Operasjon Moshtarak

Bakgrunn for operasjonen

Operasjonen vil fokusere på området rundt og selve byen Marjah i Nad Ali-distriktet og Lashkar Gah-distriktet, et jordbruksområde i Helmand-elvedalen med store opiumsplantasjer og 80 000 innbyggere i det sentrale Helmand, som beskrives som opphavsstedet til mesteparten av verdens opium. Marjah er Taliban-bevegelsen siste store tilfluktssted i Helmand-provinsen, hvor de har kunnet produsere improviserte bomber (inkludert veibomber) og planlegge angrep mot ISAF-styrkene i provinsen.
Målet med operasjonen er å rykke inn i de Talibankontrollerte områdene i og omkring Marjah og nedkjempe Taliban-opprørerne. Etter at koalisjonsstyrkene har nedkjempet opprørerne og sikret byen, vil styrkene sørge for å beskytte lokalbefolkningen for Taliban-angrep, for deretter å gjenopprette den afghanske regjeringens tjenester i området. Operasjonen er også ment å stoppe opiumhandelen. Hovedmålet er imidlertid å sikre at okkupert område kan holdes av amerikanske og britiske soldater, slik at den afghanske regjeringen og sivile hjelpeorganisasjoner kan få slippe til i provinsen og arbeide mer effektivt. 
Andre mål for operasjonen er Chah-e-Anjir, Western Babaji og Trek Narwa, som ligger i britenes operasjonsområde.

Strategisk betydning

Operasjonen ble kalt «en avgjørende test» av strategien til koalisjonsstyrkene mot Taliban-opprørerne. Brigader James Cowan, som er sjefen for de britiske styrkene i Helmand, trodde det ville markere «begynnelsen på slutten av opprøret». I det minste vil det vise om de afghanske styrkene er i stand til å gjøre landet trygt og fredelig. 
Kunngjøringen av operasjonen på forhånd var også en del av denne strategien: «forme informasjonsslagmarken gjennom strategisk kommunikasjon», også for å sikre at man ikke gjentar de samme feilene koalisjonsstyrkene gjorde under slaget om Fallujah i Irak i 2004. Timer før offensiven begynte droppet afghanske styrker og koalisjonsstyrker flygeblader med meldingen «Ikke la Taliban komme til deres hjem».

Ny krigsmodell

Operasjonen ble kalt en «ny krigsmodell» da den ble satt igang. Tjenestemenn tilhørende Afghanistan og NATO hadde samlet en stor gruppe afghanske administratorer og en afghansk guvernør som ville flytte inn i Marjah etter kampene, i tillegg til en politistyrke på mer enn 1 900. «Vi har en regjering i boks, klar til å tre inn», sa den amerikanske kommandanten Stanley McChrystal. Erobreringen av Marjah var ment å fungere som en prototype for en ny type militæroperasjon. Den afghanske regjeringen hadde lovet å ta imot hvilket som helst område i Talibans kjerneområder som ble okkupert av de allierte under offensiven. Kampingeniører var på hånden for å sikre at kraft- og vannforsyninger ble opprettholdt. 
På den andre siden ble Taliban-kommandanten Mullah Abdul Rezaq Akhund sitert der han beskriver operasjonen som et PR-stunt: «Deres hovedmål med all denne propagandaen er å gi noe prestisje til den fortapte og mislykkede militærkommandanten general Stanley McChrystal, selv om det på kort sikt handler om å ta en liten landsby og vise krigføringen på vestlige TV-kanaler».

