Trefningen ved Krojanty

Trefningen ved Krojanty fant sted den 1. september 1939 ved Krojanty (tysk: Krojanten) nord for Chojnice (Konitz) i den polske korridor, der det polske 18. Ulaner-regiment og deler av det tyske 20. Infanterie-Division støtte sammen. Fra denne trefningen oppstod det en mye om ay det polske kavalleri med forsett angrep tyske stridsvogner til hest og med blanke sabler.

Utviklingen av situasjonen den 1. september

Allerede den første dag av Polenfelttoget skulle det tyske XIX. Armeekorps under General der Panzertruppe Heinz Guderian etter planen trenge seg gjennom den polske korridor og krysse elven Brda (Brahe). Den motoriserte 20. Infanterie-Division (Generalleutnant Mauritz von Wiktorin), som hørte til dette korps, hadde den oppgave å erobre jernbaneknutepunktet Konitz på veien mot elven. Denne lille byen ble inntatt etter harde kamper tidlig på ettermiddagen. De polske styrker, deler av den 9. infanteriedivisjon og Obrona Narodowa vek tilbake langsomt og velordnet og kjempende foran den tyske 20. Infanterie-Division (mot.) retning nordøst. Idet dens enheter ikke var motoriserte, trengte tyskerne frem raskere enn polakkene var i stand til å gjennomføre en ordnet tilbaketrekning. Baktroppen kom under et stadig sterkere press. I denne situasjon fikk oberst Kazimierz Mastalerz, kommandør for det polske 18. ulanerregiment (18. Pułk Ułanów Pomorskich) sent på ettermiddagen i oppdrag å foreta et avlastningsangrep på de tyske forfølgere for å vinne tid for de reiterende polske infanterienheter.

Trefningens forløp

Mastalerz hadde til disposisjon sitt eget 18. ulanerregiment fra kavalleribrigaden «Pomorska», tankettene fra brigaden, og enkelte infanterienheter fra Chojnice (Konitz). Det begrensede motangrep hadde som mål en jernbanekrysning nær landsbyen  Krojanty (ca 7 km nord for Chojnice ), som kort før var blirr tatt av tysk infanteri. Det dreide seg om en bataljon av Infanterie-Regiment (mot.) 76 under oberst Hans Gollnick (ca 800 mann).
Mastalerz fant de tyske styrker i åpent lende foran et skogsparti. Han beordet rittmester Eugeniusz Świeściak, leder for 1. skvadron, å foreta ett kavelleriangrep med sitt eget og en annen skvadron (ca 250 mann av 600 mann). De øvrige fra begge skvadroner ble holdt i reserve ned tankettene.
Angrepet begynte kl 19.00 og kom overraskende på tyskerne. 1. skvadron galopperte med blanke sabler gjennom forsvarssalvene og kunne med den noe forsinket ettertrykkende 2. skvadron tvinge de tyske infanterister tilbake, og uten større tap. Men mens angrepet fortsatt utfoldte seg dukket det opp tyske panserkjøretøy  (sannsynligvis deler av Aufklärungs-Abteilung 20) ut av skogen bak en veisving. De åpnet ild med maskinvåpen på Swiesciaks skvadroner, som  på sin side fortsatt befant seg i åpent lende, og ikke kunne vende om på hestene så raskt. Da rittmesteren falt, inngrep oberst Mastalerz med enoen rytterefor å redde ham, men også han falt. Ulanerne trakk seg i flykt tilbake fra de tyske speidervogner, man da var allerede hver tredje rytter blitt drept eller såret.
Angrepet ble ikke uten resultater. Faktisk vant polakkene tilstrekkelig tid for den polske 1. Schützenbataillon og operasjonsgruppen «Czersk» til å trekkes seg tilbake til elven Brda. Den 20. Infanterie-Division (mot.) våget ikke å forfølge polakkene mer denne dagen. Men angrepet hadde gjort inntrykk på tyskerne. Heinz Guderian fortalte senere at kommandøren for 2. Infanterie-Division (mot.) hadde ringt ham henimot midnatt og meldt at han var blitt tvunget av å trekke seg tilbake på grunn av polsk kavalleri. Den kommanderende general måtte først beordre ham til å holde sine stillinger. Den første krigsdagens panikk ble imidlertid raskt overvunnet.
Den 2. september besøkte general Stanisław Grzmot-Skotnicki (1894–1939), kommandant for operasjonsgruppen «Czersk», restene av 18. ulanerregimentet og tildelte enheten symbolsk sin egen  Virtuti-Militari-orden. Regimentet deltok på neste ukene også ved slaget i Tucholaskogen og i slaget ved  Bzura. I det sistnevnte ble det nesten fullstendig opprevet.