google/wiki40b huggingface dataset:
Shikken

Shikken (japansk: 執権) var regenten for shogunen under Kamakurashogunatet i Japan. Hōjōklanen tok monopol på posten, og dette systemet eksisterte bare en gang i Japans historie, mellom 1203 og 1333. Vær oppmerksom på at dette er helt forskjellig fra den keiserlige regent eller kampaku (også Sessho).
Hōjō Tokimasa, som var svigerfar til den første shogun Minamoto no Yoritomo, ble shikken for første gang i 1203. Shikken var sjef for mandokoro på den tiden. Da den andre shogun Minamoto no Yoriie ble erstattet med Sanetomo, ble han den de facto hersker over shogunatet (Japan).
Tokimasas sønn Yoshitoki styrket posten ved å slå den sammen med ledelsen for Samurai-dokoro etter å ha ryddet av veien den mektige wadaklanen, som hadde dominert posisjonen. Shikken ble den mest betydelige posten som i praksis kontrollerte marionettshoguner. I 1224 fikk Yoshitokis sønn Hōjō Yasutoki posisjonen rensho (medsignatør) som assisterende regent.
Til å begynne med var posten shikken bekledd av tokusō, lederen for hōjōklanen, men Hōjō Tokiyori skilte de to postene. Han innsatte Hōjō Nagatoki som shikken mens han lot sin sønn Tokimune etterfølge som tokusō. Den faktiske makten ble flyttet fra shikken til tokusō.
Motorfeste i båt

Motorfestespeil

Spiss-stevnede båter får stundom et lite motorfestespeil ved at bakstevnen og litt av båtbordene bakerst sages av, og man snekrer inn et lite speil her øverst.  Men denne ordningen har det til felles med en festeplanke satt fast øverst på stevnen bak at motoren står uforholdsmessig høyt.  Sammen med at bakstevnen på spiss-stevnede båter beveger seg mye opp og ned når båten stamper (får bølgene inn forfra eller bakfra), gjør at propellen stadig kommer opp av vann.

Tre måter

En annen brukt metode er å sette motoren på båtens overkant nokså langt bak i båten, et stykke foran bakstevnen.  Her har båten ofte en esing, og det er også vanlig å snekre inn en planke eller kloss under, evt også opp langs, esingen for å ta motortrykket.
Enda en måte er å få en tykk planke til å stå ut på siden av båten, over eller i høyde med båtens overkant, også dette nokså langt bak i båten.  Planken er ofte festet i en tofte (et tverrgående sete) her, eller den går tvers over hele båten. 
En tredje variant er å la «planken» være bakenden av en trekantet kasse med spissen fremover; en slik kasse har både bunn og sider, og er skrudd fast øverst på utsiden av båten.
Alle de 3 sistnevnte variantene av motorfester fører til at båten etterhvert blir skjev, og når den ruller (får bølger inn fra siden) kommer propellen opp av vann.  En planke ut fra båtsiden kan også være farlig ved at store bølger kan treffe den forfra og påvirke båtens kurs sterkt og plutselig.  Derfor er en trekantet kasse tryggere.

Motorbrønn

Den eneste trygge og effektive måten å feste en påhengsmotor i spiss-stevnede båter er å lage motorbrønn inni båten, gjerne rett bak baktoften (rorommene fri).  Denne måten brukes på mange slags robåter langs hele norskekysten, blant annet av fiskere som driver hjemmefiske.
Sandefjord Boligbyggelag

Sandefjord Boligbyggelag (Sandefjord Boligbyggelag AL) ble startet i 28. april 1947 og opererer i Sandefjord i Vestfold samt i nabokommunene.
Boligbyggelaget har ca. 9 400 medlemmer og forvalter 4 900 boliger i 168 borettslag, sameier og andre selskap.
Sandefjord Boligbyggelag er en del av Norske Boligbyggelags Landsforbund (NBBL).
Norkorn