Forberedelser

Ifølge BBC er operasjonen av typen motopprør som har vært planlagt i flere uker. Siden januar 2010 har koalisjonsstyrkene gjennomført mindre «bestemte operasjoner» for å forberede hovedangrepet som skulle begynne 13. februar. En av disse operasjonene var en serie av såkalte «finn, rydd, slå»-raider som ble gjennomført av SAS-lag og United States Navy SEALs-styrker på fire menn om natten. Dette resulterte i dødsfall på 50 Taliban-ledere i området. I en annen operasjon tok Scots Guards og Grenadier Guards over en bombefabrikk og uskadeliggjorde 20 improviserte veibomber. Det afghanske offentlige ble advart om den kommende operasjonen, i tråd med nye regler for britiske styrkers deltagelse kalt «modig tilbakeholdenhet». Taktikken, som ble utviklet av den amerikanske generalen Stanley McChrystal og den britiske generalløytnanten Nick Parker, krever at soldater «skal bruke hjernekraft i stedet for ildkraft» og gir håp om å redusere skadene som blir påført den afghanske befolkningen (med tanke på sikkerhet og antall drepte) ved å bruke mindre ammunisjon og støtte tiltak. 11. lette brigade, som er en britisk enhet satt ut for å slå tilbake Taliban-opprør, prøver for tiden ut doktrinen i noen av de mer tett befolkede områdene i Helmand. 
Publisiteten og den nye taktikken er ment å hindre tap av sivile, og å overtale opprørerne til å legge ned sine våpen. Operasjonen er den første i Helmand siden bølgen av 30 000 amerikanske soldater og flere britiske forsterkninger i slutten av 2009/begynnelsen av 2010. 
Med de friske troppene hevder britiske militærsjefer ha tatt området nå som de er i tilstrekkelig antall. Soldater fra 1. Grenadier Guards Battle Group, 1. Royal Welsh Battle Group og elementer av USMC og United States Army vil sannsynligvis være involvert i kampene, sammen med Afghanistans nasjonalhær og afghanske politistyrker. 
Britiske styrker fokuserer på Lashkar Gah-distriktet og Nad-e-Ali-distriktet, mens amerikanske styrker samler seg rundt og i byen Marjah. Amerikanske styrker omfatter per dags dato tre marineinfanteribataljoner fra 2nd Marine Expeditionary Brigade: 1. bataljon/3. marineregiment, 1.bataljon/6. marineregiment, 3. bataljon/6. marineregiment og 3. bataljon/10. marineregiment. I tillegg har amerikanerne utplassert 4. bataljon/23. infanteriregiment (Stryker) og andre støtteenheter. 
De kanadiske styrkene tar for seg luftangrep med syv helikoptre, inkludert tre CH-147 Chinook eskortert av fire CH-146 Griffons. Joint Task Force Afghanistan (JTF-Afg) fraktet rundt 1 100 koalisjonssoldater til Nad Ali-distriktet i det største luftangrepet noensinne gjennomført med kanadiske helikoptre. 33 andre koalisjonshelikoptre deltok også i operasjonens startfase, med i alt 11 bølger av troppetransport.  
I forkant av den militære operasjonen var hundrevis av sivile familier i ferd med å flykte fra Marja og omegn. Byen ble mistenkt for å være «en av de største og farligste minefeltene NATO-styrker noen gang har gått i», og hundrevis av opprørere som oppholder seg i byen kan insistere på å kjempe til døden.

