Jahn Teigen

Karriere

Jahn Teigen ble født i Tønsberg 27. september 1949 som sønn av frisør Arne Teigen (1911–1993) og Esther Jahnsen (1918–2009). Hjemme i Tønsberg fattet han tidlig interesse for musikk og lærte seg å spille gitar.
I 1964 debuterte Teigen som bassist i bandet The Little Stones, og i 1965 startet han The Enemies sammen med tre venner. Bandet var inspirert av The Beatles og holdt seg innenfor sjangrene rhythm and blues og beat. I 1967 platedebuterte The Enemies da de akkompagnerte barnestjernen Anne-Mette Pålsrud på singelen «En hemmelig hemmelighet»/«Blomsterslottet». Samme år ga gruppa ut debutsingelen «Wishes»/«Not Even You», der Teigen hadde vært med på å skrive A-siden. Etter dette ga bandet ut flere singler under navnet Jahn Teigen med The Enemies, og vinteren 1967–1968 ga gruppa ut sin første LP, The Enemies. Kort tid etter albumutgivelsen ble bandet oppløst, og Jahn Teigen dro i stedet på soloturné og jobbet som diskjockey og altmuligmann på danserestauranten Rondo i Oslo.
I 1968 fikk Teigen tilbud om å bli vokalist og gitarist i det britiske bandet Red Squares. Gruppa hadde hatt en viss suksess, blant annet i Danmark, men det store gjennombruddet uteble. Under en turné i Israel sommeren 1969 hoppet Teigen av og sluttet seg i stedet til det israelske bandet Lions of Judea. Han turnerte Israel rundt og spilte inn seks låter med dem før han sluttet høsten 1970 og dro tilbake til Norge.

Popol Ace

Kort tid etter hjemkomst tok Teigen kontakt med den progressive rockegruppa Arman Sumpe D.E. Han ble raskt hyret inn som vokalist, og bandet skiftet navn til Popol Vuh, for så å endre navnet igjen til Popol Ace i 1975. Samme år fikk Teigen tilbud om å prøvesynge for det britiske bandet Genesis. Bandet ville vurdere om Teigen kunne erstatte Peter Gabriel som nettopp hadde forlatt bandet, men Teigen takket nei fordi han ønsket å satse videre på Popol Ace.
I 1974 deltok Teigen i Melodi Grand Prix for første gang. Han deltok på nytt i 1975 og 1976. I 1976 vakte han oppsikt da han framførte duetten Voodoo i skjelettdrakt.
Etter at han forlot Popol Ace i 1977, bygget Teigen opp en karriere som soloartist – godt hjulpet av suksessen med «Mil etter mil» og albumet This Year's Loser i 1978. Da kultmusikalen The Rocky Horror Show ble satt opp på Centralteatret i 1977 spilte Teigen rollen som Dr. Frank-N-Furters medhjelper Riff Raff. Teigen sang også på et av sporene på plata fra musikalen.

Prima Vera

Deler av Teigens karriere er knyttet sammen med Herodes Falsk og Tom Mathisen i crazy-humorgruppa Prima Vera, som turnerte og ga ut en rekke album fra 1977 til 1984. De sto også bak flere filmer og sceneoppsetninger.
Gruppas gjennombrudd kom med albumet Brakara (1978), som var fylt med parodier og sarkastisk humor med sleivspark i alle retninger og solgte over 100 000 eksemplarer. Tittelen på albumet henspilte på den spanske discogruppa Baccara, som på den tiden var populære i Europa med hitlåtene «Yes Sir, I Can Boogie» og «Sorry, I'm a Lady», begge parodiert av Prima Vera på tilttelsporet «Brakara».
Sceneshow fra Prima Vera omfatter musikalene Fantomets glade bryllup (1978), Bloody Mary (1979) og Fisle Narrepanne i Tyrol (1981). De laget også den Monty Pythoninspirerte filmen Prima Veras saga om Olav den hellige (1983) – hvor Teigen hadde manus og musikk og spilte hovedrollen mot Anita Skorgan.
Parallelt med deltakelsen i Prima Vera ga Teigen ut en rekke singler utover 1980-tallet. Herodes Falsk var fast tekstskribent fram til 1983, mens Tore Syvertsen produserte de fleste av låtene. Blant utgivelsene var sanger som «Jeg gi'kke opp» (1978), «Har du lyst på litt mer» (1979), «Ja» (1980), «Bli bra igjen!» (1982), «Adieu» (1982) og «Do re mi» (1983). På begynnelsen av 1980-tallet innledet han også et musikalsk samarbeid med sin kjæreste, Anita Skorgan. De sang sammen på låter som «Adieu» og «Friendly» (1983), og i 1983 ga paret ut albumet Cheek to Cheek.
I 1986 hadde Teigen hovedrollen som Rudolphe i Wiener Kammeropers rocke-oppsetning av Puccinis opera La Bohème, mens Skorgan hadde rollen som Mimi. Stykket ble oppført i Oslo året etter. Han spilte rollen som bøddel i musikalen Which Witch. Der sang han sangen «The Executioner», både i konsertversjonen (1987–1989) og da den ble oppført i London høsten 1992.
Ekteparet Teigen/Skorgan skiltes i 1987, og bruddet ga Teigen inspirasjon til å skrive ny musikk. Det resulterte i albumet Klovn uten scene i 1988, som var Teigens første album som gikk direkte til topps på VG-lista. Han hadde også et musikalsk samarbeid med Rolf Løvland, som blant annet endte opp med kjente låter som «Glasnost», «Slå ring», «Optimist», «Det vakreste som fins» og «Gi meg fri» i årene 1988–1992.

