Partners in Crime

Handling

Episoden fokuserer hovedsakelig på Donna. Etter at hun møtte Doktoren i «The Runaway Bride», ble hun lei av hverdagslivet og angret på at hun ikke tok imot invitasjonen hans og ble med i tardisen. Donna begynte å etterforske konspirasjonsteorier i et forsøk på å finne ham og hun betror seg til bestefaren, Wilfred Mott, som er en amatørastronom. Han traff Doktoren i episoden «Voyage of the Damned», men vet ikke at det er denne personen Donna snakker om.
Episoden handler videre om Adipose Industries som markedsfører en slankepille til innbyggerne i London med slagordet «the fat just walks away». Donna og Doktoren tror pillen er utenomjordisk og hver for seg undersøker de selskapet. De finner ut at pillen gjør om fettvev til små vesener kalt adiposer, og dette gjør at folk blir lettere. I en krisesituasjon kan en hel kropp gjøres om til adiposer og mennesket forsvinner. Doktoren og Donna møtes i selskapets bygning og de blir oppdaget av Foster, som utnytter Storbritannias overvektige til å lage adiposene for den adiposiske førstefamilie. Foster nevner også at adiposene mistet sin egen avleplanet, noe Doktoren betviler.
Foster fremskynder planene sine etter at Doktoren sier hun har brutt galaktisk lov og truer med å stoppe henne. Over hele London blir folk forvandlet til flere tusen adiposer. Doktoren og Donna klarer å stoppe prosessen tidsnok til at ingen blir drept og adiposene går til Adipose-bygningen. En rekke adiposiske romskip ankommer. De tar med seg adiposene og dreper Foster for å dekke over at de brukte jorden ulovlig til avleplanet.
I slutten av episoden velger Donna å bli med Doktoren på hans reiser. Før hun drar legger hun fra seg bilnøklene slik at moren kan finne dem. Donna spør en blond kvinne om hun kan hjelpe moren å finne nøklene. Denne kvinnen snur seg mot kameraet og det viser seg å være Rose, som deretter går bort og forsvinner i løse luften. På vei bort drar tardisen forbi Donnas bestefar og hun vinker til ham.

Rollebesetning

Flere skuespillere vender tilbake til serien i «Partners in Crime». Catherine Tate ble spurt om hun ville spille Donna igjen under en lunsj med produksjonsleder Julie Gardner. Tate, som trodde Gardner ville spørre henne om å spille i en biografisk film, innrømte at det var det siste hun tenkte på. Hennes tilbakekomst til serien var kontroversiell blant Doctor Who-fans. Kritikken hun fikk lignet den Daniel Craig fikk etter at han tok rollen som James Bond. Howard Attfield, som spilte Donnas far Geoff i «The Runaway Bride», spilte inn flere scener til denne episoden, men døde før han fikk spilt inn scenene for resten av sesongen. Produsentene valgte å fjerne hans rollefigur og dediserte episoden til ham. Produsent Phil Collinson foreslo å gi hans scener til figuren Wilfred Mott og å skrive ham om til å være Donnas bestefar. Russel T Davies og Gardner likte ideen og de fikk tak i Bernard Cribbins, som spilte inn Attfields scener på nytt.

Innspilling

Episoden ble spilt inn i oktober 2007 som en del av produksjonsblokk fire. Flere av scenene ble spilt inn tidlig om morgenen fordi «Partners in Crime» foregår stort sett om natta. Produsentene hadde mulighet til å bruke rekvisitter fra senere episoder i tidligere episoder fordi de ble spilt inn i en annen rekkefølge enn kringkastingsrekkefølgen.
Scenen der Donna og Doktoren begge etterforsker Adipose Industries var vanskelig å spille inn. Ifølge manuset skulle de unngå å se hverandre og de hadde problemer med å få til dette. Den har 30 klipp og ble spilt inn i et kundesenter i utkanten av Cardiff på en søndags morgen. De som vanligvis jobber der var statister.
Welsh Gas Boards bygning i sentrum av Cardiff ble gjorde tjeneste som Adipose Industries' kontorer. Av sikkerhetsmessige årsaker fikk ikke Tennant lov til å gjøre sine egne stunts i vinduspusserheisen. Det eneste han måtte gjøre selv var scenen der han fanger Fosters soniske penn. De måtte gjøre flere tagninger før de fikk det til.

