Politikk i Mosjøen

Politikk i Mosjøen lar seg dele inn i to perioder: tiden mellom 1876 og 1961, da Mosjøen var bykommune, og tiden etter at Mosjøen gikk inn i Vefsn kommune.
Som bykommune hadde Mosjøen for det meste borgerlig styre. Mellom 1890 og 1898 var Venstre det dominerende partiet i lokalpolitikken. Deretter overtok Høyre, som hadde sterk støtte i avholdsfolket. Til slutt ble avholdsfolket så store at de selv tok makten. Mellom 1911 og 1916 styrte de byen gjennom Fremskridtspartiet. Etter dem fulgte motstanderen Borgerpartiet, et konservativt parti som nesten uavbrutt mellom 1917 og 1937 satt ved makten. Fra 1920-årene hadde arbeiderbevegelsen sakte begynt å få innpass, men det var ikke før i 1937-valget at Arbeiderpartiet vant flertall i bystyret. Med unntak av årene 1941–1945 forble dette partiet dominerende.
Etter at Mosjøen i 1962 ble innlemmet i Vefsn kommune ligger byen under et kommunestyre som tradisjonelt er dominert av Arbeiderpartiet (43,8 prosents oppslutning i 2011-valget). Byen utgjør pr. 2011 tre av valgkretsene i kommunen, nemlig Mosjøen, Olderskog (sør) og Halsøya (nord).

Bakgrunn

Den formelle prosessen som skulle lede til at Mosjøen ble bykommune og dermed selvstendig politisk enhet begynte den 8. desember 1868, da Vefsns ordfører Anders Persson Alsgaard fikk i oppdrag «at indgaa til H.M. Kongen med underdanigst Andragende om, at det for det nu forsamlede Storthing maa blive fremsat Kgl. naadigst Proposition om at Storthinget ved Lov bestemmer at Strandstedet Mosjøen i Vefsen Herred gives Kjøbstad eller Ladesteds Rettigheder». I sitt skriv til kong Karl IV trakk Alsgaard blant annet frem stedets betydelig vekst i folketall, bebyggelse og næringsliv. Den 1. januar 1876 ble Mosjøen skilt ut fra Vefsn som egen bykommune, ett år etter at kong Oscar II hadde skjenket stedet losse- og ladestedsrettigheter. Samtidig tiltrådte bystyret, som var blitt valgt den 30. oktober 1875.

Borgerlig styre (1876–1889)

Mosjøens første ordfører ble handelsmann Andreas Bech Jürgensen. Bystyret bestod hovedsakelig av handelsmenn og håndverkere, og disse mennene med borgerlig samfunnsbakgrunn innehadde det meste av makt og innflytelse i byen. Det første bystyret talte seks handelsmenn, fire snekkere/tømmermenn, to lærere, en gullsmed, en urmaker, en byggmester og en glassmaker.
Mellom 1876 og 1899 var aktørene i lokalpolitikken partiuavhengige. Først etter dannelsen av Venstre og Høyre i 1884 begynte uformelt et skille mellom venstremenn og høyremenn å dannes. Den første ordføreren med formell partitilhørighet var postmester Erik Bathen, valgt i 1898 for Høyre. Likevel var forgjengerne i 1890-årene, Ole Elnan og Fredrik Havig, åpne tilhengere av Venstre.

Venstre (1890–1898)

Fra 1890-årene var bevegelsen rundt Venstre dominerende i lokalpolitikken i Mosjøen. Deres stilling på denne tiden beskrives som nesten enerådende. Likevel hadde byen så mange høyremenn at de til en viss grad kunne gjøre seg gjeldende. I en artikkel i Aftenposten i 1893 omtalte en høyremann Mosjøen som «Radikalismens værste Rede i Nordland». Bygdene i Vefsn ble av en venstremann beskrevet som gode venstrebygder. Den brede sympatien for Venstre vises ikke minst i det at lokalpartiet Vefsn Venstre er eldre enn morpartiet, idet grunnleggelsene fant sted henholdsvis den 20. oktober 1883 og den 28. januar 1884. Likeledes beskrev i 1904 den sosialistiske agitatoren Anton Kalvaa Mosjøen som «et mørkt fastland» i henseende til toleranse for sosialismen.

