google/wiki40b huggingface dataset:
Endorheisk bekken

Et endorheisk bekken (også kalt et terminalt, lukket eller internt bekken, nedslagsfelt eller dreneringssystem) er et nedslagsfelt som ikke har eksternt avløp for vann, hverken på overflaten som elver, eller underjordisk via sprekker og huler, eller diffusjon gjennom stein eller gjennomtrengelig materiale. Uttrykket har greske røtter; endo, «innvendig» og rhein, «å renne, strømme».  Alt regn (eller annen nedbør) som faller innenfor et endorheisk bekken kan kun forlate bekkenet gjennom fordampning.

Dannelse av endorheiske bekken

Selv om endorheiske bekken kan forekomme i ethvert klima, så vil de i praksis som regel finnes i varme ørkenområder.  På steder med større nedbørsmengder vil vannerosjon som regel grave ut dreneringskanaler (spesielt under flom) som etter hvert vil bryte gjennom vannskillet mellom det endorheiske systemet og det større, eksterne hydrologiske systemet.  Svartehavet var en gang en slik innsjø, som var et uavhengig hydrologisk system, før Middelhavet brøt gjennom terrenget som skilte de to.
I varme ørkener er netto tilførsel av vann lavt og fordampningstapet høyt, noe som drastisk hindrer dannelsen av komplette, åpne dreneringssystemer.  Den innelukkede vanntransporten i denne type dreneringssystemer fører ofte til konsentrasjon av salter og andre mineraler i innsjøen; i og med at oppløste mineraler fra det omkringliggende landskapet avsettes i det endorheiske bekkenet, og blir liggende igjen når vannet som fraktet dem dit fordamper.  Derfor inneholder endorheiske bekken ofte omfattende saltsletter og saltsjøer (på engelsk også kalt «salt pans», «alkali flats» eller «playas»).  Disse områdene, som som regel er store, meget flate og med harde overflater, blir av og til brukt som store, billige rullebaner for fly, eller til fartstesting og rekordforsøk for biler.
Både permanente og sesongmessige sjøer kan dannes i endorheiske bekken. Noen slike bekken er essensielt inaktive, ettersom nedbøren der er blitt redusert til et så lavt nivå at en innsjø ikke lenger kan dannes.  Selv med permanente endorheiske sjøer, så endrer de fleste størrelse og fasong dramatisk over tid, slik at de i tørketiden ofte blir svært mye mindre, eller splittes opp i flere mindre deler.  Etter hvert som mennesker har ekspandert inn i tidligere ubeboelige ørkenområder er elvesystemene som forsyner mange endorheiske sjøer blitt endret ved bygging av demninger og akvedukter.  Som et resultat har mange endorheiske sjøer skrumpet dramatisk inn.  Dette medfører ofte en kraftig økning i saltholdighet, høyere konsentrasjon av forurensinger, med påfølgende sammenbrudd i innsjøens økosystem.

De viktigste endorheiske bekken og innsjøer

Kartet viser, foruten nedslagsfelt og vannskiller til verdenshavene, også de største endorheiske bekken (i grått) og innsjøer (i svart).
Telodorcus townesi

Utseende

En middelsstor til stor (hannen 30-62 millimeter), avlang, halvmatt, brunsvart hjortebille, hannens kjever er lange og rette med en kort tann i den indre delen og en bred tann i den ytre. Hunnen er mye mindre enn hannen, nokså tett og grovt punktert på sidene, i midten ganske blank.

Utbredelse

Arten er utbredt på Filippinene (Negros og Panay).
Psykiatrisk sykehus

Et psykiatrisk sykehus er et sykehus som spesialiserer seg på psykiske lidelser. Gjennom tidene har lignende institusjoner vært kalt mentalsykehus, dårekiste, dollhus, sinnssykeasyl, galehus og lignende.
Psykiatriske sykehus har ofte vekket en del kontrovers for diverse behandlingsmetoder.
EM i turn for kvinner 1975

Det tiende europamesterskapet i turn ble arrangert i 1975, i Skien i Norge.
Tethionea

Utseende

Middelsstore, spinkle, lyst brunlige trebukker.  Antennene er tynne og vanligvis litt lengre enn kroppen. Pronotum er avrundet firkantet til tønneformet, litt lengre enn bredt, dekkvingene nesten jevnbrede. Dekkvingene har en tann i spissen.