Historie

Foreningen ble stiftet i 1922 under navnet Norske bondemøllers landsforening, og kom som en reaksjon på prisdirektørens bestemmelser om å redusere prisen på maling ved møllene. I forbindelse med Stortingets vedtak av Kornloven i 1928 ble det nytt liv i foreningen, som da endret navn til Bygdemøllenes Landsforening. I 1983 ble så Norkorn etablert som følge av sammenslåing med Norske Kornsiloers Landsforbund (NKL).
Med virkning fra 1. januar 2006 ble det inngått en samarbeidsavtale med Kjøttindustriens Fellesforening (KIFF) om ivaretakelse av sekretariatsfunksjonen. Norkorn avviklet samtidig forholdet til egne ansatte. Samarbeidsavtalen med KIFF ble våren 2009 avløst av en mer omfattende og forpliktende samordningsavtale med NHO Mat og Bio. Aktiviteter og medlemskap er samordnet med NHO Mat og Bio, men med en arbeidsfordeling hvor NHO Mat og Bio ivaretar hovedtyngden av saksporteføljen mens Norkorn har fokus på saker, engasjement og interesser spesifikke for bygdemøllene.
Jason Bateman

Karriere

Bateman begynte sin karriere da han var tolv år gammel med en rolle i TV-dramaet Huset på prærien, der han hadde rollen som James Ingalls fra 1981 til 1982. Senere fikk han roller i TV-serier som Silver Spoons, It's Your Move og The Hogan Family, men etter den sistnevnte serien var han ute av søkelyset i nesten ti år. I løpet av denne perioden hadde han store roller i fire serier, men ingen av dem ble godt mottatt, og de varte ikke lengre enn en sesong. I 2003 gjorde han comeback med hovedrollen i FOX- og TV3-serien Arrested Development.
I ettertid har han opptrådt i Kanonball: en film med baller som en ESPN-kommentator, og Starsky & Hutch som Vince Vaughns figurs forretningspartner.
Bateman fikk en Golden Globe i 2005 for «beste opptreden av en mannlig skuespiller i en komiserie» for sitt arbeid i Arrested Development. Han var også gjesteprogramleder på NBCs Saturday Night Live 12. februar 2005.
Bateman har også spilt i den kritikerroste komedien Juno (2007) og senere i Up in the Air (2009), begge regissert av Jason Reitman. I 2013 var han å se i komedien Identity Thief (2013) sammen med Melissa McCarthy.
Som 18-åring regisserte Bateman tre episoder av TV-serien The Hogan Family og ble da Directors Guild of Americas yngste medlem. I 2013 debuterte han som filmregissør med Bad Words, der han også hadde hovedrollen. Han regisserte og spilte en av hovedrollene i The Family Fang i 2015.

Privat

Bateman giftet seg med Amanda Anka, datter av sanger Paul Anka, i 2001. Sammen har de to barn.
Norgesmesterskapet i orientering 2004

Norgesmesterskapet i orientering 2004 bestod av flere arrangementer som i 2004 kåret norgesmestere i orientering.
Hovedmesterskapet ble arrangert i Glåmdal 19.-22. august. Kongepokalene ble vunnet av Marianne Andersen og Holger Hott Johansen.
Santa Sofia-kirken (Capri)

Historie

Santa Sophia ble antagelig bygget i årene 1595 - 1596 på et område hvor det tidligere var en kirke. Denne kirken var tilegnet Sankt Charles. Årstallet 1510 som står innrisset på fasaden er ikke riktig. Helt ferdig ble den som Anacapris nye sognekirke først etter at  den overtok som sognekirke etter "Vår Frues kirke"  i 1642 . De eldste gjenværende deler som ble benyttet er bl. a prekestolen.
I 1698 ble kirken utvidet med to kapeller og kirkerommet ble forlenget mot bytorget. Ytterligere forandringer ble gjort i 1706 (Nytt bønnerom), 1765 (fasaden) og i 1777 (bønnetårn). Kirken ble offisielt innviet i 1790 av Capris biskop, Nicola Saveirin. I 1879 ble bønnerommet utvidet for å gi plass til flere kirkegjengere.

