Marineoperasjoner i den amerikanske uavhengighetskrigen

Amerikansk krig, 1775–78

Før Frankrike gikk inn i konflikten i 1778 bestod krigen til sjøs av mange små operasjoner. Da krigen begynte, hadde Storbritannia 131 linjeskip, men den kongelige marine var forsømt på grunn av rask bygging av skip av dårlig kvalitet under sjuårskrigen. Det er anslått at bare 39 linjeskip kunne være stridsdyktige i det første året av konflikten. Administrasjonen til John Montagu, den første admiralitet, hadde ambisiøse planer om å oppgradere flåten, men det var ikke blitt gjort tidsnok for den amerikanske revolusjon. Marinestyrken som var disponibel for de britiske admiralene som ledet avdelingene, var for liten til å patruljere den lange kystlinjen. I løpet av de tre første årene av krigen, var den kongelige marine derfor primært brukt til støtte for operasjoner på land og hjalp general Thomas Gage og general William Howe under beleiringen av Boston ved å fungere som lagre for hæren og forsyne dem med marinebrigader.
Andre steder på kysten ble marinen satt inn i ekspedisjoner mot kystbyer, slik som nedbrenningen av Falmouth (nå Portland, Maine) i oktober 1775, som førte til at fienden styrket sin posisjon blant folket fremfor å bli svekket, eller det mislykkede angrepet på Charleston, South Carolina i juni 1776. Totalt sett var den ute av stand til oppgaven med å blokkere de viktigste byene som kapere ble utrustet i. Britisk handel led derfor alvorlig, selv så langt borte som Irlands kyst hvor det var nødvendig å forsyne handelsfarten til Belfast med konvoier.
De amerikanske kolonistene hadde ingen linjeskip og måtte støtte seg på kapere for å trakassere britisk skipsfart. Den 23. mars 1776, flere måneder før uavhengighetserklæringen, utstedte den kontinentale kongress kaperbrev. Amerikanske kapere tok rundt 600 britiske fartøyer under krigen. Disse kaperne arbeidet ikke alltid direkte for den amerikanske sak, siden byttet ofte ble solgt til den som betalte mest, og britene kjøpte noen ganger tilbake sin erobrede last.
Kongressen autoriserte også opprettelsen av en liten kontinental marine 13. oktober 1775. marinen sjøsatte aldri linjeskip, derfor ble de små fartøyene primært brukt i plyndring av handelsskip. 22. desember 1775 ble Esek Hopkins utnevnt til øverstkommanderende. Med sin lille flåte ledet Hopkins den første betydelige marineaksjonen til den kontinentale marinen tidlig i mars 1776 mot Nassau, Bahamas, hvor lagre av hardt tiltrengt krutt ble tatt for bruk i den kontinentale armé. 6. april traff skvadronen uten å lykkes på HMS Glasgow som hadde 20 kanoner i det første betydelige sjøslaget til marinen. Kaptein John Paul Jones dukket snart opp som den første velkjente marinehelten da han erobret HMS Drake 24. april 1778, den første seieren for noe amerikansk militærfartøy i britisk farvann. Han erobret også HMS Serapis 23. september 1779 mens han ledet USS Bonhomme Richard.
Den amerikanske marinen raidet i 1778 havnen Whitehaven i Cumbria. Landgangen var et overraskelsesangrep, utført som en hevnaksjon fra Jones, og var aldri ment som en invasjon. Uansett førte den til hysteri i England siden angrep var et tegn på svakhet som kunne utnyttes av andre stater som Frankrike eller Spania. Resultatet var en intens periode hvor en bygget befestninger i britiske havner.
I Amerika klarte den britiske marine å dekke retretten til den britiske hær fra Boston til Halifax i april 1776 og å føre den videre til New York City i juni. Den assisterte hæren i ekspedisjonen til Philadelphia i juli 1777. På St Lawrence og Great Lakes, klarte den å spille en mer aggressiv rolle. Unnsetningen til Quebec av den britiske kaptein Charles Doyglas i mai 1776, tvang den amerikanske generalen Benedict Arnold til å trekke seg tilbake. ødeleggelsen av hans skvadron på Champlainsjøen i oktober sikret grensene til Canada og gav et grunnlag for fremrykningen til general John Burgoyne i 1777, som riktignok endte i at han overgav seg ved Saratoga.

