google/wiki40b huggingface dataset:
Taicang

Taicang (forenklet kinesisk: 太仓, tradisjonell kinesisk: 太倉; pinyin: Tàicāng) er en kystby i provinsen Jiangsu på østkysten av Folkerepublikken Kina. Den er et byfylke under prefekturet Suzhou.

Historie

Byen ligger ved elven Yangtze og var utgangspunktet for den berømte kinesiske oppdagelsesreiende Zheng Hes første reiser. Tàicāng ble en viktig havn tidlig under De tre kongedømmers periode (220–280), og blomster økonomisk under Tang-dynastiet (618–907). Byen nådde sitt høydepunkt under Yuan-dynastiet (1271–1368), og ble kalt Verdens havn nummer én. Dens gode havn, rike lagermuligheter for alskens materialer og dens avanserte skipsbyggere var alt sammen av stor betydning for Zheng Hes reiser.

Kulturminner

Steinbuebroene i Taicang (Taicang shigong qiao, 太仓石拱桥) fra Yuan-dynastiets tid, og Zhang Pus residens (Zhang Pu zhaidi, 张溥宅第) fra Ming-dynastiet, ble i 2006 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Samferdsel

Kinas riksvei 204 løper gjennom området. Den løper fra Yantai i Shandong sørover til Shanghai, og er innom blant annet Lianyungang, Nantong og Suzhou.
Upp till dans

Upp till dans er en serie samlealbum med svenske danseband utgitt af Aftonbladet og Expressen i 2009 og 2012.
Halvemål

Halvemål er et lingvistisk fenomen, i norsk særlig brukt om dialekter som utelater h i fremlyd foran vokal, f.eks. av for hav, est for hest – og omvendt setter den inn i ord hvor den ikke hører hjemme, f.eks. høy for øy.
Dette er kjent f.eks. fra engelsk og i svenske dialekter. Älvdalsk har også halvemål. I Norge er halvemål mest fra Sunnmøre, samt litt av Nordfjord og Sunnfjord og Nordhordland. Halvemålet er langt på vei borte i Norge, ifølge Helge Sandøy.
Ordet halvemål kommer kanskje av alvemål, altså det mål som alvene brukte.
Rubinmåler

Utseende

En middelsstor (vingespenn 22 – 28 mm), slank, hvit måler. Den kjennes lett på fargen, på at forvingens brede tverrbånd er avbrutt i midten og på forvingens gråblå ytterkant. Forvingen er hvit, gulbrun ved roten. Midt i vingen har den et gulbrunt tverrbånd som er avbrutt i midten, ofte mangler det helt i den bakerste halvdelen. Båndet har en svart flekk nær fremkanten. Vingens yterkant er gråblå med et smalt, bølgete, hvitt tverrbånd. Bakvingen er hvit med grå ytterkant. Larven er tynn, naken og gulgrønn.

Levevis

Arten finnes i løvskog, helst på litt fuktige steder. Larvenes viktigste næringsplante er or (Alnus spp.), men de kan også finnes på slåpetorn (Prunus spinosa), hegg (Prunus padus), rips (Ribes spp.) og trolig også andre busker og løvtrær. De voksne målerne flyr i juni – august.

Utbredelse

Arten er utbredt i den palearktiske faunaregion. I Norge finnes den nord til Troms.
C.F. Harsdorff

Utdannelse og karriere

Harsdorff begynte å studere bygningskunst ved det nyopprettede Kunstakademiet i 1754. Han var muligens allerede elev ved det eldre kunstakademi. Harsdorff vant den store gullmedaljen i 1756. Deretter fikk han  Akademiets store reisestipendium og var i Paris fra september 1757 til 1762 og i Roma fra september 1762 til 1764. 
Harsdorffs opphold i Paris skulle vise seg avgjørende for hans utvikling. Nettopp i 1750-årene oppsto et skille i åndslivet og estetikken. I det kulturelle liv ble opplysningsfilosofene toneangivende  med Denis Diderot, 
Jean-Jacques Rousseau, Voltaire m.fl. og arkitektur og kunst utviklet seg bort fra rokokkoen mot en gjenoppvekkelse av antikken. Jardins læremester, den franske hoffarkitekten Ange-Jacques Gabriel skapte på denne tiden Petit Trianon og Place Louis XV, den senere Place de la Concorde i Paris.
Ved hjemkomsten i 1764 ble Harsdorff agreeret ved Akademiet og medlem året etter. Han ble utnevnt til Kongelig bygningsinspektør og professor ved Kunstakademiet i 1766. I 1770 ble han utnevnt til kongelig hoffbyggmester. I 1777 ble han akademiets direktør.

