Hovedøya kloster

Hovedøya kloster, også skrevet Hovedøen kloster, er de gjenværende ruinene av et cistercienserkloster som ligger på Hovedøya i Oslofjorden i Norge. Klosteret ble grunnlagt i 1147 og oppløst i 1532, rett før reformasjonen.

Opprettelse og utvikling

Klosteret ble grunnlagt den 18. mai 1147 av abbed Philippus og munker fra klosteret Kirkstead Abbey (grunnlagt 1139) ved Kirkstead i Lincolnshire. De var anmodet om komme av biskop Viljam i Oslo. Klosteret ble dedikert til jomfru Maria og Edmund Martyren, en angelsaksisk helgen, og ble derfor kalt for Sanct Edmund og Sancta Mariae kloster. En kirke dedikert til den hellige Edmund sto allerede på øya, og de tolv munkene overtok denne som sin klosterkirke, og modifiserte den for å møte cistercienserordenens krav. Kanskje hadde denne kirken i sin blitt bygget for handelsreisende på vei til og fra Oslo eller som begynnelsen på et benedictinerkloster. Det er lite kunnskap om den opprinnelige kirken, men den skal ha vært toskipet, hvilket også Clemenskirken i Gamlebyen i Oslo var, og som er det eneste andre kjente eksempel på dette i Norge. Også denne kirken er i dag i ruiner.
Klosterbygningene ble reist på Hovedøya, som ligger ved innseilingen til Oslo, under Ekebergåsen. Klosteret ble også bygget etter en modifisert cisterciensk bygningsplan for å ta hensyn til en slak ås ved stedet. Kirken er i seg selv bygget i en romansk arkitektur mens resten av klosteret antagelig var hovedsakelig gotisk. 
I løpet av middelalderen ble klosteret et av de rikeste institusjonene i Norge, og eide på det meste 443 eiendommer og blant annet storgårdene Bygdøy, Bogstad, Frogner og Ullern, foruten også et fiskeri og tømmeropplag. Klosterets rikdom gjorde det til en betydelig maktfaktor i Norge, og abbedens stilling ble også styrket av at cistercienserordenen sto utenfor den stedlige biskopens autoritet. 
En periode i løpet av siste halvdel på 1400-tallet benyttet birgittinere fra Munkeliv kloster i Bergen bygningene som midlertidig oppholdssted, etter at deres eget kloster brant i 1455.

Slutten på klosteret

Politisk omveltninger under etterfølgelsen til Danmark-Norges trone førte til slutten for klosteret. Abbeden, den danske mester Hans Andersøn, støttet den protestantiske Christian II, muligens et bud på å skaffe støtte for den kommende reformasjonen. Abbeden kom i konflikt med kommandanten på Akershus festning, Mogens Gyldenstjerne, som ironisk nok hadde støttet den katolske prins Frederik I. I 1532 lot han abbeden kaste i fengsel for hans politiske innblanding, og den 21. januar ble klosteret plyndret og satt i brann. Klosterets leilendingsbønder ble leilendinger under lensherren på Akershus slott. Det ble slutten på 400 år med klosterliv på Hovedøya. Noe håp om at klosterordenen kunne gjenopprette det rike klosteret ble knust fire år senere da reformasjonen feide over Danmark-Norge.
Det forlatte klosterets bygninger ble brukt fra 1540-tallet som steinbrudd for Akershus festning i årene etter, og senere også for Det kongelige slott i Oslo. Det ble fra midten av 1800-tallet utført en del restaurering som ikke alltid var historisk korrekt. I tillegg til klosteret finner man også spor fra andre middelalderbygninger, men de fleste av dem er i dag skjult under jorden. Ruinene utgjør et av de mest komplette klosteranlegg fra middelalderen i Norge.
Det ble fra 1840-tallet utført en del restaurering (J. H. Nebelong). Det ble gjort nye undersøkelser og restaurering i 1877 og 1890 (N. Nicolaysen og J. Meyer), og på nytt på 1930-tallet (G. Fischer) og hittil for sist gang i 1975 (O. E. Eide).

Klosterkroa

Tett på ruinene ligger Klosterkroa, i 30 år et serveringssted på Hovedøya.
Sommeren 2013 holdt Klosterkroen stengt.
Høsten 2013 søkte kommunen etter personer til å drive sommerservering i Klosterkroa.
Sommeren 2014 åpner kommunen drift i Klosterkroa igjen, og det skal alltid være åpent i helger og på helligdager, minimum være åpent 5 dager i uken, i perioden fra 15 mai til 15 september.

Kulturminne

Ruinene av Hovedøya kloster er fra middelalderen (før år 1536) og er derfor automatisk fredet etter kulturminneloven og har nummer 3198 i Riksantikvarens kulturminnebase.