google/wiki40b huggingface dataset:
.577 Snider

Hylse

De første .577-patronene var laget av tynn messingfolie rullet til en sylinder og dekket med et tynt lag papir. Sylinderen ble så limt til en base av messing. Både av størrelse og konstruksjon kunne den minne en en eldre type haglepatron. Basen hold tennhetten og fungerte som forsegling mot kruttgassen under avfyring.  Senere ble forbedrede versjoner laget med base av jern eller hele patronen laget helt av messing introdusert.

Prosjektil

Snider-prosjektilene ble presset, ikke støpt, på samme måte som den britiske hærens Minié-prosjektiler. Det ble oppdaget at et et spinnende prosjektil med mer av vekten fordelt mot kantene hadde bedre stabilitet i bane enn et prosjektil med vekten jevnt fordelt. Snider-prosjektilene fikk derfor en hul kjerne, som gjerne var fylt med en treplugg i tidlige varianter, men var tom i senere. Basen bak var også innhul, med en plugg.
Den hule spissen gjorde at prosjektilet hadde en tendens til å kollapse i tuppen ved treff, på samme måte som hulspissammunisjon. Dette var en utilsiktet bieffekt av målet med mer presis ammunisjon. Det tok imidlertid ikke lang tid før både soldater og offiserer la merke til at Snider-ammunisjonen gav fryktelige sår hos motstandere. De store, tunge prosjektilene knuste også knokler de traff, og sårene ble ansett som vanskeligere å lege enn sår fra både eldre mulladingsvåpen, senere Martini-Henry-rifler og de moderne Lee-Metford.

Utfasing og moderne ammunisjon

Det tunge prosjektilet til patronen satte begrensning på hvor fort det var mulig å få prosjektilet til å gå, og derved også den effektive rekkevidden. Selv om prosjektilet hadde stor kraft utover i banen, gjorde den lave hastigheten at man måtte forlegge siktet over hodet på fienden på bare noen hundre meters hold for å treffe. Det var derfor svært viktig at soldatene beregnet avstanden korrekt og stilte siktene riktig, noe som var vanskelig å få til i kampens hete. Den eneste løsningen var et prosjektil med høyere hastighet, slik at point blank-området ble lengre. En slik patron ble utviklet ved å snøre inn den øvre delen av patronen til den som den gang ble omtalt spm «finkallibret», det vil si en kaliber.45. Fordi den nye patronen var basert på den den eldre .577-patronen, ble den hetende .577/450 Martini-Henry etter kaliberet og våpnenet den var designet for.
Snider-patronen ble faset ut i den britiske hæren på 1870-tallet til fordel for .577/450 Martini-Henry, men Snider-riflene og patronen fortsatte i bruk blant forskjellige kolonistyrker, særlig i India fram til århundreskiftet. Storskalaproduksjon av patronen ophørte i 1930-åra, og i dag regnes den som avleggs. Patroner og utstyr til hjemmelading produseres imidlertid fortsatt for svartkruttentusiaster. Nye hylser kan lages ved å korte ned haglehylser i kaliber 24.
Den europeiske unions tidende

Den europeiske unions tidende (EUT) er et tidsskrift som utgis av Den europeiske union daglig på samtlige av unionens 23 offisielle språk. Tidsskriftet ble utgitt første gang som Den europeiske kull- og stålunions tidsskrift den 30. desember 1952. Da De europeiske fellesskap (EF) ble dannet i 1973, skiftet tidsskriftet navn til De europeiske fellesskaps tidende. Da Nice-traktaten trådte i kraft i 2003, skiftet tidsskriftet navn til det nåværende.
Siden januar 1968 har tidsskriftet kommet ut i to forskjellige serier; «L» (lovgivning) og «C» (meddelelser og opplysninger).
Alle unionens rettsakter må offentliggjøres gjennom publikasjon i tidsskriftet før de kan tre i kraft. De tildeles også et celexnummer, for å enkelt kunne referere til dokumentet.
Siden opprettelsen av EØS-avtalen i 1994, har det dessuten kommet ut et EØS-tillegg, kjent som EØS-tillegget til De europeiske fellesskaps tidende frem til 2003, og som EØS-tillegget til Den europeiske unions tidende siden 2003.
Offutt Air Force Base