Privatliv

Harsdorff giftet seg i 1770 med enken Elisabeth (Elsebeth) Margrethe Braun, født Fortling, datter av Jacob Fortling. Paret fikk tre barn hvorav to døtre overlevde; den ene døde ugift i 1802, den andre giftet seg og førte slekten videre under navnet Schaper. 
Etter eget ønske ble Harsdorff gravlagt på Assistens kirkegård etter sin død, men gravstedet har forsvunnet. I 1985 ble det satt opp en  minneplate ut mot Nørrebrogade.
Navratri

Navratri (Sanskrit: नवरात्रि) er en hinduistisk festival som varer i ni netter og ti dager. Her feires gudinnen Durgas (eller Shakti) sine ni former. Datoen for festivalen bestemmes av månekalenderen, og ikke den vestlige kalender.
Erik Frisch

Forfatterkarriere

Erik Frisch debuterte som skjønnlitterær forfatter i 1978 på Cappelen forlag.
Hans novelle Pommac ble inntatt i antologien Noveller i Samtiden som ble utgitt på Aschehoug forlag i 1981 med Halldis Moren Vesaas, Idar Stegane og Simen Skjønsberg som redaktører.
Foruten å ha skrevet roman og noveller har Frisch også vært innom dramaet som litterær form, noe som fremgår av bibliografien under. Enakteren Visitten ble oppført på Det Åpne Teater i Oslo (1993). For øvrig har han bidratt med dikt og epistler i det italienske kulturtidsskriftet Inchiostri (1999-2004), og med poesi i det amerikanske litterære tidsskriftet Literary Matters (2014-2016). Forfatteren var æresgjest under poesifestivalen Angeli Nel Cielo De Cilento i Ceraso, Italia i 2007.
I 2008 begynte han å publisere litterære tekster på sin egen blogg.

Liv

Han var samboer med billedkunstneren Eva Lange frem til hun døde 12. mai 2017. Lange og Frisch kjøpte i 1989 forfatterekteparet Annemarta og Johan Borgens kunstnerhjem Knatten på Hvaler, og holdt kunstutstillinger der ved siden av å bruke eiendommen som bolig og atelier.
Syklisk AMP

Syklisk adenosin monofosfat (cAMP, syklisk AMP eller 3'-5'-syklisk adenosin monofosfat er et syklisk nukleotid som fungerer som en såkalt second messenger eller sekundært signalmolekyl i biologiske systemer. cAMP dannes fra ATP og fungerer ved signaloverføring innen en celle.

Historikk

Earl W. Sutherland fikk Nobelprisen i medisin i 1971 for å ha oppdaget virkningsmekanismen til hormoner, spesielt adrenalin, via ’’second messengers’’ – i det aktuelle tilfellet syklisk AMP.
Ozan Tufan

Landslaget

Han ble tatt ut i Tyrkias EM-tropp til EM i Frankrike 2016.
X Factor (Storbritannia)

Bakgrunn

Serien ble sendt første gang i 2004, og bak serien står Simon Cowell, som også er dommer og mentor i den britiske serien. Både grupper og enkeltpersoner kan delta. Finalistene blir delt opp i grupper med et visst antall artister eller grupper i hver. Hver av dommerne får en gruppe, og skal velge ut fire artister/grupper som skal videre, og så fungere som mentorer for disse frem til en vinner er kåret.
Dommere fra begynnelsen var Simon Cowell, Louis Walsh og Sharon Osbourne. I 2007 ble dommerpanelet utvidet med Dannii Minogue, og i 2008 ble Osbourne erstattet av Cheryl Cole. I 2010 hadde Minogue fødselspermisjon, og plassen ble erstattet av gjestedommere frem til 16 finalister var plukket ut. Programleder er Dermot O’Leary.
Popaholic

Popaholic er et musikkalbum med Soda, utgitt i 2002. Dette er bandets siste plate.
Ardleigh Green

