google/wiki40b huggingface dataset:
Landau

Økonomi

Byen Landau er betydelig påvirket av vindyrking og med 2039 hektar hele området er den største vin-voksende fellesskap i Rheinland-Pfalz.

Den geotermiske pionérbyen Landau

I 2007 kom den første fungerende 3-megawatts geotermiske kraftstasjonen i Oberrheinische Tiefebene i drift.
Codex Leningradensis

Codex Leningradensis, eller leningradkodeksen som vi kan kalle den på norsk, er et av de eldste manuskriptene som finnes over hele Det gamle testamente. Manuskriptet er datert til år 1008 og er trolig skrevet i Kairo. Manuskriptet er skrevet på hebraisk, gjort i såkalt Tiberias masoretisk tekst som brukes i Tanákh.
Trolig er Codex Aleppo opphavet til leningradkodeksen og således eldre (kanskje fra 920-tallet) enn denne, men deler av aleppokodeksen har vært savnet siden 1947. Det gjør leningradkodeksen til det eldste eksisterende manuskript som inneholder hele Det gamle testamente. Som sådan er det viktig i all kristen og jødisk religionsforskning.
Originalen befinner seg i Saltykov-Shchedrin (Nasjonalbiblioteket i Russland) i St. Petersburg, der det har blitt oppbevart siden midten av 1800-tallet. Man tror at det opprinnelig ble skrevet i Kairo.
Tacola

Utseende

Ganske store og kraftige, bredvingede, brune sommerfugler med hvite eller oransje striper.

Utbredelse

Slekten er utbredt fra Malaysia i vest til Sulawesi i øst.
Prerogativ

Prerogativ (av latin som spørres først, det vil si fortrinnsrett, særrett) anvendes om kongelig særrett. Ordet benyttes tradisjonelt om privilegier som kun en monark har.

Norge

I takt med reduksjonen av den personlige kongemakten i de siste 200 år i Norge, har ordet fått avgrenset betydning og betegner nå noe som kun regjeringen (Kongen i statsråd) har rett til å bestemme, ikke Stortinget. Eksempelvis gjelder dette innenfor kirkeforvaltningen som kirkelige embete i medhold av blant annet § 4 og § 16 i Grunnloven. Dette skjer i kirkelig statsråd. Kongens myndighet til å fastsette liturgier i Den norske kirke er delegert til Kirkemøtet.
Pleuronota

Utseende

Middelsstore, avlange, brokete fargede gullbasser. De er gjerne svarte med gule eller hvite tegninger, men kan også være metallisk fargede.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sørøst-Asia.
Iraks sentralbank

Det store bankranet

Den 18. mars 2003, like før invasjonen ble nær en milliard amerikanske dollar stjålet fra sentralbanken. Dette er det største bankranet i historien. Senere ble om lag 650 millioner dollar av pengene funnet gjemt inne i veggene i et av Saddam Husseins palasser. Resten er forsvunnet. Det blir også hevdet at 250 millioner dollar ble stjålet av kriminelle som ikke hadde forbindelse med Saddam.
Like før invasjonen skal også Saddams sønn Qusay utstyrt med en handskrevet lapp fra Saddam ha tatt ut 920 millioner dollar og 90 millioner Euro, som ble kjørt bort med lastebiler. Qusay Hussein ble senere drept i kamp med amerikanske soldater, og disse pengene har ikke kommet til rette.
Thomas Cooper Gotch

Tidlig liv

Gotch ble født i Kettering, Northamptonshire som den fjerde sønnen til en framgangsrik middelklassefamilie involvert i bank og skoproduksjon, men besto også kunstnere og akademikere. Familien var medlem av en frikirke. Han ble sendt til en lokal kunstskole i 1876, deretter til Antwerpen (École des Beaux-Arts) og Paris (Jean-Paul Laurens) før han studert ved Slade School i London i årene 1878–1880. Han stilte ut ved Royal Academy, men også i Paris og Berlin.