Utbredelse

Slekten er utbredt fra Vest-Malaysia i vest til Ny-Caledonia og Salomonøyene i øst. De fleste artene lever på Ny-Guinea.
Metadorcinus yamauchii

Utseende

En ganske liten, avlang, blankt svart hjortebille. Hannens mandibler er omtrent så lange som hodet, kraftige, noe knudrete. Hodet er omtrent sekskantet, mye bredere enn langt, med et rundet fremspring rett under og foran hvert fasettøye og en lengdekjøl over hvert fasettøye, pannen mellom disse kjølene er noe innsunket, ganske fint og spredt punktert. Pronotum hos hannen har et bredt, rundet framspring i midten som ligger over bakhodet, og er ellers avrundet rekatngulært, en del bredere enn langt. Dekkvingene har kraftige punktstriper. Beina er svarte.

Levevis

Larvene lever i død ved.

Utbredelse

Arten er beskrevet fra Peru.
Q (film)

Handling

Rapporter om en flyvende skapning over New York blir ignorert av politiet frem til skapningen begynner å snappe mennesker fra takene i byen. Detektiv Shepard blir satt på saken, og finner snart ut at skapningen kan være en reinkarnasjon av "Quetzalcoatl", en aztekergud. Den eneste personen som vet hvor skapningens reir befinner seg er forbryteren Jimmy Quinn (Michael Moriarty), som bestemmer seg for å presse penger ut av byen mot informasjon om monsterets lokasjon.

Produksjon

Filmen ble spilt inn på stedet i og rundt Chrysler Building i New York, og brukte bygningens interør som hovedlokasjon. Musikken ble komponert av Robert O. Ragland, og filmplakaten ble illustrert av Boris Vallejo.
Slagordet for filmen var «Its name is Quetzalcoatl... just call it Q, that's all you'll have time to say before it tears you apart!»

Utgivelse

Filmen ble lansert på kinoer i USA gjennom United Film Distribution Company i oktober 1982. Den tjente inn rundt $255 000 den første helgen.  
Filmen ble senere gitt ut på VHS gjennom MCA/Universal Home Video. I 2003 ble filmen gitt ut på DVD gjennom Blue Underground.
Roger Ebert ga filmen 2½ stjerner i hans anmeldelse, og skrøt meget om Moriartys fremstilling i filmen. Han viser til da filmanmelderen Rex Reed møtte produsenten av Q, Samuel Z. Arkoff, hadde Reed sagt «What a surprise! All that dreck—and right in the middle of it, a great Method performance by Michael Moriarty!» Arkoff hadde svart at «The dreck was my idea.»
Nicolas Raux

Virke i Kina

Han kom til Kina i 1784 i den første gruppen av fem lasarister som skulle prøve å videreføre jesuittenes mangeårige arbeid i landet, primært det det kinesiske keiserhoff. Jesuittordenen var blitt oppløst i 1773, og det var viktig for Den katolske kirke å gjøre hva den kunne for at fruktene av deres arbeid ikke skulle gå tapt.
Nicolas Roux hadde trådt inn i Kongregasjonen for misjonen (lasaristene) i Paris den 18. juli 1771, og ble presteviet den 15. mars 1777. Han ble professor i teologi ved Saint-Lazare før han ble sendt til Kina, en gruppe på fem lasarister. De kom frem til Guangzhou den 1. september 1784. Tre av de fem kom til Beijing og fikk der overta Beitang-kirken, offisielt den 29. april 1785. Raux, som var lasaristmisjonens leder, som hadde vært en av det kinesiske hoffs tolker under Macaulay-sendeferden i 1793, ble i 1795 junior visedirektør ved det keiserlige astronomibyrå, en stilling han hadde til sin død.
Vinjebreen

