google/wiki40b huggingface dataset:
Joseph Preindl

Liv og virke

Preindls far var organist i Marbach. Joseph Preindl var først korgutt i Mariazell hos Franz Xaver Widerhofer, før han 16 år gammel reiste til Wien og fikk undervisning av Johann Georg Albrechtsberger. I 1773 ble han lærer ved byens waisenhus, i 1775 organist ved kirka Maria am Gestade og hos karmelittene. I 1793 ble han organist ved Wiens Peterskirche, i 1797 ved Michaelerkirche. Dessuten var han fra 1795 Albrechtsbergers assistent ved Stefansdomen og ble i 1809 hans etterfølger som domkapellmester. Preindl skrev en Tonschule og var sang- og klaverlærer.
Som komponist skapte Preindl framfor alt kirkemusikk, som messer, rekvier, motetter og kirkearier. 
Preindl er bisatt på Sankt Marxer Friedhof. I 1894 ble Preindlgasse i Wien-Hietzing oppkalt etter ham.
No wave

No wave var en kortlivet avantgardistisk  musikksjanger som oppsto på slutten av 1970-tallet i New York City. Den oppsto delvis som en reaksjon mot punkrockens resirkulering av tradisjonelle rockeklisjer, og no wave-musikerne eksperimenterte isteden med støy, dissonans og atonalitet i tillegg til en rekke musikksjangre som ikke var assosiert med rock, inkludert frijazz og funk. Denne musikken reflekterte ofte en ubehagelig, konfronterende og nihilistisk verdensbilde. I de senere årene til dette særegne miljøet tilpasset den seg mer en mer lekende, dansbar estetikk inspirert av disco, tidlig hiphop og inspirasjon fra ulik verdensmusikk.
Begrepet «no wave» (ingen bølge) var en spøkefull avvisning av den kommersielle new wave-musikken. Bevegelsen i New Yorks undergrunnsmiljø, på utsiden av punken, ble et relativt kortvarig fenomen, men fikk en del innflytelse på utviklingen av uavhengig film, mote og kunst i ulike varianter.

Vesenstrekk

No wave oppsto i New Yorks undergrunnsmiljø som en slem variant av post-punken. Konfronterende i stil og form tøyde no wave de musikalske grenser til det ytterste, gjerne i form av støyende elementer, monotoni og atonalitet, men også med en bredere kunstnerisk agenda eller større musikalsk forståelse enn det som nok preget punkerne, med røtter i for eksempel performance og minimalisme.
Sentralt i kretsen av musikere var Lydia Lunch og James Chance. De spilte sammen i Teenage Jesus And The Jerks, fikk omfattende karrierer på hver sin kant, og begge er godt profilert på Brian Enos sjangerdefinerende albumsamlinger No New York fra 1978. Et annet viktig arrangement på tampen av bølgen var Noise Fest i samme by tre år senere, med blant andre Glenn Branca, Rhys Chatham, Arto Lindsay – og ikke minst Sonic Youth. Festivalen ble arrangert av Sonics Thurston Moore, som med sitt band satte elementer fra no wave inn i en mer popularisert kontekst, og var sterkt medvirkende til å redefinere alternativ rock utover på 1980-tallet.
PDP-6

PDP-6 (Programmed Data Processor-6) var en 36-biter minidatamaskin som ble lansert av Digital Equipment Corporation (DEC) i 1963. Den var svært innflytelsesrik, fordi den var forgjengeren til den senere PDP-10 i PDP-serien og instruksjonssettet i de to datamaskinene var nesten identisk.
Lagynos

Lagynos (gresk: λάγυνος, flertall Lagynoi) er moderne betegnelse på en gresk vasetype. Den er vinflaske med håndtak, bred og flat legeme, høy og tynn nakke og en åpning med forsegling, og en høyde på opptil 20 cm. Den er beslektet med oinokhoe, men har en flatere form og mangler oinokhoens typiske trebladete munnformen oppstod i hellenistisk tid som ble framstilt opp til romersk keisertid.
Balaklava (Moss)

