google/wiki40b huggingface dataset:
Chelicere

Chelicere eller «gripetengene» (Chelicerae), er et par ekstremiteter (utvekster) på siden av munnåpningen hos edderkoppdyr, hesteskokrabber og havedderkopper. Hver av chelicerer har oftest én, noen ganger flere klør hver, de er spisse og ofte med tagger eller tenner. De blir brukt til å holde eller gripe maten. De finnes i stedet for mandiblene, eller overkjevene, slik som hos de fleste andre leddyr. Chelicere brukes ikke til å tygge eller knuse maten, på den måten som mandiblene ofte blir brukt.

Tre hovedtyper

Det er tre hovedtyper av Chelicere, lommekniv-typen, sakse-typen og den tre-leddede.

Lommekniv-typen

Hos edderkopper kan kloen sammenlignes med en lommekniv, der knivbladet kan foldes inn i håndtaket. Edderkoppene er systematisk inndelt etter hvordan denne kloen folder seg sammen. Hos Mygalomorfe edderkopper (Mygalomorphae), som er forholdsvis primitive edderkopper er giftklørne store og vendt slik at klørne vender bakover, ikke innover, de angriper ved å hugge eller spidde byttet, ikke ved å bite. Hos Araneomorfe edderkopper (Araneomorphae) som kan kalles «høyere edderkopper» eller noen ganger «ekte edderkopper», er giftklørne vendt innover mot hverandre, mot kroppsaksen. De biter byttet og kan holde det fast.
Et særtrekk ved edderkoppene er at chelicerene, er hul og inneholder (eller er koblet til) gift kjertlene, som brukes til å injisere gift inn i byttet, for å lamme det. Det finnes noen meget få edderkopparter som mangler giftkjertler, men dette er en sekundær egenskap. Chelicere brukes også til å sprøyte fordøyelsesveske inn i byttet, for at det skal løse seg opp. Dette gjelder dyr, som edderkopper, som er avhengig av flytende føde.

Sakse-typen

En slags saks-formet Chelicere finnes hos mosskorpioner og Solifugae, de består av to segmenter fungerer «noe likt» en saks.

Den tre-leddede

Den mest primitive av Chelicere-typen er tre-leddet og forekommer hos edderkoppdyrene i gruppene skorpioner og vevkjerringer. De finnes også hos Chelicerata, i gruppene Xiphosura og Eurypterida.
Sergius II

Sergius II. (født ca 790 i Roma; død 27. januar 847 i samme by) var pave fra 844 til sin død i 847.

Bakgrunn

Sergius stammet fra en adelsfamilie som frembragte i alt tre paver. Han fikk sin oppdragelse i schola cantorum. Han ble i sin samtid tidlig betraktet som en av kirkens viktigste og mest lovende menn. Under pave Paschalis I (817–824) ble han gjort til kardinalprest ved Santi Silvestro e Martino ai Monti, og hans forgjenger pave Gregor IV. eleverte ham til det innflytelsesrike embede som erkeprest.