Vinjebreen er en stor isbre i Orvinfjella i Dronning Maud Land. Den er om lag 50 kilometer lang og strømmer nordvestover mellom Filchnerfjella og Fenriskjeften.
Kartlegging av området ble utført av norske kartografer basert på undersøkelser og flyfotografering gjennomført under den norske antarktisekspedisjonen 1956–60. Breen er navngitt etter meteorologen Torgny Vinje som deltok på denne ekspedisjonen.
AF1 (TV-serie)

AF1 (Forkortelse for «Alle for en») er en norsk dramaserie på seks episoder for ungdom som ble sendt på NRK1 og NRK Super høsten 2008. AF1 er en dansegruppe basert av fire ungdommer på 12 til 13 år.
Serien hadde premiere på NRK1 og NRK Super den 16. november 2008 kl. 18.30. På NRK Super ble premieren fulgt av musikkvideoer, «Danseskolen» og episode 2 fra kl. 19.00. Serien ble kåret til årets nyskapning under Gullruten 2009.

Handling

I serien følger vi Lisa på 12 år, et stortalent innen klassisk ballett. Med Lisa i hovedrollen er klassen hennes invitert til å holde forestilling på Den Norske Opera. Lisa selv er derimot rastløs, og begynner å bli lei alle reglene i balletten. Under et besøk til den lokale ungdomsklubben blir hun tilskuer til en hiphop-battle, og fascineres av den frie og ville dansen fra gruppa AF1-Alle For En. Lisa prøver å bli med i AF1, men oppdager raskt at hiphop ikke bare er fritt og enkelt som hun først trodde. I sin søken etter aksept fra AF1 bryter hun til slutt med balletten, og hele forestillingen i operaen står i fare.
Tosterup kirke

Tosterup kirke (svensk: Tosterups kyrka) er en kirkebygning tilknyttet Tosterup herregård i det sydlige Skåne, Tomelilla kommune.

Historie

Kirken har røtter tilbake til 1100-tallet, med kalkmalerier fra 1400 og 1500-tallet. Under Den nordiske syvårskrig ble kirken sterkt skadet, og i 1598 begynte Jørgen Ottesen Brahe en gjenoppbygging. Benkeinnredningen stammer fra denne tiden, hvor de fremste benkene viser Brahes våpen på mannssiden og Pasbergs på kvinnesiden. De to innredet et gravvelv til seg selv, hvor de dog aldri kom til å hvile – de døde av pest etter et besøk på  Kulla-Gunnerstorp i 1601, og ble begravet i Allerums kirke.
Wittskøvlemesteren hadde fått i oppdrag å utsmykke kirken i den hellige Birgittas ånd. På hederplassen, i triumfbuen, ses Birgitta ved sin bokstol, i koret ses legenden om Sankt Jørgen og dragen.
I våpenhuset finnes en praktfullt utsmykket barokkiste etter Jørgen Iversen Krabbe, som ble arkebusert på Stortorvet i Malmø i januar 1678. Dessuten finnes en gravsten etter Tyge Brahe den eldre, tilvirket av Adam van Düren.
Groveton (Texas)

Geografi

Groveton ligger på koordinatene 31°3′22″N 95°7′46″V (31.056125, -95.129322).
Ifølge United States Census Bureau har byen et totalt område på 6,8 km². Av dette er 6,6 km² land og 0,1 km² av det (1.91%) vann.
Norsk Retrieverklubb

Norsk Retrieverklubb (NRK) ble stiftet i 1960 og er en spesialklubb for hundeeiere som har hunder av typen retriever. Klubben samarbeider med Norsk Kennel Klub (NKK) og har ca. 5 800 medlemmer, fordelt på 19 lokale avdelinger over hele landet. Klubben utgir dessuten bladet Retrievernytt til medlemmene og arrangerer en rekke ulike aktiviteter for sine medlemmer hvert år. Klubben har også eget nettsted.