13. februar 2010

Noen timer før midnatt den 12. februar hadde den afghanske presidenten Karzai gitt sitt personlige samtykke for operasjonen, som var blitt forsinket med 24 timer siden afghanske tjenestemenn begynte sine forhandlinger med opprørerne i siste minutt. Ilandføringen med bølger av helikoptre i sentrale deler av Helmand markerte starten på den store offensiven. Den 13. februar, to timer før soloppgang ved kl. 04:00 lokal tid, landet de første helikoptrene av typen 90 Chinook og Cobra med en styrke av britiske, afghanske og franske tropper. Fremrykningen mot Marjah gikk bevisst i saktere tempo utover morgenen som følge av at troppene gikk gjennom valmueåkre fylt med hjemmelagde eksplosiver og andre landminer. 
Det ble meldt om at de første dødsfallene skyldtes ubemannede Predator-droner og AH-64 Apache kamphelikoptre, som rettet sine angrep mot opprørere som ble sett mens de plantet veibomber og satte opp antiluftskyts. Kl. 02:00 lokal tid fikk USMC-tropper kontroll over en rekke kanalkryssinger sør for Nad-e-Ali.  
Innen en halv time beleiret og sikret amerikanske, britiske og afghanske spesialstyrker dusinvis av landingsplasser for helikoptre. Rundt kl. 02:25 lokal tid nærmet Chinook-helikoptre seg, fløyet av piloter med nattsynsutstyr og veiledet av infrarøde lysbomber som ble sluppet fra Harrier AV-8B-fly tilhørende det amerikanske marinekorpset. Rundt kl. 04:00 tok britiske Chinook-helikoptre fulle av soldater fra 1. bataljon i Royal Welsh Battle Group av fra Camp Bastion, som er Storbritannias hovedbase i Afghanistan. Deres mål var landingssonen Pegasus i Talibans kjerneområde Showal i Chah-e-Anjir-området. Mens den britiske styrken begynte å sikre sitt område, landet en kombinert styrke på 1000 mann fra USMC og Afghanistans nasjonalhær i Marjah. I de etterfølgende 90 minuttene kom flere marinesoldater i bølger av CH-53 Super Stallion transporthelikoptre. Ved daggry hadde flere hundre soldater begynt å gå inn i området på land, ved hjelp av militærbroer og kjøretøy av typen Assault Breacher Vehicle (ABV). 
Major Nick Parker, kommandant for NATO-styrkene i det sørlige Afghanistan, opplyste at afghanske tropper og koalisjonsstyrker gjennomførte en «vellykket iverksetting» uten noen tap. Mens USMC-tropper og afghanske soldater stormet byen Marjah, slo britiske, amerikanske og kanadiske styrker seg ned i Nad Ali-distriktet. General Sher Mohammad Zazai, sjef for de afghanske styrkene i sør, påpekte at afghanske soldater og NATO-styrker hadde etablert stillinger i 11 av 13 målrettede områder i og rundt Marjah og at de sakte rykket fremover.
Mens invasjonen pågikk konfiskerte de invaderende styrkene skjulesteder for våpen og ammunisjon. Den største hindringen var det omfattende nettverket av miner og feller. Det ble rapportert om at de angripende styrkene gikk på «et stort antall» improviserte sprengladninger da de krysset en kanal i byens nordlige innfartsåre. Marinesoldater brukte bærbare aluminiumbroer til å gå over irrigasjonskanalene. Mobile broer gjorde det mulig å krysse hovedkanalen inn i Marjah på en trygg måte, ettersom den eksisterende broen var ventet å bli rigget med eksplosiver. Marineingeniører gikk fremover i spesielle mineryddende kjøretøyer kalt Assault Breacher Vehicles (ABV). Disse kjøretøyene på 72 tonn og 12 meters lengde er utstyrt med en 4,5 meter bred plog støttet av metallski som glir på jorda. I tillegg har de nesten 3 175 kg med eksplosiver. Disse kjøretøyene pløyde en sti gjennom åkrene og gravde en sikkerhetslinje gjennom de mange minefeltene som Taliban hadde lagt ut. For å få fjernet disse minefeltene og antenne veibomber skjøt marinesoldatene også opp raketter som utplasserte ledninger av plasteksplosiver, kalt M58 MICLIC.  
På den første dagen av operasjonen sa Qari Yousef Ahmadi, en talsmann for Taliban, at opprørerne fortsatt ga motstand mot ISAF-styrkene i Marjah med den såkalte «slå til-og-løp»-taktikken (eng: hit-and-run). Mullah Mohammed hadde fortalt ABC News at Taliban trakk seg tilbake for å redusere sivile tap. Ved mørkets frembrudd ble hevdet ISAF-kilder at marinesoldater «syntes å ha kontroll» i sentrum av Marjah.
Gulab Mangal som er guvernøren av Helmand, sa at det var «den mest vellykkede operasjonen vi noensinne har gjennomført», men advarte om at det kunne ta en måned å utføre hele operasjonen.