Newlyn

Da han var 26 år gammel i 1881 giftet han seg etter en lang forlovelsestid med kunststudenten Caroline Burland Yates (1854–1945) som han første gang hadde truffet i Paris. De fikk en datter, Phyllis, født i Frankrike i 1882, som var modell for noen av hennes fars viktigste bilder. Den unge familien flyttet til Australia hvor de bosatte seg i Melbourne for en tid inntil de dro tilbake til England og bosatte seg i en kunstnerkoloni i Newlyn in 1887. 
De ble boende Newlyn for resten av deres liv. Gotch malte i en stil som var typisk for kolonien, den såkalte Newlyn-skolen, på denne tiden, og han grunnla Newlyn Industrial Classes hvor lokal ungdom kunne lære kunsthåndverk. Han hjalp også til med danne Newlyn Art Gallery og fungerte i dens komité for resten av livet. Han grunnla i 1887 og tjenestegjorde senere som president (1913–1928) i Royal British Colonial Society of Artists. Blant hans venner i Newlyn var kunstnerne Stanhope Forbes og Albert Chevallier Tayler.

Preget av italiensk middelalder

I årene 1891–1892 besøkte Grotch Italia, hovedsakelig Firenze, og det ble en avgjørende opplevelse for ham som betydde at han radikalt endret malestil. Da han kom tilbake begynte han å male symbolistiske malerier som involverte barndom og familieforhold. Bildene var påvirket av klarheten og forenklingen fra tidlig italiensk kunst. Noen av disse bildene representerer de fremste og mest interessant innenfor viktoriansk kunst og Gotchs bidrag ble betraktet som en egen, unik stemme. Han malte også portretter og mange gallerier kjøpte hans malerier. Overraskende nok ble Gotch ikke assosiert medlem av Det engelske kunstakademiet, Royal Academy.
Hans elskede og eneste datter, Phyllis Marian Gotch, markerte seg i Newlyns sosiale liv. Hun og hennes venner, som også ble benyttet av Gotch som modeller, inspirerte fortellingene til forfatteren H.D. Lowry. Phyllis ble senere en forfatter og en sanger og giftet seg rundt 1913. Han hadde en eldre bror, John Alfred Gotch, som utmerket seg som arkitekt og lærer i arkitektur foruten å skrive om antikviteter.

Ettermæle

Thomas Cooper Gotch plutselig den 1. mai 1931, 77 år gammel. Samtiden husket ham da som en kunstner som malte dekorative motiver i en tid hvor realismen preget tidens smak. Hans Child Enthroned, malt 1894, med datteren Phyllis som modell skapte en positiv sensasjon da det ble stilt første gang, men til en viss grad var hans tidlige suksess et hinder for ham ved at det fikk ham til å gjenta seg selv i de samme konvensjoner, eksempelvis som i hans maleri Allelulia, malt i 1896 og kjøpt to år senere, og som nå er stilt ut i Tate Gallery.
Brass Band Fröschl Hall

Brass Band Fröschl Hall er et brassband med base øst i Innsbruck, Østerrike. 
Brassbandet har representert Østerrike flere ganger i europamesterskapet for brassband.
Virtuos 2008

Virtuos 2008 var en fjernsynsoverført musikkonkurranse som ble arrangert av NRK våren 2008. Det var den norske finalen i den internasjonale konkurransen Eurovision Young Musicians, som blir arrangert av Den europeiske kringkastingsunionen.
Eldbjørg Hemsing (f. 1990, violin) vant konkurransen med en fremføring av Franz Waxmans Carmenfantasi. Hun representerte dermed Norge i den internasjonale finalen, Eurovision Young Musicians 2008, som finner sted i Wien i mai 2008. Der vant hun publikumsprisen og juryens 3. pris.
Programleder for Virtuos var Nadia Hasnaoui. Juryen bestod av Arild Erikstad (juryformann og musikkjournalist i NRK), Peter Herresthal (professor ved Norges Musikkhøyskole), Elise Båtnes (konsertmester i Oslo Filharmoniske Orkester) og Wolfgang Plagge (pianist og komponist).
Brachyolenecamptus

Utseende

Dorcaschematini er middelsstore, brunlige trebukker. Denne gruppen utmerker seg særlig ved sin langstrakte kroppsform, pronotum er tydelig lengre enn bredt, uten pigger på sidene.
Antennene hos hannene er rundt dobbelt så lange som kroppen.

