Viktoria av Hessen-Darmstadt

Tidlig liv

Viktoria blei født første påskedag 1863 på Windsor Castle. Den 27. april samme år blei hun båret til dåpen av sin mormor, dronning Viktoria. Fram til Viktoria blei tre år gammel bodde familien ved Bessungen i Tyskland. Etter dette drog familien til Neues Palais i Darmstadt, hvor Viktoria delte rom med sin yngre søster Ella. Mens Viktoria bodde i Bessungen fikk hun privatundervisning og blei interessert i litteratur.
Under den prøyssiske invasjonen av Hessen i juni 1866 blei hun sendt av gårde til England sammen med søsteren Ella. Her fikk de bo hos sin mormor inntil fiendtlighetene opphørte. Hessen-Kassel, og deler av Hessen-Darmstadt, blei innlemma i Preussen som følge av invasjonen. Under den fransk-prøyssiske krig i 1870 blei det danna militære sykestuer på eiendommen til Neues Palais, og Viktoria hjalp til i suppekjøkkenet sammen med sin mor. Ved en seinere anledning fortalte hun om denne kalde vinteren, og om hvordan hun en gang hadde brent seg på armen etter å ha fått glovarm suppe over seg.
Viktorias 18 måneder gamle bror, «Frittie» fikk i 1872 diagnosen hemofili. Denne diagnosen kom som et sjokk på de europeiske kongefamiliene. Det hadde gått tjue år siden dronning Viktoria fødte sønnen prins Leopold, som fikk påvist hemofili. Nå lurte man på om blødersykdommen kunne være arvelig. I mai 1873 falt «Frittie» ut av et vindu og døde. Dette var den første av de mange familietragediene som Viktoria fikk oppleve.
I 1878 fikk Viktoria påvist difteri. Ella blei flytta ut av deres rom, og blei det eneste familiemedlemmet som unngikk sykdommen. Moren til Viktoria pleia henne og de andre syke i familien i flere år. Viktorias søster, Marie, døde i 1878. Akkurat idet sykdommene begynte å gi slipp på familien, blei Viktorias mor dårlig. Hun døde den 14. desember, samme dato som hennes far, prins Albert, hadde dødd 17 år tidligere. Ettersom Viktoria var det eldste barnet i søskenflokken, tok hun på seg en morsrolle overfor sine yngre søsken og måtte være til støtte for sin far. Seinere skrev hun, «Min mors død var et tap som ikke kunne repareres ... Min barndom endte med hennes død, for jeg blei den eldste og mest ansvarsfulle.»