Offutt Air Force Base er en av det amerikanske flyvåpens flystasjoner. Den ligger i Sarpy County i  Nebraska i USA. Den huser hovedkvarteret for United States Strategic Command. Basen er også beregnet for evakuering av politisk ledelse.
Flystasjonen er oppkalt etter premierløytnant Jarvis Offutt.
I 2019 ble flystasjonen rammet av flom, hvilket utløste en debatt i USA om klimaendringers konsekvenser for landets forsvar.
Chrysesthes

Levevis

Som hos de fleste andre praktbiller utvikler larvene seg i død ved.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sør- og Mellom-Amerika.
Christopher Atkins

Tidlige liv

Atkins ble født i Rye i New York, til Donald Bomann og Bitsy Nebauer. På high school var han badevakt og instruktør i seiling, hvor han ble oppdaget og som resluterte i rollen i Den Blå Lagune.

Karriere

Atkins hadde ingen tidligere interesse eller erfaring innen skuespilleryrket, men en agent han kjente overtalte ham til å gå på auditionen til Den Blå Lagune, en rolle han vant foran over 4 000 andre skuespiller. I filmen spiller han og hans medskuespiller Brooke Shields to tenåringer som har levd alene sammen siden de standet som barn i et tropisk paradis hvor de blir forelsket. I filmen hadde både Atkins og Shields lite klær på seg og Atkins var naken i flere scener, inkludert en kort scene rett forfra. Filmen var en stor kinosukesess og den spilte inn over USD 58 millioner med en produksjonskostad på kun USD 4,5 million.
Madagaskarpingvinene

Handling

Pingvinene vi kjenner fra Madagaskar-filmene, Skipper, Kowalski, Rico og Private (Menig på norsk), forener seg med agentgruppen Nordavinden, som har som mål å stoppe den onde Octavius Brine fra å ødelegge verden slik vi kjenner den.
Horizon

Horizon er et musikkalbum med The Carpenters, utgitt i juni 1975.
Albumet ble produsert av Richard Carpenter.
BTR-80

BTR-80 (russisk: БТР-80) er et sovjetisk pansret personellkjøretøy med åttehjulsdrift. Det ble satt i produksjon fra 1984. Det ble utviklet som en arvtager til BTR-70 og på basis av denne, som igjen var utviklet på basis av BTR-60.

Historie

BTR-80 kom i tjeneste med sovjethæren fra 1984. Den var utviklet på basis av den eldre BTR-70, og har mange likhetstrekk med denne. Marineinfanteriet begynte å bruke BTR-80 i stedet for BTR-60PB fra 1988.
BTR-80 ble senere videreutviklet til BTR-80A.

Teknisk

Vognføreren sitter framme i skroget sammen med vognkommandøren. Skytteren sitter i tårnet.
Skroget er helsveiset stål. Pansringen beskytter mot 12,7 mm panserbrytende på 100 meters hold forfra, ovenfra beskytter det mot 7,62 mm panserbrytende på 100 meters hold og nedre den av skroget beskytter mot 7,62 mm panserbrytende på 750 meters hold.
I tårnet, som er nesten likt det på BTR-70 og BTR-60PB, sitter det en 14,5 mm KPV mitraljøse. Som en forbedring fra BTR-70 kan den eleveres til +60 grader, i motsetning til BTR-70 sine +30 grader. En 7,62 mm mitraljøse er montert koaksialt med hovedskytset.
Infanterilaget om bord kan komme ut via to sidemonterte luker. Disse er todelte, i motsetning til BTR-70 hele luker, og er vesentlig større og gir bedre beskyttelse mot fiendtlig ild under utlastning.
Motoren er en Kamaz AZ-7403 turboladet V8 dieselmotor på 260 hk, eller fra 1993 en YaMZ-238M2 på 240 hk. Den driver en manuell girkasse med fem gir framover og ett bakover. Denne driver igjen en totrinns fordelingsgirkasse.
Ibeyi