Høyre (1899–1910)

Etter bystyrevalget i 1898 ble makten i Mosjøen overtatt av en koalisjon av Høyre og avholdsfolk. Denne høyrevendingen i lokalpolitikken var begynt allerede i 1896. Mange av Høyres velgere var håndverkere. Disse var aktive i avholdsbevegelsen og det misjonerende miljøet i byen. Håndverkerne samlet seg dessuten i Mosjøen Haandværkerforening av 1898 slik handelsmennene tidligere hadde gått sammen om Mosjøen Handelsstandsforening av 1882.
Ved bystyrevalget i 1910 gikk Mosjøen over fra flertallsvalg til forholdstallsvalg.

Fremskridtspartiet (1911–1916)

Den tidlige lokalpolitikken i Mosjøen fulgte ikke først og fremst partipolitiske skiller. Fra 1890-årene og frem til 1919 var det avholdssaken som skapte strid og gruppedannelser.
Fra å støtte Høyre utviklet avholdsbevegelsen seg til å bli en selvstendig maktgruppe gjennom Fremskridtspartiet. Mellom 1911 og 1916 dominerte dette partiet lokalpolitikken i byen. Ved valget i 1910 ble Fremskridtspartiet det nest største i bystyret, med åtte mann og ordfører. Det gjentok seg i 1913, da partiet fikk ni mann, noe som gjorde partiet til byens største og gav flertall i bystyret. Noe av grunnen til Fremskridtspartiets store oppslutning var foruten avholdssaken at partiet støttet planene om ny og større havn, noe som den konservative konkurrenten Borgerpartiet motsatte seg.
Før bystyrevalget i 1916 var Fremskridtspartiet mer eller mindre oppløst. Avholdsbevegelsen stod da frem under et nytt parti, Afholdspartiet, som ved 1916-valget tok fem seter i bystyret. 1919-valget var det siste som Afholdspartiet stilte liste til, og én mann ble da valgt. Dette markerte slutten på alkoholaktivismen som da i nærmere 25 år hadde vært dominerende i lokalpolitikken. Avholdssaken i seg selv stod fortsatt sterkt, og i folkeavstemningen om brennevinsforbud i 1919 stemte i Mosjøen 512 for (76 prosent) og 161 mot (24 prosent). Velgere tillot ingen større avvik fra den restriktive linjen i alkoholpolitikken, som varte frem til 1950-årene.

Borgerpartiet (1917–1937)

Borgerpartiet (senere Borgerlig Samlingsparti) ble grunnlagt den 9. oktober 1910. Borgerpartiets fremste kampsaker var å bekjempe alkoholforbud og sosialister. I avholdssaken var Fremskridtspartiet partiets motstander.
Borgerpartiet bestod i begynnelsen av personer som partipolitisk kunne ha tilhørt både Høyre og Venstre. Nordlands Folkeblad skrev i 1913 at partiet hadde både «venstremænd og høiremænd, riksmaalsmænd og maalmænd». Den liberale delen av partiet gikk gradvis over til Venstre, slik at Borgerpartiet utviklet en mer konservativ profil.
Fra 1917 ble Borgerpartiet gradvis det dominerende partiet i Mosjøen. Mellom 1917 og 1937 satt de mer eller mindre uavbrutt ved makten. Til sammenlikning varte Venstre-perioden i åtte års tid og Høyre-perioden i litt over ti år. Med unntak av årene 1924 og 1926 innehadde de ordførervervet fra 1922 og til 1937. Borgerpartiet forble en langvarig og stabil politisk aktør i lokalpolitikken.

Arbeiderpartiet (1938–1941)

