google/wiki40b huggingface dataset:
Republikken Nord-Makedonias nasjonalbank

Historie

Landområdet som i dag utgjør Nord-Makedonia fikk i hovedsak sine grenser fastsatt etter den 2. verdenskrig, da Den føderale folkerepublikken Jugoslavia anerkjente slavisktalende makedonere som en egen nasjon og etablerte en delstat med navnet Folkerepublikken Makedonia. 
Den 19. oktober 1946 ble Makedonska Stopanska Banka slått sammen med sentralbanken i det tidligere føderale Jugoslavia. Denne enheten hadde som oppgave å fungere som sentralbank i Folkerepublikken Makedonia. Dette var riktignok ikke en fullferdig sentralbank, men hadde oppgaver som å utstede valuta og å føre tilsyn med finansnæringen. Sentralbankens første leder var Todor Mirovski, som tidligere ledet Makedonska Stopanska Banka. 
Nord-Makedonias sentralbankoppgaver var delt mellom det makedonske hovedkontoret og Jugoslavias sentralbank. Hovedkontoret ble en avdeling underlagt Jugoslavias sentralbank, og utover på 1960-tallet sentraliserte Jugoslavia oppgavene, slik at hovedkontoret i større grad ble redusert til å utføre rutineoppgaver. Pengepolitikk, beslutninger og reguleringer ble gjort i Beograd. Denne perioden (1946-1970) kalles den preinstisusjonelle perioden for Nord-Makedonias sentralbank. 
I 1971 startet den perioden som omtales som en formell institusjonalisering (1971-1991). Det ble etablert sentralbanker i de jugoslaviske republikkene, bl.a. Republikken Makedonias nasjonalbank. Makedonia vedtok i 1972 sin første sentralbanklov, og i 1974 ble sentralbanken også definert i grunnloven. Den først sentralbanksjefen i den nye sentralbanken var Stojan Kjosev, han ble utnevnt i 1972. Sentralbanken var en egen juridisk enhet, med ansvar for projeksjon av kredittpolitikk i Makedonia. Men, ansvaret for å bestemme penge-, kreditt og valutapolitikk lå fortsatt hos Jugoslavias sentralbank, selv om republikkenes sentralbanker ble rådført i stadig flere beslutninger. I 1977 overtok Makedonias sentralbank ansvaret for lisensieringen av banknæringen, og å ansvar for å føre tilsyn med bankenes likviditet. De fikk også ansvar for å gjennomføre internasjonal betalingsformidling og kredittoperasjoner.  
Sentralbankens tredje periode startet i 1991, da Republikken Makedonia ble uavhengig fra Jugoslavia. Republikken Makedonias nasjonalbank introduserte ny valuta (denar). Sentralbankens strategi de første årene var knyttet til pengemengden (M1), men i 1995 endret de til å ha som mål å ha stabil valutakurs målt opp imot tysk mark, senere euro. 
I dag har sentralbanken inflasjonsstyring som hovedstrategi.

Sentralbanksjef

Per september 2018 var Anita Angelovska Bezhoska sentralbanksjef. Hun overtok denne stillingen i mai 2018 og overtok da etter Dimitar Bogov.
Fløttmann

En fløttmann eller ferjemann var en person som hadde bevilling til å frakte personer og gods over et sund eller en elv. Bevillingen kunne bli gitt av en lensherre eller i form av kongebrev. Fra middelalderen og fram til et stykke ut på 1930-tallet, var havnebyenes indre kommunikasjon helt avhengig av sjøveis personbefordring. Fløttmennene var stasjonert ved byens allmenninger, og fraktet passasjerene sine til andre slike stasjoner. Fløttmennene var ofte eldre sjøfolk som ved alderdom eller andre svekkelser hadde gitt opp livet til sjøs. Det var et fast antall fløttmannsposter, og ny fløttmann ble stort sett bare ansatt når en fløttmann døde. Etter 1894 ble ansvaret for fløttmannstjenesten lagt til Havnevesenet, som behandlet søknader om bevilling som fløttmann. Det var havnebetjentene (i dag havneinspektørene) som skulle føre tilsyn med virksomheten.
For at fløttmennene skulle ha et tilholdssted, ble det oppført små fløttmannshus på en del av bryggene. 
Funksjonen var viktig før ferger og broer gjorde funksjonen overflødig. Noen få steder i Danmark finnes fortsatt ferger som drives av familier med kongebrev fra 1500-tallet, mens funksjonen med personrelatert bevilling er totalt opphørt i Norge, og avløst av fergekonsesjoner der det fortsatt er behov for sjøverts samband.
Urtypen av ferjemannen finner man i gresk mytologi. Ferjemannen Kharon ferjer folk over grenseelven Akheron (i andre skrifter kalt Styx), inn i dødsriket.