Bakgrunn

Tvillingparet er født på Cuba, men efter to år flyttet familien til Paris, hvor de to vokste opp og nå er bosatt. De er døtre av den cubanske perkusjonisten Anga Díaz (kjent fra bandet Buena Vista Social Club). Deres mor er den fransk-venezuelanske vokalisten Maya Dagnino, som også fungerer som bandets manager.
I en alder av tyve utga de sitt album Ibeyi, som blant annet inneholder en hyldest til faren, som døde i 2006, mens sporet «Yanira» er til minne om deres eldre søster, som døde i 2013.
Prokla

Prokla (forkortelse for Produktion und Klassenkampf – overs. Produksjon og Klassekamp) er et tysk tidsskrift som har eksistert siden 1971. Tidsskriftet oppsto da kretser rundt Sozialistische Einheitspartei Westberlins og Deutsche Kommunistische Partei tilegnet seg kontrollen over det tidligere uavhengige venstresidetidsskriftet Sozialistische Politik. Undertittelen på tidsskriftet var Zeitschrift für politische Ökonomie und sozialistische Politik (Tidsskrift for politisk økonomi og sosialistisk politikk), men siden 1992 har den vært Zeitschrift für kritische Sozialwissenschaft (Tidsskrift for kritisk samfunnsvitenskap). Bakgrunnen for skiftet var at Berlinmurens fall og «den reelt eksisterende sosialismens» erfaringer hadde bidratt til å svekke den sosialistiske politikkens appell.
Prokla har gjennom hele sin eksistens vært partipolitisk uavhengig, men har hele tiden vært klart plantet i den marxistiske tradisjonen. Samtidig tok det tidlig opp i seg både økologiske og feministiske aspekter.
Ansvarlig utgiver av Prokla er foreningen Vereinigung zur Förderung der Kritik der politischen Ökonomie hvis eneste oppgave er å bidra til og styrke tidsskriftet. Det kommer ut fire ganger i året på forlaget Westfälisches Dampfboot. Ansvarlig redaktør er Michael Heinrich, og blant redaksjonsmedlemmene er Dorothee Bohle og Elmar Altvater.
Massiel

Bakgrunn

María de los Ángeles Santamaría Espinosa hadde kontakt med sangere og grupper fra tidlig av fordi faren hennes, Emilio Santamaria, arbeidet som manager. I ung alder bestemte hun seg for å bli sanger, skuespiller og låtskriver.

Kunstnerisk karriere

Hennes første sanger, «Di que no», «No sé porqué», «Llueve», «No comprendo», «Y sabes qué vi», «Rufo el pescador», «Aleluya» og «El era mi amigo» ble sluppet i 1966. Sangen «Rosas en el mar», skevet av hennes venn Luis Eduardo Aute i 1967, gjorde henne til en etablert sanger i Spania og Latin-Amerika. I 1967 deltok hun også i filmen Vestida de novia.
29. mars 1968 ble Massiel spurt om å erstatte låtskriveren Joan Manuel Serrat som Spanias deltaker i Eurovision Song Contest. Serrat nektet å delta med mindre han fikk synge på katalansk istedenfor spansk. Ni dager før konkurransen var Massiel på turné i Mexico, men hun returnerte til Spania, lærte sangen og spilte den inn på fem forskjellige språk for de ulike juryene. Sangen hennes, «La, la, la», var skrevet av Ramón Arcusa og Manuel de la Calva. Under konkurransen i London 6. april fikk hun ett poeng mer enn favoritten Cliff Richard og vant konkurransen. I 2008 hevdet en dokumentar at det spanske tv-selskapet TVE hadde bestukket europeiske dommere etter ordre fra Francisco Franco.
Massiel bestemte seg for å slutte som musiker i 1996, men ga ut et album ett år senere og enda et i 2007, sammen med nye versjoner av gamle album fra 1970-årene.
Hun spilte inn en hiphop-versjon av vinnersangen «La, la, la» i 1997. Året etter hadde hun hovedrollen i filmen Cantando a la Vida som handlet om en profilert vinner av en europeisk sangfestival som brått forsvinner.
I 2001 falt Massiel ut av vinduet fra sin leilighet i andre etasje da hun «prøvde å lukke vinduslemmen» og lå på sykehus en tid. I 2005 sang hun «La, la, la» på «Congratulations»-konserten i anledning Eurovision Song Contests femtiårsjubileum. 
I 2007 var hun medlem av «Mission Eurovision»-juryen som skulle plukke ut Spanias bidrag til Eurovision Song Contest det året. I anledning dette programmet sang hun også «Busco un hombre», en av sangene som skulle delta i utvelgelsen (mens som da skulle bli sunget av en annen artist).
Sørrygge