Toponymi

Stedsnavnet Ardleigh er en forvanskning av et eldre navn, Haddeleye, i betydningen «rydning på heia» eller «rydning hvor det er lyng», fra angelsaksiske hæth og lēah. Stedet ble fortsatt referert til som Hardley Green så sent som 1883 da dette navnet opptrådte på et kart fra Ordnance Survey. Det opprinnelige navnet er blitt dokumentert på 1300-tallet.
Anna Holmlund

Idrettskarriere

Holmlund fikk bronse i skicross i VM i freestyle 2011 i Dear Valley. Hun representerte landet sitt i Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hun tok bronse. 
Den 19. desember 2016 falt hun og skadet hodet under treningen til verdenscuprennet i Innichen. Hun ble hasteoperert og lagt i kunstig koma ved sykehuset i Bolzano.
William Easterly

Utviklingshjelp

Easterly er skeptisk til store deler av den vestens bistandspolitikk. I boken The Elusive Quest for Growth  analyserer han årsakene til at bistand har feilet i å gi land i tredje verden vekstmuligheter. Han undersøker mange av forsøkene på u-hjelp som har blitt utført siden annen verdenskrig, men som har hatt liten effekt. Blant dem mener han at forsøket på å stryke u-landsgjelden har vært det verste. Han mener at dette har blitt prøvd så ofte, med hyppigere negative enn positive resultater, og etterlyser en ny saumfarelse av prosessene.

Debatt

Easterly har debattert med både bistandskritikeren Dambisa Moyo og med bistandstilhengeren Jeffrey Sachs.
Troppene til VM i fotball 2018

Troppene til VM i fotball 2018 er en liste over samtlige 32 tropper som ble tatt ut til VM i fotball 2018. VM 2018 ble spilt i Russland fra 14. juni til 15. juli 2018. Hver av de 32 nasjonene som deltok i mesterskapet registrerte 23 spillere (20 utespillere og tre målvakter) som skulle delta i VM. 
Den endelige fristen for innsending av troppene var 4. juni 2018. Tre uker før denne fristen hadde hver nasjon mulighet til å kunngjøre en bruttotropp på opptil 35 spillere som grunnlag for den endelige troppen, noe flere nasjoner gjorde. Etter at fristen gikk ut, hadde deltakerlandene kun mulighet for å bytte ut spillere som ble alvorlig skadet etter fristen. Dette kunne gjøres inntil 24 timer før første kamp.
I listen er den oppførte klubben den som de enkelte spillerne sist spilte en offisiell kamp for før turneringen. Alderen på spilleren, samt antall landskamper og mål, er per 14. juni 2018, dagen da VM startet.

Alder

Av de syv tenåringene i turneringen er Australias Daniel Arzani den yngste med sine 19 år, 5 måneder og 10 dager på den første dagen av mesterskapet, og Nigerias Francis Uzoho den yngste målvakten. Med sine 45 år og 5 måneder er Egypts Essam El-Hadary den eldste spilleren og er også den eldste kapteinen. Han er også den eldste spilleren gjennom tidene i et VM. 
Mexicos Rafael Márquez er den eldste utespilleren, og også kun den fjerde spilleren gjennom tidene som har deltatt i fem VM på rad. Den yngste kapteinen i mesterskapet er Englands Harry Kane.
Gjennomsnittlig alder på alle 736 spillerne er nesten 28 år, den eldste gjennomsnittsalderen gjennom tidene.
Max og Moritz

Max og Moritz er hovedpersonene i Max og Moritz - en guttehistorie i sju streker (tysk originaltittel Max und Moritz – Eine Bubengeschichte in sieben Streichen), en serie oppdragende og morsomme bildefortellinger for barn skrevet og illustrert av tyskeren Wilhelm Busch (1832-1908). Verket forteller om rampestrekene til vennene Max og Moritz og ble offentliggjort 4. april 1865. Serien ble siden svært populær, ikke minst i Tyskland, der den har kommet i en mengde utgivelser, også i vår tid. Max og Moritz regnes som en forløper for moderne tegneserier.
I 2009 utkom historiene om Max og Moritz i norsk oversettelse under tittelen Max og Moritz. En historie om syv guttestreker gjendiktet av Gerda Moter Erichsen.