Fløttmenn i Trondheim

Trondheim hadde sin fløttmann som rodde over Kanalen mellom Ravnkloa og Brattøra fra 1880-årene til 1965. Fra 1997 er  virksomheten tatt opp igjen i sommermånedene.

Fløttmenn i Bergen

Bergen var med sine mange våger og viker helt avhengig av en fløttmannstjeneste. Etter hvert etablerte det seg faste stasjoner på Torget, Muralmenning, Holbergsalmenning, Nykirkekaien, Tollboden, Dræggen, Festningskaien, Sukkerhusbryggen og Sandvikstorget. Det fantes også faste fløttmenn i Dokken, ved Møhlenpriskaien og tilsvarende på Damsgårdssiden av fjorden. Etter etableringen av Bergen Elektriske Færgeselskap, (Beffen) i 1894 ble det mindre behov for tjenesten. Men enkelte steder fortsatte fløttmenn å ro passasjerer over i mange år. 
Sønnen til Peder i Dokken er kjent som den siste fløttmannen i Bergen. Hans far drev skysstrafikken over Damsgårdssundet til 1916, mens sønnen Bernhard overtok og fortsatte til 1938. Tjenesten ble da regnet som billigere enn fergen. Deres hus i Dokkebakken 9 er bevart i friluftsmuseet Gamle Bergen.
Dokumentasjon på fløttmannstjenesten finnes i søknader, beskikkelsesbrev, navnelister, journaler etc. i arkiv etter Magistraten og Havnefogden.
Hiller X-18

Historie

I 1957 tegnet USAF kontrakt med Hiller Helicopters om å bygge en prototype, og utarbeide et testprogram for et V/STOL transportfly. Kontrakten var på 4 millioner USD, og spesifiserte et vribart vinge-konsept med to motorer, toppfart på 640 km/t i horisontal flukt, og lastekapasitet på 4 tonn.
Det eneste eksemplaret ble ferdigstilt i 1958, og gjennomgikk grundige tester på bakken før det fløy første gang 20. november 1959. Det gjennomførte 20 testflyvninger, men på den siste flyvningen oppsto problemer med pitch-kontrollen på den en motoren. Dette gjorde at X-18 fikk flyforbud, og ble i stedet montert på en sokkel for videre testing. Det fløy aldri igjen, og etter et havari som følge av at sokkelen sviktet, ble testprogrammet avsluttet. Det antas at flyet ble skrapet på Edwards Air Force Base kort tid etter.

Formål

X-18-programmet skulle vurdere om flyvning med et stort V/STOL-fly med vribare vinger var praktisk gjennomførbart. Hovedformålet var å undersøke viktige problemer med det vribare vinge-konseptet og å fastslå kritereier for en mulig viderutvikling av lignende fly. Data fra X-18 ble brukt under design og utvikling av Vought XC-142 eksperimentelle transportfly tidlig på 60-tallet.