Balaklava (1–25, 2–22) er en gate i boligområdet Orkerød på Jeløy i Moss. Gaten er, i likhet med boligområdet Malakoff, oppkalt etter stedsnavn kjent fra Krimkrigen.
Det opprinnelige Balaklava var en by på Krim-halvøya hvor det i oktober 1854 stod et slag mellom britiske og russiske styrker. I dag er Balaklava en del av den ukrainske byen Sevastopol.
I  1856 fikk Fredrik Gerner anlagt et utsiktspunkt med steintårn på gården Orkerød på Jeløy og ga det navnet Balaklava. Det spesielle navnet ble siden videreført i gatenavnet Balaklava som passerer dette utsiktspunktet og ble stadfestet i 1948. I gaten ligger boliger primært bygget i etterkrigsårene.
Bislag

Bislag, også kalt sval eller skott, er et utbygg ved inngangsdørene på bolighus. Funksjonen er dels å skjerme ytterdørene og dempe trekk fra dørene, og dels å være et våtrom for å henge av seg yttertøy og regntøy.
I andre bygningsveiledninger og -beskrivelser brukes bislag om et gangrom inne i bygningskroppen, i tilknytning til kjøkkeninngangen, men dette varierer.
Bislaget ved inngangsdøra var et karakteristisk trekk ved treroms akershusstue. På Jæren var bislag vanlig på bolighus på landsbygda, men ikke i bynære strøk. Noen steder brukes bislag om trappeavsatsen under en svalgang. Fra Østerdalen er det kjent bislag med et innebygget rom over, kalt barfrø.
Ved gjenreisningen av Troms og Finnmark i 1945 ble det stilt krav om at alle hus skulle ha bislag, vindfang og gang, som altså ble oppfattet som tre ulike rom/funksjoner.
Ordet bislag kommer fra det tyske bislach - «det som er slått fast til noe annet». Bislag heter på svensk en farstukvist.
Brass Band Berner Oberland

Brass Band Berner Oberland er et brassband med base i Bern, Sveits.
Brass Band Berner Oberland ble stiftet i 1969. Korpset har vunnet en rekke brassbandkonkurranser; deriblant det nasjonale sveitsiske mesterskapet og det åpne sveitsiske brassbandmesterskapet. Brassbandet har representert Sveits flere ganger i europamesterskapet for brassband.
California Blue (Mimix-album)

Andre musikere

Foruten bandets musikere deltok Lisa Öhmann, Monica Svensson og Lasse Westman som korister, samt strykere fra Sveriges Radio Symfoniorkester.
Wolfram Freiherr von Richthofen

Tidlig liv og første verdenskrig

Richthofen var femmenning til den kjente tyske jagerpiloten Manfred von Richthofen («Den røde baron», som skjøt ned 80 fiendefly før han ble drept i kamp i 1918) og Manfreds bror Lothar som skjøt ned 40 fly.
Under første verdenskrig tjenestegjorde han i en kavaleridivisjon, før han tidlig i 1918 ble overført til luftforsvaret. Før krigen var slutt rakk han å skyte ned 8 fiendtlige fly. Fra 1919 til 1922 studerte han ingeniørkunnskap.

Legion condor

I 1933 meldte Richthofen seg til tjeneste i det som skule bli Luftwaffe. Han ledet flyoperasjonene i Legion Condor under borgerkrigen i Spania i 1936, 1937 og 1939. I 1937 ledet han bombingen av Gernika. Denne byen har blitt kjent gjennom et bilde av Pablo Picasso der han skildrer grusomhetene under bombingen. I 1938 ble han forfremmet til generalmajor, og var rådgiver for general Francisco Franco.
Friggs perlemorvinge

Utseende

Friggs perlemorvinge tilhører en gruppe av nærtbeslektede, ganske like, nordlige arter i slekten Boloria. Den er den største norske arten i denne gruppen med et vingespenn på 39 – 48 mm, men overlapper med flere av de andre artene i størrelse. Den kan kjennes på mønsteret på bakvingenes underside: den innerste halvdelen er gulbrun med et bredt, bølgete, brunkantet blekt bånd. Fargene i den ytterste halvdelen er bleke og "utviskede" og mønsteret er ganske utydelig.