Adiposene

Davies fikk ideen til adiposene fra et kosedyr han hadde eid. Navnet kommer fra det engelske vitenskapelige navnet for fettvev, adipose tissue. Davies' manusutkast skisserte en søt og barnevennlig skapning formet som en liten kloss, likt Pillsbury Doughboy. Etter å ha konsultert effektselskapet The Mill fikk adiposene ører og en hoggtann. Stephen Regelous, som vant en Oscar for programvaren Massive, fløy til London for å lede animasjonen av adipose-scenene. Regelous, som selv er en fan av Doctor Who, var entusiastisk over å få hjelpe The Mill med spesialeffektene og han sa «When I first found out that the Mill was working on Doctor Who, I was quietly hoping that Massive might be used to create hordes of Daleks or Cybermen and with series 4, I jumped at the opportunity to be involved.» The Mill skapte to typer adiposer: En med kunstig intelligens for scener der mange er på skjermen samtidig, og en annen type som er animert for hånd for scener med en eller få adiposer.

Omtaler

Episoden fikk flere positive omtaler. John Preston fra The Daily Telegraph kalte episoden en ufortynnet triumf og det nærmeste man kan komme 50 minutter ren nytelse på TV. Han nevnte den «lure» måten episoden taklet det aktuelle temaet fedme på og blandingen av følelsesmessige scener og spesialeffekter. Scott Matthewman fra The Stage klagde på at adiposene ikke var skumle nok. Han likte dog hvordan Foster ble drept og han sammenlignet det med Chuck Jones' tegnefilmer om Per Ulv og Bippe Stankelbein. Han likte også Tate og mente at David Tennant endelig har fått en partner som nærmer seg hans like. Sam Wollaston fra The Guardian skrev at Tate ikke var rette person for rollen som Donna og at hun var for hysterisk, komedieaktig og ikke kul nok. Han mente at å gi henne en fast rolle var et forsøk på å bruke populariteten til hennes egen serie for å gjøre Doctor Who tiltalende til enda flere seere. Han skrev også at musikken var «noe undertrykkende» og konkluderte med at, på tross av kritikken, var serien fremdeles god TV. Keith Watson fra Metro ga episoden fire av fem stjener og innrømte at selv om han ikke likte Tate, så var hun ikke «så dårlig». Han var positiv til adiposene og syntes de var morsomme.
Alisdair Stuart fra Firefox News kalte episoden den beste sesongpremieren siden «Rose». Han skrev at mimescenen mellom Doktoren og Donna da de først møttes var en storartet parodi på «jeg skal redde deg»-scenen fra episoden «42». Jon Wise fra The People likte at den tidligere følgesvennen Martha hadde blitt byttet ut med Donna og at Donna ikke var forelsket i Doktoren. Ben Rawson-Jones ga episoden en stort sett positiv omtale og mente at den var fantastisk familiemoro med en blanding action, komedie, skarphet og en uventet cameo.
«Partners in Crime» fikk også flere negative omtaler. Andrew Billen fra The Times klagde på at Davies har glemt at Doctor Whos viktigste oppgave er å få barn til å gjemme seg bak sofaen mens det underholder fedrene med en og annen filosofisk idé, en obskur referanse, en vits eller to man ikke vil forklare for ungene og damer. Billen kritiserte også manuset og skuespillerne, men komplimenterte Tates nedtonede fremføring. Alan Stanley Blair fra SyFy Portal likte ikke komikken og musikken i episoden, men han var imponert over Tates fremføring og Billie Pipers cameo. Kevin O'Sullivan fra Sunday Mirror kritiserte Tate og Tennant for overspill og han uttrykte bekymring over manuset, som han ikke syntes var særlig spennende. Ian Hyland fra News of the World kritiserte den barnevennlige historien og sammenlignet den med baksiden av en sigarettpakke. Han kritiserte også Tennant for å virke utkjørt og Tate for roping.