Arkitektur

Kirken har form som et latinsk kors med et kirkeskip og to kapeller med et buet tak i midten. Mangel på detaljerte planer fra starten kan sees i hvordan de ulike  kapeller har utviklet seg i størrelse, nærmest planløst. Kirkerommets tak er bueformet, mens kapellene har buetak av ulik størrelse. Det kvadratiske   sidebygg inneholder et marmor-alter fra 1700-tallet. Det bueformede taket holdes oppe av fire store søyler som strekker seg oppover og deler domen i åtte segmenter. Det ble ødelagt av lynnedslag i 2004, men har senere blitt reparert. I tillegg til hovedkuppelen er det fem små kupler med en lanterne..
Fasaden består av to seksjoner som overlapper hverandre og er forbundet med spiraformede ornamenter som avsluttes med en nålformet spiss. Veggsøyene omfatter tre seksjoner. I to av disse er det nisjeer som rommer figurer av keramikk som fremstiller Antonio og Santa Sofia, begge utført av den romerske skulptør, Neni (eller Nene). To hoveddører fører inn til kirkerommet. Begge med karm utført i stukkatur og den øvre dørkarm har et rektangulært vindu. Det er også mindre dører på hver side, hver med et ovalt vindu over. I Bønnerommet er det to kirkeklokkeer og tre andre klokker, disse er dedikert Santa Sofia, Santa Maroa og Santa Elia.
I kirkerommet, like foran den siste bue, står prekestolen på to stolper. Prekestolen er et rektangulært avlukke, dekorert med mangefarget marmor.
Kirken ble bygget på grunnmuren til en gammel kirke, San Carlo-kirken, hvor bønnerommet var rektangulært med bueformet tak og trekantede vinduer over døråpningene.
Arkansas

Geografi

Arkansas er en av sørstatene som grenser mot Missouri i nord, Oklahoma og Texas i vest, Louisiana i sør og mot Mississippi og Tennessee i øst. Østgrensen består av Mississippielven.
Nordvest i Arkansas er fjellområdet Ozark. Ellers har Arkansas mye skog og fruktbare sletter. Hovedstad og største by er Little Rock som ligger midt i delstaten.

Historie

Den opprinnelige befolkningen i Arkansas bestod av stammene Quapaw, Caddo, Cherokee og Osage.
Staten ble sluppet inn i unionen 15. juni 1836 som den 25. i rekken. Slaveri var på den tiden tillatt i staten. Da den amerikanske borgerkrigen brøt ut i 1861 ventet Arkansas med å slutte seg til konfederasjon til Lincoln beordret angrep på Sør-Carolina. Arkansas ble gjenopptatt i unionen i 1868.
Bill Clinton, som var president mellom 1993 og 2001, ble den første presidenten fra Arkansas. Han var guvernør i Arkansas i periodene 1979–81 og 1983–93.

Politikk

Arkansas er som de fleste andre sørstater forholdsvis konservativ, men Det demokratiske parti var forholdsvis høyreorientert og sto lenge ganske sterkt her. Fra og med valget i 2010 endret dette seg og delstaten domineres nå av Det republikanske parti. Begge setene i senatet holdes av republikanere, det samme gjør alle de fire plassene i representantenes hus. Begge kamrene i delstatsforsamlingen har overveldende flertall av republikanere, og alle delstatsverv innehas av partiet.
I presidentvalgene i 1992 og 1996 gikk staten til sin demokratiske guvernør Bill Clinton, men siden 2000 har staten gått republikansk.
Grevinne Danner

