Jammu og Kashmir

Historie

Området kjent som Jammu og Kashmir kom i eksistens da den mogulske keiseren Akbar invaderte Kashmir i 1586 under ledelse av general Bhagwant Das og hans assistent Ramchandra I. Den mogulske hæren beseiret den tyrkiske herskeren Yusuf Khan av Kashmir. Etter slaget utnevnte Akbar Ramchandra I som guvernør i det himalayiske kongedømmet. Ramchandra I grunnla byen Jammu, som er oppkalt etter den hinduistiske gudinnen Jamwa Mata, sør for Pir Panjal-kjeden. 
I 1780, etter dødsfallet til Ranjit Deo, en etterkommer av Ramchandra I, ble Jammu og Kashmir erobret av sikhene under Ranjit Singh av Lahore, og området var deretter et sidestykke til sikhenes styre frem til 1846. Ranjit Deos grandnevø Gulab Singh søkte senere tjeneste ved hoffet til Ranjit Singh, utmerket seg i senere kriger og ble utnevnt til guvernør eller raja i Jammu i 1820. Med hjelp av sin dyktige offiser, Zorawar Singh, erobret Gulab Singh etter kort tid Ladakh og Baltistan, regioner som ligger øst og nordøst for Kashmir.  
I 1845 brøt den første anglo-sikh-krigen ut, og Gulab Singh klarte å holde seg på avstand inntil slaget ved Sobraon (1846), da han dukket opp som en nyttig megler og den betrodde rådgiveren til Henry Montgomery Lawrence. To traktater ble vedtatt. I den første ble delstaten Lahore (det vil si Vest-Punjab), eller åslandskapet mellom elvene Beas og Indus, overlevert til britene for et beløp tilsvarende en crore rupi i erstatning. I den andre traktaten ble hele det kuperte terrenget eller fjellandskapet beliggende øst for Indus og vest for Ravi-elven (det vil si Kashmir), gitt til Gulab Singh av britene for en sum på 75 lakh rupi. Kort tid etter Gulab Singhs død i 1857 tilføyet hans sønn, Ranbir Singh, emiratene Hunza, Gilgit og Nagar til kongeriket. 
Ranbir Singhs barnebarn Hari Singh hadde besteget tronen i Kashmir i 1925, og var den regjerende monarken da det britiske styret opphørte på subkontinentet i 1947. Som en del av delingsprosessen hadde begge landene blitt enige om at herskerne av fyrstestatene skulle gis retten til å velge mellom enten India eller Pakistan. I 1947 utgjorde 77 % av Kashmirs befolkning muslimer og området delte en grense med Pakistan. Stammefolk fra Khyber Pakhtunkhwa invaderte Kashmir den 20. oktober 1947. Til å begynne med kjempet den hinduistiske maharajaen tilbake, men 27. oktober ba han om militær assistanse fra India og generalguvernøren Louis Mountbatten, som sa ja til hjelp på betingelse av at herskeren av Kashmir skulle slutte seg til India. Med støtte fra Pakistan dannet muslimske ledere en regjering i den nordligste del av Kashmir, som ble kalt Azad Kashmir (Fritt Kashmir). Da papirene om innlemming først var undertegnet gikk indiske soldater inn i Kashmir med ordre om å stoppe de muslimske opprørstroppene. Pakistan gikk deretter inn i krigen. India tok saken til FN. FN ba både Pakistan og India om å forlate området militært. FN anmodet også India om å bistå FNs kommisjon for folkeavstemning (UN Plebiscite Commission) for å organisere en folkeavstemning, slik at det kunne tas hensyn til folkets ønsker. Denne folkeavstemningen har ikke blitt holdt til dags dato.
Diplomatiske forbindelser mellom India og Pakistan surnet av mange andre grunner, og resulterte etter hvert i ytterligere tre kriger i Kashmir; den indo-pakistanske krigen i 1965, den indo-pakistanske krigen i 1971 og Kargilkrigen i 1999. India har i dag kontroll over 60 % av området til den tidligere fyrstestaten Kashmir og Jammu, nå kjent som delstaten Jammu og Kashmir. Pakistan kontrollerer 30 % av Kashmir med provinsene kjent som Gilgit-Baltistan og Azad Kashmir. Folkerepublikken Kina okkuperte i 1962 10 % av området til den tidligere fyrstestaten, og kontrollerer området kjent som Aksai Chin. 