Etter 1987

Utover 1990-tallet ble det færre musikkutgivelser, men han ga ut albumene Lys (1996), Magnet (2001) og Utkledd som meg selv (2003) – hans foreløpig siste studioalbum. I tillegg har Teigen også utgitt en rekke samlealbum med tidligere hits, blant annet samleboksen Hele historien 1967–1994 (1995) og Fra null til gull (2004). I 2011 ga han ut samlealbumet Jahn Teigen fra Tønsberg, og i 2014 sin hittil siste singel «Til kongen». Teigen har imidlertid signalisert at han kommer til å gi ut mer ny musikk.
Han spilte i teaterfarsen Charlies Tante (Oslo 1995) og i sceneversjonen av Sofies verden (1999). Han hadde små roller i den svenske filmen Enkel resa (Ferjekuppet, 1988) og i den danske filmen Walter & Carlo i Amerika (1989) med Tony Curtis og Ghita Nørby. I filmene På stigende kurs (1987), Viva Villaveien! (1989) og Sigurd Drakedreper (1989) bidro han til musikken.
Teigen var programleder for tv-programmene Hallo Scandinavia (1987), Midt i smørøyet (1988), Melodi Grand Prix (1991 og 1992), Stjerner i sikte (1996–2001), Småstjerner (1997) og HitAwards (1998). I tillegg har Teigen turnert både Norge og Sverige, sist i 2009 med jubileumsshowet Jahn Teigen fra Tønsberg. I showet deltok blant annet Anita Skorgan, og turneen pågikk fra sommeren 2009 til sommeren 2011 – til sammen rundt 200 forestillinger.
Høsten 2016 var Teigen emne for programserien En hyllest til Jahn Teigen på TVNorge. I programserien besøkte artistene Alexander Rybak, Carola og Didrik Solli-Tangen ham på gården i Skåne og sang sine versjoner av Teigens låter.

Melodi Grand Prix

Ingen andre artister har deltatt flere ganger i Melodi Grand Prix enn Jahn Teigen. Han har deltatt som artist i hele 14 finaler, i tillegg var han programleder for Melodi Grand Prix 1992, og han har vært pauseunderholder en rekke ganger – i 1985, 1986, 2001, 2008 og 2016. I 1991 ledet han også NRK-programmet Bare for gøy!, som erstattet den avlyste finalen i Melodi Grand Prix 1991. Til sammen har Teigen vært delaktig i intet mindre enn 21 norske finaler i perioden 1974–2017, tilsvarende annet hvert år. Teigen kommenterte også Eurovision Song Contest 1991 sammen med John Andreassen.

1970-tallet

Jahn Teigen deltok for første gang i Melodi Grand Prix i 1974, da han framførte «Hvor er du?» med lite orkester. Sangen vant finalen, men det var Anne-Karine Strøm som framførte sangen med stort orkester, som fikk representere Norge i Eurovision Song Contest 1974. I 1975 var Teigen tilbake i konkurransen, da han sang bidraget «Kjærlighetens under» med lite orkester. Sangen ble nummer to i den norske finalen.
I Melodi Grand Prix 1976 var Teigen nok en gang blant artistene, og denne gangen skulle han sette sitt preg på sendingen. Ikke bare framførte han tre av de fem finalebidragene, men han skapte også furore da han sammen med Inger Lise Rypdal framførte sangen «Voodoo» iført skjelettdrakt. Kostymet har brent seg inn i den nasjonale hukommelsen, og 40 år senere ble nummeret hedret med sitt eget pausenummer under Melodi Grand Prix 2016. Det var også i 1976 han første gang møtte sin kommende kone, Anita Skorgan, som også var en av deltakerne i finalen.
Også 1978 skulle bli et enda større år for Jahn Teigen i Melodi Grand Prix-sammenheng. Han vant den norske finalen med Kai Eides «Mil etter mil» og representerte Norge i Eurovision Song Contest i Paris samme år. Der gjorde han seg bemerket med splitthopp, røde bukser, solbriller og gullblomst festet i bukseselen. Det norske bidraget endte helt sist og uten poeng – for første gang med det nåværende poengsystemet som ble innført i 1975. Tross sisteplassen klarte Teigen å snu situasjonen. «Mil etter mil» gikk rett inn på VG-lista etter finalen. Der ble den liggende i hele 19 uker, hvorav fem strake uker på førsteplassen. Aldri hadde en norsk vinnerlåt blitt en så stor salgssuksess. Teigen fulgte raskt opp med albumet This Year's Loser, som lå 16 uker på albumlista.
Poengfiaskoen fikk også stor oppmerksomhet i utlandet, ikke minst i Storbritannia, der Jahn Teigen og hans «nul points» fremdeles huskes av mange. Da Storbritannia selv fikk null poeng i 2003, ringte avisen The Times til Jahn Teigen for å få råd om hvordan de skulle takle sisteplassen.