Oppvekst og ungdom

Louise C. Rasmussen var født utenfor ekteskap. Moren var en ugift tjenestepike, Juliane Caroline Rasmussen, og faren grosserer Gotthilf L. Køppen. Hun vokste opp hos moren. I 1826 ble hun tatt opp på Det Kongelige Teaters Balletskole, hvor bl.a. også Johanne Luise Heiberg var på samme tid. Hun mottok lønn ved teateret fra 1830, og fra 1835 ble hun ansatt som «figurantinde» (danserinne). I august 1841 søkte hun om å bli fritatt for tjeneste. Bakgrunnen for dette var at hun samme år fødte en sønn. Sønnen ble satt bort til en pleiefamilie. Faren var boktrykker Johan Carl Ernst Berling. Noe ekteskap var det ikke snakk om, men Louise Rasmussen ble i stedet etablert som motehandler i København. I 1842 ble hun avskjediget fra Det kongelige teater med pensjon.

Kongens ektefelle

I 1830-årene hadde hun blitt kjent med Frederik VII gjennom Carl Berling. Frederik var på dette tidspunktet forvist til Fredericia. Forbindelsen besto opp gjennom 1840-årene, og etter sin tronbestigelse i 1848 ville Frederik VII gifte seg med Louise Rasmussen. Regjeringen klarte å forhindre ekteskapet i første omgang. Frederik hadde vært gift to ganger allerede og begge ekteskapene var barnløse, slik at tronfølgen ikke var sikret.  Hvis Frederik og Louise fikk barn, ville de ikke være arveberettiget. Med gjennomføringen av junigrunnloven i 1849 (eneveldets fall), ble kongens popularitet imidlertid så stor at han satte sin vilje gjennom. Han ville gifte seg med Louise. Ved kongelig resolusjon av 8. august 1850 ble Louise Rasmussen opphøyet til lensgrevinne av Danner. Samme dag ble hun og kongen viet i Frederiksborg slottskirke av biskop J. P. Mynster. Hun var kongens hustru «til venstre hånd», noe som innebar at deres eventuelle barn ikke ville få arverett til tronen. 
Frederik VIIs tidligere ekteskap hadde vært med Vilhelmine, som var datter av Frederik VI, og med Mariane av Mecklenburg-Strelitz. Begge ekteskapene ble oppløst ved skilsmisse. Ingen av de standsmessige tidligere ektefeller synes å ha hatt samme viljestyrke som grevinne Danner, som passet bedre til kongen.
Forargelsen i befolkningen var stor, særlig blant det høyere borgerskapet og aristokratiet. Grevinne Danner var utsatt for flere former for sjikane. I 1854 kjøpte paret Jægerspris slott av staten og bosatte seg der. Etter kongens død i 1863 levde grevinne Danner et tilbaketrukket liv.
Hun testamenterte Jægerspris slott «til gavn for fattige og efterladte piger». Etter grevinne Danners død ble det etablert barnehjemsbygninger nær slottet. I tillegg til dette opprettet hun i 1873 «Kong Frederik den Syvendes Stiftelse for fattige fruentimmere af arbejderstanden». Dette huset sto ferdig i 1875 og ble senere kjent som Dannerhuset. 
Grevinne Danner døde i 1874 og ble begravet i haven på Jægerspris slott.
Desimering

Desimering (latin: decimatio) var en ekstrem form for militær disiplin brukt i den romerske hær. Ordet kommer av å fjerne en tiendedel.
Skikken ble brukt når hærførerne mente at hærene hadde kjempet for dårlig, eller hadde gjort noe galt; da ble hver tiende soldat avstraffet etter loddtrekning.

Metode

Når en kohort ble valgt ut for avstraffelse ved desimering ble den delt inn i grupper på ti. Hver gruppe trakk lodd og soldaten som tapte ble så henrettet av sine ni kamerater, enten ved steining eller bruk av klubber. Avstraffelsen foregikk ved loddtrekning uavhengig av rang eller utmerkelser. De gjenværende soldatene ble gitt rasjoner av bygg i stedet for hvete og tvunget til å sove utenfor den romerske leiren. Trusselen om desimering bidro til disiplinen i de romerske legioner, men ettersom den ville svekke hæren betydelig, er det grunn til å tro at avstraffelsen ikke har vært brukt ofte.