Klubbens organisering

Klubben organiseres gjennom et hovedstyre for hele landet. Representanter til hovedstyret velges direkte på klubbens generalforsamling. Avdelingene har lokale styrer der representantene velges på det lokale årsmøtet.
Hovedstyret består av leder, nestleder, kasserer og fire faste styremedlemmer. I tillegg velger to vararepresentanter. Hovedstyret oppnevner årlig selv ulike sentrale komitéer og raseråd, samt utnevner/engasjerer redaktør for medlemsbladet.

Historie

Det er usikkert når de første retrieverene kom til Norge, men i dag tilhører tre av dem landets mest populære hunderaser. De første registrerte hundene kom hit like etter andre verdenskrig. Dette var henholdsvis labrador og golden retriever. Utover på 1950-tallet ble disse to rasene stadig mer populære i Norge, noe som resulterte i at en spesialklubb ble dannet av 17 entusiaster den 27. mai 1960. I dag er klubben trolig Norges største spesialklubb i samarbeid med NKK. Klubblogoen består av to stilistiske hundehoder og symboliserer en sort labrador og en gyllen golden retriever, i tråd med de to rasene som dannet grunnlaget raseklubben.

Avdelinger

Norsk Retrieverklubb har følgende avdelinger: Agder, Bergen og omegn, Fosen, Gjøvik-Lillehammer, Kongsvinger og omegn, Midt-Hedmark, Nord-Trøndelag, Oslo og omegn, Ringerike og omegn, Rogaland, Sogn & Fjordane, Sunnmøre, Telemark, Tromsø og omegn, Trondheim og omegn, Vadsø og omegn, Vest-Finnmark, Vestfold, Østfold og Nordland.

Bladet «Retrievernytt»

Retrievernytt er et medlemsblad som utgis til medlemmene i Norsk Retrieverklubb, en spesialklubb for hundeeiere som holder hunderaser av typen retriever. Bladet har vært utgitt siden 1967.
Tidligere ble bladet utgitt i A5-format, men fra 2007 er formatet A4. Bladet kommer ut fire ganger årlig og har et opplag på ca. 5 800 (snitt gjennom året) eksemplarer hver gang. Det inneholder reportasjer fra ulike arrangementer og artikler spesielt tilpasset retrievereiere.
Caerois

Utseende

Ganske store sommerfugler med litt sigdformede forvinger og bakvinger som er trukket ut til en smal stjert som pekker skrått bakover. Vingens grunnfarge er mørk brun, av og til med en blå metallglans. Forvingen har en stor, mer eller mindre tydelig øyeflekk i spissen. Vingens underside er lysbrun med mørkere tverrlinjer. Dette gjør at sommerfuglen ligner veldig på et vissent blad når den sitter stille.

Levevis

Artene lever i tropisk regnskog.
Uavhengig programvareleverandør

En uavhengig programvareleverandør (engelsk: independent software vendor (ISV)) er en organisasjon som spesialiserer seg på å lage og selge programvare i motsetning til maskinvare som er beregnet på massemarkedsføring eller nisjemarkedet. Dette I motsetning til in-house software, som er utviklet av organisasjonen som bruker den, eller tilpasset programvare, som er utviklet for en enkelt, spesifikk tredjepart.
Diplognatha

Utseende

Middelsstore (ca. 20-27 millimeter), litt avlange, parallellsidige gullbasser. Kroppen er litt flat, blank. Noen arter er svarte eller brune, andre har tydelig metallglans. Hos denne slekten er det knapt synlig forskjell på kjønnene i ytre utseende.

Levevis

Larvene lever i jorden. Hos noen arter kan de voksne billene leve i flere år, noe som er forholdsvis uvanlig.