Levevis

Larven lever på molte (Rubus chaemamorus), og sommerfuglen flyr på myrer. På det indre Østlandet finnes den bare fra 400 meter over havet oppover, i Nord-Norge flyr den også i lavlandet.
Raisen (distrikt)

Demografi

Ved folketellingen i 2011 var det 1 331 699 innbyggere i distriktet, mot 1 125 154 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 22,79 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 15,30 % i 2011 mot 18,87 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 927 i 2011 mot 936 i 2001.
Tekno (computermagasin)

Tekno var et norsk computermagasin først publisert i 1993. Hvert blad ble utgitt med en CD-plate vedlagt som inneholdt nyttige oppdateringer og patcher til populære spill og programmer. Senere inneholdt også CD-ene demoversjoner av spill og programmer. Selve bladet inneholdt anbefalinger, sammendrag, tester og andre PC-relaterte saker. Etterhvert kom det flere på markedet, blant annet Komputer for alle og PC-Gamer. Tekno måtte se seg slått, og siste blad kom ut i 1999.
Paean

I gresk poesi og musikk

Poetene Bakchylides og Pindar står bak de mest paeanere. Paean ble sunget ved Apollons festivaler, særlig ved Hyacinthia, ved banketter, og senere også ved offentlige gravferder. I senere tider ble de adressert ikke bare til gudene, men også til mennesker. På dette viset feiret folk på Rhodos den egyptiske herskeren Ptolemaios I; folkene på øya Samos hyllet den spartanske hærføreren Lysander; og folkene på Delfi feiret den makedonske generalen Krateros.
Musikalsk var paean en ode for kor, og hadde opprinnelig en antifonisk karakter hvor forsangeren sang i en sørgestil og hvor koret responderte med en enkel, uformell frase; imidlertid utviklet paean til å bli fullstendig korsang. Typisk var paean i dorisk toneart (merk at antikk dorisk toneart var helt forskjellig fra moderne dorisk toneart, se Modal skala) og ble fulgt av musikkinstrumentet kithara som ble betraktet som Apollons eget instrument. Paeanere var ment å bli sunget på slagmarken akkompagnert av aulos og kithara.
To musikalske fragmenter av paeanere har blitt bevart fra den sene antikken: en av Limenius fra Athen, og den annen av en ukjent forfatter. Fragmentet fra det førstnevnte har blitt datert til 128 f.Kr.
Værtshuset Bærums Verk

Værtshuset Bærums Verk ble oppført cirka 1640, ved det som den gang het  Bærums Jern Werk i Bærum, Akershus.
Vertshuset er et solid tømmerhus som har vært et samlingssted for jernverksfolket og langsveisfarende bønder og handelsmenn gjennom århundrer. Det ligger sentralt på Bærums Verk, rett ved elven Lomma og den bergenske kongevei over Krokskogen, mellom Bærum og Ringerike. Vertshuset hadde også en funksjon for de vanskeligstilte i lokalsamfunnet; avgiften fra brennevinssalget gikk ikke til kongen, men til verkets fattigkasse. 
Etter 1890 ble lokalene brukt som bolig for verkstedsbefolkningen. 
Senere ble bygningen fredet av Riksantikvaren etter lov om bygningsvern, og i 1987 ble den totalrestaurert og gjenåpnet som serveringsted.
Røyksopper

Karakteristikk

Fruktlegemene er kulerunde, eggformet eller mer eller mindre pæreformet; som unge er de hvite og forholdsvis faste, senere blir de mørkere og får et papiraktig skall, mens de innvendig blir fylt av en svampaktig masse og et mørkt sporepulver.
Sporene frigjøres i røyklignende skyer gjennom en åpning i toppen av fruktlegemet eller ved at dette sprekker opp oventil.
Beha-Hedo

Beha-Hedo Industrier AS er et firma som produserer storkjøkkenutstyr for land og sjø. Det har en verdensledende rolle for produksjon av kjøkkenutstyr til skipsfart. Etter eget utsagn var firmaet i 1999 Norges eneste produsent av elektriske apparater for storhusholdning. Det var også blant de ti største firmaene innen utstyr- og tjenesteleveranse til jordbruksvaresektoren. Firmaet holder til på Kjørbekk i Skien, og har opprinnelse i det tidligere firmaet Beha-Hedo AS som ble grunnlagt i 1967.
Investoren Jan Kvidaland var i 2007 daglig leder, deleier og styreleder i Beha-Hedo industrier AS. Omsetningen til firmaet var i 2006 på ca. kr 70 mill. Bedriften hadde i 1999 vel 40 ansatte.
Beha-Hedo har vært sponsor for idrettsklubben Urædd, og har sammen med Beha Elektro bla. sponset klubbens BEHA-stevner.