Pave

Etter pave Gregors død ble Sergius under bifallsytringer fra kirkens fremste utpekt til den neste pave. Men dette ble ikke akseptert av en dekan ved navn Johannes, som med støtte fra en bred folkemengde også higet etter paveverdigheten. Etter voldelige utskeielser ble Johannes forvist til et kloster, og Sergius kunne ta fatt på sin pavelige emnedsgjerning.
Vurderingene om pave Sergius' karakter spriker. I forskjellige edisjoner av Liber Pontificalis blir han beskrevet på motstridende vis: I en utgave som bare er fragmentarisk overlevert, hevdes det at Sergius foretrakk å vie seg til de kjødelige nytelser og overlot embedspliktene til sin lillebror Benedikt (at var for glad i mat til å ha noen smak for embedsaffærer). Dessuten skal ha vært sterkt plaget av gikt, noe som svekket han både på kropp og sinn. De andre utgaver står i kontrast til dette. Den vitenskapelige forskning heller mot at det er de utgaver som tegner et mer positivt bilde, stemmer best.
Kort etter til tiltreden havnet pave Sergius i konflikt med keiser Lothar I, som mente sine interesser forbigått, og derfor sendte sin sønn Ludvig II med en hær mot Roma. Det lyktes pave Sergius i siste minutt å dempe konflikten og forhindre en væpnet strid om Roma. For videre å sikre freden kronet han Ludvig II til konge og gav den keiserlige rådgiver Drogo, som var biskop av Metz, pavelig gesandtverdighet for  Øst- og Vestfrankerriket.
Kort før sin død måtte pave Sergius oppleve et heftig angrep fra sarasenerne på Roma; den gamle Peterskirken og basilikaen Sankt Paul utenfor murene ble sterkt beskadiget. De angrep også Portus og Ostia i august 846. Under angrepet kunne han bare (likesom folket i Roma) se hjelpeløst på det hele mensd de skjulte seg bak de aurelianske murer. Paven hadde fått forvarsel om angripernes komme, og ble senere klandret for ikke straks å ha foretatt adekvate forsvarstiltak. Det var til slutt bymuren som hindret angriperne å legge selve byen øde.
Pave Sergius II ble begravet i Peterskirken.
Proeme

Utseende

Middelsstore, avlange trebukker, ganske variable i fargen. De kan være gulbrune, rødoransje og svarte, eller rødlige med mørke dekkvinger. Noen av artene etterligner trolig giftige biller i familien rødvinger (Lycidae). Antennene er tynne og lengre enn kroppen. Pronotum er rundet, kraftig innsnevret ved roten. Dekkvingene er jevnbrede eller utvidet bakover (det siste hos de artene som etterligner Lycidae). Beina er middels lange, lårene slanke.

Utbredelse

Slekten er vidt utbredt i Sør-Amerika.
Kjetil Høngs saga

Handling

Handlingen tar utgangspunkt i storbonden Hallbjørn halvtroll som bor på slektens hovedsete på øya Ramsta i Namdalen. Tilnavnet halvtroll henspiller på at hans mor var samisk. Hallbjørn var far til Kjetil, som i starten framstilles som en udugelig askeladd med tilnavnet «Ramstatosken». Men Kjetil vokser til og blir sterk, og sagaen varter opp med at han overvinner jotner, troll og gygrer. Tilnavnet sitt - høng - betyr hanlaks. Han får dette tilnavnet etter en vidløftig fisketur hvor han overvinner jotner. Under en dristig ferd nordover møter han samen Brune – en nærmest Odin-aktig skikkelse – og Kjetil har en affære med datteren hans, Ravnhild. Etter at Kjetil har kommet tilbake til Ramsta får han besøk av Ravnhild som setter igjen sønnen deres Grim Lodenkinn. Kjetil blir etter press fra sin far gift med en «passende» norsk pike, Sigrid. De får datteren Ravnhild.
Ved to anledninger må Kjetil gå holmgang, det vil si duellere, for å bli kvitt uønskede friere til datteren. Beskrivelsen av holmgangen vies oppmerksomhet, og er et populært tema i all sagalitteratur. Den siste holmgangen er mot berserken Framar, som Kjetil dreper. Framars sønn Bodmod er Kjetils skjoldbærer under kampen, og Bodmod gifter seg til slutt med Ravnhild.
Sagaen var med i Carl Christian Rafns samling og utgivelse av 32 fornaldersagaer i 1829-30.