Utbredelse

Disse billene lever i tropisk Afrika. Arten Diplognatha gagates finnes nesten over alt i Afrika sør for Sahara.
Friidrett under Panamerikanske leker 1987

Friidrett under Panamerikanske leker 1987. Friidrett var en av flere sporter i de tiende Panamerikanske leker som ble arrangert i Indianapolis i USA i perioden 8. til 23. august 1987. Det var tiende gangen som friidrett var med i de panamerikanske leker.  Det var i alt førtitre øvelser, tjuefire for menn og nitten for kvinner. USA ble beste nasjon med tjueseks gullmedaljer foran Cuba med seks.
World Wide Web Consortium

For funksjonshemmede

Undergruppen Web Accessibility Initiative (WAI), utarbeider retningslinjer for hvordan nettsider skal kodes og legges opp, slik at de er best mulig tilrettelagt for funksjonshemmede.
Erteglansvikler

Utseende

En middelsstor (vingespenn 12-16 millimeter), gråaktig vikler men en matt, silkeaktig glans. Arten mangler påfallende tegninger.
Forvingens skjell har lyse spisser så arten har et "melet" utseende. Ved vingespissen er den noen små, hvite, trekantede flekker langs framkanten og et par mer eller mindre tydelige, smale, sølvfargede skråbånd.

Levevis

Larvene lever på ulike planter i erteblomstfamilien, som vikker (Vicia), erteknapp (Lathyrus) og erter (Pisum). Larvene lever inne i belgene der de spiser på frøene. Den er regnet som et skadedyr på erter. De voksne viklerne flyr fra mai til august.

Utbredelse

Arten er utbredt i Europa, unntatt mye av den østligste delen, og også i det nordlige Asia og Nord-Amerika. I Norge er den funnet nord til den sørlige delen av Nordland.
Volleyball under Sentralamerikanske og karibiske leker 1970

Volleyball under Sentralamerikanske og karibiske leker 1970. Volleyball var en av flere sporter i de ellevte sentralamerikanske og karibiske leker som ble arrangert i Panama by i Panama i perioden 28. februar til 13. mars 1970. Det var tiende gangen som volleyball var med i de sentralamerikanske og karibiske leker. Det var to turneringer, en for menn og en for kvinner. Cuba vant mennenes turnering og Mexico vant dameturneringen.
Wimbledon (London)

Historie

Wimbledon har vært bosatt siden minst jernalderen da en bygdeborg ved Wimbledon Common, et stort åpent grøntområde i dagens Wimbledon, er antatt bygget, den nest største i London-området. Konturene av bygdeborgen, populært kalt for «Caesar’s Camp», dekker et område på rundt 11 acre og er datert til rundt 200-tallet f.Kr. (lenge før Julius Cæsars invasjon av Britannia).
Den opprinnelige kjernen til Wimbledon var på toppen av åsen i nærheten av Wimbledon Common, et område som nå lokalt kalles for «landsbyen». Landsbyen ble referert til som Wimbedounyng i et charter signert av kong Edgar den fredsommelige i 967. Stedsnavnet Wimbledon har betydningen «Wynnmans høyde/ås» og hvor det siste elementet, -don, er avledet fra det keltiske ordet dun, «høyde, borg». Wynmann var en lokal landeier. Stedsnavnet er vist på kart fra 1786 over London som Wimbleton, og den nåværende stavingen synes å ha blitt fastlagt tidlig på 1800-tallet, den siste i en lang rekke av varianter.
På den tiden da Domesday Book ble sammenstilt, i tiden rundt 1087, var Wimbledon en del av herregodset Mortlake og ble av den grunn ikke nedtegnet i eget navn. Eierskapet til godset Wimbledon skiftet eier mange ganger i historiens løp. Godset ble eid av kirken fram til 1398 da Thomas Arundel, erkebiskop av Canterbury, kom på kant med kong Rikard II og ble landsforvist. Eiendom ble konfiskert og ble krongods.
Fylkesvei 4368

Fylkesvei 4368 går mellom Bø og Indrebø i Hå kommune. Veien er 4,0 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 169.
Eastern Creek (New South Wales)

Historie

Bydelen fikk sitt navn fra det at den østlige delen av South Creek ble kalt 'Eastern Creek'. Tettstedet som vokste frem der veien krysset elven ble kjent som Eastern Creek.