Spania går inn i krigen, 1779–80

I europeiske farvann hadde Den engelske kanal blitt invadert av en fransk–spansk flåte på 66 linjeskip da Spania nå hadde sluttet seg til koalisjonen mot Storbritannia. Bare 35 linjeskip kunne samles mot dem under kommandoen til sir Charles Hardy. Men de kom sent og gjorde ingenting. De allierte trakk seg tilbake tidlig i september og var ikke engang i stand til å skade de britiske handelskonvoiene. I mellomtiden hadde spanjolene satt i gang beleiringen av Gibraltar.
Så langt hadde den britiske marinen vært på defensiven, uten materielle tap med unntak av Karibia, men også uten triumfer. Operasjonene i 1780 fortsatte på stort sett samme måte. Den britiske regjeringen følte seg ikke sterke nok til å sette Brest og de spanske havnene under blokade, og var tvunget til å regulere sine bevegelser etter sine motstanderes. I kanalen ble den reddet fra en katastrofe av tiltaksløsheten til de franske og spanske flåtene. Den eneste virkelige suksessen til den tallmessig overlegne fransk–spanske styrken var erobringen 8.–9. august av en stor britisk konvoi av skip på vei til Ostindia og Karibia lastet med tropper.
Det var mer kraft over det som ble vist på den amerikanske kysten og i Karibia. Tidlig på året ble admiral Marriot Arbuthnot sendt for å ta kommandoen i Nord-Amerika. På fransk side ble Luc Urbain de Bouexic sendt med forsterkninger til Karibia for å ta kommandoen over skipene som var igjen etter Hector året før. Han ankom i mars og klarte å begrense den lille britiske styrken under sir Hyde Parker til Gros Islet Bay i St Lucia.
Charles Henry Louis d'Arzac de Ternay ble sendt fra Brest i mai 1780 med syv linjeskip og en konvoi som fraktet 6000 franske soldater som skulle støtte amerikanerne. Han traff på en liten britisk styrke under Cornwallis nær Bermuda den 20. juni og nådde Rhode Island 11. juli.
Resten av året og deler av det neste, forble de britiske og franske marinestyrkene i farvannet i Nord–Amerika ved deres respektive hovedkvarter i New York og Newport og passet på hverandre. Karibia ble igjen scenen for de viktigste operasjonene for året. I februar og mars invaderte en spansk styrke fra New Orleans under Bernardo de Gálvez Vest-Florida med suksess, men de allierte oppnådde ikke annen fremgang.
Helt på slutten av 1779 ble George Brydges Rodney utnevnt til å lede en stor marinestyrke som skulle unnsette Gibraltar og sende forsyninger til Menorca. Rodney skulle fortsette til Karibia med en del av flåten. Han seilte 29. desember 1779 med handelsskip som skulle til Karibia under sin beskyttelse. Han erobret en spansk konvoi på veien utenfor Finisterre den 8. januar, beseiret en mindre spansk styrke i Cape St Vincent den 16. januar, kom Gibraltar til unnsetning 19. januar og dro til Karibia 13. februar.
27. mars sluttet han seg til sir Hyde Parker ved St Lucia, og Guichen trakk seg tilbake til Fort Royal på Martinique. Frem til juli var flåtene til Rodney og Guichen som var like sterke, opptatt med operasjoner rundt øya Martinique. Den britiske admiralen forsøkte å fremtvinge en nærkamp. Men i den første trefningen 17. april på utsiden av øya, ble ikke Rodneys ordrer utført av hans kapteiner, og operasjonen gav ingen avklaring. Han ønsket å konsentrere seg om fiendens bakre linje, men hans kapteiner spredte seg langs den franske formasjonen. I to etterfølgende operasjoner, 15. og 19. mai, på innsiden av Martinique, klarte han ikke å få den franske admiralen inn i nærkamp.
Ankomsten til en spansk skvadron på tolv linjeskip i juni, gav de allierte tallmessig overlegenhet, og Rodney trakk seg tilbake til Gros Islet Bay på St Lucia. Men ingenting avgjørende skjedde. Den spanske flåten var i dårlig tilstand, og franskmennene trengte å hvile seg. Spanjolene fortsatte til Havanna og franskmennene til San Domingo. I juli, i starten av orkansesongen, seilte Rodney til Nord–Amerika og nådde New York 14. september. Guichen returnerte hjem med de nesten nedslitte skipene sine. 6. desember var Rodney tilbake ved Barbados hvor han ikke klarte å gjøre noe mot franskmennene i Narragansett Bay.

San Juan–ekspedisjonen, 1780

Etter at Spania gikk inn i krigen, foreslo generalmajor John Dalling, den britiske guvernøren og øverstkommanderende på Jamaica, en ekspedisjon til den spanske provinsen Nicaragua. Målet var å seile opp San Juan–elva til Nicaraguasjøen og ta byen Granada, noe som i realiteten ville avskjære spansk Amerika i to i tillegg til å gi potensiell tilgang til Stillehavet. På grunn av sykdom og forsyningsproblemer, ble ekspedisjonen svært kostbar.
Ekspedisjonen seilte fra Jamaica den 3. februar 1780 eskortert av den den 21 år gamle kaptein Horatio Nelson i 
Hinchinbroke. Nelson var offiseren med høyest rang, men hans autoritet begrenset seg til marineoperasjoner. Øverstkommanderende var kaptein (den lokale rangen major) John Polson som anerkjente Nelsons evner og arbeidet tett med ham. Polson hadde rundt 600–700 soldater i tillegg til flere hundre lokale rekrutter inkludert fargede og indianere.
Etter mange utsettelser begynte ekspedisjonen å bevege seg oppover elva San Juan den 17. mars. Nelson ledet et angrep, hans første angrep ansikt til ansikt i karrieren, den 9. april som erobret et spansk batteri på øya Bartola. 8 km lenger oppover elva lå Fort San Juan med rundt 150 bevæpnede forsvarere og 86 andre som ble beleiret fra 13. april. På grunn av dårlig planlegging og forsyninger som ble mistet, begynte britene å gå tom for ammunisjon til kanonene samt rasjoner for mennene. Etter at de tropiske regntiden startet den 20. april, begynte menn å bli syke og dø, antagelig av malaria og dysenteri, og muligens tyfoidfeber.
Nelson var en av de første som ble syk, og han ble sendt med båt nedover elva den 28. april, dagen før spanjolene overgav fortet. Britiske forsterkninger på rundt 450 menn ankom den 15. mai, men de fargede og indianerne oppgav ekspedisjonen på grunn av sykdom og misnøye. Selv om Dalling var fast bestemt på å forsøke å samle forsterkninger, fortsatte sykdom å herje rekkene, og ekspedisjonen ble oppgitt den 8. november 1780. Spanjolene tok tilbake fortet etter at britene dro. Totalt døde 2500 menn, noe som «gjorde San Juan–ekspedisjonen til den dyreste britiske katastrofen i hele krigen».