Verdensutstillingen i Jamestown (1907)

Sewell's Point: prominent, historisk, men isolert

Med valget av Sewell's Point, et prominent, historisk, men isolert område, viste Jamestown Exposition seg å bli et logistisk mareritt å komme til over land for utviklingen av utstillingen. Nye veier måtte bygges til området. To eksisterende trikkelinjer trengte å bli forlenget en betydelig strekning til området. Den østlige delen av den nybygde Tidewater Railway (som snart skulle å bli en del av kulltransporterende Virginian Railway) tatt i bruk tidligere enn planlagt, og det lokale selskapet Norfolk Southern Railway besluttet å øke passasjerkapasiteten på Tidewater Railway betydelig for å forberede seg til å flytte de tusenvis av daglige deltakere som var forventet. Langs kysten måtte nye brygger bygges for å kunne levere leveranser til utstillingens bygninger. Hoteller måtte bygges for å håndtere de millioner av forventede besøkende til utstillingen. Dårlig vær bremset alt.
Et annet stort tilbakeslag var dødsfallet til Fitzhugh Lee. Han døde i 1905 mens han var i New England for å samle handel for utstillingen. Henry St. George Tucker, en tidligere kongressmann fra Virginia, etterfulgte ham. Forretningsmannen David Lowenberg fra Norfolk organiserte det meste av driften som generaldirektør.

