Gordon Lightfoot

Bakgrunn

Som ungdom fikk han sangundervisning av korlederen Ray Williams i kirkekoret i Orillias St. Paul's United Church. Williams lærte ham, ifølge Lightfoot, hvordan han skulle synge med følelse og ha tillit til sin egen stemme. Lightfoot hadde som guttesopran en ganske distinkt stemme og opptrådte fra tid til annen på den lokale radioen, opptrådte i lokalt oppsatte operetter og oratorier, og ble vant til å opptre gjennom ulike Kiwanis musikkfestivaler. Da han var 12 år hadde han sin første offentlige opptreden da han vant en konkurranse for gutter før stemmeskiftet. Som tenåring lærte han å spille piano og lærte selv å spille trommer og slagverk. På high school opptrådte Lightfoot i stor grad og ble etter hvert ganske selvlært i å spille gitar i folkemusikk. Han var på denne tiden influert av den amerikanske songwriter Stephen Foster. Han ble også på denne tiden ganske god i sport
Lightfoot flyttet i 1958 til California, hvor han i to år studerte jazzkomposisjon og orkestrering ved Hollywoods Westlake College of Music, hvor det også var en rekke andre canadiske studenter. For å overleve, sang han ved en rekke demo-innspillinger og skrev, arrangerte og produserte reklame jingles. Han ble her inspirert av folkemusikken som ble formidlet gjennom Pete Seeger, Bob Gibson, Ian and Sylvia Tyson og The Weavers. I Canada opptrådte han sammen med The Swinging Eight, en gruppe som var med på CBC TV-show Country Hoedown, og med Gino Silvi Singers. Han ble snart kjent rundt omkring i kaffebarene i Toronto som en som fremmet folkemusikk. I 1962 ga Lightfoot ut to singler som ble hits i Toronto og fikk litt sendetid også andre stedern i Canada. Sangen «Remember Me (I'm the One)» fikk en topplassering hos CHUM radio i Toronto i juli 1962 og også en top 20 i Montreals CKGM som den gang hadde en stor innflytelse på hva som ble spilt på radio i Canada. Oppfølgeren «Negotiations»/«It's Too Late, He Wins» fikk en nummer 27 på CHUM i desember. Han sang også duett med Terry Whelan, kalt Two-Tones. De spilte inn et konsertalbum som ble gitt ut i 1962, med navn Two-Tones at the Village Corner (1962, Chateau CLP-1012).
I 1963 reiste Lightfoot til Europa og bodde i Storbritannia i et år hvor han var vert i BBC TVs Country and Western Show. I 1964 vendte Lightfoot tilbake til Canada og opptrådte på Mariposa Folk Festival. På denne tiden begynte han å utvikle en viss renomme som låtskriver. Ian and Sylvia Tyson spilte inn «Early Mornin' Rain» og «For Lovin' Me;» året etter at disse var spilt inn med Peter, Paul and Mary. Andre artister begynte å spille inn musikk av Lightfoot, blant andre Chad and Jeremy og Johnny Mann Singers. Men også etablerte artister som Marty Robbins («Ribbon of Darkness»), Leroy Van Dyke («I'm Not Saying»), Judy Collins («Early Morning Rain»), Richie Havens («I Can't Make It Anymore») og The Kingston Trio («Early Morning Rain»), og alle disse oppnådde høye listeplasseringer med Gordon Lightfoots materiale.

Lightfoot-sounden

Kjennemerket ved Lightfoots sound, både i studio og på scenen, bygger på hans distinkte baryton-stemme og den folkemusikkbaserte akustiske gitaren. Etter hvert har nøkkelmusikere rundt ham bidratt til  å skape den spesielle sounden, blant dem gitaristen Red Shea i perioden 1965-1970, sammen med bassisten Paul Wideman og John Stockfish på arrangementene.
I 1975 tilførte Pee Wee Charles steel gitar inn i bandets sound og benyttet dette tradisjonelle instrumentet på en ny og kreativ måte inn i Lightfoots sanger. Trommeslager Barry Keane kom med i 1976 og i 1981 keyboardist Mike Heffernan fylte ut  ensemblet. Denne gruppen spilte sammen fram til 1987, da Pee Wee Charles forlot bandet for andre jobber, mens Haynes, Clements, Keane, og Heffernan har siden spilt sammen med Lightfoot.

Priser og utmerkelser

Gordon Lightfoot har fått en rekke canadiske priser, særlig i tiåret mellom 1965 og 1975. Han fikk også ASCAP awards for sin sangskriving i årene 1971, 1974, 1976, and 1977 og har fem Grammy Award-nominasjoner. I 1974 ble Lightfoots sang «Sundown» kåret til årets popsang av Music Operators of America. I 1980 ble han utnevnt til den beste canadiske mannlige artisten på 1970-tallet. 
I mai 2003 mottok han Canadas høyeste sivile orden, da han ble utnevnt til Companion of the Order of Canada. Lightfoot er også tildelt Order of Ontario, som er den høyeste orden i Ontario-provinsen. I 1977 mottok han Vanier Award av Canadian Jaycee.