Moderne bruk av desimering

I boken Stalingrad av Antony Beevor forteller han om en sovjetisk kommandant som praktiserte desimering på soldater som hadde gjort retrett ved å gå langs linjen og skyte hver tiende soldat i ansiktet til hans TT-33 pistol var tom for ammunisjon
Niemand hat die Absicht, eine Mauer zu errichten

«Niemand hat die Absicht, eine Mauer zu errichten...» («Ingen har til hensikt å bygge en mur») bedyret Walter Ulbricht på en internasjonal pressekonferanse så sent som 15. juni 1961 – selv om han ikke ble stilt noe spørsmål om dette.
DDRs økonomi truet imidlertid med å kollapse på grunn av en stadig voksende flyktningstrøm mot vest, og knappe to måneder senere dro SED i nødbremsen: I de tidlige morgentimene søndag 13. august 1961 begynte de med å mure DDR inne.
ETDE

Energy Technology Data Exchange (ETDE ) er et internasjonalt utvekslingsprogram for energiinformasjon under Det internasjonale energibyrået (IEA)
ETDE ble startet i 1987 med formålet: «å forsyne forvaltning, industri og forskning i medlemslandene med informasjon innen alle aspekter av energiforskning, -vitenskap og -teknologi, samt å øke spredningen av den samme informasjonen til utviklingsland». Medlemsland ved oppstarten var Canada, Finland, Danmark, Tyskland, Japan, Nederland, Norge, Spania, Sveits, Sverige Sør-Afrika og USA. Senere har Brasil, Mexico, Sør-Korea, Italia og Portugal kommet til.
Med over 4 millioner oppføringer representerer ETDEs database den største samlingen av litteratur om energiforskning og -teknologi i verden. Databasen baserer seg på bidrag fra medlemslandene og internasjonale partnere, og omfatter blant annet USAs energidepartements databaser tilbake til 1974. Informasjonen i databasen er tilgjengelig på internett via World Energy Base (ETDEWEB).  Databasebrukere i medlemslandene og i mange utviklingsland har privilegert tilgang til ETDEs informasjon.
Frank Carlucci

Liv og virke

Carlucci ble født av foreldre av italiensk herkomst. Han ble uteksaminert ved Princeton University i 1952 hvor han i studietiden delte rom med Donald Rumsfeld. Han studerte i perioden 1954-55 ved Harvard Business School. 
Carlucci var i perioden 1952-56 offiser og fra 1956 til 1969 ansatt i Utenriksdepartementet. I 1961 deltok han i en CIA-operasjon i Kongo for å redde amerikansk borger fra en mobb.
I 2000-filmen Lumumba ble det påstått at han i virkeligheten var innblandet i mordet på Kongos leder Patrice Lumumba. I USA lyktes det ham i 2002 med hjelp av en domsavsigelse at hans navn ble nevnt da filmen ble vist på amerikansk TV. I filmscenen muttrer gestalten Carlucci at USA ikke blander seg inn i andre lands indre anliggender. Carlucci bedyret at det beskrevne aldri fant sted i virkeligheten.
Han arbeidet senere for Donald Rumsfeld som ledet Office of Economic Opportunity, et embete for fattigdomsbekjempelse, og etterfulgte Rumsfeld i 1970 i dette embetet.
På begynnelsen av 1970-tallet var han sekretær i administrasjonen til president Richard Nixon.
I perioden 1974-77 var han ambassadør til Portugal. Han var i perioden 1978-81 visedirektør i CIA under Stansfield Turner, før han begynte i Reagan-administrasjonen.
Han var forsvarsminister under president Ronald Reagan i perioden 1987-89, etter at Caspar Weinberger måtte fratre på grunn av sin rolle i Iran-Contra-saken. Han ble betraktet som noe mindre hard overfor Sovjetunionen enn Weinberger. Han ivret samtidig for en raskere oppbygning av våpenkreftene for å fremtvinge en raskere avslutning av den kalde krigen, og dette var en linje som Reagan fulgte.
Han var rådgiver i utenriksdepartementet i perioden 1986-87.