Innhold og form

Max og Moritz beskriver i tekst og tegning sju ville påfunn som to uskikkelige gutter begår mot de voksne rundt seg, og den forferdelige straffen guttene får etterpå.
Historiene fortelles på såkalte knittelvers, som er en nordgermansk verseform med ganske fri rytme, i hver versrad skal det finnes tre eller fire stavelser, som alle avsluttes med enderim eller assonans. Totalt er det syv rampestreker, hver rampestrek har fått hvert sitt vers, tekstsamlingen inneholder også en prolog og en epilog. Moralen i versene er at ondskap ikke er noen god måte å leve på.

Betydning

Fortellingene er gjennomillustrert som en tidlig tegneserie uten snakkebobler og ruteinndeling, og har fått stor betydning som inspirasjonskilde til de eldste moderne seriene, særlig Rudolph Dirks' populære Knoll og Tott.
Max og Moritz har blitt skrevet om til teaterforestillninger atskillige ganger, først og fremst i hjemlandet Tyskland, og også filmatisert.
Serien har også gitt navn til den tyske tegneserieprisen Max-und-Moritz-Preis som ble opprettet sammen med den internasjonale tegneseriemessa Comic-Salon Erlangen i 1984.
Physorhinus

Utseende

Middelsstore, avlange, blanke, rødbrunlige smellere, ofte med gulaktig hode. Antennene er kraftige og litt sagtakkede, pronotum hvelvet med rundede sider. 
Larvene er sylindriske, glatte med en voksaktige overflate og spredte hår, gjerne rød- eller gulaktige. Hodet er noe flatt med fremoverstrakte kjever. Det bakerste leddet har vanligvis et par kraftige utvekster av varierende form. Beina er ganske korte.

Levevis

Storsmellernes larver lever for det meste i morken, død ved. Hva de spiser kan variere – noen arter synes å være hovedsakelig planteetere, andre er rovdyr. Mange arter bruker flere år på larveutviklingen. De voksne billene flyr godt og treffes ofte flygende, på blomster eller i vegetasjonen. I likhet med mange andre arter knyttet til død ved er mange av storsmellerne sjeldne og truede arter.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Amerika nord til det sørvestlige USA, inkludert Galápagosøyene.
RISE Research Institutes of Sweden

RISE Research Institutes of Sweden er en svensk organisasjon av tekniske forskningsinstitutter som samvirker med akademia, næringsliv og samfunn i det svenske innovasjonssystemet. Instituttene i RISE retter seg mot industriell forskning og innovasjon. Noen institutter utfører også utprøving og sertifisering.
RISE-instituttene hadde per 2015 totalt 2 492 ansatte og en sammenlagt omsetning på 3,1 milliarder svenske kroner.

Eierselskapet

RISE Research Institutes of Sweden AB, i dagligtale RISE AB, er den svenske statens selskap for industriforskningsinstitutter. RISE ABs oppdrag er å samle, utvikle og fornye forskningsinstituttene i RISE-gruppen til en internasjonalt konkurransedyktig og effektiv svensk instituttsektor for industriell forskning.
I 1997 ble Ireco Holding AB stiftet av Näringsdepartementet og KK-stiftelsen og ble heleiet av den svenske staten i 2007. Selskapet byttet navn til RISE Research Institutes of Sweden Holding AB i 2009 og fikk samtidig utvidet mandat og vesentlig forsterkede ressurser. I august 2013 byttet eierselskapet navn til RISE AB.
Phlyctaenodes

Utseende

Middelsstore, langstrakte, mørke trebukker. Antennene er tynne og omtrent så lange som kroppen. Pronotum er litt lengre enn bredt, med en skarp tann midt på hver sidekant. Dekkvingene er parallellsidige.

Utbredelse

Artene er utbredt i Australia.
Mills County (Iowa)

Navn

Fylket har navn etter major Frederick Mills som falt i den meksikansk-amerikanske krigen.
Bophuthatswana

Bophuthatswana var en av de bantustaner ("hjemland") som Sør-Afrikas apartheidstyre hadde opprettet for at de opprinnelige sørafrikanske beboerne kunne bo og arbeide i disse land og disse områdene som var under kontroll av hvite afrikanere, men unngå å være egentlige sørafrikanske borgere.
I 1961 hadde den sørafrikanske regjeringen etablert Bophuthatswana, som besto av en rekke spredte landområder, og tildelt det til setswana⁠talende afrikanere som deres hjemland. I 1971 fikk området nominelt selvstyre, innen det i 1977 av afrikanerne ble oppnevnt som en  selvstendig stat. Staten ble ikke anerkjent av  andre land enn Sør-Afrika og den første bantustan, Transkei. Staten eksisterte til apartheidstyret falt  i 1994, da de enkelte landområdene ble integrerte deler av de nye provinsene Freistata, Noord-Kaap og Bokone Bophirima.
Alurnus

Utseende

Ganske store (16-38 millimeter), brede, gjerne brokete fargede bladbiller. De er blant de større artene i denne gruppen. Hodet er lite, pronotum og dekkvingene ganske brede, uten tenner eller knøler. Antennene er ganske tynne.

