produktene sine med «ikke dårlig etter» og «best før» for å få færre forbrukere til å kaste maten etter anbefalingsdatoen. Mange tror at produktet blir dårlig etter at det har gått ut på dato selv om den ofte holder seg lengre. Grunnen til at butikkene stempler produktene sine med en tidligere holdbarhetsdato enn når produktet vanligvis blir dårlig er fordi at det er ingen garanti for at den varer så lenge og for å forsikre seg at de får fornøyde kunder.
Jernbane i Bahrain

Per 2010 har Bahrain ingen jernbanenettverk, men det eksisterer planer om å bygge et jernbanenett som vil forbinde alle landene i Den persiske gulf. Dette vil blant annet lette trafikken som i dag skaper lange køer på landets veier. Kadhim Abdullatif, sjef for trafikkplanlegging og studier ved departementets direktorat for samferdel, sa under en jernbanekonferanse i Dubai i mai 2009 at Bahrain ser for seg å bygge et nettverk på 184 km i tre faser frem til 2030, da befolkningen forventes å dobles til to millioner. Bahrains planlagte jernbane vil omfatte lette tog, énskinnebaner, trikksystem og andre systemer.
Friidrettsklubben Ren-Eng

Friidrettsklubben Ren-Eng (FIK Ren-Eng) er et friidrettslag fra som dekker kommunene Rendalen og Engerdal, derav navnet. Laget ble stiftet i 1972.
Turkishodetanagar

Utbredelse

Den forekommer i Argentina, Brasil og Paraguay.
Leonard Peltier

Dommen

Leonard Peltier ble dømt og er for tiden i fengsel for mordet på FBI-agentene Ronald A. Williams, 27, og Jack R. Coler, 28, som begge døde under en skuddveksling på Pine Ridge Reservatet i 1975. Peltier har vært i fengsel siden 1976.
Peltier har mange støttespillere som mener han er uskyldig og at han ble dømt på ulovlig vis, siden de mener at det er ingen som vet hvem som faktisk avfyrte skuddene som drepte de to FBI-agentene.

Debatt

Leonard Peltier blir av mange betraktet som en politisk fange, og han har mange støttespillere verden over, inkludert Nelson Mandela, Rigoberta Menchu, Amnesty International, FNs Høykommissær for Menneskerettigheter, Tenzin Gyatso (den 14. Dalai Lama) og Europaparlamentet, som alle har bedt om hans løslatelse.
Hatari

Bakgrunn

Hatari ble dannet i 2015 av Hannigan og Haraldsson, og etter hvert sluttet Stefánsson seg til gruppen. De hadde sin første opptreden under Iceland Airwaves festival i 2016 og spilte på nytt i festivalen i 2018.
Gruppen utga sin debut-EP, Neysluvara, i oktober 2017. EP-en resulterte i to musikkvideoer: «Ódýr» og «X».
Påsken 2018 sto gruppen bak «dommedagsfestivalen» Háskar, med artister, dj-er og band fra Reykjaviks undergrunnsscene.

Eurovision Song Contest 2019

I desember 2018 slapp bandet sin tredje singel, «Spillingardans», og hevdet samtidig at de hadde oppløst gruppen siden de ikke hadde lykkes med å «få slutt på kapitalismen». I januar 2019 ble imidlertid gruppen bekreftet som en av ti deltakere til den islandske finalen foran Eurovision Song Contest, Söngvakeppnin 2019. Hatari vant konkurransen 2. mars og representerte Island i Eurovision Song Contest 2019 i Tel Aviv med sangen «Hatrið mun sigra» (hatet vil seire). I finalen endte gruppen på tiendeplass av 26 deltakere.
Bandet fikk stor oppmerksomhet under konkurransen og truet flere ganger med politiske stunt. Konkurransen ble dette året arrangert i Tel Aviv i Israel, og Hatari utfordret statsminister Benjamin Netanyahu til brytekamp og kom med flere andre politiske ytringer. Konkurransen skal være upolitisk, og arrangøren EBU advarte bandet om at de hadde «nådd grensen av hva EBU kunne tolerere». Under avstemningen i finalen holdt bandet opp bannere og skjerf med det palestinske flagget på, og ble møtt med kraftig buing og piping fra publikum. EBU varslet også at flagg-stuntet ville «få konsekvenser». 
Kort tid etter konkurransen ga Hatari ut en ny singel, «Klefi/ Samed», med den palestinske musikeren Bashar Murad.
Årehinne (øyet)

Årehinnen (choroidea) er en tynn blodrik hinne som ligger mellom senehinnen (sclera) og netthinnen (retina) i øyet. Årehinnen består av kapillærårer som transporterer oksygenrikt blod, næringstoffer, karbondioksid og avfall stoffer ut eller inn i øyet.
Islands Brygge Syd

Islands Brygge Syd (også omtalt som Artillerivej Syd) er en betegnelse for den delen av Islands Brygge som ligger sør for Drechselsgade. Mot sør grenser området mot Nokken. Området består for det meste av nedlagt industri, men det er planlagt en omfattende utvikling av området, med boligbygging, næring og en kunstig bukt med sandstrand.

Fremtidige planer

Området er tenkt å etterhvert bli en selvstendig bydel med levende forretningsliv. Masterplanen er tegnet av danske Plot og nederlandske West 8. Vinnerprosjektet ble valgt ut i en arkitektkonkurranse, og vant fordi det best inkluderte den blå havnen og den grønne allmenningen.
Metropolis Pt. 2: Scenes from a Memory

Handling

Albumet forteller historien om Nicholas, og følger han i det han oppdager sin egen fortid, som involverer kjærlighet, mord og historien om Victoria Page. Det er det første albumet med keyboardist Jordan Rudess på keyboard.
Vidflåten skytebane

Historie

Banen ble bygget i 1982, og var landsstevnearena første gang i 1985, deretter i 1995, 2005 og 2015.