Mosjøen og Vefsn Arbeiderparti (Arbeiderpartiet) ble til en gang i eller før 1909. Allerede til bystyrevalget i 1907 hadde arbeidere i byen stilt med egen liste, men uten å oppnå sete. Partiet forble ubetydelig i byen, noe som blant annet viste seg ved valget i 1910, da Borgerpartiet fikk ti, Fremskridtspartiet åtte og Arbeiderpartiet to seter i bystyret. Motsetninger mellom medlemmer i byen og medlemmer på landet gjorde at partiet i 1912 ble splittet, hvoretter partiets navn ble forandret til Mosjøen Arbeiderparti. Mosjøen Arbeiderparti gikk snart i oppløsning, og ingen liste ble stilt til bystyrevalget i 1913. Arbeiderbevegelsen i Mosjøen var på begynnelsen av 1900-tallet lite levedyktig.
Mosjøen Arbeiderparti – det var et nytt parti, og ingen fortsettelse av det forrige – ble grunnlagt den 16. oktober 1915. Ved bystyrevalget i 1916 fikk partiet tre seter. Ved 1919-valget ble Arbeiderpartiet med sju mann den største gruppen i bystyret, men denne stillingen var ny og ustabil, og det gikk nedover igjen.
Folkepartiet var et noe spesielt parti som opptrådte ved valgene i 1919 og 1922. Det samlet både borgere og arbeidere, samt folk fra begge sider i avholdssaken. Folkepartiet tolkes som et parti med moderate sosialdemokrater som frem mot og under striden om Moskva-tesene hadde brutt med Arbeiderpartiet. Ved valget i 1922 fikk de fire mann inn i bystyret, hvorav tre oppfattes som sosialdemokrater. I den motsatt enden oppstod Mosjøen Kommunistparti (stiftet den 23. mars 1924) med bare tre-fire medlemmer i partiet. Ellers fantes Mosjøen og Vefsn Socialdemokratiske Arbeiderparti (stiftet den 21. september 1924). Størrelsesforholdet mellom sosialdemokratiske Arbeiderpartiet (Sosialdemokratene) og revolusjonære Arbeiderpartiet viste seg ved stortingsvalget i 1924, da de nevnte partiene fikk henholdsvis 95 og 192 stemmer i Mosjøen. Etter at revolusjonære Arbeiderpartiet brøt med Komintern og slo seg sammen med sosialdemokratiske Arbeiderpartiet ble også de to lokalpartiene i Mosjøen forent, noe som skjedde den 20. februar 1927.
Ikke før i 1937-valget fikk Arbeiderpartiet flertall, noe som fra 1938 gav Mosjøen dets første flertallsordfører fra dette partiet, nemlig baker Carl Johansen. Den første var skogforvalter Otto Bugge i 1924. Samtidig fikk Mosjøen bystyre sitt første kvinnelige medlem, som var Astrid Alnæs Knudsen. Etter dette forble Arbeiderpartiet det dominerende partiet i Mosjøen, bare avbrutt under den nasjonalsosialistiske okkupasjonen i årene 1940–1945.

Nasjonal Samling (1941–1945)

Den 11. mai 1940 ble Mosjøen inntatt av tyske tropper. Som den største og viktigste byen på Helgeland ble Mosjøen tyskernes hovedkvarter. Den 18. juli gjennomførte bystyret sitt første møte etter invasjonen. Bystyrets valgtid gikk ut ved slutten av året, men ble forlenget på ubestemt tid. Samtidig ble Mosjøen bystyre omdøpt til Mosjøen byting, og ordfører og varaordfører ble ikke lenger valgt, men oppnevnt. For Mosjøens del ble ingen NS-mann oppnevnt; den forrige ordføreren fikk fortsette fra januar 1941. Først i august fikk byen ordfører med bakgrunn i Nasjonal Samling (NS). Under okkupasjonsårene stelte NS i stand noe nasjonalsosialistisk politisk organisering med møter, markeringer og slikt. Deltakerne skal for det meste ha vært tropper og tilreisende arbeidsfolk, idet mosjøværinger tok avstand fra NS.

Arbeiderpartiet (1945–1961)

Etter frigjørelsen gjenopptok den valgte ordføreren fra 1940 sitt verv inntil nyvalg kunne avholdes. Ved valget i 1945 ble Arbeiderpartiet og Venstre de to største partiene i byen. For siste gang stilte Borgerlig Samlingsparti. Ved dette valget kom også Norges Kommunistiske Parti inn i bystyret, men mellom valgene i 1947 og 1951 sank partiets oppslutning, og i 1955 var partiet forsvunnet. Fra og med bystyrevalget i 1947 bestod bystyret hovedsakelig av to blokker, nemlig Arbeiderpartiet på den ene siden og jevnstore Høyre og Venstre på den andre.
På denne tiden forsvant det særegne partipolitiske landskapet i Mosjøen. Etter bystyrevalget i 1947 var Høyre tilbake etter mange års fravær, og etter valget i 1955 var for første gang Kristelig Folkeparti i bystyret.