AirUK

"Third Force"

AirUK ble navnet på det nye flyselskapet som følge av fusjonen mellom BIA og Air Anglia. (BIA hadde  allerede absorbert Exeter-basert Air Westward  i mars 1979. Cardiff-basert Air Wales hadde blitt en del av Air Anglia i juni samme år.). Det ble inkorporert den 1. januar 1980. Flyvninger startet 16. januar 1980. På den tiden var AirUK det største regionale flyselskapet i Storritannia og landets tredje største rutesekskap. Det hadde en stab på 1 700 ànsatte. Transporterte  mer enn 1 millon passasjerer, hovedsakelig i ruter og hadde en flåte på 40 fly som bestod  av seks jet (fire ex-BIA BAC One-Eleven 400 og to eks-Air Anglia F-28 4000-serien Fellowship) og 34 turboprop (inkludert atten ex-BIA [[Handley Page 
Herald|Handley Page Dart]] Herald, ti ex-Air Anglia Fokker F-27 100/200-serien Friendship, og seks Embraer 110 Bandeirantes, opprinnelig en del av BIA, Air Wales og Air West flåter). Bortsett fra de fire One-Eleven 400, som ble hovedsakelig brukt på charter, alle de andre fly var en del av AirUK ruteflåten.
For msrkedsføringsformål var det ikke er mellomrom mellom bokstavene "U" og "K" i "AirUK logoet i de sammenslåtte enheter første farge som et stilisert britisk fagg.
Under etableringen ble AirUK 
noen ganger referert til som den uoffisielle «Third Force» blant de viktigste ruteselskaper i Storbritannia (British Caledonian (BCal), som Storbritanniis offisielle «Second Force» og British Airways (BA) den primære UK flagg carrier på det tidspunktet).
Etter fusjonen fikk mesteparten av flåten gradvis  AirUKs nye blå, hvit og rød farge. Opprinnelig ble dette sett som et overveiende blått skrog med en hvit-rød-hvit stripe langs viduene, og et hvitt tak. Halen var også overveiende blå, bortsett fra at "AirUK-logo. Men da Civil Aviation Authority (CAA) godkjente av denne overveiende blå farge,hevded de at den potensielt kunne utgjøre en sikkerhetsrisiko for andre fly, da det kunne vøre vanskelig for andre mannskaper å se den blå fly mot en blå himmel. For å løse denne  sikkerhetsbekymring, bestemte AirUK seg for å endre sin opprinnelige farge ved å velge en hybrid blå-hvitt farge på blå skroget og en hvit hale.
AirUKs rutenettverk betjente fra starten følgende 33 destinasjoner : Aberdeen, Amsterdam, Basle, Belfast, Bergen, Birmingham, Blackpool, Bournemouth, Brussel, Dublin, Düsseldorf, Edinburgh, Exeter, Glasgow, Guernsey, Humberside, Isle of Man, Jersey, Leeds/Bradford, Le Touquet, London Gatwick, London Heathrow, London Stansted, Manchester, Newcastle, Norwich, Ostend, Paris, Rotterdam, Southampton, i Southend, Stavanger, og Teesside.

AirUK Leisure

I 1987 etablerte  AirUK  AirUK Leisure  som sitt nye charter datterselskap i samarbeid med chartermegler Wiking International.
AirUK Leisures hovedkontor lå på AirUKs Stansted-base. Dens viktigste operative baser var på London Gatwick, London Stansted og Manchester.
Driften startet med tre brukte Boeing 737-200. Disse ble erstattet med syv helt nye 737-400, noe som gjør AirUK Leisure første europeiske operatør av 400-serien i oktober 1988.
I 1993 gikk AirUK Leisure inn i lang distanse fritidsmarkedet gjennom oppkjøpet av et par av Boeing 767 300 ER Bredbuksfly. Begge fly var innleid av turoperatøren Unijet. Selv om AirUK Leisure opererte disse flyene under samme driftstillatelse (AOC) som sin 737 400-serie smalbruksfly kort/mllodistanse flåten, brukte  den Leisure International Airways merkevare for sin langdustane drift.
AirUK Leisure ble senere solgt til Unijet, som i sin tur ble en del av First Choice gruppen.