Maskarenepapegøye

Taksonomi

Maskarenepapegøyen ble første gang nevnt av franskmannen Sieur Dubois i hans reiseskildring fra 1674, og har bare blitt beskrevet et par ganger siden. Minst tre levende eksemplarer ble tatt med til Frankrike på slutten av 1700-tallet og holdt i fangenskap, hvor to av dem ble beskrevet mens de var i live. Det eksisterer to utstoppede eksemplarer i dag. Eksemplar MNHN 211 hos Muséum National d'Histoire Naturelle i Paris har vært grunnlag for artsbeskrivelsen, mens den andre, eksemplar NMW 50.688, er hos Naturhistorisches Museum i Wien. Det siste eksemplaret ble kjøpt fra Leverian Museum under et salg i London i 1806. Et tredje utstoppet eksemplar fantes rundt på starten av 1800-tallet.
Maskarenepapegøyen ble beskrevet som Psittacus mascarinus (forkortet som «mascarin») av den svenske zoologen Carl von Linné i 1771. Navnet ble først brukt av den franske zoologen og naturfilosofen Mathurin Jacques Brisson i 1760, men var ikke ment som et vitenskapelig navn. Navnet er en referanse til Maskarenene, som ble oppkalt etter den portugisiske oppdageren Pedro de Mascarenhas.
Tidlige kilder hevdet at maskarenepapegøyen ble funnet på Madagaskar, noe som fikk den franske naturhistorikeren og ornitologen René Primevère Lesson til å gi den navnet Mascarinus madagascariensis i 1831. Hans nye slekt ble godkjent, og når Tommaso Salvadori kombinerte navnet med det tidligere navnet i 1891, ble det et tautonym (et vitenskapelig navn der de to delene er identiske). Lesson tok også med artene Tanygnathus og Psittacula i Mascarinus-familien, men dette ble ikke godkjent. Det påfølgende året beskrev den tyske herpetologen Johann Georg Wagler slekten vasapapegøyer, for Maskarenepapegøyen (som ble Coracopsis mascarina) og svartpapegøye (Coracopsis nigra). Den engelske zoologen William Alexander Forbes, mente at mascarinus ikke var tilstrekkelig som vitenskapelig navn, siden det var identisk med slektsnavnet og laget det nye navnet Mascarinus duboisi i 1879, til ære for Dubois.
En uidentifisert mørk papegøye som ble observert av den svenske naturhistorikeren Fredrik Hasselqvist i Afrika, ble gitt navnet Psittacus obscurus av Linné i 1758. Senere, i 1766, ble det hevdet at det var en maskarenepapegøye. På grunn av denne tilknytningen mente noen at den kom fra Maskarenene også, men denne mørke papegøyen skiller seg fra beskrivelsen av maskarenepapegøyen. Dene uenigheten førte til av enkelte brukte ugyldige vitenskapelige navn som Mascarinus obscurus og Coracopsis obscura. Den uidentifiserte papegøyen kan ha vært en gråpapegøye (Psittacus erithacus) i stedet.
En annen uidentifisert papegøyeart, denne brun og bodde hos Cabinet du Roi, ble beskrevet av den franske naturhistorikeren Comte de Buffon i 1779 under hans undersøkelser av maskarenepapegøyen, der han pekte på likheter og forskjeller mellom de to. Den engelske paleontologen Julian Hume har antydet muligheten for at dette kan ha vært en svartpapegøye, hvis ikke en misfarget gammel grå maskareneparakitt (Psittacula bensoni). Eksmenplaret er nå tapt. Den engelske zoologen og forfatteren George Robert Gray tok med noen edelpapegøye-arter (Eclectus roratus) fra Molukkene til Mascarinus i boka A List of the Genera of Birds fra 1840-tallet, men denne ideen ble avvist av andre forfattere.
Halvfossile papegøyelevninger ble senere gravd ut fra grotter på Réunion. Røntgen av de to eksisterende utstoppede maskarenepapegøyene gjorde det mulig å sammenligne de gjenværende beinene med halvfossilene, noe som viste at disse var mellomliggende i målene i forhold til de moderne eksemplarene. Svartpapegøye ble introdusert til Réunion så tidlig som 1780, men selv om halvfossil-papegøyens levninger var lik arten på noen områder, var de mer lik maskarenepapegøyen og regnes å tilhøre denne arten.