Levevis

Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Disse artene er for det meste knyttet til palmer.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Mellom- og Sør-Amerika, fra Nicaragua i nord til Argentina i sør.
Cyklotymi

Tilleggssymptomer

Personer med bipolar lidelse har ofte panikkangst, generell angst eller spiseforstyrrelser som tilleggssymptomer. Misbruk av alkohol, beroligende medisiner eller narkotika for å dempe uro og angst er vanlig. Faren for utvikling av misbruk hos ungdom er sterkt økt. En høy andel periodedrankere har bipolar II lidelse. Nøye kartlegging av komorbiditet og misbruk er viktig. Bipolar II-lidelser og syklotymi blir ofte feiloppfattet som personlighetsforstyrrelser. Sterke periodiske svingninger i stemningsleie, søvn, sosial funksjon og prestasjoner kan være indikasjoner på bipolar lidelse.

Selvmordsfare

Suicidalfaren er stor i depressive og blandede faser. Bipolare lidelser deles inn i bipolar I ( T5.6.1 Bipolar I lidelse), bipolar II–III ( T5.6.2 Bipolar II–III lidelse) og syklotymi ( T5.6.3 Syklotymi).

Medikamentell behandling

Antidepressiv medikasjon bør seponeres gradvis.
Antiepileptisk medikasjon som valproat eller lamotrigin har vist god effekt. Ofte vil en kombinasjon av to stemningsstabiliserende legemidler være nødvendig.
Burgundisk

Burgundisk er et utdødd østgermansk språk som ble snakket av burgundere i Burgund i sørøstlige Gallia så sent som 400-tallet e.Kr.
Meget lite er kjent om språket. En del egennavn på burgundere er nedtegnet, og en del dialektord som fortsatt benyttes i området i moderne tid, synes å være avledet fra oldtidens burgundiske språk, men det er ofte vanskelig å skille disse fra germanske ord av annen opprinnelse, og uansett er de moderne formene av ordene sjelden egnet for å gi informasjon av det gamle språket. Det er en del spekulasjon om hvilken innflytelse germansk-burgundisk hadde på moderne frankoprovençalske dialekter i Burgund etter at det franske kongedømmet la provinsen inn under sitt rike.
H. Christian Olsens Eftf.

H. Christian Olsens Efterfølgere er et tidligere Oslobasert selskap best kjent for produktserien av krydder under navnet Black Boy. Selskapet ble etablert i 1926.
Merkevarenavnet Black Boy ble introdusert til det norske dagligvaremarkedet rundt 1952. Den første logoen til Black Boy bestod av en karikert afrikansk gutt. Den logoen ble senere fjernet. Krydderfabrikken Nopal AS fra Elverum tok over H. Christian Olsens Eftf. i 1996, før Rieber & Søn kjøpte Elverum-selskapet i 2003 og sammen med det, merkenavnet Black Boy. Fra september 2010 erstattet Rieber & Søn Black Boy med ny krydderserie under navnet «Toro Krydderiet».
Antoine François Prévost