Design

X-18 var ikke bygget helt fra grunnen av, men benyttet deler fra andre protoype-fly. Flykroppen var fra et Chase YC-122C transportfly-prototype. Motorene var to 5 850 hk Allison turboprop T40A-14s, hver med to kontraroterende 3-blads propeller. I tillegg hadde flyet en hekkmontert Westinghouse J34-WE turbojetmotor med skyvekraft 1 530 kg. Denne sørget for nødvendig balansekontroll (pitch-kontroll) av flyet under sveving. De to propellmotorene som ble brukt var overskudd fra marinens kansellerte VTOL-jager program (Lockheed XFV-1 og Convair XFY-1).
Callergates

Utseende

En stor (25-65 millimeter), avlang, brun til svart trebukk. Hode, forkropp og bein er brunsvarte. Pronotum er rektangulært, mye bredere enn hodet, med små, skarpe pigger ved for- og bakhjørnene og midt på hver sidekant. I midten er det et par trekantede groper. Dekkvingene er gulbrune til svarte, lange og smale, parallellsidige med nesten rettvinklede "skuldre".

Levevis

Arten utvikler seg i døde stokker av furu.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Hellas, Tyrkia, Syria og Libanon.
Sykling under Middelhavslekene 2001

Sykling under Middelhavslekene 2001. Sykling var en av flere sporter under de fjortende middelhavslekene som ble arrangert i Tunis i Tunisia i perioden 2. til 15. september 2001. Det var trettende gangen som sykling var med på programmet under middelhavslekene. Det var en individuell- og en lagkonkurranse for menn i landeveissykling.
Cyclommatus katsurai

Utseende

En middelsstor (hannen ca. 30-35 millimeter lang), avlang, rødbrun hjortebille uten metallisk glans. Hode og forkropp er rødbrune, dekkvingene brungule. Store hanner har kraftige mandibler, hver mandibel har en kraftig tann ved roten og én tann lenger ute. Hos små hanner er mandiblene mye mindre og sagtakkede i hele lengden. Antennene er ganske lange og tynne, omtrent så lange som hodets bredde. Pannen er rundet innbuktet i midten. Hodet har ikke sidekjøler, men noen korte, kraftige lengdefurer bak fasettøynene. Pronotum utvider seg lite forover. Dekkvingene er blanke uten synlig punktering. Beina er slanke, rødbrune.  Hunnen er mindre enn hannen, uten forstørrede kjever, i motsetning til hannen er kroppen tydelig og tett punktert og ganske blank.

Levevis

Larvene utvikler seg i råtne trestammer.

Utbredelse

Arten er utbredt i Vietnam.
Strømsveien (Akershus)

Strømsveien er en vei i Akershus som kommer fra Strømsveien fra Galgeberg i Oslo. Ved kommunegrensen på Karihaugen følger Strømsveien i Akershus traséen til riksvei 159. Den skjærer gjennom kommunen og kommunesenteret Kjenn og Solheim fra vest mot øst. Navnet forsvinner fra veien ved Vittenbergtunnelen ved Strømmen, hvorpå riksveien går via Rælingen og ender i Lillestrøm i Skedsmo.
Strømsveien er fra gammelt av en vei mellom gården Strøm i Rælingen og Oslo, og var en viktig innfartsvei til byen nordfra, blant annet for plankekjørere som skulle til sagtomtene på Grønland.
Erot

En erot er i gresk mytologi en mangfoldiggjort Eros, tilsvarende amorin eller cupido i romersk mytologi, en mangfoldiggjort Amor. Disse smågudene opptrer både alene og i flokk, og fremstilles i billedkunsten som putti, små bevingede gutter, og gjerne utstyrt med Amors pil og bue.
Disse mangfoldiggjorte kjærlighetsgudene var vanlig i utsmykninger på romersk tid, men gikk ut av bruk med kristendommens komme. Først i renessansen ble de hentet frem igjen, hvoretter deres popularitet nok har variert, men de har siden vært i bruk.
Eroter er ofte i følge med kjærlighetsguddinnen, hva enten hun kalles Afrodite eller Venus. Allerede i Pompeiis veggmalerier finner vi henne med et følge av eroter.
Men de små kjærlighetsgudene opptrådte også på egen hånd, for eksempel i bryllup:
Piroschka