Senere liv

Prins Ludwig blei tvunget til å si fra seg stillinga i marinen ved starten av den første verdenskrig, da hans tyske bakgrunn var lite populær. Paret trakk seg tilbake til Kent House på Isle of Wight. Denne eiendommen hadde blitt gitt til Viktoria av hennes tante, prinsesse Louise, hertuginne av Argyll. Viktoria ga myndighetene skylda for sin ektemanns oppsigelse i marinen. Hun mente at «...få hadde stor respekt eller tillit til myndighetene». Winston Churchill, som på den tida hadde den høyeste sivile stillinga i marinen, hadde hun ikke stor tro på. Hun mente han ikke var til å stole på, ettersom han en gang hadde han lånt en bok på biblioteket og ikke levert den tilbake.
Første verdenskrig fortsatte, og fiendtlighetene mellom Storbritannia og Tyskland økte. Som følge av denne antityske holdningen i Storbritannia, sa Georg V av Storbritannia fra seg sine tyske titler, og kort tid etter dette, 14. juli 1917 sa prins Ludwig og Viktoria fra seg sine. Samtidig anglifiserte de etternavnet Battenberg til Mountbatten. Tre dager seinere blei Ludwig gjort til adelsmann av kongen, som marki av Milford Haven. Under krigen blei Viktorias to søstre, Alix, tsarina av Russland og Ella, storfyrstinne Sergej av Russland, drept i et attentat som skulle være et ledd i den russiske revolusjonen. I Tyskland blei hennes bror Ernst Ludvig av Hessen, storhertug av Hessen, avsatt. Under hennes siste besøk til Russland i 1914 hadde Viktoria reist forbi samme hus i Jekaterinburg som hennes søster Alix tidligere hadde blitt myrda i. Alix sitt lik blei aldri funnet i Viktorias levetid, men i januar 1921 etter en lang reise fikk Viktoria se Ellas lik i Jerusalem.
Seinere dette året døde Viktorias ektemann i London. Etter å ha møtt henne i marine- og militærklubben i Piccadilly, klaga han over at han kjente seg uvel, hvorpå Viktoria forsøkte å få ham til å hvile i et rom de hadde leid i et tilbygg til klubbhuset. Hun tilkalte en doktor, som skreiv ut noen medisiner som Viktoria gikk ut for å få i et nærliggende apotek for å hente. Da hun kom tilbake var Ludwig død. Som enke, tre år etter krigens slutt, flytta Viktoria inn i en residens i Kensington Palace. Ifølge hennes biograf fikk Viktoria «en samlende matriarkrolle for Europas gjenlevende kongeligheter». I 1930 led hennes eldste datter Alice av et nervesammenbrudd og fikk diagnosen schizofren. I det kommende tiåret fikk Viktoria ansvaret for utdanningen og oppdragelsen av hennes barnebarn Philip, hvis foreldre hadde blitt separert og mor sendt på institusjon. Prins Philip sa en gang, «jeg likte min bestemor veldig godt og hun var alltid hjelpsom. Hun var veldig flink med barn ... hun hadde en praktisk tilnærming til dem. Hun behandla dem på den rette måten, den rette kombinasjon av det rasjonelle og det følelsesmessige.»
I 1937 døde Viktorias bror, Ernst Ludvig. Noe senere døde hennes svigerinne, nevø, barnebarn og to av hennes oldebarn i en flystyrt ved Ostend. Viktorias barnebarn, prinsesse Cecilie av Hellas og Danmark hadde gifta seg med Viktorias nevø, Georg Donatus av Hessen som var Ernst Ludvigs sønn. De og deres to unge sønner, Ludvig og Alexander døde alle sammen. Cecilie var gravid på dette tidspunktet og et dødfødt barn blei funnet i vraket. Cecilies yngste barn, Johanna, var ikke med i flyet. Hun blei adoptert av onkelen, prins Ludvig av Hessen-Darmstadt, men den lille jenta levde bare atten måneder lengre enn sine foreldre og eldre brødre. Hun døde i 1939 av hjernehinnebetennelse.
Flere tragedier rammet Viktorias liv etter at hennes sønn Georg døde av kreft i 1938. Under andre verdenskrig blei Viktorias residens i Kensington Palace bombet, hvorpå hun flytta til Georg VI på Windsor Castle. Hennes overlevende sønn, Louis, og to av hennes barnebarn tjenestegjorde i Royal Navy, mens hennes tyske slektninger kjempa på fiendens side. Viktoria bekymra seg mye over sine barn og barnebarn etter hvert som åra gikk. Datteren Alice forble i det okkuperte Hellas og hadde få muligheter til å kommunisere med sin mor i de fire årene krigen var på sitt mest intense. Etter de alliertes seier blei hennes sønn, Louis, tilbudt embetet visekonge av India, men hun motsatte seg hans aksept av tilbudet. Hun tenkte at denne posisjonen ville medføre mye fare. Til tross for hennes misnøye valgte han å tiltre stillinga.
Sommeren 1950 fikk Viktoria sykdommen bronkitt, angivelig fordi hun hadde røykt siden hun var seksten. Hun befant seg da på Ludwigs hjem ved Broadlands i Hampshire. «Det er bedre å dø hjemme», sa hun, og flytta tilbake til Kensington Palace, der hun døde, 24. september 1950. Hun blei gravlagt fire dager senere ved St. Mildred's Church i Whippingham på Isle of Wight.

Ettermæle

Med baronesse Sophie Buxhoevedens hjelp klarte Viktoria å skrive sine memoarer. De befinner seg i Mountbatten-arkivet ved University of Southampton. De kan være en interessant kilde for historikere med kongelige personligheter som fagfelt. Et utvalg av dronning Viktorias brev til sitt barnebarn Viktoria har blitt publisert med kommentarer av Richard Hough og en introduksjon av Viktorias barnebarn, Patricia Mountbatten.
Viktorias sønn husket henne som en god mor: «Min mor var veldig lærenem, veldig pratsom, veldig aggressiv og argumentativ. Med sin fantastiske hjerne skjerpet hun folks vett». Hennes barnebarn sier at hun var «fryktinngytende, men aldri skremmende ... en høyst ærlig kvinne, full av sunn fornuft og beskjedenhet.» Viktoria skrev sin egen gravskrift ved livets slutt i et brev og i samtale med sin sønn: «Det som vil huskes når historien skrives er de gode gjerningene gjort av individet og det har ingenting å gjøre med rang eller tittel ... Jeg hadde aldri trodd at jeg skulle være kjent bare som din mor. Du er så godt kjent nå og ingen vet om meg, og det vil jeg heller ikke at de skal.»