14. februar 2010

Om morgenen den 14. februar 2010 påstod en rapport med overskriften «Opium city captured» i den australske avisen Herald Sun at afghanske tropper og ISAF-styrker hadde beleiret Marjah, «kilden til det meste av verdens opium». Imidlertid rapporterte Reuters om at en liten flaggheisingsseremoni på ett av koalisjonsstyrkenes overtatte områder (compound) på morgenen den 14. februar hadde ført til skuddveksling, noe som tydet på at opprørerne fortsatt var trassige. Etter at amerikanske, afghanske og britiske tropper hadde tatt over viktige posisjoner ved først å ha overveldet den mest umiddelbare resistansen, møtte de «intens, mens sporadisk» ild når de senere begynte å gå fra hus til hus. Utviklingen tydet på at de hardeste kampene fortsatt skulle komme. Ifølge amerikanske kommandanter hadde troppene nå oppnådd alle målene for første dag, herunder fremrykning innover i selve byen og kontroll over strategiske steder som veikryss, offentlige bygninger og en av byens basarer i sentrum. Det etterfølgende søket etter våpen og opprørere fra hus til hus er ventet å vare i minst fem dager, med tilstedeværelsen av hundrevis av bomber og feller i hjemmene og på veiene og fortauene som den største bekymringen.  
På denne andre dagen av operasjonen rykket britiske styrker gjennom Showal, byen som de to siste årene har vært under kontroll av opprørerne som brukte den som et sted for å lage bomber og trene sine krigere. I raid mot fabrikker ble eksplosiver for en rekke improviserte sprenglegemer beslaglagt. Det var ikke bare utstyr for produksjon av bomber som ble funnet, men narkotika og heroinproduserende kjemikalier var også blant funnene. Blant narkotikastoffene som ble funnet var 17 tonn opium, 74 tonn opiumfrø, 181 kg hasj og 201 kg heroin. 
12 sivile, 10 av dem fra samme familie, ble drept da sivile hus i Marjah ble truffet av to raketter avfyrt fra et High Mobility Artillery Rocket System (HIMARS) tilhørende NATO. All bruk av rakettsystemet ble stoppet av NATO-sjefer etter hendelsen, og den amerikanske generalen McChrystal ringte den afghanske presidenten Hamid Karzai for å be om unnskyldning for det han kalte den «uheldige hendelsen», og presidenten ønsket på sin side en etterforskning av hendelsen.
Danske soldater fra Charlie-kompaniet var også involvert i en kort skuddveksling, da soldatene ble beskutt fra et compound på vei tilbake fra en patrulje i området. De besvarte ilden og trakk seg tilbake uten skader på mannskap eller materiell.

15. februar 2010

Tidlig på operasjonens tredje dag nådde afghanske og britiske soldater endelig sentrum av byen opprørernes «tidligere hovedstad» Showal, etter å ha brukt tre dager på å rykke tålmodig inn mens de sjekket området for IED'er og skjulte bomber. To års Taliban-styres endeligt ble markert da en afghansk soldat, menig Aziz Watandosd, fjernet Talibans hvite flagg som hadde fløyet trassig fra en nedlagt kran og erstattet det med det røde, grønne og svarte nasjonalflagget til Afghanistan. Dette ble mødt med applaus fra både afghanske og britiske soldater, og en afghansk offiser sa at «Vi skal for alltid huske dette som dagen da vi endte opprørernes styre i dette området», hvoretter de måtte returnere til basen.
Nyheten om denne symbolske markeringen fikk en enorm effekt for både militære og politiske ledere, og innen kort tid hadde en strøm av helikopre fraktet inn generaler, blant andre Gen. McChrystal og Gen. Cowan, guvernør Mohammad Golab Mangal og en rekke viseguvernører samt både forsvarsminister Abdul Rahim Wardak og innenriksminister Mohammad Hanif Atmar. Omringet av britiske, amerikanske, franske og afghanske soldater marsjerte de samme vei som de britene hadde brukt tre dager på å rydde for IEDs og bomber. Guvernør Golab Mangal erklærte at Taliban har mistet sin militære styrke", og at de hadde mistet tilliten blant folket og snart ville være ute av Helmand-provinsen. Mens soldatene feiret den såkalte befrielsen sa McChrystal at «operasjonen har gått veldig bra», men advarte om at «Taliban vil prøve og komme tilbake hit igjen», og at de ville få se mye vold i den nærmeste fremtid.
Mens den britiske sektoren på 130 km² i den nordlige delen av Nad-e-Ali, hvor britiske soldater operer sammen med estiske, danske og afghanske soldater, hadde falt lett, måtte de amerikanske troppene fortsatt presse seg gjennom Marjah noen mil unna der opprørerne kjemper et siste og avgjørende slag.
Danske soldater fra Bravo-kompaniet var også mandag morgen involvert i en skuddveksling med opprørerne da den danske enheten ble beskutt fra to compounds. Soldaterne skjøt tilbake, observerte mot området og trakk seg etterfølgende tilbake til Camp Bastion. Det ble ikke rapportert om noen skader på personell eller materiell.
Dawud Ahmadi, en talsmann for guvernøren i Helmand, rapporterte at bombardementer i deler av Marjah hadde resultert i 12 drepte opprørere.