Den østlige delen av den tidligere fyrstestaten Kashmir har også vært stedet for en grensetvist. Selv om det ble inngått noen grenseavtaler mellom Storbritannia, Tibet, Afghanistan og Russland om de nordlige grensene til Kashmir, aksepterte Kina aldri disse avtalene og kinesernes offisielle stilling til saken endret seg ikke med kommunistenes maktovertakelse i 1949. På midten av 1950-tallet hadde den kinesiske hæren gått inn i den nordøstlige delen av Ladakh. I 1956-57 hadde kineserne fullført en militærvei gjennom Aksai Chin-området for å bedre kommunikasjonen mellom Xinjiang og det vestlige Tibet. Indias forsinkede oppdagelse av denne veien i høsten 1959 førte til væpnede grensetrefninger mellom de to landene som kulminerte i den blodige sino-indiske krigen i oktober 1962. Kina gjorde krav på store landområder, noe India avviste. Siden 1962 har Kina, etter Indias oppfatning, okkupert en del av indisk Kashmir. Kina har okkupert Aksai Chin siden 1962, og i tillegg ble det tilstøtende området Trans-Karakoram Tract avstått av Pakistan til Kina i 1963. 
Regjeringen i Jammu og Kashmir var ledet av Sheikh Muhammad Abdullah, også kjent som «Kashmirs løve». I 1953 tok han til orde for at Kashmir skulle få status som egen stat. Han ble da avsatt, arrestert og tilbrakte over tolv år i fengsel. Hans etterfølger, Bakshi Ghulam Mohammad, gikk inn for å innlemme Kashmir i India. Kravet om folkeavstemning ble flere ganger reist av Pakistan. Indias statsminister, Jawaharlal Nehru, tok i 1956 åpent avstand fra dette. I november 1956 vedtok en «grunnlovgivende» forsamling i den indisk-kontrollerte delen av Kashmir en ny forfatning som gjorde Jammu og Kashmir til en del av den indiske union. FNs sikkerhetsråd nektet å godta vedtaket. I 1974 inngikk Sheikh Abdullah og den indiske regjeringen et forlik der Abdullah godtok Kashmirs tilslutning til India som «endelig og ugjenkallelig». I 1975 ble han igjen sjef for delstatsregjeringen etter 22 års fravær, og arbeidet videre for størst mulig grad av indre selvstyre. Etter Abdullahs død i 1982 overtok sønnen Farooq Abdullah, som regjeringssjef og leder for det pro-indiske partiet National Conference. Periodevis alliert med Indian National Congress ledet han, bortsett fra perioden 1984–86, delstatsregjeringen frem til 1990.
I intermitterende perioder mellom 1957, da delstaten godkjente sin egen grunnlov, og Sheikh Abdullahs død i 1982 hadde delstaten vekslende perioder med stabilitet og misnøye. På slutten av 1980-tallet utløste derimot stor misnøye med den storsnutete politikken til den føderale regjeringen og påstander om juksing under forsamlingsvalget i 1987 et voldelig opprør, som var støttet av Pakistan. Siden den gang har det pågått en langvarig og blodig konflikt mellom opprørere og den indiske hæren i regionen. Militante muslimer, særlig den forbudte Jammu Kashmir Liberation Front (JKLF), gjorde seg sterkere gjeldende og gjennomførte en effektiv boikott av det indiske valget i november 1989. Et væpnet opprør tvang Abdullah-regjeringen til avgang i januar 1990; senere på året ble Kashmir satt under presidentstyre. I 1990-årene deltok et økende antall geriljagrupper i kampen mot indiske sikkerhetsstyrker; det antas at i perioden 1990–97 ble over 20 000 mennesker drept. Under sterk militær kontroll ble det i mai 1996 holdt valg til India-parlamentet, og høsten samme år lokalvalg for første gang siden 1987. National Conference seiret klart og Farooq Abdullah kom tilbake som regjeringssjef. I midten av 1990-årene hadde India, gjennom massiv militær innsats, nesten knust oppstanden av lokale kashmirere. JKLF og de fleste kashmirske motstandsgruppene la i 1995 ned sine våpen, og har siden ført kampen med politiske og hovedsakelig ikke-voldelige midler. Hurriyet-alliansen har vært et samlingspunkt for de til dels svært ulike fraksjonene. Både opprørerne og hæren har blitt anklaget for omfattende brudd på menneskerettigheter, blant annet bortføringer, massakrer, voldtekter og plyndring. Opprøret i delstaten har imidlertid vært i tilbakegang siden 1996, og spesielt i 2004 med fredsprosessen mellom India og Pakistan. Videre har situasjonen blitt roligere de siste årene.