Den historiske Kjetil Høng

Handlingen i Kjetil Høngs saga med sine overnaturlige vesener er oppdiktet, men hovedpersonen regnes som en historisk person. Den islandske litteraturforskeren Finnur Jónsson skriver at «I Hrafnista, nu Ramsta, en ø i Hálogaland, bode en gammel , kraftig slægt; nogle af dens medlemmer er knyttede til landnamsmænd på en sikkert historisk riktig måde. Af den slægt var selve landnamsmanden Ketill hæingr.» Den Kjetil Høng som her vises til er barnebarn av sagaens Kjetil. Landnåmabok fra 1100-tallet nevner Kjetil Høng som en «gjev mann i Namdalsfylke. Han var sønn av Torkjell Namdalsjarl og Ravnhild, datter av Kjetil hæng fra Ramsta.» Denne Ravnhild kjenner vi også igjen fra sagaen.
Don't Play Your Rock'n'Roll to Me

«Don't Play Your Rock'n'Roll to Me» er en popsang med melodi og tekst av Nicky Chinn og Mike Chapman. Det britiske glamrockbandet Smokie har spilt inn sangen. Den ble utgitt på single samt på LP-platen Changing All the Time RAK SRAK 517 i 1975.

Norsk versjon

Steinar Fjeld har skrevet norsk tekst. Den norske tittelen er «Spill ikke rock'n'roll for meg». Septimus har spilt inn sangen. Den ble utgitt på LP-platen Septimusikk 1 (Talent TLS 3009) i 1976.
St. Johannes Logeforbundet Polarstjernen

St. Johannes Logeforbundet Polarstjernen er et tidligere norsk frimurerlosjeforbund. Forbundet eksisterte uavhengig av «den X provins» (Norge) som var navnet på Den Norske Frimurerorden frem til 1937. 
Losjen ble innviet som St. Johanneslogen Polarstjernen i Trondhjem den 7. mai 1893. Den var en av syv «humanitære» St. Johanneslosjer som ble grunnlagt i Norge av den tyske storlosjen «Zur Sonne» i Bayreuth i Oberfranken i kongedømmet Bayern. Under årsmøtet til «Zur Sonne» i Konstanz i republikken Baden den 8. mai 1920, ble Polarstjernen konstituert som Den Norske Provincialloge Polarstjernen. Provinsiallosjen hadde et ledende ansvar for de andre «humanitære» losjer i Norge. Innvielsen fant sted den 10. juli 1920.
Utbryterne i de «humanitære» losjene var blitt tildelt en konstitusjonspatent av «Zur Sonne». Det oppstod således en organisasjonsmessig splittelse i Norge mellom losjene under svensk jurisdiksjon og de nye humanitære losjene under tysk jurisdiksjon. En lignende splittelse hadde man også Danmark, hvor Det Danske Frimurerlaug ble opprettet i 1893 og Johanneslogeforbundet af Gamle, Frie og Antagne Murere i 1900 i opposisjon til Den Danske Frimurerorden. Splittelsen i Danmark opphørte i henholdsvis 1959 og 1961.
Den 26. september 1947 ble provinsiallosjen underlagt Den Norske Store Landsloge, og omdøpt til St. Johannes Logeforbundet Polarstjernen. Logeforbundet hadde sitt siste møte den 17. september 1960, hvoretter de «humanitære» losjer av St. Johannes ble innlemmet i Den Norske Frimurerorden. Polarstjernelogene har fått lov til å arbeide med ritualer som avviker noe fra ritualene i de andre norske St. Johanneslosjene.
Tåsinge

Tåsinge er en øy i det Sydfynske Øhav, den er i nord forbundet med Svendborg via Svendborgsundbroen og i sør med en veidemning til Siø tett på Rudkøbing på Langeland.  De største byer på Tåsinge er Vindeby og Troense.
På Tåsinge finner man Valdemars slott, som ble oppført fra 1639 til 1644 av Christian IV, som bolig til sin sønn Valdemar Christian. På Landet Kirkegård ligger kjæresteparet Elvira Madigan og Sixten Sparre begravet. De ble funnet skutt på Tåsinge i 1889.
Fra Bregninge Kirkes tårn, som ligger omtrent 100 meter over havoverflaten, har man i klart vær utsikt til Sørfyn, Als, Sjælland og Det Sydfynske Øhav.
Sysendammen