Leire, lavt fremmøte, rasistisk kontrovers

Åpningsdagen var 26. april 1907, eksakt 300 år etter Admiral Christopher Newport og hans gjeng av engelske kolonister gjorde deres første landgang i Virginia på stedet hvor den søndre strandlinjen av Chesapeake Bay møter Atlanterhavet og takket gud, plantet ett kors og navnga området Cape Henry. I løpet av den neste dagene og ukene fant de og utforsket havnen kjent som Hampton Roads og seilte oppover elven på den største sideelven, James River, for til slutt velge Jamestown til å begynne den første bosetningen.
Utstillingens første dag hadde sine problemer. Bare en femdel av det elektriske lyset kunne være slått på, og krigsstirekreasjonsområdet var langt fra ferdig. Byggingen av den offentlige bryggen gjorde at mye av grunnen i sentrum av utstillingen ble en gjørmete suppe. Av de 38 sentrale bygninger og verksteder som utstillingsselskapet hadde planlagt for utstillingen, hadde bare 14 blitt ferdigstilt før åpningsdagen – brannstasjonen og strandpromenaden var blitt ferdig i løpet av de to siste dagene. Selskapet klarte ikke å fullføre to planlagte bygg, de «Historic Art and Education»-bygningene, var ikke engang ferdig ved avslutningen av utstillingen i november.
Blant de prominente besøkende var President Theodore Roosevelt, som åpnet utstillingen og  
ledet den sjømilitære oppvisningen. Etter åpningen dagen, falt oppmøte kraftig, og aldri igjen ble deltakeranslaget oppnådd. «The Exposition Company» hadde opprinnelig lobbiet den føderale regjeringen for $1.640.000, og fikk et lån for en ekstra million, som skal tilbakebetales ved hjelp av pant på 40% av ingangsbillettene. Når publikum ikke kom som forventet – utstillingen tiltrekte i gjennomsnitt 13 000 besøkende daglig, hvorav kun 7 400 var betalende besøkende – var ikke selskapet i stand til å betale mer enn $140.000 av millionlånet. Utstillingen begynte å tiltrekke seg negativ oppmerksomhet i pressen så tidlig som i januar før det åpnet, da en splittelse mellom medlemmene i planutvalget ble offentlig. Pressen som kom for åpningsdagen fant området uferdig, hotellene overpriset og transporten som ble tilbytt mellom utstillingen og nærliggende byer utilstrekkelig.
Men etter som tid gikk, forbedret ting seg og deler av arrangementet ble spektakulært. Planleggerne spurte hver stat i unionen til å bidra med en bygning til utstillingen. Mens noen av disse bygningene tilbød utstillinger av statenes historie og industri, andre først og fremst fungerte som en slags ambassader for besøkende fra staten, gir stuer og gjestetjenester. Mangel på interesse eller midler forhindret deltakelse for alle, men 21 delstater finansiert hus, som bar deres navn: Pennsylvania House, Virginia House, New Hampshire House, North Carolina House, etc. Under utstillingen, var enkelte dager var satt av til å hedre statene enkeltvis. Guvernøren i hver stat som regel deltok for å hilse besøkende til statens hus på i disse dager. Den 10. juni 1907, «Georgia Day», Theodore Roosevelt returnerte til utstillingen, holdt en tale på trappen til Georgia Building, som hadde vært modellert etter sin mors familiehjem.
Det 1,4 km² stedet inkluderte en 37 ganger 18 m modell av Panamakanalen, et show med ville dyr, et ville vesten show og en gjenskapning av det da nylige jordskjelvet i San Francisco.
Trolig den mest populære attraksjonen var en gjenskapning av slaget om Hampton Roads, det første slaget mellom to panserede krigsskip, USS «Monitor» og CSS «Virginia», som hadde hendt innen synsvidde av Sewell's Point 40 år tidligere under den amerikanske borgerkrigen. Utsiden av Merrimac-Monitor bygningen så litt ut som et krigsskip, mens interiøret inneholdt en stor, rund utstilling som beskrev slaget. (Opprinnelig bygget på de utbrente skroget av USS «Merrimack», navnet på krigsskipet, som hadde tjent Konføderasjonen som CSS «Virginia» i det berømte slaget av Hampton Roads ble til slutt en kilde til fortsatt forvirring. I årene etter krigen, ble navnet Merrimac det bedre anerkjente navnet).
Jernbanene laget en forseggjort presentasjon. Chesapeake and Ohio Railway (C&O) viste hele F.F.V. passasjertog, Det var en New York Central (NYC) elektrisk lokomotiv som ble vist, en del av deres Grand Central Station moderniseringsprosjekt i New York City. For ikke å være dårligere, brakte Pennsylvania Railroad (PRR) en faktisk 7 meter i diameter del av sin nye East River Tunnel. Den samme delen ble senere installert under vann som en del av koblingen til den nye Penn Station i New York City, med en innskrift som sa at den hadde blitt vist på Jamestown Exposition.
Det var også nyere bilmodeller, «autoboats», elektriske biler og Lokomobil, hver på sitt høyeste utviklingstrinn.
Utstillingen var kanskje mest kjent for visning av militære dyktigheter; krigsskip fra mange nasjoner, inkludert de seksten slagskipene til USA, deltok i en maritim fremvisning, og alle slags modernt militært utstyr ble fremvist.
En kontroversiell del av utstillingen var dens «Negro Building», designet av W. Sydney Pittman, og som angivelig viser fremdriften av afro-amerikanere, men som ble anklaget for å være en «Jim Crow hendelse», og kritisert av W. E. B. Du Bois og T. Thomas Fortune. I et brev til å appelere til fornuft forklarte DuBois at «... negrene skal være atskilt i praktisk talt alle ting og skal behandles som en egen kaste og at jeg er imot. Hvis separasjonen var frivillig fra den fargede befolkningen så ville det være en annen ting, men for dem å akseptere Jim-Crowism og deretter jobbe for å gjøre utstillingen en suksess er en ting som jeg ikke tror.» Mens Dr. Booker T. Washington var invitert og deltok som en fremtredende gjest, ble mange afro-amerikanere minnet på den økende bølgen av Jim Crow-lovene som ble mer innflytelsesrike i sør, som at de ble forbudt ved lov å benytte restaurantene på utstillingen.
Mens, andre svarte så «Negro Building» som et fremskritt. Organisatoren Giles B. Jackson følte at inkluderingen av utstillingen i en egen «Negro Hall» tillot for større variasjon og fullstendighet i presentasjon, og at separasjonen tillot utstillingen å bedre synliggjøre resultatene av afro-amerikanere som afro-amerikanere. En egen bygning tillot utstillingen til å bli mer «generell og omfattende» enn samlinger holdt i andre bygninger, og viste svartes «kapasitet som produsent og skaper av alt som har blitt gjort av andre raser». For denne gruppen – mange av dem var middelklasses sørstatssvarte, representerte «Negro Building» et fremskritt som få sørstatshvite trodde var mulig – bygningen var arkitekturmessig ellegant, designet og bygget av svarte, med midler innsamlet av svarte.
Utstillinger fra både yrkesmessig og klassisk svarte utdanningsinstitusjoner var representert. Mens utstillingen var selv en pengtaper og latterliggjort av mange i pressen, oppnådde Negro Hall nesten universelle ros. Det var den eneste utstillingen besøkt av presidenten i et av hans besøk. Det kanskje mest interessante, mens Slosson rapporterte at selv leverandører på krigsstien åpent klaget om å ta et bad på hele utstillingen, bankfilialen i Negro Hall, en filial av en lokal afro-amerikansk institusjon, fikk det eneste overskudd under utstillingen. De gjorde $75.731,87 i forretninger i løpet av messen. Et av midtpunktene i bygningen var en serie av dioramaer av Meta Vaux Warrick Fuller, en sort kvinne fra Philadelphia. Dette var det første kunstverket gjort av en afro-amerikansk med føderal finansiering.
Mark Twain og Henry H. Rogers besøkte også utstillingen. De ankom i Rogers yacht Kanawha.   Den aldrende Twains humoristiske tale var dels en innføring av kontreadmiral Purnell F. Harrington, tidligere kommandant av Norfolk Navy Yard. Twain sa «I mine bemerkninger i velkomsten av admiral Harrington, jeg kommer ikke til å gi ham komplimenter. Komplimenter gjør en mann alltid flau. Du vet ikke hva du skal si. Det inspirerer deg ikke med ord. Det er ingenting du kan si som svar på en kompliment. Jeg har blitt komplimentert meg selv veldig mange ganger, og de gjør meg ​​alltid forlegen. Jeg alltid føler de har ikke sagt nok.» Senere den sommeren, returnerte Twain og var æresgjest på Robert Fulton Day, som en erstatning for den skrantende tidligere to ganger USAs president Grover Cleveland.
Muligens utstillingens mest imponerende fremvisning var på vann i stedet for på land. Skip fra to skvadroner ledet av admiral Robley D. Evans dannet en kontinuerlig tilstedeværelse utenfor Sewell's Point. På åpningsdagen, var det en internasjonal flåte av 51 skip. Samlingen inkluderte 16 slagskip, fem kryssere og seks destroyere. Flåten ble igjen i Hampton Roads etter utstillingen lukket og ble president Theodore Roosevelts Great White Fleet under admiral Evans, som turnerte kloden som bevis av landets militære makt.
I tillegg til skip ankret ved Hampton Roads, utstillingen hadde en campingplass tilstrekkelig til å huse til fem tusen soldater. Militære og «semi-militære» menn i uniform fikk tilgang for prisen av en enkelt dags inngangsbillett, femti cent, og fikk tillatelse til å komme og gå etter det, så lenge de lå i leiren på utstillingsområdet og ekserserte regelmessig på paradeplassen. Denne praksisen ikke bare står for en rekke av de 43% av folket som ble telt inn daglig på utstillingen som ikke-betalere, men må også forstås som en praksis som ga underholdning og tiltrekning til utstillingen.
USA ga ut en serie på tre frimerker i forbindelse med utstillingen. 1-cent valøren portretterte kaptein John Smith, 2-cent valøren grunnleggelsen av Jamestown og 5-cent Pocahontas.