Handel og industri

Eastern Creek huser store industriområder og beskrivelsen 'Eastern Creek Area' inkluderer også industriområdene i nabobydelene Arndell Park og Huntingwood. Det finnes derfor lite statistikk og informasjon om demografi som refererer kun til selve bydelen. Søppelfyllingen og gjenvinningsanlegget Eastern Creek Waste and Recycling Centre tar også opp store områder av bydelen.
Sundown

Sundown er det andre albumet fra popgruppen S Club Juniors. Sundown er det mest solgte albumet fra S Club Juniors med 12 millioner solgte kopier. Albumet ble utgitt i 2003 på plateselskapet Polydor Records.
Tanum Teleport

Tanum Teleport er et godt synlig landemerke for alle som ferdes på E6 i nordre Bohuslän i Sverige. De store hvite parabolantennene ruver i øst. Jordstasjonen ligger noen kilometer sør for Tanumshede i Tanum kommune og omtrent 130 km nord for Göteborg.

Historikk

Anlegget ble vedtatt opprettet i 1968, etablert i 1971 og var i begynnelsen eid i fellesskap av teleforvaltningene i Danmark, Finland, Norge og Sverige. Senere ble Telia eier av anlegget. I hovedsak er anlegget blitt brukt til overføring av telefoni-, data- og TV-signaler til andre kontinenter via satellitter. 
Jordstasjonen i Tanum var en forutsetning for den nordiske videresendingen av store, internasjonale TV-sendinger, blant annet president Nixons besøk i Kina i 1972. Først på 1980-tallet bygget Televerket en egen jordstasjon i Norge, i Nittedal.
Men på 1990-tallet fikk anlegget konkurranse fra løsninger basert på fiberoptikk på havbunnen mellom kontinentene. I tillegg ble mye av den interkontinentale teletrafikken til og fra Norge overtatt av Nittedal jordstasjon i 1994.
I slutten av 2001 annonserte Telia at både jordstasjonen og hele selskapets satellittdivisjon skulle legges ned.
Anlegget er senere blitt kjøpt av et lokalt entreprenørselskap. Deler av utstyret skal være solgt, men antennene var sommeren 2018 fortsatt på plass.

Antennene

Tanum hadde i 2002 seks parabolantenner. Disse var rettet inn mot hver sin geostasjonære satellitt over Indiahavet eller Atlanterhavet. Den første antennen som kom på plass (i 1971) var på 30 meter i diameter. I 1981 ble det satt opp en ny antenne med diameter på 32 meter. Teknologiutviklingen førte etter hvert til at tilsvarende eller bedre effekt kunne oppnås med langt mindre antenner. Mellom 1987 og 1991 ble det satt opp tre antenner, én med en diameter på 11 meter og to med diameter på 18 meter. Den siste antennen som ble satt i drift kom i 1998 og hadde en diameter på 4 meter.

Arpanet

NORSAR (NORwegian Seismic ARray) fikk tidlig etablert en 2,4 kbit/s linje til Seismic Data Analysis Center (SDAC) i Virginia, USA, via jordstasjonen i Tanum. Dette systemet ble finansiert av DARPA og ble brukt til deteksjon av prøvesprengninger. Satellittlinken kan anses som det første trinnet i utvidelsen av Arpanet til Norge. I juni 1973 ble NORSAR en virkelig Arpanet-node med 9,6 kbit/s linjer til både SDAC og University College London (UCL). Begge via Tanum Teleport.
Slaget ved St. Louis