16. februar 2010

Om formiddagen oppnådde de amerikanske marinesoldatene ett av hovedmålene i operasjonens første fase, da de sikret den sentrale politistasjonen og området hvor de håper å bygge en kommunal bygning uten å møte motstand. Etter at politistasjonen var sikret rykket de videre vestover til fots på en minelagt vei for å sikre sitt neste mål. 
I nord, ved Koru Chreh-basaren, hvor amerikanske soldater gjentatte ganger hadde vært utsatt for fiendtlig ild fra håndvåpen og panservernsraketter siden de ankom området lørdag, gjennomførte flere hundre marinesoldater en døgnlang operasjon for å nedkjempe opprørere og fjerne IEDs i området. Soldatene i Koru Chreh hadde blitt forsterket med et marineinfanterikompani mandag på grunn av intensiteten i kampene der, og den opptrappede tilstedeværelsen reduserte antallet av angrep, og de ble kun utsatt for sporadisk ild. 5 opprørere ble rapportert drept og flere IEDs ble funnet og desarmert. Ved kveldstid hadde soldatene sikret omtrent en tredjedel av boligområdet.
De mest intense kampene den dagen skjedde sør for kommunalsenteret og Loy Chreh basaren, hvor Alpha Company, 1st Battalion, 6th Marine Regiment ble utsatt for fiendtlig ild hele dagen. Blant annet ble de på et tidspunkt utsatt for kontinuerlig fiendtlig ild i 15 til 20 minutter, og i motsetning til dagene før oppstod det også skuddvekslinger mellom soldatene og Taliban om kvelden, da opprørere forsøkte å angripe de amerikanske marinesoldatenes stillinger med håndvåpen og panservernsraketter. 
Afghanske myndigheter rapporterte også at så mange som 35 opprørere hadde blitt drept siden operasjonens start lørdag morgen.
Samme dag advarer Major Shon Hackney, kompanisjef for A Company, Royal Welsh, at det er en stor fare for Taliban-angrep, selvmordsbomber og andre bombeangrep i Showal-området etter at britiske og afghanske soldater sikret kontrollen over byen mandag. Mediafokuset på at man hadde erstattet Taliban-flagget på toppen av en gammel kran med det afghanske nasjonalflagget og høyprofilerte besøk av måde McChrystal, Gulab Manfdal og forsvarsministeren og innenriksministeren dagen før ville også trolig gjøre Taliban-ledere rasende. Hackney sa blant annet medienes suksesshistorie kan øke trusselen mot oss ettersom at Taliban ønsker å vise at mediadekningen skal virke uekte.
Natt til tirsdag beskøt et middelstungt eller et tungt maskingevær fra 800-meters avstand en britisk vaktpost. Soldatene skøt tilbake, men opprørerne trakk seg kort tid etter tilbake. Siden da har de britiske soldater fra og afghanske soldater vært utsatt for en rekke «hit and run»-angrep av opprørere omkring Showal.
Britiske offiserer sa at de fryktet at Taliban prøve å opnå en form for et PR stunt hvor de vil skade sivile, ødelegge compounds eller brenne Koranen og beskylde ISAF-styrker for gjerningen. Etterretningskilder rapporterte at Taliban-kommunikasjon indikerer at opprørerne vil gå til angrep når flere ISAF-styrker ankommer Showal.