Historie

Beha-Hedo AS var et heleid familieselskap som ble grunnlagt i 1967 av Helge og Dordi Berg-Hanssen som et resultat av delingen av Beha Fabrikker AS i 1967. Beha-Hedo AS drev med produksjon, salg og service av storkjøkken-produkter frem til 1990. Selskapet ble ledet av Helge Berg-Hanssen fra 1967 og frem til sønnen, Halvor Berg-Hanssen overtok som disponent i 1989. Familien Berg-Hanssen opprettet i 1990 et nytt selskap sammen med Tønsbergbedriften Brita Industrier AS. Det nye selskapet fikk navnet Beha-Hedo Industrier AS. Familien Berg-Hanssen solgt seg helt ut i 1991. Selskapets grunnlegger, Helge Berg-Hanssen, døde 24. januar 1993, og hans hustru, Dordi Berg-Hanssen, døde 9. desember 2008.
Narasimhagupta Baladitya

Narasimhagupta Baladitya var en keiser av Guptariket i Nord-India. Han var sønn av Purugupta og muligens etterfølgeren til Budhagupta.
Thisted kirke

Inventar

Altertavlen er utført i eketre og er datert til 1520. Det er en triptych med figurer, i midtskapet er en fremstilling av den apokalyptiske Madonna flankert av Paulus og Maria Magdalena, i fløyene tolv apostler med seks på hver side. Midtskapet måler 230 x 192 x 24 cm,
fløyene 230 x 96 x 13 cm og apostlene har en høyde på ca. 69 cm.
Figurene er påvirket av Claus Bergs verksted, muligens også fra Der Meister der Kreuzigungsaltäre.
Kirken benyttet tidligere en altertavle med nattverdbilde utført av J.J. Thrane fra 1717, dette er hengt opp i tårnrommet. Den har to trekantgavler med Frederik IV og dronning Louises navnetrekk.
Kirken har i tillegg et altertavlemaleri av Anton Dorph fra 1890. 
Prekestolen fra 1594 er utført av Mikkel van Groningen i Hornslet. Den har glatte søyler og felter med malerier, som har blitt restaurert, det er bare bildet av Kristus som trår på djevelen som er opprinnelig. 
I kirken er det hengt opp et korbuekrusifiks fra ca. 1475. 
Foran den blendede syddøren er det satt opp et midtparti fra et forsvunnet korgitter utført i 1631 av den såkalte «Ålborg epitafiemester». På korets sydvegg er det hengt opp tolv apostelfigurer som har stått på korgitteret. 
Sitt første orgel fikk kirken i 1616. Dagens orgelfasade er fra 1768 og skal ha kommet fra Kongsberg. Fasaden bærer våpenskjold for Christian VII og Caroline Mathilde og i midtskjoldet sees den norske løve.
Ved nordinngangen er det fire gotiske figurer, Maria og Johannes samt to store figurer, som muligens er to av de tre konger.
I nordre sideskips østende er det innredet et gravkapell med smijernsgitter fra 1698 for familien Berregaard. Her henger et epitafium over Enevold Berregaard (død 1731) og Anne Søe (død 1736). I kirken er et epitafium over borgermester Anders Morsing (død 1597) knelende foran korset, epitafium over presten Sveder Povlsen Kitting (død 1633) og hans hustru Barbara Nicolai Rosenberg samt hennes andre ektefelle Peder Madsen, epitafium over rådmann Peder Nielsen Griis (død 1635) og Buold Jensdatter, epitafium over Enevold Berregaard og Anna Søe med hennes første ektefelle Søren Jacobsen Lugge.
Den romanske granittfonten har begerblad på kummen og hjørneknopper på den firkantede foten. Dåpsfatet har tegninger utført av Lorentz Frølich.
Procolophonider