Sysendammen er en steinfyllingsdam i Eidfjord kommune i Hordaland fylke. Dammen er 1160 meter lang, 81 meter høy og bredden i bunnen er 248 meter. Den består av 3,6 mill. m³ stein og morenemasse.
Dammen demmer opp Sysenvatnet som er hovedmagasin for Sy-Sima kraftverk. Årlig middelproduksjon for kraftverket (Sy-Sima) er 1115 GWh. Magasinkapasiteten er på 450 millioner m³ og reguleringshøyden er 66 meter.
Vanntilførselen til Vøringsfossen reguleres av demningen og det er krav om minstevannføring i sommersesongen.
Det er mulig å kjøre frem til dammen med tilgang fra Rv7.
Hvitvinsglass

Hvitvinsglass eller rhinskvinsglass, glass til å drikke hvitvin av. I dag er hvitvinsglass gjerne laget av klart glass, men tidligere var ofte klokken eller hele glasset laget av farget, helst grønt eller brunt glass for at skjule urenheter. Hvitvinsglass rommer gjerne fra 0,12 til 0,15 liter.
På 1800-tallet begynner glassverkene å produsere store glass-serviser med glass tilpasset forskjellige viner og annen drikke. Det er tre hovedtyper hvitvinsglass. Den ene har form som ligner rødvinsglass, men ofte med høyere stett. Den andre typen har form som et champagneglass med høy, smal klokke, men champagneglasset er større. Den tredje har sylinder, eller trompetformet stett og kalles rømer.
Immanuel Velikovskij

Immanuel Velikovskij (Иммануи́л Велико́вский, født 29. mai/ 10. juni 1895 i Vitebsk, død 17. november 1979 i Princeton, New Jersey) var en russisk-født amerikansk forfatter, best kjent for en rekke kontroversielle bøker som retolker hendelser i gammel historie, spesielt bestselgeren Worlds in Collision utgitt i 1950. Han spilte også en rolle i dannelsen av Det hebraiske universitetet i Jerusalem i Israel og var en respektert psykiater og psykoanalytiker.
Sound Blaster

Sound Blaster-serien var lenge de facto-standarden for lyd på IBM PC-kompatible datamaskiner. Skaperen av kortene var Creative Technology i Singapore, som også er kjent under navnet på sitt amerikanske datterselskap, Creative Labs.

Før Sound Blaster

Creatives første lydkort het Creative Music System (C/MS) og ble utgitt i august 1987. Det hadde to kretser bygget rundt Philips SAA 1099, som sammen ga brukeren en polyfoni på 12 firkantbølger med stereolyd og noen støykanaler.
Det er også interessant å bemerke seg at disse brikkene ble omtalt i flere magasiner om elektronikk rundt om i verden. I mange år hadde Creative en tendes til å bruke komponenter som ikke var spesielt laget for sine produkter og bygge de rundt fabrikantenes referansedesign. De integrerte kretsene hadde hvitt eller svart papir som dekte toppen og dermed identiteten på disse brikkene. På C/MS-kortet var Philips sine brikker dekt med hvitt papir hvor det fiktive navnet CMS-301 var skrevet. Deler som Creative selv har laget er nummerert med bokstavene CT og et nummer.
Overraskende hadde kortet også en 40 pinns PGA-brikke laget av Creative med CT 1302A CTLP 8708 silketrykket. Den så akkurat ut som den digitale signalprosessoren på Sound Blaster, som ble utgitt senere. Den ble antagelig brukt til å automatisere noen av operasjonene på kortet, slik som kontrollering av modulasjonskurvene.
I 1988 solgte Creative C/MS gjennom RadioShack under navnet Game Blaster. Disse to kortene er identiske og Creative forandret ikke en gang merkene eller navnene på programmene som fulgte med kortet.

Sound Blaster

Det første kortet med navnet Sound Blaster kom i november 1989. Senere fulgte blant annet Sound Blaster Pro, Sound Blaster 16, Sound Blaster AWE32 og Sound Blaster AWE64. Dagens Sound Blaster-kortserie heter X-Fi.
Geistliche Chormusik

Geistliche Chormusik er en samling 29 tyske motetter for blandet kor av Heinrich Schütz. Motettene kan framføres a capella, alternativt med generalbass. Samlingen ble utgitt i Dresden i 1648 som komponistens opus 11 og har numrene 369–397 i Schütz-Werke-Verzeichnis (SWV). Foruten Schütz' eldre og nyskrevne komposisjoner inneholder samlingen en bearbeidelse av en motett av Andrea Gabrieli. Samlingen er også kjent under tittelen Geistliche Chor-Music 1648, som inneholder en særlig henvisning til at verket ble utgitt samme år som freden i Westfalen.

