Gnostisisme

Gnostisisme er en samlebetegnelse på en gruppe religiøse, synkretiske og filosofiske mysteriereligioner og sekter som hadde en betydelig utbredelse i hellenistisk-romersk tid, senantikken og i den tidlige kristne kirke som var særlig forent i læren om at det materielle kosmos var skapt av en ufullkommen gud, demiurg, med en del pneuma (pust eller sjel) av en enestående Gud, som er referert til ved tallrike begreper som pleroma («fullheten» eller «Den gode Gud»).
Betegnelsen gnostisisme kommer fra gresk γνώσις, gnṓsis, gnosis, som betyr kunnskap, erkjennelse eller innsikt. Men det er ikke den samme type kunnskap som oppnås ved hjelp av fornuft (gresk epistémé, kunnskap), eller bruk av sansene. Beskrivelsene av demiurg, begrepet har sin opprinnelse i Platons Timaeus, varierer fra å være en legemliggjøring eller inkarnasjon av det onde, til å være kun ufullkommen og som velvillig som dets utilstrekkelighet tillot. Gnostisismen var en dualistisk religion, påvirket av og influerte selv hellenistisk filosofi, jødedommen (se Notzrim), og kristendommen. Imidlertid, ved kontrast, de senere grener av bevegelsen, slike som valentinianismen etter den kristne gnostikeren Valentinus på 100-tallet e.Kr., holdt et monistisk verdenssyn. Dette, sammen med ulike behandlinger av demiurg, kan bli sett som antydende på det mangfold av posisjoner som ble opprettholdt innenfor denne kategorien.
Mens gnostisisme har blitt betraktet av en del forskere som å ha vært en gren av kristendommen har alternative teorier hevdet at avhandlinger om gnostiske systemer har eksistert i en del århundrer før den kristne tid, og således før Jesu fødsel. Bevegelsen spredde seg til områder kontrollert av Romerriket og arianske gotere, og det persiske riket. Den fortsatte å utvikle seg i landene rundt Middelhavet og i Midtøsten før og i løpet av 100- og 200-tallet e.Kr. Frammarsjen av islam og dennes pågående ensretting og undertrykkelse, og videre det kristne albigenserkorstoget (1209-1229) reduserte i stor grad de gjenværende gnostiske tenkerne i middelalderen, skjønt noen få mandeanske samfunn fortsatte å eksistere. Gnostiske tanker ble innflytelsesrike hos flere esoteriske bevegelser på slutten av 1800-tallet og tidlig på 1900-tallet i Europa og Nord-Amerika.

Bakgrunn

Gnostisismen som helhet kan ikke kalles noen religion, dersom 'religion' innebærer en form for fastere institusjonalisering, men heller en bevegelse hvis tilhengere befant seg spredt rundt i grupper i Egypt, Roma, Syria etc, og forestillingsverden befant seg i utkanten av kristendom, jødedom, og andre religiøse og filosofiske systemer i perioden. Mest kjent og innflytelsesrik er den kristne gnostisismen assosiert med Valentinus (ca. år 150). 
Etter funnet av Nag Hammadi-skriftene i 1945 er det konsensus om at det også fantes en jødisk gnostisisme. Det første gnostiske samfunn ble grunnlagt av Mani (216-276); han representerte en lære som er kjent som manikeismen.

Gnostiske organisasjoner i Norge

I Norge finnes det tre gnostiske kirker. Dette er Den gnostiske kirke som er en norsk gren av Église Gnostique, Ecclesia Gnostica  med hovedsete i USA og Valentinaris Antiqua  med hovedsete i Skandinavia.
Ved siden av disse kirkesamfunnene finnes også Sodalitas Sanctum Seth  som beskrives som et moderne uttrykk for den sethianske eller klassiske gnostisismen.