William Somerset Maugham

Betydningsfulle verker

Maughams mesterverk er generelt vurdert til å være Of Human Bondage (1915; «Livets lenker»), en delvis selvbiografisk roman som handler om livet til Philip Carey og som forfatteren selv ble han adoptert og oppfostret hos en gudfryktig onkel. Philips klumpfot er en kilde til endeløs selvbevissthet, forlegenhet og plage, noe som var et ekko av Maughams strid med sin stamming og som hans biograf Ted Morgan noterer, med hans homofili.
To av hans senere romaner var basert på historiske mennesker: The Moon and sixpence (1919, filmet som Skillingen og drømmen). er om livet til den franske maleren Paul Gauguin; og Cakes and Ale (1930) inneholdt hva som ble oppfattet som et tynt forkledd og flatterende portrett av forfatterne Thomas Hardy (som hadde død to år tidligere) og Hugh Walpole. Maugham selv nektet for bevisst å ha gjort dette i et langt brev til Walpole: «Jeg har virkelig aldri hatt til hensikt at Alroy Kear var et portrett av deg. Han er sammensatt av et dusin mennesker og den største delen av ham er meg selv.» Maughams siste betydelige roman, The Razor's Edge (1944), var en avskjed for ham på mange vis. Mens mye av romanen skjer i Europa, er dens hovedfigur amerikaner og ikke britisk. Hovedpersonen er en desillusjonert veteran fra den første verdenskrig som oppgir sine rike venner og levevis, reiser til India på søken etter selvinnsikt og opplysning. Fortellingens tema om østlig mystikk og krigstretthet traff en streng hos det lesende publikum i slutten av den andre verdenskrig. Romanen ble raskt filmatisert.
Blant hans noveller er en del av de mest minneverdige de som handler om livene til vestlige, hovedsakelig britiske, kolonister i Østen. Disse uttrykker typisk sett den emosjonelle tretthet og tyngde som kolonister fikk i sin isolasjon. «Rain», «Footprints in the Jungle», og «The Outstation» er betraktet som særlig minneverdige. «Rain», i særdeleshet, som kartlegger den moralske oppløsning av en misjonær som forsøker konvertere til kristendommen den prostituerte Sadie Thompson fra Stillehavet. Novellen har blitt omgjort til et skuespill og har blitt filmatisert flere ganger. Maugham har uttalt at mange av hans korte fortellinger ble inspirert av historier han fikk høre i løpet av sine reiser til det britiske imperiets utposter. Maughams beherskete prosa tillot ham å utforske spenninger og følelser uten å bli melodramatisk.
Maugham var en av de mest betydningsfulle reiseskribenter i mellomkrigstiden og kan bli sammenlignet med samtidige som Evelyn Waugh og Freya Stark. Hans beste i denne retningen er blant annet The Gentleman in the Parlour (1930) som handlet om en reise gjennom Burma, Siam (Thailand), Kambodsja og Vietnam, og On a Chinese Screen (1922), en rekke korte vignetter som kunne ha vært skisser til fortellinger som aldri ble skrevet.
Påvirket av de utgitte dagbøkene til den franske forfatteren Jules Renard, som Maugham likte for deres ansvarsbevissthet og klokskap, utga han selv utvalgte deler fra hans egne dagbøker under tittelen A Writer's Notebook (1949). Selv om disse utvalgte dagboknotatene er i sitt vesen episodiske og av varierende kvalitet, strekker de seg over mer femti år av forfatterens liv og inneholder mangt som både såvel hans lesere som hans biografer studerte med interesse.