Carl Philipp Emanuel Bach

Berlin

I 1740 ble han utnevnt til cembalist i den prøyssiske kronprinsens kapell (prinsen ble samme år kronet til Fredrik II av Preussen) og ble  i 1746 forfremmet til Kammermusikus. I 1744 giftet Bach seg med Johanna Maria Dannemann, datter av en vinhandler fra Berlin. De fikk datteren Anna Philippina Bach (1747–1804) og to sønner; Johann Adam Bach (1745–1789) som ble jurist i Hamburg og Johann Sebastian Bach «den yngre» som var en ganske kjent kunstmaler i sin tid.
C.P.E. Bach var i sin tid en av de mest berømte Clavieristen i Europa. Cembalo var hans foretrukne instrument; han skrev rundt 150 sonater og over 50 konsertante stykker for dette instrumentet. I kronprinsens kapell i Rheinsberg ble han kjent med Johann Joachim Quantz og brødrene Graun, Carl Heinrich og Johann Gottlieb. Som Fredrik IIs kammercembalist i Berlin underviste Bach den unge hertug  Carl Eugen von Württemberg og tilegnet ham de seks Württembergischen Sonaten for cembalo (Nürnberg 1744). To år tidligere dediserte han sine seks Preußischen Sonaten til Friedrich II; samlet sett utgjør de to samlingene det mest betydelige uttrykk for den nye  klaversonatestilen.
C.P.E. Bach skrev  Magnificat (1749), en påskekantate (1756), flere symfonier og konserter, tre bind med lieder – Geistliche Oden und Lieder mit Melodien etter tekster av Gellert (1758), Oden mit Melodien (1762) og Sing-Oden (1766) – enkelte verdslige kantater og leilighetsstykker. Bachs viktigste arbeider skapte han for klaveret, i denne perioden nesten hundre sonater og andre soloverk, blant annet samlingen mit veränderten Reprisen (1760–1768) og enkelte sonater für Kenner und Liebhaber. I tillegg skrev han flere viktige fløytesonater, blant annet Hamburger Sonate.
I 1753 publiserte Bach sitt mest betydelige læreverk, Versuch über die wahre Art das Clavier zu spielen; andre del kom ut i 1762 i Berlin.

Hamburg

Da fadderen Georg Philipp Telemann døde, ble Bach i mars 1768 hans etterfølger i postene som Hamburgs musikkdirektør og kantor ved Gelehrtenschule des Johanneums – i konkurranse med den 18 år yngre halvbroren Johann Christoph Friedrich – og gikk heretter under tilnavnet «Hamburgischer Bach». Som følge av de nye stillingene konsentrerte han seg mer om kirkemusikk. Det påfølgende året skapte han oratoriet Die Israeliten in der Wüste («Israelittene i ørkenen») og mellom 1769 og 1788 over tjue pasjoner, oratoriet Die Auferstehung und Himmelfahrt Jesu såvel som rundt sytti kantater, litanier, motetter og andre liturgiske stykker. For klaver skrev han de seks sonatebindene für Kenner und Liebhaber.
Bach døde i 1788 i Hamburg. Gravstøtten i krypten ved St. Michaelis-Kirken er åpen for publikum.

Musikkstil

Stilistisk er Bach en av Sturm und Drangens hovedrepresentanter. Fra barokktradisjonen hentet han iørefallende, opprevne melodier, uvanlige sprang, harmonier og fraser. Dette var musikkens svar på den nye tyske poesien – Klopstock, Herder og den unge Goethe – og han foregrep flere av epokens stilmessige særegenheter som fulgte i litteraturen.
Bachs samtidige og posthume ry var hovedsakelig basert på klaversonatene, som ble epokegjørende i utviklingen av musikkformen. Stilistisk er de klare, skjøre og uttrykksvare, og bygd opp med en enestående fritt og variert struktur; de bryter helt med den italienske og viennesiske skolen og beveger seg i stedet mot de sykliske og improvisatoriske formene som skulle bli vanlig flere generasjoner senere. Verkene hans er fantasifulle, svært uforutsigbare og med en vid emosjonell spennvidde, selv innen ett og samme stykke, i en stil som plasseres i kategorien empfindsamer Stil. Han var trolig den første komponist av noen betydning siden Lassus, Monteverdi og Gesualdo som brukte harmoniske klangfarger for sin egen skyld. Slik sett står han på linje med de mest fremtredende representantene for den første wienerskolen.

Mottakelseshistorikk

Carl Philipp Emanuel Bach regnes som den mest betydelige komponisten i tiden mellom barokken og wienerklassisismen. I sin levetid var han mer berømt enn sin far. Wienerklassikerne holdt ham høyt, Joseph Haydn fortalte at «De som kjenner meg godt vet at jeg skylder Emanuel Bach mye, for jeg har forstått ham og studert ham flittig.» Wolfgang Amadeus Mozart sa om C.P.E. Bach at «han er faren, vi er barna».
C.P.E. Bach fikk enorm betydning på den nordtyske komponistskolen, eksempelvis på Georg Benda, Bernhard Joachim Hagen, Ernst Wilhelm Wolf, Johann Gottfried Müthel, Friedrich Wilhelm Rust og mange andre. Også senere komponister som Felix Mendelssohn og Carl Maria von Weber var influert av ham.
På 1800-tallet ble C.P.E. Bach neglisjert; for eksempel bemerket Robert Schumann: «som skapende kunstner står han langt bak sin far.» Derimot holdt Johannes Brahms ham høyt, og redigerte noe av musikken hans.
Gjenoppdagelsen av C.P.E. Bachs musikk har pågått siden Helmuth Kochs innspillinger av symfoniene på 1960-tallet, og cembalisten og musikkprofessoren Hugo Rufs innspillinger av klaversonatene. Det svenske plateselskapet BIS er i ferd med å gi ut C.P.E. Bachs samlede verker.

Ettermæle

Etter Bachs død tilegnet Friedrich Gottlieb Klopstock og Johann Wilhelm Ludwig Gleim ham dikteriske ettermæler. Den største delen av det musikalske boet ble senere kjøpt opp av samleren Georg Poelchau. Også Friedrich Wilhelm von Thulemeier tok vare på svært gode kopier av Bachs komposisjoner, i likhet med Quantz, Schaffraths og Nichelmanns.
I Berlin finnes Musikgymnasium Carl Philipp Emanuel Bach og i Frankfurt an der Oders Franziskaner-klosterkirke bærer en konserthall Bachs navn.