Sørrygge (Sør-Rygge) er en matrikkelgård i Bø kommune i Nordland. Stedet ligger på Langøya, ved den indre delen av Møklandsfjorden (og Ryggefjorden). Sørrygge tilhørte opprinnelig Øksnes Vestbygd og var en av sju matrikkelgårder som ble overført fra Øksnes til Bø kommune i 1964.
Gårdsnavnet er antakelig ei flertallsform av rygg, altså lang, smal ås. Det antas at Sørrygge og Nordrygge opprinnelig var to halvdeler av samme gård, Rygge. Sørrygge ble første gang bosatt lenge før Svartedauden, og er nevnt allerede i Aslak Bolts jordebok på 1430-tallet, men da lå gården øde. Ødetida varte sannsynligvis i mer enn 100 år. Opptegnelser i ei skatteliste fra 1567 viser at det da bodde folk på «Rygge», og det antas at dette gjaldt både Sør- og Nordrygge. Fra rundt 1635 til 1670 og igjen fra 1680 lå gården øde igjen. En gang rundt 1710 fikk Sørrygge igjen bosetning, og gården har siden vært kontinuerlig bebodd. Etter at de siste samiske brukerne forsvant like etter 1850, har gården vært norsk. Størst folketall hadde Sørrygge rundt 1900, da det bodde knapt 30 personer der.
Ryggedalen tilhører Rygge-gårdene. Grensa mellom Sør- og Nordrygge følger vassdraget i dalen, slik at sørsida av dalen tilhører Sørrygge mens nordsida tilhører Nordrygge. Fylkesvei 820, åpnet i 1980, passerer Sørrygge og går gjennom Ryggedalen. Fra Kråkhaugen ved Sørrygge går kommunal vei (tidligere fylkesvei 914) sørover via Jørland til Verhalsen.
Sørrygge hadde gårdsnummer 7 i Øksnes kommune. Etter endringa av kommunegrensene ble det gnr. 72 i Bø.
Zhezhi

Zhezhi (kinesisk: 摺紙; pinyin: zhézhǐ), er kunsten å brette papir, et kunstuttrykk som hadde sitt utspring i Kina.
Mye på grunn av japaneren Akira Yoshizawas arbeider er det det japanske navnet origami som er mest kjent i Vesten. Men i Kina og blant kinesere er denne kunsten kjent ved det kinesiske navn zhezhi. Tradisjonell kinesisk papirbretting konsentrerer seg særlig om former som båter og hatter, heller enn den japanske origamiens dyr og blomster.

