Crash (1996)

Handling

Handlingen er lagt til Toronto i Canada og spinner rundt ekteparet James (James Spader) og Catherine (Deborah Unger). Paret pleier allerede et noe spesielt seksualliv, men dette når nye høyder da James en dag involveres i en voldsom bilkrasj hvor en mann omkommer, mens offerets kone; doktor Helen Remington (Holly Hunter) overlever. Etter sykehusoppholdet møtes James og Helen på en bilkirkegård og innleder et heftig forhold, et forholdt der parets seksuelle aktiviteter på en sykelig måte er koblet opp til bilulykker. De to blir etterhvert koblet til en mann kalt Vaughan. Han leder en kult som er besatt av bilulykker.
Crash beveger seg i et urovekkende grenseland mellom lyst og død og handler om en subkultur hvor seksuell opphisselse og dødsangst er nært knyttet sammen

Om filmen

Filmen fikk blandet mottakelse i Nord-Amerika og har oppnådd 58 % på Rotten Tomatoes (2016). Den fikk imidlertid god omtale av den kjente filmkritikeren Roger Ebert som brukte ord som «utfordrende, modig og original».
Filmen gjorde det kommersielt meget dårlig i USA og spilte bare inn drøyt $2 millioner.
Crash fikk høyeste aldersgrense de fleste steder i verden, blant annet i USA der den uklippede versjonen fikk en NC-17 grense (som er lite brukt voksensensur).

Priser og nominasjoner

Den vant juryens spesialpris ved Filmfestivalen i Cannes og var også nominert til Gullpalmen. Den vant også seks Genie Award og var nominert til ytterligere to. I 1998 ble den nominert til en Golden Reel av Motion Picture Sound Editors (USA).
Det kan også nevnes at den i 1998 vant en pris ved Adult Video News Awards i kategorien "beste alternative pornofilm".

I Norge

Filmen ble dårlig mottatt av norske anmeldere. Dagbladets anmelder gav den terningkast tre og beskrev den som «en trist liten film om seksuell perversjon i en sær beretning om et ektepar som dras inn i en bisarr og skremmende sfære der leken med bildøden gir de mest storartede orgasmer». VGs anmelder gav den terningkast to og beskrev den som «kollisjonsporno». Anmelderen skrev videre at: «...i hovedsak er Crash en tålmodighetsprøve, en temmelig kjedelig opplevelse... Men kjedelig er kjedelig. Provoserende er Crash ment å være, det er det som er advarselens våpen. Men hvordan den kan oppleves spekulativt, er en gåte. Tristere blir det ikke».
Psykiater og filmkritiker Finn Skårderud skrev i 1996 at filmen dels handler om dekadente kropper, om å tenne seksuelt av trafikkulykker. Og dels er det en film som forsøker å gjøre noe med kroppen din. Han utdypet videre at: «Én måte å se filmen på er at Cronenberg ikke har fått det til denne gangen (til forskjell fra hans mesterlige «Tvillingskjebner», 1988). Det er simpelthen kjedelig, og filmen er et langt, tomt og trafikalt serieknull. En annen og langt mer sjenerøs måte å se den på - og nå snakker hodet - er at han har villet det slik. Han ville være pornograf (riktignok blyg); med pornografi definert som kalde bilder som minner om at det et eller annet sted finnes en god erotikk. Han vil vise oss kjedsomheten, og gjør det ved å lage en kjedelig film». Han avsluttet med å skrive at: «Det mest stimulerende med Cronenberg er at han etterlater en tvil. «Crash» er ekkel, ja, barnslig også, men også noe mer? Vanskene med å la seg kategorisere er i seg selv et talent».
Forbudet på Oslo Kinematografer

Filmen ble nektet vist på Oslo-kinoene av kinodirektør Ingeborg Moræus Hanssen med begrunnelsen at den var pervers, skadelig og dårlig. Beslutningen til Hanssen ble omstridt og avstedskom en del debatter og reaksjoner. Særlig sterke var reaksjonene til filmens regissør, David Cronenberg, som kalte Hanssen for en diktator og uttalte at «hun oppfatter kinopublikum som sin egen eiendom, noe hun kan bestemme over». Hanssen hevdet på sin side at Crash var en orgie i pervers seksualitet, at hun ikke var stand til å anbefale og tilby verket til Oslo-folk. Debatten mellom de to ble kringkastet i NRKs Ukeslutt.
Flere filmklubber i Oslo viste imidlertid filmen, blant annet Rockefeller og Cinemateket.