Handling

Andreas, en tilårskommen forfatter, erindrer under en togreise sin ungdomsforelskelse fra Ungarn:
Som ung mann reiser han i 1925 som utenlandsstudent med båt langs Donau til Budapest. Han forelsker seg i den unge vakre Greta ombord på båten. De tilbringer en romantisk kveld sammen på en restaurant i Budapest og lytter på musikk. Deretter spaserer de gjennom Budapests gater, forfulgt av en fiolinist, før de skilles. Neste dag må Andreas reise med tog til sin «feriefamilie», som bor på et avsidesliggende sted på pusztaen kalt Hódmezővásárhelykutasipuszta. Greta drar på ferieopphold til Siófok ved Balatonsjøen.
På pusztaen lærer Andreas å kjenne den muntre 17-årige Piroschka, datter av stasjonsmesteren. De forelsker seg i hverandre på en dansefest og tilbringer romantiske dager sammen - inntil et kort fra Greta kommer.
Andreas bestemmer seg for å reise til Greta ved Balatonsjøen. Piroschka, som gjennom sin mor vet om innholdet i kortet, følger etter Andreas. Hun setter ham i en prekær situasjon, fordi hun påtreffer ham sammen med Greta. Når Andreas endelig forstår hvem hans hjerte faktisk slår for er det nesten for sent. Han vender tilbake til Hódmezővásárhelykutasipuszta, men Piroschka vil til å begynne med ikke se ham mer. Først på Maisrebel-festen forsones de, men de får bare en dag sammen før hans planlagte avreise. Under en eventyrlig avskjed (Piroschka holder igjen toget) lover han henne å komme tilbake, men det blir ingen lykkelig slutt for dem - i hvert fall ikke som par. For Andreas vil Piroschka forbli et søtt og - ifølge hans følelser - et «uforanderlig» minne. Filmen avsluttes med Andreas' ord: «...da jeg dro hjem om morgenen var jeg fast bestemt på å se Piroschka igjen, men som så ofte i livet gikk det annerledes - vi møtte aldri hverandre igjen. Kanskje skulle det være slik, for når jeg i dag tenker på Pirsochka er hun alltid ung og søt og 17 år.»
Fransk mesterskap i friidrett 1897

Fransk mesterskap i friidrett 1897 ble arrangert 27. juni og 4. juli 1897, i Croix-Catelan i Paris. Dette var det tiende franske mesterskapet i friidrett som ble arrangert.
Schizomida

Utseende

Små (opptil 7 mm lange, de fleste mindre enn 5 mm), slanke edderkoppdyr, gjerne brunlige på farge. De ligner den beslektede gruppen Thelyphonida men er mindre og spinklere. De er bleke og tynnhudete. Forkroppen (prosoma) er delt i tre avsnitt, det bakerste med en to-delt ryggplate. De mangler øyne men kan ha rester av øyeflekker. Pedipalpene er kraftige og tanglignende, disse er stilt loddrett som hos edderkopper og ikke vannrett som hos skorpioner og Thelyphonida. Det første av de fire beinparene er langt og tynt, og brukes ikke til å gå med, men holdes oppforan dyret som antenner. De tre andte beinparene er ordinære gangbein. Bakkroppen er glatt oval og består av 12 ledd. Det første av disse danner en innsnevring, pedicel, mellom forkropp og bakkropp, det tre siste leddene er også smalere og danner et såkalt pygidium. Bakerst er det en kort haletråd med ikke mer enn fire ledd.

Levevis

Schizomidene foretrekker mørke og fuktige miljøer. De fleste lever i jorda, under steiner og lignende, det er også en del arter som lever i huler og noen i tuene til maur og termitter. Som de fleste andre edderkoppdyr er de rovdyr som lever blant annet av små insekter.
De har ikke giftkjertler, men i likhet med Thelyphonida kan de forsvare seg ved å sprute syre fra bakkroppen.

Reproduksjon

Hannens haletråd er knappformet, hunnen griper fatt i denne under parringen.