Utbredelse

Slekten er bare kjent fra Borneo.
Prinsesse Caroline-Mathilde Alper

Prinsesse Caroline-Mathilde Alper er en fjellkjede ved foten av halvøya Holm Land på Nordøst-Grønland. Området ligger i nordre del av Nordøst-Grønland biosfærereservat. Fjellkjeden er oppkalt etter prinsesse Caroline-Mathilde av Danmark (1912–1995).
Prinsesse Caroline-Mathilde Alper strekker seg fra Hekla Sund i sør til Ingolf Fjord i nord. Mot øst avgrenses fjellkjeden av Brede Spærregletscher, og mot vest avgrenses fjellene av Vandredalen og Sæfaxi Elv. Fjellkjedens utstrekning i nord-syd-retning er 55 km, og fjellområdets bredde utgjør 20 km.
Den høyeste fjelltoppen i Prinsesse Caroline-Mathilde Alper oppgis på det viste kartet fra US Air Force å være 1801 moh. En lavere topp på 1737 moh. ligger i den søndre del av fjellkjeden. Det vedlagte danske kartet oppgir ingen høyder for området.
Prionoplus reticularis

Utseende

En stor (ca. 50 millimeter), mørkbrun trebukk. Den er den største billen på New Zealand. Antennene er noe kortere enn kroppen, kjevene ikke spesielt store (til Prioninae å være). Pronotum er kledt med lange, fine, gulaktige hår, dekkvingene har et gult nettmønster.

Levevis

Arten er knyttet til Podocarpus-skog. Larvene utvikler seg i død ved, mest fra bartrær. De voksne billene er aktive om natten og kommer gjerne til lys. I motsetning til de fleste andre innfødte arter på New Zealand har den klart å kolonisere plantasjer av innførte trær, og har derfor utvidet sin utbredelse som følge av menneskets kolonisering. Den er i dag regnet som et skadedyr på tømmer av bartrær i plantasjer.

Brukt til mat

Både de fete larvene og de nyklekte, ennå ikke herdede voksne billene har vært spist av maoriene og ansett som en delikatesse. De sies å ha en smøraktig smak.

Utbredelse

Arten lever på New Zealand.
Subansiri-demningen

Subansiri-demningen, også kalt Kamla-demningen, er den midterste prosjekterte demningen med vannkraftverk under utbygging i elva Kamla, en bielv til Subansiri i Brahmaputra-vassdraget, i distriktet Nedre Subansiri i Arunachal Pradesh, nordøstlige India. Demningen blir plassert 3,5 km fra byen Tamen, ca. 205 km fra North Lakhimpur i Assam.
Det skal installeres en total produksjonskapasitet på 2 000 MW, den største i India. Anleggsarbeidene med dam og elvekraftverk startet opp i 2005, og skal etter planen ferdigstilles i 2016. Demningen skal bli 213 meter høy, og være en steinfyllingsdam.
Lengste veitunneler i hvert fylke

Oversikt over de lengste veitunnelene i norske fylker:
The Perfect Cure

The Perfect Cure er et musikkalbum med Lorraine, utgitt i 2003. Dette er bandets debutalbum, og ble bandets siste.
Akunnaap Nunaa

Akunnaap Nunaa er ei øy på vestkysten av Grønland.
Den ligger ved den sydlige munningen av Diskobukta, 23 km nordøst for Aasiaat. Øya er ca. 11 km² stor. På den østlige spissen av øya ligger bygda Akunnaaq, som er den ene av to bygder i Aasiaat kommune, i tillegg til kommunens eneste by, Aasiaat.
Mercedes-Benz W211

Motoralternativer

Motoralternativene er:
Ypsistocerinae

Utseende

I alle fall noen av artene har reduserte vinger.