Prestasjoner – økonomisk tap, begynnelsen på en stor marinebase

Når utstillingen stengte, den 1. desember 1907, hadde den vært en økonomisk fiasko som tapte flere millioner dollar. 3 millioner hadde sett utstillingen, en masse mennesker, men bare en brøkdel av de store tallene lovet av prosjektpartnerne. Men den tjente en amerikansk hensikt og spesielt for Norfolk og Hampton Roads.
Nesten hvert kongressmedlem og senator med innflytelse hadde deltatt på utstillingen, og plasseringen på Sewell's Point var fremtredende vist. Sewell's Point, av marinebetydning i den tidlige amerikanske borgerkrigen, hadde nesten glemt siden kort tid etter sitt bombardement og gjenforening i Unionens hender i 1862.
Admiralene i Norfolk oppfordret etableringen av en marinebase på utstillingsområdet. Men nesten 10 år skulle gå før ideen, gitt stimulans fra første verdenskrig, skulle bli en realitet. Den nye marinebasen ble hjulpet av de forbedringer som var igjen fra utstillingen, den strategiske beliggenheten ved Sewell's Point på Hampton Roads og ​​tilgjengeligheten av i stor grad ledig land der. En annen gunstig faktor var at kull bryggen og lagringtomta til Virginian Railway (VGN), bygd av William N. side og Henry H. Rogers, og fullført i 1909, var umiddelbart ved siden av utstillingsområdet. Den velkonstruete VGN var en verdifull lenke direkte til stenkullet i det sørlige Vest-Virginia som marinen sterkt foretrakk for sine dampdrevne skip.
28. juni 1917 satte president Woodrow Wilson av $2,8 millioner for landoppkjøp og oppføring av lagerbygninger og havner for det som skulle bli Naval Station Norfolk. Av de 1,9 km² som opprinnelig ble anskaffet, hadde ca 1,5 km² vært det tidligere Jamestown Exposition-området. Militærets eiendom ble senere utvidet mye mer. Det tidligere Virginian Railway kullkaier, land og et tilstøtende lagringsområde for kull eid av Norfolk & Western Railway (som fusjonerte med VGN i 1959) ble lagt til i 1960- og 1970-årene. Faktisk så dekker basens område nå over 16 km², og er den største marinebase i verden.
Noen av utstillingsbygningene som ble overtatt av United States Navy og være i bruk pr 2006, primært som admiralskvarterer for orlogsstasjonen. Tretten av statshusene kan fortsatt sees på Dillingham Boulevard ved Naval Station Norfolk, på det som har blitt kalt «Admiral's Row". Pennsylvania House, som gjennom den første delen av det 20. århundret fungerte som Officer's Club, senere tjenestegjorde som Hampton roads naval museum i mange år før den ble flyttet i 1994 til Nauticus, The National Maritime Center på havnen i Norfolk.