Historie

Geistliche Chormusik ble utgitt i 1648 mellom Sinfoniae sacrae II og III (1647 og 1650). Samlingen er kalt Schütz' «bidrag i fredsåret», en henvisning til freden i Westfalen i 1848, som avsluttet tredveårskrigen. De tre verkene opus 10 til 12, danner et høydepunkt i komponistens produktivitet.
Samlingen består av motetter Schütz skrev i utgivelsesåret, men også noen fra tidligere år.  Originaltittelen lyder Geistliche Chor-Music, Erster Theil («første del»), så Schütz hadde planer om en oppfølgende samling.
Opus 11 ble tilegnet borgermesteren og byrådet i Leipzig, samt koret i Leipzig by, i dag kjent som Thomanerchor. Dedikasjonen er datert Dresden, den 21. april 1648, og formuleringen er oppfattet som en demonstrasjon mot hoffet i Dresden.
Samlingen Geistliche Chormusik ble utgitt på ny i 1935, på dagen 350 år etter Schütz' fødsel. Geistliche Chormusik hører til de deler av Schütz' musikk som blir hyppigst fremført. Verket er senere også utgitt under tittelen Geistliche Chor-Musik 1648.
Red herring

A red herring («en rød sild») er et engelsk idiom for et villspor. Uttrykket brukes i retorisk sammenheng om avledningsmanøvre, uinteressante opplysninger og argumenter som tar oppmerksomheten vekk fra det som er viktigere og mer relevant i en diskusjon. Uvedkommende saksforhold blir da en avsporing som fører til feil slutninger. Grepet kan være en logisk tankefeil (argumentasjonsfeil) eller brukes som et litterært virkemiddel. 
Bruken av villspor og avledninger kan være ubevisst eller bevisst, for eksempel når politikere med vilje ønsker å fordreie og påvirke meninger og holdninger i en debatt. De kan dermed lede motdebattanten eller publikum til en konklusjon som er dannet på sviktende grunnlag. 
Det engelske uttrykket skal ifølge en populær forklaring henge sammen med bruken av en variant av kippers, en type røkt sild som er rødfarget og lukter svært sterkt, for å trene opp jakthunder. Fisken skal da først ha blitt trukket gjennom terrenget for å lage et tydelig luktspor som sporhunden skulle følge, og siden for å lage et forvirrende, villedende og falsk spor som hunden måtte lære seg å ignorere i søket langs det virkelige sporet som luktet svakere.
Vilhelm II av Nederland

Bakgrunn

Vilhelm II var sønn av prins Wilhelm Friedrich von Oranien-Nassau, den senere kong Vilhelm I av Nederland. Han fikk sin formasjon ved militærakademiet i Berlin, og studerte så ved University of Oxford

Militær karriere, kronprins

Han trådte så inn i engelsk miltærtjeneste. Under krigen på den pyreneiske halvøy var han adjutant for hertugen av Wellington. 
Som kronprins av Nederlandene ledet han i 1815 den nederlandske hær og kjempet mot keiser Napoleon i slaget ved Quatre Bras og slaget ved Waterloo, der han sent på ettermiddagen den 18. juni ble lett såret på det sted der Løvehaugen nå står. Wellington sa senere om ham: «Prinsen er en modig ung mann, det er også alt …». Hans tropper kalte ham en smule nedlatende «slanke Billy».
I 1830, ved utbruddet av den belgiske revolusjon, begav prinsen seg straks til Belgia, der han gikk ut over sine fullmakter og anerkjente Belgias selvstendighet den 16. oktober. Kongen misbilliget dette, og prinsen dro så til England. 
I 1831 overtok han atter kommandoen over den nederlandske hær, som han førte med fremgang i august i felt mot belgierne. Men så intervenerte Frankrike, og han måtte trekke seg tilbake. Senere hadde han overkommandoen over den nederlandske observasjonsarmé ved den belgiske grense.