Bygning og levevis

Procolophonidene var ganske små og litt undersetsige dyr, med dype hodeskaller som målte omtrent 5 cm tvers over. Hos de fleste artene hadde bakkanten av kjevene en solid pigg som pekte bakover. Hos Hypsognathus fra Nord-Amerika hadde kjeven flere slike pigger. Slekten Procolophon, som har gitt familien navn, mangler dem, noe som er uvanlig for procolophonider. Procolophonidene hadde store øyne og en velutviklet åpning for et pinealøye i skalletaket. Skalletaket har en tydelig utsparing i bakkant til feste for kjevemusklene, slik vi kjenner det fra skilpadder i dag.
Tennene hos tidlige former fra perm-perioden var skarpe, slik som hos millerettidene, men de senere formene har hatt butte, koniske tenner slik vi kjenner fra moderne iguaner. De tidlige procolophonidene var trolig kjøtt- og insektsetere, mens de senere i alt vesentlig har vært planteetere.
Som mange planteende krypdyr var procolophonidene mer tungbygde enn sine kjøttetende slektninger. Mange hadde en bred kropp med små ben og ganske kort hale. En slik bygning har trolig vært en tilpasning for å kunne grave ganger og huler. Artene uten kjevepigger har i hovedtrekk sett ut som de nålevende blåtungeskinkene og sannsynligvis levd på samme måte.

Systematisk plassering

Den systematiske plasseringen av Procolophonidene har vært omdiskutert. Tradisjonelt har de vært regnet som slektninger av skilpadder, men mange forskere i dag mener skilpaddene ikke er anapsider i det hele tatt og har flyttet dem over i diapsidene (se Parareptilia for detaljer). Systematikken innad i gruppen er også omstridt, og enkelte systematiske oversikter har de russiske Nyctiphruretus-artene som søstergruppa til resten av procolophonidene.
De typiske piggene i bakkant av kjeven har også gjort at Pareiasaurer har blitt regnet som etterkommere av tidlige Procolophonider. Hvem som egentlig har gitt opphav til hvem av de tre gruppene Pareiosaurer, skilpadder og Procolophonider er uklart.
Data Catalog Vocabulary

Data Catalog Vocabulary (DCAT) er et metadatavokabular utviklet med mål om å gjøre det lettere å utveksle og søke i datasett som er publisert på webben. Vokabularet er i RDF og standardiseres av W3C. Standarden beskriver de ulike elementene som inngår, og viser sammenhengen mellom dem i en modell. Ved å bruke DCAT for å beskrive datasett i kataloger, gjør de som publiserer dataene det enklere å oppdage og hente metadata fra ulike kilder og kataloger (interoperabilitet). DCAT muliggjør også desentral publisering av datakataloger, og gjør det enklere å søke på tvers av datakataloger.
EU-kommisjonen har utarbeidet en applikasjonsprofil (DCAT-AP) basert på DCAT ut fra behovene knyttet til en felles europeisk dataportal for åpne data.
Ane Hansdatter Kismul

Biografi

Kismul var leder av Natur og Ungdom i årene 2003–2005. På grunn av aldersgrensen på 25 år gikk Kismul av som leder i januar 2006. Natur og Ungdom er en norsk miljøvernorganisasjon for ungdom.
Etter at hun gikk av som leder i Natur og Ungdom jobbet hun en periode som prosjektleder i Norsk Bioenergiforening (NoBio). I 2006 var Kismul generalsekretær i den nystiftede Norsk Vindkraftforening, Norwea.
Hun har jobbet som rådgiver for Senterpartiets fraksjon i energi og miljøkomiteen på Stortinget. Hun har vært politisk rådgiver for landbruksminister Trygve Slagsvold Vedum og forgjengeren Lars Peder Brekk (Sp). Fra 28. september 2012 til regjeringsskiftet etter stortingsvalget i 2013 var Kismul statssekretær i Olje- og energidepartementet.
2015–2017 var hun politisk rådgiver i Norges Bondelag. Fra 2018 er hun sekretariatsleder for Senterpartiets stortingsgruppe.
Moirones