Levevis

De er parasitoider. Slekten Termitobracon er knyttet til termitter.
Einskilskopp

Einskilskopp eller einskilsbolle er et lite drikkekar av tre som primært har vært brukt på bygdene i Norge til øl, men det foreligger også opplysninger om at slike kar kunne bli brukt til å drikke melk av. De rommer gjerne mellom 0,2  og 0,5 liter. Einskilskoppen er skåret av ett stykke og formet som en liten bolle med en eller to hanker i siden. Tilsvarende kar uten hank kaltes gjerne einskilbolle. Jf. ølbolle.
Einskilskoppen var beregnet på at én person skulle drikke hele innholdet, mens ølboller kunne bli sendt rundt mellom flere. I Setesdal var det skikk å drikke einskjelt når gravferdsfolket kom til gårds: Ølet hadde dei i store ølskåler som sto på bordet med einskilsskåler ved sida. Dei skiftaest til og drakk av desse.
Fra Telemark har M. B. Landstad beskrevet skikken med å drikke einskjelt: Naar maden er taget av bordet, bæres der frem ølboller af indtil en skjæppes rum, hvoraf 2 eller 3 sættes på det langs stuen løbende bord. Gjæsterne sætter sig da omkring dette, især de gamle, medens ungdommen danser, kvinderne ved den nederste og mænderne ved den øverste ende. I enhver av de store med inskripsjoner og brogede farver malede ølboller svømmer en and, der er uthulet og dannet til en slags øsekopp. Skjænkesvenden øser nå opp det sterke skummende øl i smaa skaaler, af størrelse med en kontorkopp,"einskjelskoppar"; disse skal enhver drikke ud. Dette kaldes at drikke "einskjels" (en for en) og nu går det løs med drikkestev.
På en ølbolle datert 1779 fra Rauland i Telemark er skikken beskrevet slik: 
Ud af min gule kop,
en bonde før har drukket,
og med en enskiels kop
sin Tonges Bran(d) udslukket.
Et veldigt rus han fik,
saa knapt (han) kunde staa,
men som det gick med ham,
saa kand det flere gaa.
Elektromagnet

Virkemåte

Når det går strøm gjennom en elektrisk leder, oppstår et magnetfelt rundt lederen. For å konsentrere magnetfeltet rundt en ledning til bruk i en elektromagnet, blir ledningen viklet til en spole, der ledningen danner mange vindinger som ligger inntil hverandre. Magnetfeltet i alle vindingene passerer gjennom midten av spolen, og skaper et sterkt magnetfelt der. En spole formet som et rett rør kalles en solenoid; en solenoid formet som en smultring, der endene møtes, kalles en toroid. Magnetfeltet kan ytterligere forsterkes ved å plassere en kjerne av ferromagnetisk materiale, for eksempel jern, inne i spolen. Kjernen kan forsterke magnetfeltet til mer enn tusen ganger styrken på magnetfeltet i spolen alene, på grunn av høy magnetisk permeabilitet i det ferromagnetiske materialet. Dette kalles en ferromagnetisk kjerne- eller en jernkjerne-magnet.
Man kan lage en elektromagnet uten en kjerne, eller med bare en blyant, for eksempel, men da vil den være veldig svak. Lengden og antall vindinger det er på ledningen, blir bestemt med tanke på spenning og strøm. Når det går elektrisk strøm gjennom spolen blir det skapt et magnetisk felt, og det blir skapt en magnetisk pol i hver ende (nord/sør). Retningen til magnetfeltet avhenger av hvilken vei elektronene går gjennom spolen.
Konklusjonen blir da at en spole som det går strøm igjennom virker på samme måte som en magnet.
Magnetismen til en elektromagnet skyldes magnetfeltet til elektroner i bevegelse. Elektronet har et magnetfelt som går i sirkel (ingen poler) i et plan som er på tvers av fartsretningen. Dette kan man utforske selv ved å holde en sterk magnet foran en TV- eller dataskjerm som har et bilderør (altså ikke nyere LCD- eller plasmaskjermer). Da kan man se at bildet «vris rundt» magneten.
I elektronikk-diagrammer representeres en spole ofte med en «L», som er symbolet for induktans, som har måleenheten henry («H»).
Mitt liv som hund