Utbredelse

De aller fleste artene lever i tropene, men det finnes også noen i det sørlige Nord-Amerika.
De mangler i Europa, bortsett fra at tre arter har dannet bestander i drivhus.
Norsk hydrologiråd

Norsk hydrologiråd (NHR) er et norsk samarbeidsorgan for institusjoner, organisasjoner, myndigheter og foretak med arbeidsoppgaver innen hydrologi. NHR fungerer som nasjonal komité innenfor UNESCOs Internasjonale Hydrologiske Program (IHP).
Sørlige Afrika

Geografi

Terrenget i Sørlige Afrika er variert; alt fra skog og gressletter til ørkener.  Regionen har både lavtliggende kystområder og fjell.  
Når det gjelder naturressurser, har regionen verdens største ressurser av platina, krom, vanadium og kobolt, så vel som uran, gull, titanium, jern og diamanter.

Økonomi

Regionen skiller seg fra resten av Afrika med sin eksport; de største eksportvarene er platina, diamanter, gull og uran. Derimot er Sørlige Afrika likt når det gjelder flere andre problemer på resten av kontinentet. Kolonialismen har satt sine spor på utviklingen gjennom tidene, i dag er fattigdom, politisk korrupsjon og hiv/aids er noen av de største faktorene som forhindrer økonomisk vekst. Streben etter økonomisk og politisk stabilitet er en viktig del av regionens målsettinger, noe som har blitt ettertrykkelig påpekt av SADC.

Miljøfaktorer

Regionen har bred variasjon av økoregioner, inkludert gressletter, bushveld, karoo, savanner og elvebreddsoner. Selv om større forstyrrelser har forekommet i noen regioner etter tap av habitat, som en følge av menneskelig overbefolkning, er det fortsatt betydelige mengder av diverse ville dyrearter, inkludert hvite neshorn, løver, leoparder, impala, kudu, blå gnu, Grønn marekatt og elefant.
Palazzo Comunale, Piacenza

Palazzo Comunale er et palass i Piacenza i regionen Emilia-Romagna i Italia. Det kalles også Il Gotico, og ligger ved Piazza Cavalli (Oppkalt etter rytterstatuene på torget).

Historie

Palasset ble bygd på oppdrag av ghibellineren Alberto Scot, i 1281.
Det inneholder bispesetet i kommunen og kontor for ordføreren, og det er mindre enn en kilometer fra Palazzo Farnese.;.
Storegga

Storegga er den delen av fiskebanken Egga som ligger utenfor Møre og Romsdal. Et rikt fiskeri med line og garn foregår her. Storeggaraset gikk langs kanten her for ca 8100 år siden.
Viljuj-demningen

Viljuj-demningen er en demning med to vannkraftverk (Viljuj 1-2) i republikken Sakha, og demmer opp det 2.500 km² store Viljuj-reservoaret i den nordvestre sideelva Viljuj til vassdraget Lena i det nordøstlige, sibirske Russland. Vannkraftverket ble ferdigstilt 1962–76, med en installert effekt på 648 MW.
Byggingen av et tredje kraftanlegg, Viljuj 3, startet opp i 1985, men ble utsatt på ubestemt tid på grunn av økonomiske problemer med finansieringen.
Oppdemmingen har skapt betydelige økonogiske problemer nedenfor reservoaret. Om vinteren slippes det ut mye spillvann fordi strømforbruket er høy, mens det slippes ut lite om sommeren. Spillvannet er kaldt bunnvann, som bidrar til for lave temperaturer i elva nedenfor. I sum har dette både påvirket fiske- og dyreliv, og endret årstidenes syklus lokalt. Blant annet er oter (Lutra lutra) og svart trane (Grus monacha) borte for alltid.
Johann Lorenz von Mosheim

Bakgrunn

Ikke meget er kjent om hans herkomst. Han ble døpt 9. oktober 1693 i kirken St. Marien i Lübeck, der faren stod uten adelstittel og angitt som fremmed «Fremder». Denne faren var Ferdinand Sigismund von Mosheim, en fattig sørtysk kavaler. Han var katolikk, men tillot at Johann Lorenz ble oppdratt protestantisk. Så der kan formodets at moren Magdalena Catharina født von Prißen var protestant.
Det er ikke kjent hvordan det ghar seg at hertuginneenken Elisabeth Sophie Marie von Schleswig-Holstein Plön (1683–1767) og senere hertuginne av fyrstedømmet Braunschweig-Wolfenbüttel kjente gutten, men hun sørget for at han fikk gå på latinskolen i Lübeck. Etter å ha fullført gymnaset i sin fødeby, ble von Mosheim immatrikulert på universitetet i Kiel i 1716 hvor han oppnådde en magistergrad i 1718.