Geografi og klima

Landskapet domineres av de høye fjellene i Himalaya og Karakorum. Fjellene er gjennomskåret av en rekke elver, blant annet Indus. De høyeste partiene er i øst og nord, og avtakende mot vest og sørvest. Lengst sørvest, ved foten av fjellene, ligger det overveiende hinduistiske Jammu med vinterhovedstaden Jammu. Her finnes delstatens laveste partier. Jammu og Kashmir er hjem til flere daler som for eksempel Kashmir-dalen, Tawi-dalen, Chenab-dalen, Poonch-dalen, Sind-dalen og Lidder-dalen. Hoveddalen, Kashmir-dalen, er 100 km bred og dekker et område på 15 520,3 km². Himalayafjellene skiller Kashmir-dalen fra Ladakh mens Pir Panjal-kjeden, som omkranser dalen fra vest og sør, skiller den fra det store slettelandet i det nordlige India. Langs den nordøstre siden av dalen går hovedkjeden til Himalaya. Denne tettbebodde og vakre dalen ligger i en gjennomsnittlig høyde på 1 850 moh, mens den omkringliggende fjellkjeden Pir Panjal ligger i en gjennomsnittlig høyde på 5 000 moh. Den fruktbare Kashmir-dalen ligger omkring Simlas øvre løp, og rommer også sommerhovedstaden Srinagar.  
På grunn av de store høydeforskjellene i Jammu og Kashmir er det biogeografiske mangfoldet stort, og det finnes mange økoregioner i området. Økoregionene Northwestern thorn scrub forests («Tornekratt i det nordvestlige India») og Himalayan subtropical pine forests («Subtropiske furuskoger i Himalaya») ligger i de lavere høydene helt i sørvest. Disse gir vei til et bredt bånd av Western Himalayan broadleaf forests («Tempererte løvskoger i det vestlige Himalaya»), som strekker seg i nordvest-sørøst-retning over Kashmir-dalen. Mens løvskogene kryper oppover i fjellet går skogtypen gradvis over til barskog, som er en del av økoregionen Western Himalayan subalpine conifer forests («Subalpine barskoger i det vestlige Himalaya»). Over tregrensen finnes Northwestern Himalayan alpine shrub and meadows («Alpine busker og enger i nordvestlige Himalaya»). Store deler av delstatens nordøstlige områder er dekket av Karakoram-West Tibetan Plateau alpine steppe («Alpine steppe på den vest-tibetanske høyslette»). Rundt de største høydene er det ingen vegetasjon, bare stein og is.  
Jhelum-elven er den eneste store elven med utspring i Himalaya som renner gjennom Kashmir-dalen. Indus, Tawi, Ravi og Chenab er andre store elver som renner gjennom delstaten. Jammu og Kashmir er hjem til flere himalayiske isbreer. Med en gjennomsnittlig høyde på 5 753 moh og en lengde på 70 km er Siachen-breen den lengste breen i Himalaya. 
Klimaet i Jammu og Kashmir varierer sterkt på grunn av den kuperte topografien. I sør, rundt Jammu, er det typisk monsunklima selv om regionen ligger langt nok vest til å kunne motta gjennomsnittlige nedbørsmengder på 40-50 mm regn per måned mellom januar og mars. I den varme sesongen er byen Jammu svært varm med temperaturer opp i mot 40 °C, men i juli og august forekommer også svært tunge og uberegnelige nedbørsmengder med opptil 650 mm regn per måned. I september avtar nedbørsmengden og rundt oktober er forholdene varme, men ekstremt tørre med minimal nedbørsmengde og temperaturer på omtrent 29 °C. 
På den andre siden av Pir Panjal-kjeden spiller den sørasiatiske monsunen ikke lenger en rolle, og her forekommer mest nedbør om våren fra sørvestlige skybånd. På grunn av nærheten til Arabiahavet mottar Srinagar så mye som 635 mm regn fra denne kilden, med månedene mellom mars og mai som de våteste. I denne perioden faller det rundt 85 mm nedbør per måned. Rett overfor Himalayas hovedkjede bryter selv de sørvestlige skybåndene opp, og klimaet i Ladakh og Zanskar er ekstremt tørt og kaldt. Den årlige nedbørsmengden er bare rundt 100 mm og luftfuktigheten er svært lav. Denne regionen, som stort sett ligger over 3 000 moh, har ekstremt kalde vintre. I Zanskar er den gjennomsnittlige temperaturen i januar -20 °C, med ytterpunktene så lave som -40 °C. Alle elvene i området fryser til is i denne perioden og lokalbefolkningen utnytter faktisk denne sjansen til å krysse dem. Elvenes høye vannivåer om sommeren som følge av bresmelting gjør det svært vanskelig å krysse dem. Om sommeren er dagene i Ladakh og Zanskar vanligvis varme med en gjennomsnittstemperatur på rundt 20 °C, men med den lave luftfuktigheten og tynne luften kan nettene likevel være kalde.

