Det andre slaget ved Bull Run

Styrker

Etter kollapsen til generalmajor George B. McClellans Peninsula-felttog i syvdagersslaget i juni 1862, utnevnte president Abraham Lincoln John Pope til å lede den nyopprettede Army of Virginia. Pope hadde hatt noe suksess på den vestlige krigsskueplassen, og Lincoln lette etter en mer aggressiv general enn McClellan. 
Unionens Army of Virginia var delt inn i tre korps på 51 000 menn under generalmajorene Franz Sigel (1. korps), Nathaniel P. Banks (2. korps) og Irwin McDowell som ledet den tapende unionshæren i det første slaget ved Bull Run (3. korps). Deler av tre korps (3., 4. og 6.) fra McClellans Army of the Potomac og generalmajor Ambrose Burnsides 9. korps (ledet av generalmajor Jesse L. Reno) sluttet seg til slutt til Pope i kampoperasjoner. Dermed steg styrken til totalt 77 000 menn. 
På Konføderasjonens side var general Robert E. Lees Army of Northern Virginia organisert i to «vinger» eller «kommandoer» på rundt 55 000 menn. «Høyre ving» ble ledet av generalmajor James Longstreet, den venstre av generalmajor Stonewall Jackson. Kavaleridivisjonen under generalmajor J.E.B. Stuart var tilknyttet Jacksons ving.

Bakgrunn

Popes oppdrag hadde to mål: Beskytte Washington og Shenandoah Valley og trekke de konfødererte styrkene bort fra McClellan ved å bevege seg i retning Gordonsville. På grunnlag av hans erfaring i kamper med McClellan i syvdagersslaget, regnet Lee med at McClellan ikke var en trussel mot ham på Virginiahalvøya, og han følte ikke behov for å holde alle sine styrker i direkte forsvar av Richmond. Dette gjorde at han kunne flytte Jackson til Gordonsville for å avskjære Pope og beskytte Virginia Central Railroad.
Lee hadde større planer i tankene. Siden unionshæren var delt mellom McClellan og Pope og de stod langt fra hverandre, så Lee muligheter for å knuse Pope før han igjen vendte oppmerksomheten sin mot McClellan. Han sendte generalmajor A.P. Hill for å slutte seg til Jackson med 12 000 menn. 3. august beordret øverstkommanderende Henry W. Halleck McClellan om å sette i gang sin tilbaketrekning fra halvøya og dra tilbake til Nord-Virginia for å støtte Pope. McClellan protesterte og satte ikke i gang forflytningen før 14. august.
Den 9. august angrep Nathaniel Banks' korps Jackson i slaget ved Cedar Mountain og fikk en tidlig fordel, men et konføderert motangrep ledet av A.P. Hill drev Banks tilbake over Cedar Creek. Jacksons fremrykning ble derimot stoppet av unionsdivisjonen til brigadegeneral James B. Ricketts. Nå visste Jackson at Popes korps var samlet, noe som ødela hans planer om å beseire dem i separate operasjoner. Han forble i stillingen til 12. august og trakk seg så tilbake til Gordonsville. Den 13. august sendte Lee Longstreet til å forsterke Jackson.
Fra 22. til 25. august utkjempet de to arméene en rekke mindre trefninger langs Rappahannock. Kraftig nedbør gjorde at elva steg, og Lee klarte ikke å fremtvinge en krysning. På dette tidspunktet ankom forsterkninger fra Army of the Potomac fra halvøya. Lees nye plan ovenfor alle disse ytterligere styrkene som gjorde ham tallmessig underlegen, var å sende Jackson og Stuart med halve hæren på en marsj på utsiden av flanken til Pope for å avskjære hans kommunikasjonslinje, Orange & Alexandria Railroad. Pope ville da være tvunget til å trekke seg tilbake og kunne beseires mens han beveget seg og var sårbar. Jackson dro den 25. august og nådde Salem (dagens Marshall) den kvelden.
Etter at Jacksons ving passerte rundt Popes flanke via Thoroughfare Gao om kvelden den 26. august, slo den til mot Orange & Alexandria Railroad ved Bristow. Før daggry den 27. marsjerte Jacksons hær til Manassas Junction hvor det massive forsyningsdepotet til Unionen ble tatt og ødelagt. Dette tvang Pope til å trekke seg raskt tilbake fra sin defensive linje langs Rappahannock. I løpet av natten mellom 27. og 28. august, marsjerte Jackson med sine divisjoner nordover til slagmarken for det første slaget ved Bull Run (Manassas), hvor han tok stilling bak en uferdig jernbanestigning nedenfor Stony Ridge. Den defensive stillingen var god. De tette skogene gjorde at de konfødererte kunne skjule seg mens de hadde gode observasjonspunkter over Warrenton Turnpike som var den sannsynlige ankomstveien for Unionens bevegelse, kun noen hundre meter mot sør. Der var gode ankomstveier for Longstreet til å slutte seg til Jackson som Jackson selv kunne bruke dersom han måtte trekke seg tilbake til Bull Run-fjellene dersom han ikke ble forsterket raskt nok. Den uferdige jernbanestigningen hadde grøfter og fyllinger som kunne brukes som skyttergraver.
I slaget ved Thoroughfare Gap den 28. august brøt Longstreets ving gjennom lett motstand fra unionsstyrkene og marsjerte for å slutte seg til Jackson. Dette tilsynelatende konsekvensløse hendelsen sikret Popes nederlag i de kommende slagene fordi det gjorde det mulig for de to vingene å forene seg på slagmarken ved Manassas.