Historie

Papiret ble først oppfunnet av Cai Lun under det østlige Han-dynasti i Kina. På 500-tallet bragte buddhistiske munker papiret til Japan. Det eldste bevarte dokument som viser papirbretting er et bilde av en liten papirbåt, i en utgave av Tractatus de sphaera mundi fra 1490 av Johannes de Sacrobosco. Men det er overveiende sannsynlig at papirbrettekunsten oppstod vesentlig tidligere i Kina og Japan, og ble utviklet i seremonielle øyemed. I Kina inngår det i tradisjonelle begravelser at man brenner brettede papirfiguer, ofte brettet til å ligne på gullbarrer (yuanbao). Denne bruk begynte sannsynligvis gradvis i takt med at papiret ble mer utbredt og overkommelig av pris i landet, og det synes å ha blitt nokså alminnelig under Song-dynastiet (905-1125 e.Kr.).
Det er mulig at papirbretterkunsten kom til Japan fra Kina da papir ble introdusert der, men beviser for dette har man ikke. Papirbretting i Kina har typisk vært til former som tallerkener, hatter og båter, snarere en de japanske dyr og blomster.
Maying Soongs bok The Art of Chinese Paper Folding 1948) var med på å popularisere papirbretting som hobby.
Nesttunelva

Nesttunelva er ei elv i Bergen, og nederste del av et vassdrag med et nedbørområde på 42,9 km² og vannføring til sjø 99 millioner m³/år.
Nesttunvassdraget ligger i Bergensbuene, som ble dannet ved den kaledonske fjellkjedefoldingen. Berggrunnen domineres av anorthositt og mangeritt i de nordre deler av Åsane og Arnadalen til Nesttun og Flesland. De høyereliggende delene av vassdraget, områdene rundt Gløvrevatnet, domineres av gneis.
I 1879 etablerte J & C Petersen en trikotasjefabrikk og Hopsfossen kraftverk. Kraftverket utnytter det 8 meter fallet mellom Hopsvannet og Nordåsvannet. Petersen og Dekkes Hop Trikotagefabrik (senere PeDek) var en tid blant Norges største.
Nesttunvassdraget er valgt til Fokusvassdrag 2008 av NVE. Arbeid med oppgradering av vassdraget ledes av foreningen Nesttunvassdragets Venner, i samarbeid med Bergen kommune.
Goseong

Næringsliv

Goseong ble i juli 2007 utpekt som et kluster innenfor skipsbygging, sammen med nabofylket Geoje.
I fylket er det oppdaget mange spor etter dinosaurer. World Dinosaur Expo gikk av stabelen i fylte i 2009, og det deltar også på International dinosaur festival i Zigong, Kina, som også er fylkets søsterby. De fossile sporene funnet i fylket er blant de mest omfattende som en har funnet i Asia med over 1 900 fotavtrykk i området sørøst i landet.
Sør-Koreas motorvei 35 fra Tongyeong til Daejeon går gjennom fylket.
Calamobius

Utseende

En liten til middelsstor (5-11 millimeter), lang og tynn, gråbrun trebukk. Antennene er tynne og nær dobbelt så lange som den jevnbrede kroppen. Pronotum er sylindrisk, litt lengre enn bredt. Dekkvingene er jevnbrede, ensfargede bortsett fra at sømmen er litt lysere enn resten.

Levevis

Larvene lever inne i stenglene på storvokste gress, inkludert noen kornslag (bygg og hvete).

Utbredelse

Arten er utbredt i Europa, bortsett fra den nordligste delen, Nord-Afrika og Midtøsten. Arten har spredt seg nordover i nyere tid
Nord-Italia

Nord-Italia er et kulturelt og geografisk område, uten noen egen administrativ funksjon, som blir brukt for å referere til den nordlige delen av Italia. På italiensk blir det folkelig referert til som «Il Nord», «Settentrione», eller «Alta Italia». Området består av åtte italienske regioner nord i Italia: Aostadalen, Emilia-Romagna, Friuli-Venezia Giulia, Liguria, Lombardia, Piemonte, Trentino-Syd-Tirol og Veneto. Ifølge folketellingen fra 2011 bor 27 213 372 personer i området. For statistiske formål deler Istituto nazionale di statistica (ISTAT) området inn i Nordvest-Italia og Nordøst-Italia – to av de fem statistiske områdene i deres rapporter. Disse samme oppdelingene brukes for å avgrense NUTS-regioner innen EU, og de italienske valgkretsene ved valg til Europaparlamentet.