17. februar 2010

Fem dager ut i operasjonen uttalte ISAF-offiserer at koalisjonsstyrkenes fremdrift hadde saknet på grunn av de mange veibombene og IEDs som Taliban-opprørerne hadde lagt ut, samt den store tilstedeværelsen av sivile i området. Brig. Gen. Mohiyiden Ghori anklaget Taliban for å skjule seg bak menneskelige skjold. Ifølge ham hadde Taliban «tatt folk som gisler. Våre styrker har sett dem plassere kvinner og barn på taket av hus og skyte dem bakfra».
I det ødelagte og forlatte sentrum av Marjah ankom Helmand-guvernør Gulab Mangal og General Moheedin Ghori, sjefen for ANAs 205. korps' 3. brigade, for å delta i en flagheisingsseremoni. Et afghansk flagg ble heist opp i en provisorisk flaggstang mens en soldat ropte «Allahu akbar» (Gud er størst). Den symbolske markeringen ble utført for å demonstrere den afghanske regjeringens kontroll over området, men NATO-offiserer sa at at kampene var langt fra var over, og at lokalbefolkningen fortsatt skjulte seg i sine hjem eller var på flukt.
Amerikanske soldater fra Company K, 3rd Battalion, 6th Marine Regiment og afghanske soldater ble beskutt av både regulere opprørere med maskingeværer og skarpskyttere da de krysset et jorde mellom klynger av bygninger i en landsby nord for Marjah. Soldatene fra Company Ks 1. tropp var på vei mot kompaniets hovedutpost da de ble beskutt av opprørere med Kalashnikov-gæverer og maskingeværer fra sør. Opprørerne hadde gjemt seg i et tett bevokset område sør for en vanningskanal. Mens soldatene forsøkte å krysse jordet ble de også beskutt av skarpskyttere. Da et lag fra 3. tropp forsøkte å utføre en flankemanøvre mot opprørene sør for vanningskanalen ble også de beskutt av skarpskyttere. Kompaniet forsøkte først å stoppe beskytingen med 60 mm bombekastere, men da dette ikke fungerte anmodet de om et flyangrep mot et compound ved kanalen hvor opprørerne hadde tatt stilling. En GPS-guidet 250-punds bombe destruerte compoundet, og mens AH-1 Cobra kamphelikoptre beskjøt bunkerne langs kanalen for å holde motstanderne nede, stormet soldatene frem. Skuddvekslingen hadde vart i fire timer, og en marinesoldat hadde blitt drept av en skarpskytter og to andre såret.
I Nad-e Ali stormet britiske soldater fra 1st Battalion Coldstream Guards og afghanske soldater fra 2. brigades 6. kandak et compound som tidligere hadde huset Taliban-opprørere. Soldatene fant både utstyr og materiell for produksjon av IEDs,  heroin, falske uniformer fra ANA og ANP, amerikanske skogs- ørkenkamuflasjedrakter, mobiltelefoner, sirener, støvler og batterier