Forretninger og styreverv

Carlucci var i perioden 1992-2003 styreleder for private equity-firmaet Carlyle Group. Han har også vært tilknyttet den neokonservative tankesmien Project for the New American Century og RAND Corporation. Han har videre sittet i styret for Middle East Policy Council og US-Taiwan Business Council.

Annet

Carlucci var blant de hyppigst brukte intervjuobjektene i den franske dokumentar-serien CIAs hemmelige kriger, fra 2003.
Luftforsvarets stasjon Mågerø

Luftforsvarets stasjon Mågerø, eller Control and Reporting Centre (CRC) Mågerø, lå på Mågerø militære område på halvøya Mågerø i Færder kommune i Vestfold. Stasjonens oppdrag var suverenitetshevdelse av norsk luftrom sammen med søsterstasjonen Luftforsvarets stasjon Sørreisa i Troms. 
Stasjonen var organisert som 130. luftving.
Mågerø fort ble bygd på Mågerø på 1930-tallet som en del av forsvaret av Oslofjorden. Kystartilleriet var stasjonert der fram til 1960-tallet, bortsett fra under krigen da tyskerne overtok anlegget og bygde ut bl.a. med flere kanoner. Fra 1962 har Luftforsvaret hatt kontroll med radarstasjonen. CRC Mågerø og Forsvaret var den største arbeidsgiveren på Tjøme etter kommunen. 
På det militære området ligger også kongefamiliens private feriebolig.

Nedleggelse

14. juni 2012 vedtok Stortinget at Luftforsvarets stasjon Mågerø skal legges ned. 
Stasjonen hadde siste oppstilling juni 2016.
Yoshinori Ishigami

Japans herrelandslag

Yoshinori Ishigami spilte 12 landskamper for Japans herrelandslag.
Ulrika (grend)

Ulrika er et tettsted i Linköping kommune i Östergötland, Sverige. I 2000 og 2005 hadde grenda færre enn 200 innbyggere og ble da klasset som småort, hvilket i svensk statistikk betyr et bebygget sted hvor avstanden mellom husene ikke er større enn 150 meter, hvor innbyggertallet er 50-199 personer og hvor andelen fritidshus ikke er større enn 40 prosent. I 2010 var innbyggerantallet 200 og grenda ble igjen definert som tätort (tettsted).
Ulrika ligger i kommunens sydligste del, hvor landskapet domineres av skog. Grenda ligger isolert fra viktige veier og fra annen tettbebyggelse. Avstanden til Linköping er cirka 40 kilometer. I Ulrika finnes (i 2010) en butikk med kafé, en skole, et aldershjem og et bilverksted. Östgötatrafikens busslinje 552 forbinder Ulrika med Vikingstad jernbanestasjon, cirka 30 km lenger nord, hvor lokaltogene Tranås-Mjölby-Linköping-Norrköping stanser. Til Vikingstad går også den viktigste landeveiforbindelsen. I Ulrika møtes også offentlige veier fra Rimforsa, Boxholm, Kisa/Malexander og Haraldsbo, men disse er smale og i flere fall uasfaltert. Ulrika kirke er sognekirke for Ulrika församling (sogn). Grenda har et lokalt museum som er åpent om sommeren. Hvert år arrangeres et marked i grenda som da besøkes av tusenvis mennesker.