Historie

Nord-Italia var i tidlig middelalder en del av Langobardkongedømmet. Nord-Italia var og en del – og eget indre kongerike – av det tysk-romerske riket.
Fra slutten av middelalderen ble flere sterke og selvstendige bystater fremtredende i Nord-Italia, og kunst og handel blomstret i området.

Geografi

Nord-Italia befinner seg hovedsakelig i nedbørsfeltet til elven Po, som utgjør hele den brede sletten som strekker seg fra Appenninenes fot til Alpenes fot, sammen med dalførene og bakkene på begge sider av det. Gjennom hele kursen fra kilden i Monte Viso til utløpet i Adriaterhavet – mer enn fem lengdegrader eller 350 i en rett linje – mottar Po alt vann som renner fra Appenninene og nordover, og alt som rennen ned fra Alpene mot sør, fram til man kommer til Adige, som, etter å ha fulgte en parallell kurs, har utløp i Adriaterhavet ved en egen munning.

Økonomi

Nord-Italia er det mest utviklede og produktive området i landet, med en av de høyeste bruttonasjonalprodukt per innbygger i Europa. Alle regionene i området ligger over EU-gjennomsnittet, høyest BNP har Syd-Tirol (137 %), Lombardia (134 %) og Emilia-Romagna (127 %). Med 772 676 euro stod Nord-Italia i 2008 for 55 % av den italienske økonomien, med kun 46 % av befolkningen.
Det var det området av Italia som først industrialiserte, som skjedde omtrent halvveis i det 18. århundre, med det såkalte «industrielle trianglet» som ble dannet av de store produksjonssentrene Milano og Torino, samt havnen Genova. Siden da har den industrielle kjernen flyttet seg østover; dagens industrielle triangel består av Lombardia, Veneto og Emilia-Romagna. En lignende endring skjedde med BNP per innbygger, og de østlige områdene (Lombardia inkludert) har blitt rikere enn Piemonte og Liguria.
Vārttikakāra

Vārttikakāra (devanagari: वार्त्तिककार, IPA: [ʋɑːrttikəkɑːrə]) er sanskrit og betyr «kommentator». Innenfor indisk lingvistikk og filosofi er dette tittelen på en person som skrev en kommentar (vārttika) til et verk om grammatikk eller filosofi. Vārttik- er avledet av ordet vṛtti, som enten betyr «å snu (vṛt) en formulering til en parafrase» eller «prosedyre», «lærdom». Hensikten med en vārttika er å endre det som ikke er sagt (anukta) eller det uklart formulerte (durukta) til klar tale (ukta).
Funafuti

Byer på Funafuti

Byene på atollens øyer med innbyggertall per 2002:
Åfløy

Åfløy er en tradisjonell båttype i innlandet på Østlandet. Den er nokså spesiell ved at båttypen er enestående uten nære slektninger. Åfløyen var mest i bruk i nordre del av Mjøsa og nedre del av Gudbrandsdalslågen. Den har flat bunn og stort akterspeil. 
Som de fleste innlandsfarkostene i Østlandet er åfløyen klinkbygget med bredt midtparti.
Attacus mcmulleni

Utseende

En meget stor (vingespenn ca. 180-200 millimeter), brun påfuglspinner med sigdformede forvinger, særlig hos hannen, som er spinklere og mer smalvinget enn hunnen. Vingens grunnfarge er brun, vingespissene gulbrune, i tverrbåndet i vingene dominerer en rosa farge. Vingenes gjennomsiktige felter er forholdsvis små og trekantede hos hannen.

Levevis

Larvene lever på ulike slags busker og trær. Disse artene kan utnytte en rekke forskjellige fødeplanter. De voksne sommerfuglene tar ikke næring til seg, men overlever på fett de har lagret fra larvetiden. De svære hunnene sitter mest i ro og sender ut feromoner, som de aktive hannene kan merke på lang avstand.