18. februar 2010

På operasjonens sjette dag fortsatte britiske og afghanske soldater å presse Taliban i Nad-e Ali-distriktet og i den sørbolanske ørkenen, mens afghanske og amerikanske styrker fortsatte å rydde Marjah for opprørere. Den kombinerte styrken fortsatte å møte små lommer av opprørere i nord og øst for Marjah som var bestemte på å kjempe til siste mann.
I den relativt rolige britiske sektoren i Nad-e Ali-distriktet var den viktigste innsatsen oppryddingen av IEDs og minefelter, samt broleggingen over Nahr-e Burgha og Shamlan, slik at man kunne åpne av flere veier og patruljebaser, for dermed å forbedre ISAF-styrkenes bevegelsesfrihet i området. Stabiliseringsprosjekter ble også igangsatt, blant annet reparasjon av vanningsanlegg og etablering av lokale skoler. Til dags dato har to såkalte «schools-in-a-box» blitt åpnet i Nad-e Ali, som hver gir for en lærer og 25 elever. Et såkalt «cash-for-work»-program har blitt igangsatt og allerede har 250 innbyggere registrert seg på programmet. Til sammen har 952 beboere mottatt materiell assistanse fra regjeringen, mens fem familier ber om husly.
Den generelle situasjonen i sentrale Helmand vurderes av NATO som positivt, med unntak av Marjah og i de ytterste grensene av Helmand. Innbyggerne har avholdt flere shuraer siden ISAF-styrkenes inntokt, og fortsetter å gi stemme til lokale interesser.
Da Taliban-opprørerne i Nad-e Ali var ingensteds å finne, og grunnet den økte trusselen for et angrep mot både koalisjonsstyrker og sivile i området, ble det igangsatt en hemmelig aksjon for å finne opprørerne i området. Omkring 130 soldater fra Scots Guards ble natt til torsdag landsatt i det sørlige Nad-e-Ali med Chinook-helikoptre, hvoretter de etablerte en midlertidig leir i ett compound. De startet sine første patruljer i området på dagstid, hvor de etter kort tid ble beskutt av opprørere. De besvarte ilden med både håndvåpen og ett FGM-148 Javelin-missil.
I den amerikanske sektoren, derimot, møtte amerikanske og afghanske styrker relativt hard motstand. Gjennom hele dagen Torsdag beskøt amerikanske marinesoldater fra A Company av 1st Battalion, 6th Marine Regiment opprørernes stillinger med bombekastere, maskingevær- og skarpskytterild og panservernsraketter i takt med at skuddvekslingen intensiveres. Taliban skjøt tilbake med panservernsraketter samt Kalashnikov-geværer og maskingeværer. Ett marineinfanterikompani angrep Taliban gjennom en flankemanøvre, og ved daggry hadde de omringet opprørerne.
Ifølge amerikanerne var opprørernes ild mere nøyaktig enn det de hadde mødt i andre kamphandlinger med Taliban-opprørere, og en talsmann for U.S. Marines, løytnant Josh Diddams, sa at «Vi ser flere befestede stillinger. De kjemper til siste mann, i hovedsak. Du vet ikke hvor og når du støter på en liten gruppe av opprørere som velger å bli og kjempe».
Brig. Gen. Lawrence D. Nicholson, øverstkommanderende for 2nd Marine Expeditionary Brigade, sa torsdag til nyhetsbyrået Associated Press at koalisjonsstyrkene nå hadde tatt kontrollen over hovedveiene og broene, samt de største basarene og kommunale sentre i Marjah. Han sa at «vi kontrollerer ryggraden» av byen, men bemerket om kamphandlinger mellom koalisjonsstyrker og Taliban-opprørere: «det er ikke snakk om en dramatisk endring, men en jevn endring».
Amerikanske marinesoldater anholdt torsdag en mann da han forlot et compound som soldatene hadde blitt beskutt fra. Han hadde ingen våpen på seg, men en rask test viste at han hadde kruttrester på hendene, hvilket var tilstrekkelig grunnlag for å arrestere ham. Hans hender ble deretter bundet bak ryggen og fikk ansiktet tildekket med et sjal mens han ventet på bli trukket ut.
Samme dag meldte BBC at NATOs etterretningspersonell hadde fanget opp meldinger på radiosambandet at Taliban var i ferd med å gå tomme for ammunisjon, og anmodet om forsyninger til området.
Torsdag var også den dødeligste dagen for koalisjonsstyrkene. 6 soldater ble drept i separate hendelser, hvorav to av dem var britiske, mens de resterende fire var amerikanske. Grunnet den endrede strategien var den største dødsårsaken fiendtlig ild, og ikke IEDs.