Luthersk teolog

I 1719 ble han adjunkt ved det filosofiske fakultet i Kiel. Hans første utgivelse var et polemisk skrift i mot John Tolands skrift Nazarenus kalt Vindiciae antiquae christianorum disciplinae (1720), og det ble snart etterfulgt av et bind av Observationes sacrae (1721). Disse verk, sammen med det gode ry han hadde oppnådd som foreleser og predikant, sikret ham en stilling ved universitetet i Helmstedt som ordinær professor i 1723.  Boken Institutionum historiae ecclesiasticae libri IV utkom i 1726, og  samme år ble han av hertugen av Braunschweig-Wolfenbüttel utnevnt til generalinspektør i Wolfenbüttel.
Høsten 1747 kommer Mosheim som honorarprofessor til universitetet i Göttingen, og han spilte en viktig rolle i utformningen av statuttene til det teologiske fakultet, og forordningene som gjorde teologene uavhengige av den geistlige domstol. I 1747 ble han utnevnt til kansler for universitetet i Göttingen. 1748 var han den ledende kraft bak den britiske konge Georg II av Storbritannias besøk på universitetet.
Johann Lorenz von Mosheim døde i Göttingen den 9. september 1755.
Blant hans verker er De rebus christianorum ante Constantinum commentarii (1753), Ketzer-Geschichte (2. utgave 1748), og Sittenlehre der heiligen Schrift (1753). Hans eksegiske skrifter, karakteristiske ved deres lærdom og sunne fornuft, omfatter Cogitationes in N. T. bc. select. (1726), og forklaringer over Paulus' første brev til korinterne (1741) og over Paulus' første brev til Timoteus (1755). I sine prekener viser Mosheim en betydelig veltalenhet og stil.
Amora

Historie

Amora ble for første gang nevnt i 1384 i Chronicles of John I, et verk av Fernão Lopes.
Otto Müller (prest)

Bakgrunn

Otto Müller var sønn av en lærer. Han ble født i Eckenhagen men bodde senere under oppveksten i Essen og Mülheim an der Ruhr. Etter abitur i 1889 ved Gymnasium in Mülheim an der Ruhr studerte han katolsk teologi fra 1889 til 1894 ved Rheinische Friedrich-Wilhelms-Universität i Bonn.

Prest

Otto Müller ble presteviet i Köln i 1894. Han ble en aktiv støttespiller for utviklingen av en kristen arbeidsbevegelse. I 1918 ble han president for den vesttyske føderasjon av katolske arbeiderbevegelser. Fra 1919 til 1933 var han representant for det katolske Zentrum-partiet i byrådene i Mönchengladbach og i Köln.
Etter den nazistiske maktovertagelse forsøkte den katolske kirke å sikre kirkens autonomi med å inngå et konkordat med Tyskland under det nye styre. Til å begynne med var Müller overbevist om at dette rikskonkordatet ville forhindre at katolisismen ville bli utsatt for undertrykkelse, men ble raskt desillusjonert. Han oppfordret kirkeledelsen til åpent å påpeke og fordømme nazistenes brudd på konkordatet og mot andre lovovertredelser. 
Prelat Müller hadde allerede før krigsutbruddet vært i kontakt med militæropposisjonen mor regjeringens politikk, og lot senere motstandsledere holde hemmelige møter i  Ketteler-Haus i Köln.
Siden 1927 hadde fader Müller arbeidet mot nasjonalsosialismen. Han engasjerte seg i planleggingen av det post-nazistiske Tyskland sammen med andre mostandsfolk, som for eksempel de kristne fagforeningsfolk Jakob Kaiser, Bernhard Letterhaus og Nikolaus Gross, som var motivert av sin katolske tro i deres motstand. Man hadde diskrete forbindelser med Kreisauer Kreis rundt pater Alfred Delp. Gruppen i Köln - Kölner Kreis - ble anført av prelat Otto Müller.
Den 20. juli 1944 iverksatte militære opposisjonelle sin plan å ta livet på Adolf Hitler i hans felthovedkvarter Wolfsschanze (Ulvehiet) i Øst-Preussen. Planen tilsa at militære styrker like etter skulle gripe makten i Berlin og i hele landet. Begge deler av planen slo feil; drapsforsøket slo feil, det militære coup d'état som skulle iverksettes ble stanset og minst 7.000 personer ble arrestert av Gestapo. Gestapo arresterte også Köln-kretsen av motstandsmenn. Prelat Müller oppdaget men i et kloster i Olpe i september. Han ble bragt til fengselet Berlin-Tegel. Han ble alvorlig syk, og ble overført til Berlins politihospital. Der døde han den 12. oktober 1944.
Lev Lagorio