Om filmen

Filmen er basert på Reidar Jönssons roman med samme tittel. Handlingen er tidfestet til 1959 er en skildring av hvordan 12 år gamle Ingemar (Anton Glanzelius) takler hverdagslivets sorger og skuffelser. Filmen har både en filosofisk og galgenhumoristisk undertone. Innspillingene er i hovedsak gjennomført i Åfors.
Eldøya

Eldøya (tidligere også skrevet Elløe og Eløen) er den ene av de to øyene rett vest for tettstedet Larkollen i Rygge kommune i Østfold. Sammen med øya Kollen danner Eldøya et beskyttet farvann innenfor, og dette gjorde i tidlig seilskutetid Larkollen til en mye søkt uthavn. Fra denne såkalte «Larkollhavna» var det gode seilingsmuligheter både til og fra nord, sør, sørvest og nordvest. Ikke minst militært sett var dette verdifullt i en tid da fartøyene ikke hadde så store muligheter for seilas i motvind som de senere skarpseilerne fikk.
Idag er det bare feriehus igjen på Eldøya, men frem til midten av 1800-tallet, da uthavnen etter hvert mistet sin betydning, var det mange fastboende der ute. Næringsveier var fiske og virksomhet knyttet til de tallrike skipsbesøk.
I Bygdebok for Rygge, bind 1, (s. 553-556) kan vi således lese om Eldøya: «en Øe liggendis udi salte Søen», har fra gammel tid tilhørt Værne Kloster, som brukte den til sommerhavn for kreaturer. Som bruksnr. 15 står det for året 1643 oppført en skyld på 1 tønne torsk. I 1711 fantes det 2 hus her, og oppsitterne Peder Hansen og Jørgen Svendsen hadde 2-3 kuer, livnærte seg av fiskeri og øltapperi til sjøfolk, og ble av den grunn saksøkt av gjestgiveren på Larkollen. I 1801 bodde det seks familier på Eldøya, i 1875 var det kun én igjen. I 1905 ble Eldøya utskilt fra Værne Kloster med Valentin August Sibbern (1843-1918) som eier.
Da den faste bosetningen opphørte, ble flere av bygningene plukket fra hverandre og flyttet inn til fastlandet. Flere av husene i Larkollen i dag er således gamle Eldøy-bygninger.
Eldøya har helt spesielle naturkvaliteter, med særegen flora og fauna. Berggrunnen, som først og fremst stikker seg frem på den sørøstlige og sørvestre del av øya, består av rød sandstein-konglomerat av opprinnelig vulkansk herkomst. Ikke minst mellom det høyeste punktet 22 moh. i sørvest og sjøen nedenfor er det dannet ganske eksotiske klipper av dette geologiske materialet
Her, høyest på øya, finner man to spesielt interessante punkter: En gravrøys – riktignok utkastet - fra bronsealderen, og like ved en varde. Denne varden kan indirekte ha gitt Eldøya dens navn, fordi man antar den har tjent som fyrvarde for skipsfarten fra gammel tid. Blusset fra varden ville i mørket vise trygg vei mot Larkollhavna for skip som stevnet inn fra sør.
Hele øya ligger innenfor Eldøya-Sletter landskapsvernområde, som ble opprettet i 1997 for å bevare natur- og kulturlandskapet i området, med spesielt interessant kvartærgeologi og botanikk. Det er i utgangspuktet fri ferdsel på øya, unntatt området ved hyttebebyggelsen langs stranden i øst. Den nordvestre delen av øya er i tillegg vernet som Eldøya naturreservat, og i sjøfuglenes hekketid er det absolutt ferdselforbud i dette reservatområdet. Derimot er det ingen begrensninger på Sandtangen helt nordøst på øya. Den er et lite badeparadis, med grei adkomst for mindre båter.
Tromsø sorenskriveri (1591-1755)