Konge

Etter at faren takket av som konge den 7. oktober 1840, tok Vilhelm II over styringen, og ledet regjeringen med fast ror. Den voksende finansielle nød prøvde han å møte med gjennomgripende tiltak. Han motsatte seg imidlertid iverksettelse av de nødvendige politiske reformer, helt til han under inntrykk av revolusjonene i 1848 forhandlet med ministerpresident Johan Rudolph Thorbecke innvilget innføring av en forfatning som etablerte det parlamentariske monarki. Det heter at Vilhelm II forvandlet deg fra én dag til den neste fra konservativ til liberal. 
Etter at han døde året etter, ble han etterfulgt av sin sønn Vilhelm III.
Vilhelm II hadde en forkjærlighet for byen Tilburg i Noord-Brabant, og bygde et palass der i 1847. 
Han ble gravlagt 4. aApril 1849 i Delft i Nieuwe Kerk, i kongeslektens familiekrypt.
Seltjarnarnes

Seltjarnarnes (også kalt Seltjarnarnesbær) er en kommune (sveitarfélag) i regionen Höfuðborgarsvæðið på Island, med 4 467 innbyggere ved utgangen av 2006.
Doc. Martens

Doc. Martens eller Dr. Martens er et britisk sko- og klesmerke, spesielt kjent for sine lærstøvler. Støvlene ble opprinnelig utformet av tyskeren Klaus Märtens, en lege i Wermacht under andre verdenskrig, og ble populære blant mennesker som hadde behov for en mer behagelig såle enn vanlig. 
I 1959 ble selskapets rettigheter til salg i Storbritannia kjøpt av den britiske skoprodusenten R. Griggs Group Ltdm, som blant annet la til skoenes karakteristiske gule sømmer. Hælen ble endret noe, og i denne versjonen ble støvlene populære blant annet blant arbeidsfolk som postbærere, politibetjenter og fabrikkarbeidere. 
Fra 1970-tallet ble Dr. Martens-støvler mote blant musikere, skinheads, pønkere, og diverse andre ungdomsgrupper . Tilsvarende ble de fra 1990-tallet populære i grungemiljøer. Stadig nye farger og varianter ble lagt til i sortimentet. 
Da selskapet fikk økonomiske problemer på 2000-tallet ble produksjonen flyttet fra England til Thailand. I dag produseres imidlertid en mer eksklusiv andel av støvlene ("Vintage", produsert etter de opprinnelige arbeidstegningene) på den gamle fabrikken i Cobbs Lane, Wollaston. I 2012 ble selskapet anslått til å være det åttende raskest voksende britiske selskapet.

Historie

Klaus Märtens var en lege i den tyske hæren under andre verdenskrig. Mens han var på permisjon i 1945, skadet han sin ankel da han var på ski i de bayerske Alpene. Han fant ut at hans standard militær støvler var for ubehagelig på sin skadde fot. 
Da krigen tok slutt returnerte Klaus Märtens til sin hjemby i Tyskland, hvor han fant lær fra en skomakerbutikk.  Med dette læret gjenoppbygget han designet og forbedret støvlene med luftpustende såler. 
I starten hadde ikke Märtens mye suksess i å selge sine nye støvler, inntil han møtte en gammel universitetsvenn i München i 1947. Denne mannen var Herbert Fünch fra Luxemburg. 
Fünck var fasinert av det nye designet, og de to gikk sammen inn i virksomheten. Med bruk av kassert gummi fra det tyske luftforsvaret og komfortable såler ble dette en stor suksess hos kvinner over 40 år, med 80 % av salget det første tiåret.
Dokka bru

Dokka bru er ei vegbru på  fylkesveg 193. Brua krysser Dokkaelva på Dokka i Nordre Land. Brua ble bygd i 1980, og har en total lengde på 55 meter.
Brua er ei spennbetong bjelkebru, NIB, forspent med samvirke. Brua har to spenn, hvorav det lengste er 27 meter.