Kultur

Ladakh er kjent for sin unike indo-tibetanske kultur. Messer på sanskrit og tibetansk utgjør en integrert del av den buddhistiske livsstil i Ladakh. Årlige dansefestivaler og maskefestivaler, veving og bueskyting er en viktig del av det tradisjonelle livet i Ladakh. Ladakhisk mat har mye til felles med tibetansk mat, og de mest prominente matrettene er thukpa (en nuddelsuppe) og tsampa, kjent som Ngampe på ladikhi (stekt byggmel). Typiske antrekk er gonchaer av fløyel, rikt broderte vester og sko samt gonader eller hatter. Mennesker, prydet med gull- og sølvornamenter  samt turkise hodeplagg, myldrer i gatene under forskjellige ladakhiske festivaler.  
Dumhal er en kjent dans i Kashmir-dalen og utføres av menn i Wattal-regionen. Damene utfører Rouff, en annen tradisjonell folkedans. Kashmir har i århundrer vært kjent for sin fine kunst, blant annet poesi og håndarbeid. Shikaraer, tradisjonelle små trebåter, og husbåter er et fellestrekk i ulike innsjøer og elver i hele dalen. Indias grunnlov tillater ikke at folk fra andre områder enn Jammu og Kashmir kan kjøpe eiendom i delstaten. Som en konsekvens ble husbåter populært blant de som ikke var i stand til å kjøpe fast eiendom i dalen, og disse båtene har nå blitt en integrert del av den kashmirske livsstilen. Kawa, tradisjonell grønn te med krydder og mandel, drikkes gjennom hele dagen i det kjølige vinterklimaet i Kashmir. De fleste bygninger i dalen og Ladakh er laget av bartre og er påvirket av indisk, tibetansk og islamsk arkitektur.
Jammus Dograkultur og tradisjon er svært lik den man finner i nabodelstatene Punjab og Himachal Pradesh. Tradisjonelle punjabi-festivaler som Lohri og Vaisakhi feires med stor iver og entusiasme i hele regionen. Etter dograene utgjør gujarer den nest største etniske gruppen i Jammu. Et stort antall gujarer finnes også i Kashmir-dalen. Denne folkegruppen er kjent for sin semi-nomadiske livsstil. I likhet med gujarer er gaddier primært gjetere som stammer fra Chamba-regionen i Himachal Pradesh. Gaddier er generelt forbundet med følelsesladet musikk som spilles på fløyte. Bakkarwalaer, som finnes i både Jammu og Kashmir-dalen, er i sin helhet nomadefolk som går langs de himalayiske skråningene på leting etter beite for sine store flokker med geiter og sauer.

Utdanning

I 1970 etablerte delstatsforsamlingen i Jammu og Kashmir sitt eget utdanningsstyre og universitet. Utdanningen i delstaten er delt inn i nivåene grunnskole, mellomskole, videregående skole, høyskole og universitet. Jammu og Kashmir følger utdanningsmønsteret 10+2 for barn. Dette styres av Jammu and Kashmir State Board of School Education (forkortet til JKBOSE). Ulike private og offentlige skoler er godkjent av styret for å gi utdanning til studentene. Felles eksamener for hele delstaten avholdes i 8., 10. og 12. klasse (10+2). I tillegg finnes det ulike Kendriya Vidyalaya (drevet av den indiske regjeringen) og Indian Army-skoler som også formidler videregående utdanning. Disse skolene følger utdanningsmønsteret til Central Board of Secondary Education. 
Kjente institusjoner for høyere utdanning eller forskning i Jammu og Kashmir inkluderer blant annet Sher-e-Kashmir Institute of Medical Sciences Soura Srinagar, National Institute of Technology Srinagar, Government College of Engineering and Technology of Jammu og Government Medical College of Jammu. Utdanning på universitetsnivå tilbys av University of Jammu, University of Kashmir, Sher-e-Kashmir University of Agricultural Sciences and Technology of Jammu, Sher-e-Kashmir University of Agricultural Sciences and Technology of Kashmir, Shri Mata Vaishno Devi University, Islamic University of Science & Technology og Baba Ghulam Shah Badhshah University.