Historie

Ulrika har vokset fram som kirkegrend ved Ulrika kirke, som ble anlagt på 1700-tallet og fikk sitt navn etter dronning Ulrika Eleonora. Lokale bønder i dette område hadde da kjempet i mange årtier for å få kongens tillatelse til å bygge en kirke der, ettersom de hadde lange avstander til sine respektive kirker. Ulrika sogn ble opprettet i 1736, fra deler av Nykil, Gammalkil, Kisa og Malexander sogn, og 1737 ble kirken innviet. Plassen hvor kirken ble bygget hette Amundebo, hvilket ennå er navnet på gårdene i sørlige Ulrika.
Bietia rudicollis

Utseende

En middelsstor (14-15 millimeter), nokså bred, halvmatt, brunsvart gullbasse, kroppen delvis kledt med lys bestøvning. "Snuten" er avrundet firkantet uten horn eller tenner. Pronotum er en del smalere enn dekkvingene, betydelig avsmalnende forover.

Levevis

Disse billene lever på bakken. Larvene graver i jorda, og ser ut til å leve på ekskrementene etter andre jordlevende skarabider.

Utbredelse

Arten er utbredt i Sichuan, Kina.
Klimaeffektforskning

Klimaeffektforskning (eller klimakonsekvensforskning) er forskning på de ikke-klimatiske konsekvensene av klimaendringer generelt og av den globale oppvarmingen i særdeleshet. Slike konsekvenser kan bl.a. være av fysisk (erosjon, jordskred), biologisk (utdøing eller forflytning av arter eller naturtyper), medisinsk (sykdomsspredning, matsikkerhet), økonomisk (infrastruktur, landbruksareal) eller sosiologisk art (migrasjon, konflikter). Klimaeffektforskere er derfor vanligvis ikke klimatologer, men geografer, økologer, økonomer, sosiologer m.m.
En vanlig arbeidsmåte i klimaeffektforskningen er å analysere hvordan ulike parametere eller fenomener har endret seg med de observerte vær- eller klimavariasjonene over en årrekke. Der sammenhengene med klima er godt forstått, kan slik forskning også predikere fremtidige endringer. Dette er mulig fordi klimatologiske modeller kan forutsi hvor mye hyppigheten av varme (eller våte, vindfulle osv.) år kommer til å øke. Fremtidige klimaeffekter kan dermed simuleres ved å variere hyppigheten av f.eks. varme år i modellene. Slike fremtidsscenarier tar vanligvis høyde for endringer i både klimaavhengige og klimauavhengige rammebetingelser (slik som stigende eller synkende befolkingstall, BNP osv.).
A History of Violence

Handling

Tom Stall driver en liten restaurant i Millbrook i Indiana, der han bor med sin kone Edie, sin sønn Jack og sin lille datter. En dag blir han ufrivillig byens helt når han forsvarer seg selv og andre i et ransforsøk der han tar livet av begge ranerne. Når historien sprer seg ut til resten av landet, blir han oppsøkt av medlemmer fra Philidelphia-mafiaen som hevder Tom i virkeligheten er Joey, som lurte dem for 20 år siden. Tom nekter konsekvent for dette, men de nekter å tro ham. Når hans familie trues blir han tvunget til å ta et endelig oppgjør med sjefen i Philadelphia.

Om filmen

Filmen ble i sin helhet spilt inn i Canada. Byen der handlingen foregår er den fiktive byen Millbrook i Indiana. Denne fikk navnet sitt etter der hvor byscenene ble spilt inn, nemlig Millbrook i Ontario, Canada. Cronenbergs hjemby Toronto ble brukt til scenene som skulle foregå i Philadelphia.
Den ble godt mottatt av anmelderne og har mottatt 87 % på Rotten Tomatoes.
Den innbrakte drøyt 60 millioner dollar på verdensbasis, hvorav 31,5 millioner dollar i USA. Produksjonskostnadene var på 32 millioner.
Personalhistorisk Tidsskrift

Personalhistorisk Tidsskrift er et dansk tidsskrift innen personalhistorie og genealogi. Tidsskriftet ble etablert i 1880 og utgis av Samfundet for Dansk Genealogi og Personalhistorie. Det utkommer med to årlige numre.
Tidsskriftet var også forbilde for Norsk Personalhistorisk Tidsskrift.
Redaktør er Katharina Zander.