29. august: Jackson forsvarer Stony Ridge

Jackson satte i gang slaget ved Brawners gård med hensikt om å stanse Pope der til Longstreet ankom med resten av Army of Northern Virginia. Longstreets 25 000 menn begynte marsjen fra Thoroughfare Gap kl. 06.00 den 29. august. Jackson sendte Stuart for å guide de første elementene til Longstreets kolonne inn i stillingene som Jackson tidligere hadde valgt ut. Mens han ventet på at de skulle ankomme, reorganiserte Jackson sitt forsvar i tilfelle Pope angrep ham denne morgenen. Han plasserte 20 000 menn i en 2700 meter lang linje sør for Stony Ridge. Han la merke til ansamlingen av styrkene til Sigels I Corps langs Manassas-Sudley-veien. Han beordret derfor A.P. Hills brigader inn bak jernbanestigningen nær Sudley Church på sin venstre flanke. Hill var klar over at hans stilling var geografisk svak på grunn av at den tette skogen i området forhindret effektiv utplassering av artilleri. Hill plasserte derfor sine brigader i to linjer. Brigadegeneral Maxcy Greggs brigade fra Sør-Carolina og brigadegeneral Edward L. Thomas' brigade fra Georgia ble plassert i front. I sentrum for denne linja, plasserte Jackson to brigader fra Ewells divisjon som nå ble ledet av brigadegeneral Lawton etter at Ewell ble såret. På høyre flanke var nå Taliaferros divisjon, nå ledet av brigadegeneral William E. Starke.
Pope hadde til hensikt å rykke frem mot Jackson på begge flanker. Han beordret Fitz John Porter om å bevege seg mot Gainesville og angripe det han regnet som de konføderertes høyre flanke. Han gav ordre til Sigel om å angripe Jacksons venstre ved daggry. Sigel var usikker på Jacksons utplasseringer og valgte å rykke frem med en bred front, med brigadegeneral Robert C. Schencks divisjon, støttet av brigadegeneral John F. Reynolds' divisjon (fra Heintzelmans III Corps), til venstre, brigadegeneral Robert H. Milroys uavhengige brigade i sentrum og brigadegeneral Carl Schurz' divisjon til høyre. Schurz' to brigader som beveget seg nordover på Manassas-Sudley-veien, var de første som fikk kontakt med Jacksons menn rundt kl. 07.00.
Hendelsene i Sigels angrep mot A.P. Hills divisjon var typisk for alle kampene nær Stony Ridge den dagen. Den uferdige jernbanestigningen gav naturlige forsvarsstillinger noen steder, men generelt sett unngikk de konfødererte statisk forsvar, absorberte Unionens angrep og fulgte opp med kraftige motangrep. Dette var samme taktikk som Jackson skulle bruke i slaget ved Antietam noen få uker senere. Schurz' to brigader under brigadegeneral Alexander Schimmelfennig og oberst Włodzimierz Krzyżanowski hadde kraftige trefninger med Gregg og Thomas hvor begge sider brukte sine styrker stykkevis. Da Milroy hørte lyden av kampen til høyre for seg, beordret han to av sine regimenter til å assistere Schurz. De lyktes til en viss grad, og 82nd Ohio brøt de konføderete linjene i et nedsunket område kalt «the Dump», men ble til slutt slått tilbake. Schenck og Reynolds ble utsatt for kraftig artilleribeskytning og svarte med sitt eget artilleri. Men de unnlot å rykke frem med sitt infanteri. 
Schurz beordret nok et angrep mot Hill rundt kl. 10.00 siden han antok at Kearnys divisjon fra III Corps skulle støtte ham. Historikere har lagt skylden på Kearny for handlingene hans den dagen og pekte på en personlig uoverensstemmelse Kearny hadde med Sigel. 
Innen 13.00 var Sigels sektor forsterket av divisjonen til generalmajor Joseph Hooker (III Corps) og brigaden til brigadegeneral Isaac Stevens (IX Corps). Pope ankom også slagmarken og forventet å se kulminasjonen av sin seier. Men på dette tidspunktet var Longstreets første enheter i stillinger til høyre for Jackson. Brigadegeneral John Bell Hoods divisjon sperret Warrenton Pike og hadde løs forbindelse med Jacksons høyre flanke. Til høyre for Hood var divisjonene til brigadegeneralene James L. Kemper og David R. «Neighbor» Jones. Brigadegeneral Cadmus M. Wilcox' divisjon ankom sist og ble plassert som reserve.
Stuarts kavaleri traff på Porter, Hatch og McDowell mens de beveget seg opp Manassas-Gainesville-veien, og en kort skuddveksling stoppet Unionens kolonne. En kurér ankom med en melding til Porter og McDowell, et kontroversielt dokument fra Pope som har blitt kjent som «Joint Order». Historikeren John J. Hennessy beskriver ordren som et «mesterverk i motsigelse og tildekning som skulle bli fokuset i tiår med krangling». Den beskriver angrepene på Jacksons venstre flanke som allerede var i gang, men var uklar på hva Porter og McDowell skulle gjøre. I stedet for å bevege seg «til» Gainesville og angripe Jacksons antagelige ubeskyttede høyre flanke, beskriver det et trekk «mot» Gainesville og «så snart kommunikasjon er etablert [med de andre divisjonene] skal hele enheten stanse. Det kan bli nødvendig å trekke seg tilbake bak Bull Run til Centreville i kveld.» Ordren til Pope sier ikke noe sted at Porter og McDowell skulle angripe, og han avsluttet ordren med «dersom hvilke som helst betydelige fordeler kan skaffes ved å avvike fra denne ordren, skal den ikke utføres,» noe som i realiteten gjorde dokumentet ubrukelig som militær ordre.