Tromsø sorenskriveri var et sorenskriveri i Troms fylke mellom 1591 og 1755. Forordning 31. juli 1591 bestemte at det skulle ansettes en svoren skriver i hvert sogn. I Nord-Norge ble lenene/fogderiene sorenskrivernes embetsdistrikter. I Senja og Tromsø fogderi (nåværende Troms fylke) var det imidlertid fram til 1755 to sorenskriverier: Senja sorenskriveri (1591-1755) og Tromsø sorenskriveri. Fra 1647 bestod Tromsø sorenskriveri av tre tinglag: Hillesøy, Helgøy og Skjervøy. Dette området, altså fra Malangen til nåværende grense mellom Troms og Finnmark fylke, var i hele perioden fram til 1755 sorenskriverne i Tromsøs embetsdistrikt.
Ved reskript 28. februar 1755 ble Senja sorenskriveri og Tromsø sorenskriveri slått sammen til Senja og Tromsø sorenskriveri. Ved kongelig resolusjon 28. august 1854 ble Senja og Tromsø sorenskriveri igjen delt i to til Senja sorenskriveri og Tromsø sorenskriveri.

Arkiv

Arkiv etter Tromsø sorenskriveri er ved Statsarkivet i Tromsø. Alt arkivmateriale fra sorenskriveriet før 1690 har gått tapt. Dette må ha skjedd før 1782 da vi har bevart en designasjon over embetsarkivet. Ikke noe materiale, i hvert fall ikke protokoller, fra Tromsø sorenskriveri har gått tapt fra 1782 til i dag. Arkivet er på 0,5 hm.
Stålull

Stålull er en masse av spesielt tynn ståltråd som lages ved høvling av vanlig ståltråd. Den brukes til polering og pussing av metallgjenstander, i husholdningen gjerne innsatt med såpe. Gjenstander av tre kan pusses med oljesmøring, og får spesielt fin overflate. Stålull som har vært i kontakt med olje kan selvantenne, så en må behandle avfallet deretter.
Stålull uten såpe har evnen til å avgi gnister ved sterk varme (fyrstikkflamme). En rask luftstrøm får gnistene til å fyke, og man har et hjemmelaget «stjerneskudd».
Stålull er produsert i Norge under merkenavnet Svint siden 1939. I perioden 1961 til 2015 ble stålull produsert på Rensvikholmen i Kristiansund. Produksjonen ble etter dette flyttet ut av Norge.
Brakerøya

Brakerøya er et strøk i Drammen og utgjør den sørøstlige delen av bydelen Bragernes. Folketallet er om lag 1700. Omliggende strøk er, foruten sentrum av Bragernes i vest, Toppenhaug i nord, Nøste i nordøst og Lierstranda i øst. Store deler av bebyggelsen måtte vike plass for motorveien Europavei 18 og Drammensbrua på 1970-tallet. Brakerøya stasjon ligger på Drammenbanen og ble åpnet i 1873.

Opprinnelse

Navnet Brakerøya kommer fra gården Braker som sannsynligvis ble ryddet i eldre jernalder. Braker, som også har gitt navn til hele bydelen Bragernes, strakk seg fra Bragernes torg til Nøstebekken. Gårdens område fikk gradvis mer og mer bybebyggelse fra 1600-tallet.
Fram til 1942 het bydelen Bragerøen i offisielle sammenhenger. Det ble det en slutt på etter et vedtak i bytinget av ordføreren utpekt av okkupasjonsmakten, NS-mannen Odd Viig. Etter initiativ fra Drammens postmester og postverkets navnekonsulent som syntes det var inkonsekvent at det fantes ett postkontor med navnet Landfalløya og ett som het Bragerøen, ble navnene Brakarøya og Brakerøya foreslått. Byens gatenavnkomite var ikke enige og mente Bragerøya var et bedre alternativ. Ordførerens vedtak ble likefullt «Navnet på bydelen skrives "Brakerøya"».