Den gamle Dokka bru som lå på samme sted, ble flyttet til Veståsvegen på Nordsinni for å erstatte den gamle Øiom bru. Den krysser elva Etna.
Aalto-universitetets tekniska högskola

Aalto-universitetets tekniska högskola (finsk Aalto-yliopiston teknillinen korkeakoulu, eller TKK) ble grunnlagt i 1849 under navnet Polytekniska Realskolan og fikk navnet Tekniska högskolan i 1908. Høyskolen flyttet fra Helsingfors til Esbo i 1966. I 2010 ble den en del av det nydannede Aalto-universitetet.
Høyskolen har om lag 15 000 studenter og 250 professorer fordelt på tolv fakultet og nitten doktorgradprogram. Ambisjonen er at høyskolen skal være blant de ti fremste teknologi-universitetene i Europa. Det har et lavtemperaturlaboratorium som er kjent for fremdragende forskning, og som innehar verdensrekorden for lave temperaturer. Forskning og undervisning på mobilteknologi er anerkjent som noe av verdens beste og høyskolen er langt fremme når det gjelder kjemiske prosesser anvendt i treforedling. Nobelprisvinneren Artturi Virtanen har vært ansatt ved høyskolen.
Høyskolen ligger i Esbo, nabobyen til Helsingfors, men ble grunnlagt i Helsingfors og blir oppfattet som en Helsingfors-høyskole. En stor del av universitetsområdet (campus) er tegnet av den verdenskjente finske arkitekten Alvar Aalto.
Høyskolen er kjent under forkortingene HUT (Helsinki University of Technology), TKK (Teknillinen korkeakoulu) og TH (Tekniska högskolan), men har i det siste satset på å bare bruke forkortingen TKK for å unngå misforståelser.
TKK er offisielt trespråklig (finsk, svensk og engelsk). Selv om undervisningen primært foregår på finsk og engelsk har svenskspråklige studenter rett til å avlegge eksamen på svensk, og kommunisere med skolen på morsmålet sitt.
North Las Vegas

Geografi

North Las Vegas ligger i Mojaveørkenen i Clark County, sør i Nevada. Turistbyen Las Vegas ligger sør og vest for byen. North Las Vegas har et areal på 262,6².
På grunn av sin beliggenhet i Mojaveørkenen, har North Las Vegas tørt klima. Vinterne er vanligvis milde, mens somrene er varme. Snøfall forekommer bare i enkelte år, og skjer sjeldent. Temperaturene om vinteren faller sjeldent under 0 °C. Om sommeren kan monsuner nå området, og bringe med seg mye regn og tordenvær.

Historie

North Las Vegas ble grunnlagt i 1919, da Thomas Williams kjøpte 650 000 m² land i området, og bygde hus til familien sin. Flere personer bosatte seg i området i løpet av 1920-tallet. Området ble først kalt Vegas Verde, men navnet ble skiftet til North Las Vegas i 1932. I 1946 ble North Las Vegas en selvstendig by.

Samferdsel

McCarran internasjonale lufthavn i Paradise betjener hele Las Vegas-området. North Las Vegas Airport ble opprettet i den 7. desember 1941, og har i dag flyvninger til Grand Canyon i Arizona for turister.
Motorveien Interstate 15 forbinder North Las Vegas med storbyer som Los Angeles og San Diego i California mot sørvest, og Salt Lake City i Utah, i tillegg til delstatene Idaho og Montana, i nordøst. Andre viktige veier er Las Vegas Boulevard som forbinder byen med Las Vegas i sør, Interstate 515 og 215, som forbinder Las Vegas-området med Henderson i sørøst og Las Vegas Beltway som går rundt hele området.
Busselskapet RTC Transit har bussruter i hele Las Vegas-området.