Liv og virke

Prévost ble født i Hesdin i Artois som sønn av en kongelig tjenestemann. Han kom i skole hos jesuittene i Rouen, og lot seg deretter innrullere i hæren. I ungdomsåra skiftet han mellom tjeneste i hæren og opphold i ulike klostre og religiøse institusjoner, der han samtidig tok til å skrive skjønnlitteratur.
Etter at han fikk utgitt to bind av romankretsen Mémoires et aventures d’un homme de qualité qui s’est retiré du monde (Memoarer og opplevelser av en hedersmann som har trukket seg tilbake fra verden) i 1728, ble det utstedt kongelig arrestordre på han, og han måtte flykte til London. Under sine år i eksil tok han navnet Prévost d'Exiles. Han utga tre nye bind av romanserien Mémoires et aventures d’un homme de qualité; det siste av disse var Histoire du chevalier des Grieux et de Manon Lescaut (1731), som han i dag er mest kjent for. Historia om ridder des Grieux' kjærlighet til en fallen kvinne vakte anstøt hos myndighetene i hjemlandet, og boka ble vedtatt offentlig brent i Paris.
I London begynte han i 1733 å gi ut tidsskriftet Le Pour et contre, som hovedsakelig dreide seg om engelsk litteratur og kultur, etter modell av Joseph Addisons og Richard Steeles The Spectator. Le Pour et contre fortsatte å komme ut regelmessig til 1740. I 1734 kom det til forlik med geistligheten i hjemlandet, slik at han kunne vende tilbake, protesjert av prinsen av Conti.
I de følgende åra skrev han skiftevis skjønnlitteratur og historiske framstillinger. I åra 1735 til 1740 utga han det monumentale Histoire générale des voyages i 15 bind, og i 1740 kom Histoire d’une Grecque moderne. Han begynte også å oversette engelske romaner til fransk.
Lady in the Water

Handling

Filmen er basert på en godnatthistorie Shyamalan brukte å fortelle sine egne unger da de var mindre. Her møter vi Cleveland Heep (Paul Giamatti) hvis liv kommer til å forandre seg i løpet av én kveld. Han oppdager en mystisk skikkelse i vannet ved navn Story (Bryce Dallas Howard) som over lengre tid har levd i gangene under bassenget. Hun viser seg å være en nymfelignende skikkelse med spesielle evner og en fremtid, som på en eller annen måte er knyttet til beboerne i bygården Cove. Men etter å ha fullført sitt livsoppdrag må hun finne veien hjem, og med onde skikkelser rundt hver krok, skal dette vise seg å bli vanskeligere enn først antatt...
Peter Reimers

Arbeider og motiv

Han reiste rundt og malte i kirker, særlig altertavler. Han utførte flere kunstverk sammen med Thomas og Lauritz Snekker.
Hans første sikre arbeid i Norge er fra Kinsarvik og er datert 1607. Han kan etter dette følges år for år gjennom signerte malerier i kirkene på Agder, Jæren og Ryfylke. 
Maleriene har ofte tekster som er bevisst plassert, og viser at han må ha samarbeidet med teologer. Reimers brukte kobberstikk og tresnitt fra 1500-årene som forelegg og i rammene om bildene finnes manierismens typiske rullverksmotiver. Reimers bruker få motiver. Ofte gjengir han de kristne dydene. Et annet mye brukt motiv er korsfestelsen.
Han er også kjent for portretter blant annet av biskop Jørgen Erikson og Peder Claussøn Friis. Portrettet av Jørgen Erikson henger i Hjelmeland kirke, og oppgis å være fra 1589, og regnes som Norges eldste bevarte portrettmaleri. På bildet er året 1589 påført at Jørgen Erikson da var 54 år gammel. Det kan være at Peter Reimers har malt det senere basert på et eldre bilde, eller så må han ha vært i Rogaland langt tidligere enn det vi ellers har kilder om.  Det er også et portrettet av Jørgen Erikson i Stavanger domkirke der Jørgens Eriksons dødsår 1604 er oppført. Bildet er da yngre enn 1604.

I Stavanger

Reimers bosatte seg i Stavanger i regnskapsåret 1612-1613. Han omtales da som Peither Kontrafeier. Maleriene før 1612, må han ha laget mens han bodde et annet sted enn Stavanger. Stavanger Museum har en utstilling som viser hvordan en ser for seg at Peter Reimers verksted kan ha sett ut i 1620. 
Reimers bodde i Stavanger og døde som en aktet borger. Han var blant annet julefogd. 
Han etterlot seg mer enn 40 større og mindre kirkearbeider. Reimers var både kunstmaler, dekorasjonsmaler og portrettmaler, det vil si at han utførte arbeider over alt i kirkerommet, han malte og dekorerte blant annet altertavler, prekestoler, døpefonter og veggflater.
Han var i live i 1626, men var død før 12. juni 1628. Peter Reimers hadde i 1629 ei enke som het Margrete. Han var trolig far til kontrafeiereren Daniel Petersen Reimers og soknepresten Henrik Petersen Reimers, begge bosatt i Stavanger.