Transport

Ruta 27 Mario Heber forbinder Moirones med andre byer i Rivera-departementet.
Joe Dassin

Biografi

Dassin var sønn av filmregissøren Jules Dassin og den ungarske virtuose fiolinisten Béatrice Launer.
Som barn bodde han i  New York og Los Angeles. På grunn av  mccarthyisme flyttet imidlertid familien til Europa. 
I Europa fulgte han sin far på reiser og skiftet dermed ofte bosted og skole. Han studerte på Institut Le Rosey i Sveits, senere etnologi ved Michigan-universitetet. Han kom senere tilbake til Frankrike og arbeidet som tekniker for sin far og gjorde også noen opptredener i hans filmer.
Etter forslag fra sin første kone begynte han å spille inn sanger for CBS, og han ble dermed den første «franskmann» som signerte en kontrakt med et plateselskap i USA.
I 1960-årene fikk han sine første store suksesser og spilte inn sanger på et stort antall språk (fransk, engelsk, tysk, spansk, italiensk og gresk).
Dassin tok svært tungt at hans første barn døde fem dager etter fødselen. Etter hvert førte dette til problemer med ekteskapet, og han skilte seg etter en tid. Han giftet seg på nytt med Christine Delvaux og fikk to sønner med henne.
Joe Dassin døde av et infarkt på ferie på Papeete, Tahiti. Han er gravlagt på Hollywood Forever Cemetery, en gravlund i Hollywood i California.
Mange av hans sanger har vært framført av andre artister.
Haymarket Media Group

Haymarket Media Group er en forlegger som ble opprettet av blant annet Michael Heseltine. Haymarket er den største privateide utgiveren av magasiner i Storbritannia med flere enn 100 magasiner og atskillige internettsider.
Plymouth Rock (minnestein)

Plymouth Rock er en stor klippestein som ifølge overleveringene lå der emigrantene med skuta Mayflower steg i land i nåværende Plymouth Massachusetts for å stifte en koloni av religiøse dissentere. Denne ble etter hvert opphavet til statsdannelsen vi i dag kjenner som The United States of America.
Den anses som et viktig symbol for amerikansk historie. Det finnes imidlertid ingen samtidige kildert til at de landsteg rett ved en klippe i dette område, og det nevnes heller ikke i Edward Winslows Mourt's Relation (1620–1621) eller William Bradfords Of Plymouth Plantation (1620–1647). Den første skrevne kilde kom 121 år etter landstigningen.
Tredje Stedje

Tredje Stedje er et musikkalbum med Olav Stedje, utgitt i 1982.
Herkules (film)

Filmens handling

Filmen handler om gutten Herkules som prøver å bli en gud, og komme opp til sin familie, ettersom den onde Hades var sjalu og bitter og gjorde ham dødelig.
Fars hus

Fars hus er debutromanen til den norske forfatteren Adelheid Seyfarth utgitt på Aschehoug Forlag i 2005.
Romanen fikk overveldende kritikker og vakte stor oppmerksomhet: Hadde debutant Adelheid Seyfarth vært engelskspråklig, ville «Fars hus» vært en av årets internasjonale boksensasjoner.» – Bjørn Gabrielsen, Dagens Næringsliv.
Fra Aschehougs sider om Fars hus: Mina ser ikke ut som de andre ungene i Solør, bygda som ligger på bredden av de bølgende Finnskogene. Dessuten har hun en mor som ligner lite på de andre mødrene. Minas mor lever et intellektuelt liv i hovedstaden, mens Mina bor hos besteforeldrene. Deres ekteskap preges av og preger det klassesamfunnet som de er del av. Noen far har Mina ikke hørt snakk om, annet enn det hun plukker opp fra omgivelsenes diffuse inntrykk av noe mørkt, fremmed og truende; en afrikaner som moren traff i Oslo, og som forsvant. Hvordan kan en forsvunnet afrikaner ha betydning for mange menneskers liv i ei lita bygd i Solør? Hvorfor er det umulig for Mina å bli voksen uten å reise til Afrika for å finne sin afrikanske far? Og hvor nær er det mulig å komme den fremmede?
Seyfarth mottok Aschehougs debutantstipend (2005) og Tanums kvinnestipend (2006) for Fars hus.