Utbredelse

Arten lever på Andamanene.
Amenis

Utseende

Middelsstore, fargerike smygere med kort, kraftig kropp. Thorax er svart med oransje sider og ofte to grønnhvite lengdestriper. Bakkroppen har to rader av lyse flekker, spissen med en gul hårkvast. Undersiden av kroppen er i stor grad gul. Vingene er mørkt metallisk grønne, forvingen med to brunrøde flekker som er bundet sammen med et mørkt felt.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Panama, Colombia og Venezuela, også i Argentina.
Thailandsk navneskikk

Thailandsk navneskikk. I motsetning til mange andre asiatiske land, er Thailands navneskikk nokså lik vestlig navneskikk. En thai har to navn: Et personlig fornavn og et slektsnavn (นามสกุล [na:m sa kun]), og de oppgis i rekkefølgen fornavn-etternavn (mens andre asiatiske land gjerne bruker rekkefølgen etternavn-fornavn). De fleste navn har en positiv betydning, og mange navn har sitt opphav i sanskrit og pali. Et etternavn kan kun innehas av en familie, noe som har gjort at det finnes en stor mengde etternavn, og at to personer som har samme etternavn er i slekt med hverandre. Frem til 2005, var det påkrevd at en gift kvinne tok ektemannens etternavn, men dette ble da endret slik at hun kunne beholde pikenavnet sitt.
Slektsnavn er relativt nye i Thailand: De ble først innført i 1913 av kong Vajiravudh, som selv laget flere av de etternavnene undersåttene hans skulle ha. Ettersom etternavn er såpass nye i Thailand er det fremdeles vanlig å referere til en person med denne personens fornavn. Den tidligere statsministeren Thaksin Shinawatra kalles for eksempel alltid «Thaksin». For å vise respekt nå man snakker med andre settes gjerne tittelen «khun» (คุณ) foran fornavnet (for personer av begge kjønn). I de fleste sammenhenger, vil thaiene bruke et kallenavn (ชึ่อเล่น – «lekenavn»). Dette er vanligvis et enstavelsesord, de fleste slike ord betyr noe, men noen har ingen mening. Kallenavn brukes i stedet for en persons egentlige navn i de aller fleste sammenhenger når det gjelder muntlig og uformell omtale, mens en persons ordentlige navn helst brukes i skriftlig og formell omtale. De fleste thaier introduserer seg selv med sitt kallenavn heller enn sitt egentlige navn. 
En grunn til at man gjerne bruker kallenavn i stedet for sitt egentlige navn, er at det er vanlig å skifte navn, relativt ofte, i Thailand. Dette gjelder ikke bare fornavn, men også etternavn. Man håper gjerne at det å skifte navn vil gi én mer hell videre i livet enn det éns nåværende navn har gjort. Det er derfor vanlig å konsultere en munk for råd når man velger å skifte navn. Ettersom et etternavn er reservert for én familie, betyr det at hvis man skal skifte etternavn, må man få seg et etternavn som ingen andre har. Nye etternavn kan bli veldig lange: Både slik at de skal være forskjellige fra etternavn som allerede er i bruk, men også fordi man ønsker å legge inn flere positive attributter i navnet. 
Adelige personer har andre navneskikker. Etterkommere av prinser fra Chakri-dynastiet må ta navnet til denne prinsen som sitt etternavn. Personer som er i slekt med kongefamilien, men har for lav rang til selv å bære noen kongelig eller adelig tittel, legger preposisjon ณ (na) foran et geografisk område, og har dette som etternavn. Personer i slekt med det regjerende Chakri-dynastiet bruker tittelen ณ อยุธยา (na Ayutthaya). På denne måten kan ณ minne om det tyske von. Et etternavn med ณ kan kombineres med et annet etternavn, og plasseres da til sist i navnet.