François Darlan

Bakgrunn

Darlan fikk eksamen fra École Navale i 1902. Under første verdenskrig ledet han et artilleribatteri i slaget ved Verdun.
Han ble i den franske flåte etter krigen, og ble forfremmet til kontreadmiral i 1929 og viseadmiral i 1932. Darlan ble admiral og stabssjef i 1936. I 1939 ble han forfremmet til Amiral de la Flotte, en tittel som ble skapt spesielt til ham. Han fikk kommandoen over hele den franske flåte.

Vichyregjeringen

Da Paris ble besatt av tyskerne i juni 1940, var Darlan blant dem som støttet statsminister og statsoverhode marskalk Philippe Pétain. Darlan fortsatte som marineminister og han sendte raskt hovedparten av flåten til Fransk Nordafrika. Storbritannia fryktet at den franske flåte ville falle i hendene på tyskerne, så i Operation Catapult ble den ødelagt av Royal Navy ved Mers El Kébir den 3. juli 1940, hvorved omkring 1.300 franske sjøfolk omkom. Det bidrog i høy grad til Darlans anglofobi, men han ville allikevel ikke overlate andre orlogsfartøyer til tyskerne.
I februar 1941 etterfulgte Darlan Pierre Laval som Pétains stedfortreder. Han ble også utnevnt til innenriksminister, forsvarsminister og utenriksminister, noe som gjorde ham til de facto leder av Vichy-regjeringen. I januar 1942 overtok Darlan kontrollen over en rekke andre regjeringsposter. Darlan var kollaboratør i samme grad som Laval og var talsmann for en allianse mellom Vichy-Frankrike og Nazi-Tyskland ved Paris-protokollene. Den tyske regjering var imidlertid foruroliget over hans opportunisme og hans skiftende lojalitet. I april ble Darlan tvunget til å gi hovedparten av sine poster tilbake til Laval, som nazistene anså for å være mer pålitelig. Darlan beholdt posten som sjef for de franske væpnede styrker.

Kuppet den 8. oktober

Like før Operation Torch tok Darlan den 7. november 1942 til Alger for å besøke sin sønn, som lå på sykehuset på grunn av et alvorlig anfall av polio. Darlan viste ikke at det var inngått en hemmelig avtale i Cherchell den 23. oktober mellom den franske motstandsbevegelse i Nord-Afrika og den amerikanske general Mark Clark.
Like efter middag den 8. november angrep 400 dårlig utrustede franske partisaner kystartilleriet ved Sidi Ferruch og det vichy-franske 19. armékorps i Alger. Omkring 15 timer senere hadde motstandsfolkene nøytralisert begge styrker. Under ledelse av José Aboulker, Henri d'Astier de La Vigerie og oberst Jousse besatte opprørsstyrken i ly av mørket de fleste strategiske punkter i Alger (generalguvernementet, politihovedkvarteret, stabshovedkvarteret, telefonsentralen, kaserner, og så videre) og arresterte de fleste av de ledende Vichy-embedsmenn og offiserer. En av de sivile grupper av kadetter fra Ben-Aknoun-skolen under kommando av kadett Pauphilet tok både Darlan og general Juin, den øverstkommanderende i Nord-Afrika, til fange.
Etter tre dager med trusler og forhandlinger tvang Clark Darlan og Juin til å gi de franske styrker ordre til å innstille fiendtlighetene den 10. november i Oran og den 11. november i Marokko, forutsatt at Darlan kunne forbli leder av den franske administrasjon. Til gjengjeld var general Dwight D. Eisenhower innforstått med at Darlan utpekte seg selv til høykommissær for Fransk Nord- og Vest-Afrika den 14. november. Dette gjorde Charles de Gaulle rasende. Den 27. november ble resten av den franske flåte i Toulon senket av besetningene.
Derfor ble Darlan avsatt fra sine poster i Vichy-regeringen, og Vichy-Frankrike ble besatt av tyskerne i operasjonen Fall Anton. De fleste franske tropper i Afrika fulgte Darlans eksempel, men noen enheter slutter seg til tyskerne i Tunisia.
Om ettermiddagen den 24. desember 1942 trengte en 20-årig fransk monarkist Fernand Bonnier de La Chapelle inn i Darlans hovedkvarter i Alger og traff ham med to skudd. Selv om La Chapelle havde vært medlem av en motstandsgruppe ledet av Henri d'Astier, menes det at han handlet på egen hånd. Darlan døde få timer senere. Han ble erstattet som høykommissær av en annen general, Henri Giraud. La Chapelle ble henrettet ved skyting den 26. desember.
Der er reist tvil om hvorvidt La Chapelle handlet på egen hånd. Det lader til at SOE var involvert. Som den britiske historikeren David Raynolds skriver i sin bok In Command of History, hvor han bemerker at lederen av SOE, Stewart Menzies, som sjeldent forlot London under krigen, var i Alger i de dager.
Darlan var upopulær blant de allierte. Han ble ansett for oppblåst etter at han hadde bedt Eisenhower om å skaffe 200 mann fra Coldstream Guards og Grenadier Guards som æreskompani i forbindelse med festligholdelse av Napoleons seier ved Austerlitz — og det ble hevdet at det ikke ble utgytt tårer ved hans begravelse.