Rente

Rente er kostnaden for å leie kapital, alternativt uttrykt som leieprisen for penger (kapital) og en godtgjørelse utlåner får for å ha stilt penger til rådighet for andre. Rente oppgis normalt som prosent per år (pro anno, forkortet p.a.) av leiebeløpet.

Innskudd og lån

Når man låner penger til en bank i form av innskudd på en bankkonto, får man betalt renter fra banken. Når man låner penger av banken, må man i stedet betale renter. Fra gammelt av var det rentemarginen, som er forskjellen mellom utlånsrente og innskuddsrente, som var bankenes hovedinntekt.

Norges Bank og renten

Norges Bank kan defineres som bankenes bank. På norges-bank.no står det at: «Styringsrenten i Norge er renten på bankens innskudd opp til en viss kvote i Norges Bank.» Norges Bank har 6 rentemøter i året, hvor et utvalg av personer avgjør hvorvidt renta skal økes, senkes eller forbli uendret. Når rentenivået skal avgjøres for kommende periode er det Norges Bank sin oppgave å få frem et tydelig bilde av økonomien i Norge, Europa og Verden. Derfor har Norges Bank mange mennesker med høy spisskompetanse og som med hvert sitt ansvarsområde bidrar i denne prosessen. De setter styringsrenta etter hvordan framtidsutsiktene ser ut i norsk økonomi, hvordan inflasjonen går (dvs. prisveksten) og faktorer som sysselsettingen og produksjon. Når norsk økonomi går godt, det er høy kapasitetsutnyttelse , lav arbeidsledighet, høy inflasjon, alle de typiske ting som tyder på press i økonomien, kan Norges Bank velge å sette opp renta. Dette for å legge en demper på presset i økonomien.

Økonomisk uro og rentesetting

Etter finanskrisen i 2008 ble de økonomiske kravene ovenfor bankene skjerpet av myndighetene i Europa og USA. Innstrammingene knyttet seg til hvor mye egenkapital og likviditetsreserver bankene måtte ha tilgjengelig til enhver tid. Før var det det rentemarginen, renteinntekt minus rentekostnad ved kunders bankinnskudd som var bankenes hovedinntekt. At bankene har fått større krav til egenkapital og likviditetsreserver, fører til at bankene må tjene mer penger, noe som igjen påvirker bankens utlånsrente.
Flere land i Europa har siden begynnelsen av 2010-tallet blitt drevet med store budsjettunderskudd, som igjen har resultert i økonomisk uro i eurosonen. Mange frykter de  konsekvensene den høye statsgjelden har på eurosonens økonomiske helse. Den høye statsgjelden har resultert i innstramninger og utløst en del reformer for å bedre den økonomiske situasjonen i landene. I 2012 gikk omtrent alle de private långiverne med på tidenes største gjeldssanering,, som innebærer å få slettet hele eller deler av gjelden gjennom forhandlinger med kreditorer,siden det var klart at Hellas ikke hadde mulighet til å gjøre opp for seg. At statsgjelden i enkelte land er for høy, har ikke nødvendigvis med bankene å gjøre.

Boliglån og renter

Boliglånsrenta vil aldri være lavere enn styringsrenta. Om man sammenligner grafene i Statistisk sentralbyrås Statistikkbank for styringsrenta og boliglånsrenta fra 1999 til 2013, ser man at boliglånsrenta hele tiden har ligget over styringsrenta.
Etter finanskrisen spiller flere faktorer inn når boliglånsrenta settes, blant annet at banker som skal låne penger av de større bankene må betale likviditetspremie på pengene. Likviditetspremien varierer blant annet etter hvordan markedet er, for eksempel hvor stor risikoen for å låne ut er og hvor mye penger det er i markedet. Likviditetspremie tar forbehold for svingninger i markedet.