1980-tallet

I likhet med tiåret før var Teigen også en hyppig deltaker i Melodi Grand Prix på 1980-tallet. Han kom på delt sisteplass i finalen i 1980, men vant finalen i 1982 sammen med sin daværende kjæreste Anita Skorgan og sangen «Adieu». Teigen vant finalen på nytt i 1983 med «Do re mi». Sangen endte på en niendeplass i Eurovision Song Contest, som er Teigens beste plassering i en internasjonal finale. I 1985 og 1986 var han også sentral i konkurransen, da som stuntreporter og pauseunderholder.
I 1988 var Teigen tilbake som deltaker med låten «Glasnost». Tross favorittstempelet kom Teigen på andreplass, bak Karoline Krüger og «For vår jord».
Året etter var Teigen på plass igjen, denne gang med «Optimist». Igjen var han forhåndsfavoritt, og stor ble derfor forbauselsen da «Optimist» ikke tok seg videre til superfinalen i sendingen. Publikum i Stavanger Forum reagerte med vantro og høylydt buing og piping. Reaksjonene var så sterke at programleder Øystein Bache hadde problemer med å roe ned publikum og fortsette sendingen. Publikum trampeklappet og ropte «Teigen, Teigen!», og til slutt løp Jahn Teigen ut i salen for å motta publikums hyllest, og han fikk i ettertid kritikk for å ha «tatt oppmerksomheten bort» fra de tre superfinalistene. Teigen selv svarte: «Det var som å få et kick. Jeg måtte bare ut for å vise dem min takknemlighet.» Etter finalen var ikke Teigen selv særlig nådig og spurte sarkastisk «Hvem vant?» under en improvisert pressekonferanse. Også presse og tv-seere kritiserte juryordningen i dagene etter finalen, og den svenske journalisten Måns Ivarsson kalte resultatet for en skandale og sammenlignet Teigens fall som «om brudgommen ble kastet ut fra bryllupsfesten.»

Privatliv

Jahn Teigens private liv har vært gjenstand for omfattende og intens mediainteresse siden 1970-tallet. Mediainteressen økte voldsomt da Teigen ble kjæreste med Anita Skorgan etter å ha møtte henne i et selskap hos Hanne Krogh i 1979. Paret giftet seg i all hemmelighet i 1984, men pressen fikk raskt nyss i bryllupet. De fikk ett barn sammen, datteren Sara Skorgan Teigen, født 25. august 1984. I 1987 skilte ekteparet lag, men tross skilsmissen bevarte Teigen og Skorgan vennskapet og det musikalske samarbeidet. Skorgan har vært sterkt delaktig i en rekke av Teigens sanger og show siden, og paret har opptrådt sammen mange ganger.
Teigen har gjort suksess med rollen som spilloppmaker og nasjonalklovn, men han har også vært åpen om sine tunge perioder. Etter flere feilslåtte investeringsprosjekter og en brutt forlovelse på begynnelsen av 1990-tallet, dro en utslitt og nedbrutt Teigen til Italia i 1991. Han kom dit etter en invitasjon fra proffsyklist Dag Erik Pedersen, og Italia-oppholdet varte i flere år. I 2006 forlot Teigen Norge på nytt, denne gangen til landstedet Klockaregården utenfor Ystad i Skåne. Han har bodd i Sverige siden, og i et intervju i 2016 fortalte Teigen at han flyttet fra Norge for å slippe oppmerksomhet og kjendisliv og i stedet få tid og ro for seg selv.
Teigen har i mange år lidd av alvorlig leddgikt og har tidvis problemer med å bevege seg. Teigen mener selv at et langt og aktivt sceneliv har bidratt til å forverre plagene i godt voksen alder.