Industri

Det har vært betydelig industriaktivitet i bydelen. Viktigst er National industri (nå en del av ABB) som ble grunnlagt i 1917 som en videreføring av Drammens Elektriske Burau fra 1899. Lyspæreprodusenten Osram hadde også omfattende virksomhet på Brakerøya, men denne ble lagt ned i 2008. Osram-bygget er fremdeles et slags landemerke i bydelen.

Bebyggelse

Brakerøya har historisk blitt regnet som et arbeiderstrøk. Folk som arbeidet i industrien, bosatte seg gjerne i nærheten. Mest kjent i så henseende var Nøsteboligen, også kalt Nationalblokka, ved Brakerøyabanen, like over grensa til Lier. Den besto av 32 leiligheter til ansatte i National Industri og deres familier. I sin tid var den landets største boligblokk. Bygningen ble revet i 1972 i forbindelse med anleggelsen av motorveien. Totalt måtte 222 husstander på Brakerøya flytte for å gjøre plass til motorveibrua.

Fjellheim gård

Fjellheim gård fra 1870 ligger på Brakerøya. Den er tegnet av arkitekt Emil Victor Langlet på oppdrag av rittmester Jacob Borch. Ifølge tradisjonen skal Bjørnstjerne Bjørnson ha anbefalt Borch å bygge en gård på en høyde over Brakerøya og la Langlet tegne den. Fjellheim skole har navnet fra gården og ble innviet i 1913. Skolen ble nedlagt i 1990.

Foreningsliv

Idrettsforeningen Bragerøens Ballklubb, senere Sparta/Bragerøen, ble stiftet på Brakerøya i 1936 og har tradisjonelt hatt tilhold i bydelen. Klubbens hjemmebane Brakerøyabanen, som også kalles «Bakgår'n», ble anlagt av ungdom på nødsarbeid samme år.
Bryte- og Bokseklubben Drammens Atletklubb ble stiftet på Brakerøya i 1917 som Bragerøens Atletklubb. Klubben fikk raskt appell i hele byen og skiftet navn til Drammens Atletklubb i 1933.
1070-årene

-- 1070 -- 1071 -- 1072 -- 1073 -- 1074 -- 1075 -- 1076 -- 1077 -- 1078 -- 1079
Tiårsoversikt
Kvinnelige misjonærer i Kina

Kvinnelige misjonærer i Kina kom fra flere kirkesamfunn, både katolske og protestantiske, og fra en rekke land.
Susan King var en av de første, protestantiske, kvinnelige kinamisjonærer. Hun virket i Hongkong rundt 1840. Anna Sofie Jakobsen og Sofie Reuter dro mot Kina i 1885 som skandinaviske pionerer. De arbeidet for den engelske organisasjonen China Inland Mission (CIM), som var startet i 1865 av Hudson Taylor.

Kvinnenes innsats

Det kinesiske samfunn kunne ofte se med den største mistenksomhet på mannlige misjonærers oppfølging av kinesiske kvinner; manns- og kvinnesfærene av dagliglivet var skarpere atskilt enn i mange andre kulturer. Derfor spilte kvinnene en viktigere rolle enn som rene støttespillere for sine eventuelle ektemenn. Kvinnelige misjonærers innsats fikk betydning for barneoppdragelse, og ved at de gikk inn for sosiale reformer som for eksempel avskaffelsen av fotbinding – det var så godt som alltid kvinner, som regel mødrene, som foretok den konkrete snøringen av småjentenes føtter.
En av disse misjonærene var Marie Monsen som tidlig engasjerte seg i å bedre vilkårene for kvinnene i Kina Hun ønsket å få kineserkvinnene ut av hjemmet fordi de ble underkuet av mannssamfunnet.
Cape Brett

Cape Brett er et nes i den nordlige delen av Nordøya på New Zealand. Det ligger lengst nord på Cape Bretthalvøya på den østlige siden av Bay of Islands.
Øya Piercy Island med landemerket «The Hole in The Rock» ligger rett utenfor Cape Brett. På neset ligger det også et 14 meter høyt fyr som sto ferdig i 1910 sammen med en fyrvokterbolig.