Bakgrunn

Lagorio var født i Feodosija (i dagens Ukraina). Han studerte malerkunst ved St. Petersburgs kunstakademi under Maksim Vorobjev og B. P. Villeval'de.

Maler

Mens han bodde i Feodosija ble han påvirket av maleren Ivan Ajvazovskij. 
I 1845 la Lagorio ut på en sjøreise med krigsskipet «Groziasjtsij» for å lære seg hvordan et skip var bygget opp.
Lagorio bodde åtte år i Italia. Da han vendte tilbake til Russland ble han utnevnt til professor.
I sine senere år malte han kystmotiv fra Finland og Norge. Han malte også verk med motiver fra den russisk-tyrkiske krigen 1877-1878.
Lagorios verk er tilgjengelige for allmennheten i Tretjakovgalleriet i Moskva.
Elijah Burke

Før WWE

Før WWE var Burke en svært dyktig amatør-bokser. Han hadde blant annet en rekord på 102 knockouts mot 1 diskvalikasjon. I denne perioden bokset han for Club 5 og Club Plush.

WWE

Etter å ha signert med WWE ble han sendt til "treningsleieren" til WWE kalt OVW (Ohio Walley Wrestling). Der vant han OVW Heavyweight Title. Etter dette gikk han videre til et av WWEs hovedrostere Smackdown. Etter en liten periode ble han flyttet over til det gjenopprettede ECW. Etter han kom til ECW kjempet han mange kamper med tag-team-partneren hans Sylvester Terkay. Etter at Terkey ble fri fra kontrakten med WWE har Elijah jaget ECW Heavywheight-tittelen. Han var også leder for The New Breed som hadde en lang rivalisering med The ECW originals.
Norgesmesterskapet i bueskyting 1977

Norgesmesterskapet i bueskyting 1977 bestod av flere arrangementer som i 1977 kåret norgesmestere i bueskyting.
NM innendørs ble arrangert i Førde 27. mars. 
NM i skiveskyting ble arrangert i Tønsberg 13.–14. august. 
NM i jakt- og feltskyting ble arrangert i Larvik 18. september. 
Kongepokalen ble vunnet av Einar Olsen.
1520-årene

-- 1520 -- 1521 -- 1522 -- 1523 -- 1524 -- 1525 -- 1526 -- 1527 -- 1528 -- 1529
Tiårsoversikt
En ny dag truer

Handling

Phil Connors (Bill Murray) er en egosentrisk TV-værmann fra Pittsburgh, som under et oppdrag han sterkt misliker hvor han dekker den årlige «Groundhog Day» 2. februar i Punxsutawney, oppdager han han gjenopplever den samme dagen om igjen og om igjen. Etter først å utnytte dette fenomenet til fordel for sin egen vellyst, begynner han etterhvert å eksaminere sitt eget liv og prioriteringer.