Styringsrenten – utviklingen etter finanskrisen

Utviklingen av styringsrenten etter finanskrisen i 2008 førte blant annet til at forskjellen mellom styringsrenten og NIBOR var liten, og man anså lån til andre banker for relativt sikkert. Etter finanskrisen så man at det var en risiko å låne ut, da en av verdens største banker, Lehman Brothers, gikk konkurs. Da økte utlånsrenta, altså NIBOR. Bankene så det nødvendig å øke kredittpåslaget for å kunne påta seg risikoen for utlån av penger, og dermed økte utlånsrenta godt over styringsrenta. Utlånsrenta er gått ganske mye ned siden 2008, men ligger fortsatt ikke på det nivået den var før finanskrisen.
Pengemarkedsrenta er en analytisk pris på hva markedet priser renta til i ulik løpetid. Det er en pris på hva innlån og utlån vil koste mellom de forskjellige bankene neste løpetid, det kan for eksempel være tre mnd. NIBOR, altså de neste tre mnd.
Kapitalisering av renten skjer vanligvis hvert årsskifte ved at rente for innestående beløp året før blir beregnet, og rentebeløpet blir lagt til innestående beløp. For lån kan kapitaliseringen skje oftere enn hvert år, for eksempel kan kapitaliseringen skje ved terminforfall en gang i måneden. Ved korte tidsintervaller mellom hver kapitalisering kan uberegnet rente bli liten og renteutgiften blir i stor grad lagt til lånebeløpet, slik at låneren i stor grad betaler rente for samme års renteutgift, såkalt rentes rente. Slik blir effektiv rente høyere enn nominell rente.
I forbindelse med personlige lån i bank, oppgis renten som regel både som nominell og effektiv rente. Nominell rente angir det årlige rentebeløpet som en prosentandel av lånet. Det er effektiv rente som best beskriver hvor mye lånet koster, da man her tar hensyn til eventuelle gebyrer og dessuten tidspunktet for nedbetaling og rentes rente.
Man vil generelt forvente avkastning av de lånte pengene, for eksempel fra bankinnskudd, slik at for låntakeren blir årlige nedbetalinger gunstigere enn halvårlige nedbetalinger for samme nominelle rente.
Utgangspunktet er at en forpliktelse til å betale renter krever særskilt hjemmel. Dette stiller seg annerledes dersom det dreier seg om utilsiktet kreditt. Historisk sett har regler om renter vært strengt regulert.

Pengemarkedspolitikk

Utlånsrenten styres i stor grad av Norges Banks styringsrente. Dette er renten Norges Bank (sentralbanken) betaler for å leie penger fra banker med overskuddsreserver (banker i utlånsposisjon), dermed må banker med underskudd i reservene (banker i innlånsposisjon) tilby høyere rente for å kunne konkurrere om pengene (reservene). Styringsrentem fungerer som et gulv for pengemarkedsrenten (det bankene betaler for å leie penger av hverandre/pengemarkedet). Styringsrenten bestemmes av Norges Bank og er uavhengig av regjeringen. Fastsettelse av renten er ved siden av skattenivå et av de viktigste virkemidlene et land har for å styre økonomien. Norges Bank styrer etter mandat fra regjeringen.
Det operative inflasjonsmålet for Norge er 2,5 %. En ekspansiv pengepolitikk, dvs. lav rente, vil medføre økende belåning og investering. En kontraktiv pengepolitikk, dvs. høy rente, vil medføre økende sparing.

Gjeldsslaver og renter

Personer som får ta opp lån som de ikke greier å betjene, vil komme i en situasjon som «gjeldsslave». Har de ikke råd til å betale renter og avdrag, blir renten øket til prosentsatsen for morarenter såsant ikke opprinnelig rentesats er høyere enn forsinkelsesrenten. Når rentene blir lagt til det totale gjeldsbeløpet kan gjelden øke raskt. Det vil ikke gå lang tid før situasjonen kan bli helt umulig for skyldneren. Det vil være mulig å få gjeldssanering med hjelp fra namsmannen.
Finansinstitusjoner vil kunne ha frarådingsplikt overfor forbrukere der disse har eller vil få for dårlig betjeningsevne.
På 15- og 16-hundretallet måtte en del mayaindianere arbeide som gjeldsslaver for de spanske gods- og gruveeiere. Se artiklene om Yucatán, Tarahumara, Oaxaca by og Campeche.