19. februar 2010

Etter harde kamper tok de amerikanske marinesoldatene ett godt forsvart compound som høyst sannsynlig var et Taliban-hovedkvarter. Marinesoldater fra Lima Company, 3rd Battalion, 6th Marine Regiment kjempet seg sørover fra sentrum av Marjah etter at innbyggere i byen hadde fortalt dem at opprørene hadde omgruppert seg i området. Lima-kompaniets fremrykning var en del av en operasjon hvor flere marineinfanterikompanier omringet og nedkjempet en større Taliban-kampgruppe, og ifølge Kpt. Joshua Winfrey, sjefen Lima Company, så det ut som at opprørerne «kjempet til siste mann». Mens amerikanske og afghanske soldater rykker frem sørover gjennomsøkte de området for IEDs og utspurte sivile i området, som fortalte dem om Taliban-opprørernes posisjoner og hvor de hadde lagt ut miner og bomber.
Gjennom hele dagen forsøkte små grupper av Taliban-skarpskyttere å forsinke det amerikanske fremrykket, men måtte til sist trekke seg tilbake, vitende at de ikke hadde midlene til å kjempe imot amerikanerne på konvensjonelt vis. Langs vanningskanalen oppdaget de amerikanske soldatene rekker av forlatte bunkere som Taliban hadde brukt for å beskyte de amerikanske soldatene dagen før. Ved et veikryss fant de fem godt kamuflerte bunkere som lå ut mot et jorde. I nærheten hadde de satt opp store steiner. Bak bunkerne fant marinesoldatene et forlatt compound som var ingjerdet av murvegger. Opprørerne hadde flyktet med sine våpen og ammunisjon for å fortsette å utføre «hit-and-run»-angrep på koalisjonsstyrkene.
Inne i compoundet fant marinesoldatene dusinvis av Taliban-utstedte ID-kort, Talibans offisielle skrivesaker og regjeringsstempler. De fant også ett gradueringsdiplom for en treningsleir i Balutsjistan, et område i det sørlige Pakistan som grenser Helmand-provinsen, sammen med bilder av opprørere som poserte AK-47-geværer, RPG og maskingeværer.
I Badula Qulp utenfor Marjah rykket amerikanske soldater fra , støttet av Stryker og afghanske soldater, frem mot en rekke compounds som var okkupert av Taliban-opprørerne. Opprørerne skøt mot koalisjonsstyrkene med håndvåpen, men da de besvarte ilden med maskingeværer og skøt en rakett mot et gus som opprørerne befant seg i, trakk de seg tilbake, og kort tid etter var compoundsene i koalisjonsstyrkenes hender.

20. februar 2010

På begynnelsen av offensivens andre uke rykket amerikanske marinesoldater fra 
3rd Battalion, 6th Marine Regiment og afghanske soldater gjennom valmuejordene mot en lomme av Taliban-opprørere sør for sentrum av Marjah mens de ble beskutt av opprørere. I flere timer ble de utsatt for sporadisk men intense skuddvekslinger fra skarpskyttere, som skjulte seg i murbygninger og compounds hvor familier hadde søkt tilflukt. Koalisjonsstyrkene måtte søke dekning i grøfter, hvor de beskøt opprørerne med geværer, maskingeværer og granater. Ifølge sersjant Melvin Adair begynner opprørerne å «mangle plass, så det er derfor de må kjempe til siste mann».
I en pressemelding fra NATO ble det rapportert om fiendtlig aktivitet både nord og vest for Marjah, men at det ikke var begrenset til de to områdene. Ifølge talsmann Kpt. Abe Sipe for USMC, syntes det som at Taliban-opprørene begynte å gå tomme for ammunisjon og forsyning, men man forventet også at de ville fortsette å yte motstand mot koalisjonsstyrkene i den nærmeste fremtid. Ved solnedgang lørdag nådde amerikanske soldater en forlatt skole som innbyggere i området advarte var rigget med eksplosiver.