Christy Moore

Planxty

Moore var opprinnelig en bankansatt som ønsket å uttrykke seg ved hjelp av tradisjonell musikk. En bankstreik på 1970-tallet som varte i fjorten måneder (og som effektivt lammet irsk handelsliv så lenge den varte), resulterte i at Moore brukte mye tid på øving. Da streiken var over hadde Moore allerede bestemt seg for hvor lidenskapen i livet hans lå, og han forlot bankjobben for godt. 
I 1970 kom hans første store utgivelse, Prosperous (oppkalt etter landsbyen Prosperous i County Kildare hvor innspillingen ble gjort), som bragte sammen de fire musikerne som kort tid etterpå dannet Planxty: Liam Óg O'Flynn, Andy Irvine, og Dónal Lunny. En stund kalte de seg "CLAD", – et akronym sammensatt av navnene deres, før de endelig bestemte seg for Planxty.
Etter at han forlot Planxty i 1975, fortsatte Moore sin solokarriere og samlet sammen det gamle bandet sitt (noe han har fortsatt med siden). Han dannet også bandet Moving Hearts sammen med Lunny og fem andre musikere i 1980. I 2000 gav han ut sin selvbiografi, One Voice (Én stemme).
Moores tidlige år med utstrakt drikking, dysfunksjonelle søvnmønstre, fortsatt reising og at han ofte spiste ferdigmat, resulterte i en skrantende helse og flere operasjoner. Moores kamp med alkoholen, og etterfølgende hjerteoperasjoner har satt sine spor på Moores kropp, om ikke hans sjel. Moore, som legger mye energi i kunsten sin, har blitt bedt om å ikke arbeide mer av medisinske årsaker, og har bestemt seg for å følge rådene etter at tidligere advarsler var blitt ignorert. Av denne grunn er omfanget av arbeidet hans siden 1999 blitt drastisk redusert.

Forvaring

I oktober 2004 kunne et oppslag i Irish Times avsløre hvordan Moore hadde blitt stoppet og deretter holdt i forvaring av tollbetjenter i den walisiske havnebyen Holyhead. Artikkelen hevdet at sangeren hadde blitt stoppet sammen med sjåføren sin, tatt inn på et kontor og deretter avhørt om innholdet i tekstene sine. Som et tilsvar på artikkelen utstedte Moore påfølgende dag en erklæring hvor han sa: "Sjåføren min og jeg ble stoppet og holdt i to timer ved Holyhead sist mandag, under henvisning til The Prevention of Terrorism Act 2002. Vi ble holdt adskilt i to forskjellige avhørsrom. Jeg opplevde dette som truende. Jeg ble spurt om innholdet i stresskofferten min."
Til tross for rapporter om det til å begynne med ble sangerens bil, som var full av musikkutstyr, aldri undersøkt.
"Jeg ble spurt om innholdet i tekstene mine og jeg ble stilt mange personlige spørsmål om medlemmer av familien min, barna mine og om hjemmet mitt. Ikke på noe tidspunkt ble jeg orientert om hvorfor jeg ble holdt tilbake og avhørt på denne måten".
Han sa videre at det faktum at irer fremdeles blir behandlet på denne måten når de drar til Storbritannia, er svært "trist".
"Jeg hadde håpet at jeg kunne ta meg av denne saken utenfor det offentlige rom, men etter at saken har blitt en nyhetssak føler jeg behov for å gi min versjon av historien. Jeg opplevde hele affæren som ganske skremmende".

Politiske og sosiale kommentarer

Moore er best kjent for sine politiske og sosiale kommentarer, som gjenspeiler et irsk republikansk perspektiv på venstre fløy. Han støttet de republikanske H-block protestantene i 1970 og 1980-årene med albumet H-Block fra 1978, en utgivelse som førte til en razzia fra politimyndighetene, samt albumet The Spirit of Freedom fra 1986. Han har også spilt inn sanger av den sultestreikende Bobby Sands. Imidlertid stanset han i 1987 støtten til IRAs militære aksjoner etter Enniskillen-bombingen. 
Sanger han har skrevet gjennom hele karrieren inkluderer On the blanket, om republikanske fangers protester, Viva la Quinta Brigada om irske frivillige i den spanske borgerkrigen, og Minds Locked Shut om den blodige søndagen (Bloody Sunday) i Derry i 1972.
Moore har gitt sin støtte til en rekke venstreorienterte formål, med et spenn fra El Salvador til å støtte Mary Robinson i det irske presidentvalget i 1990.
På Glastonbury-festivalen i 2005 framførte han en sang til støtte for den palestinske solidaritetsaktivisten Rachel Corrie.

Nyere arbeider

Moores stil som soloartist inkluderer drivende rytmer på gitar og bodhrán såvel som langsommere ballader. Fredag 6. oktober 2006 kom Christy på et overraskende besøk til den legendariske og tradisjonsrike An Góilín-sangklubben i Dublin. Der, foran et femtitall publikummere, tok Christy frem gitaren (instrumenter blir sjelden brukt på An Góilín siden den er en sted for sang) og sang sanger som gjenspeilte irsk språk og den sosialt radikale kulturen ved klubben, slik som Na Conghailigh, om Tomás og Seán Ó Conghaile fra Conamara, og Viva la Quinta Brigada, om rollen til irene som kjempet med sosialistene i den spanske borgerkrigen. 
Med en sosial bevissthet som er typisk for Moore, åpnet han festivalen ved å markere Ballymun som Dublins første Fairtrade Town den 23. november 2006. Ballymun, som en gang var synonymt med sosial nød og narkotikaproblemer, er idag det største urbane regenereringsprosjektet i nord-Europa. I juni 2007 var Christy gjest i Desert Island Discs, et BBC-program som ofte blir ansett som en hyllest. Han valgte hovedsakelig irsk folkemusikk som hadde inspirert ham og snakket åpent om personlige og politiske saker som hadde formet livet hans.
Moores bror Barry, hvis artistnavn er Luka Bloom, er også en vellykket sanger og låtskriver. Hans nevø, Conor Byrne, er også en anerkjent tradisjonell fløytist og blikkfløytespiller. Christy bidrar på hans album Wind Dancer.