Bakgrunn

Angrepet var motivert av Spanias ankomst i krigen i 1779 og av amerikansk aktivitet i Nordvestterritoriet samme år. Amerikanske ekspedisjoner under George Rogers Clark hadde utfordret det britiske herredømmet over regionen, og da spanjolene under guvernør Bernando de Gálvez i Louisiana begynte å drive britene fra munningen av Mississippi og avskjære kommunikasjonen med gulfkoloniene, var britisk styre truet.
Britenes ekspedisjon ble organisert ved Fort Michilimackinac nær det canadiske pionéerområdet. En stor styrke av indianske allierte var samlet der for formålet som bestod hovedsakelig av sioux– og winnebago–krigere. Denne styrken ble ledet av en kjerne av britiske offiserer og regulære infanterister supplert av canadisk milits.
Ved St. Louis ventet 21 menn fra Fijo de Luisiana («Louisiana regulære»), et koloniregiment, og annen milits som kunne samles fra innbyggerne. Men den lille byen hadde blitt godt befestet måneder før med en ring av skyttergraver og et steintårn som het Fort San Carlos. Kaptein Fernando De Leyba, viseguvernør i Louisiana, hadde drevet frem festningsverkene.

Slaget

Britene ankom 26. mai og tok seg brutalt av en gruppe bønder og slaver i utkanten av byen før de stormet inn i de dødelige salvene fra de befestede forsvarerne. Militsen og indianerne som ikke var vant med å angripe befestninger, feilet. Klassisk innfødt og fransk–canadisk krigføring, kjent på fransk som la petite guerre, bestod av lynangrep mot sivile mål uten forsvar. De Leybas kanon i Fort San Carlos åpnet ild og drev invasjonsstyrken bort.

Etterspill

Landsbyen på 900 mistet 92 omkomne og fanger, av disse var nesten alle sivile. Britene møtte et lignende nederlag ved Cahokia Mounds, og et år senere tok spanjolene fra St. Louis Fort St. Joseph. Da deres stilling i vest og andre steder var på vikende front, åpnet britene fredsforhandlinger i 1782.
Sagene lærerhøgskole

Sagene lærerhøgskole var en høgskole for lærerutdanning, etablert på Sagene i Oslo i 1945 under navnet Statens lærerskoleklasser i Oslo. Skolen ble i 1992 fusjonert inn i Bislet høgskolesenter, som i 1994 ble en del av Høgskolen i Oslo, nå Oslomet – storbyuniversitetet.
Skolen het Sagene offentlige lærerskole fra 1962; Sagene lærerskole fra 1967 og Sagene lærerhøgskole fra 1981.
Det var lenge to lærerskoler i Oslo: Oslo lærerhøgskole og Sagene lærerhøgskole. Det ble sagt at Oslo lærerhøgskole var preget av sin fortid som kristelig eid lærerskole, mens Sagene var radikal/rød. Sagene lærerskole ble opprettet av skoleinspektør Bernhof Ribsskog for å avhjelpe lærermangelen etter krigen. Han bestyrte selv skolen det første året. Lærerstillingene ble ikke utlyst, men lærerne «håndplukket». Øvingslærerne ble ofte hentet fra kretsen rundt Anna Sethne, og skolen ble bevisst skapt som en «motpol» til Oslo lærerskole. Første rektor var Trygve Dokk fra 1946.
Blant tidligere studenter ved skolen kan nevnes Willy Østreng, Ole Kopreitan, Torild Skard, Tor Edvin Dahl, Kari Pahle, Ola Metliaas, Jon Herwig Carlsen, Berit Kinn, Hans B. Skaset, Terje Strømdahl, Henrik Bargem, Trond Johannesen, Terje Vigerust, Lars Monsen, Trond Strømdahl, Kjetil Siem, Jorun Gulbrandsen, Anne Tingelstad Wøien, Kåre Nybakk og Siri Broch Johansen. Ingunn Yssen begynte der, men sluttet for å bli statssekretær.