google/wiki40b huggingface dataset:
Petit basset griffon vendéen

Historie

Hunden stammer opprinnelig fra Vendée på den franske vestkysten. Man antar at Grand Griffon Vendéen er stamfaren, og at en mutasjon skapte den lille (petit) typen. Rasen var nær utdødd etter den franske revolusjon, men ivrige oppdrettere reddklarte å redde den. Petit basset og grand basset ble i 1950 delt i to raser, etter å ha kunnet være fra samme kull til den tid.

Helhetsinntrykk

Liten, kvikk og sterk hund. Svakt rektangulær kropp. Hodet er uttrykksfullt, ikke for langt og med mørke temmelig store uttrykksfulle øyne. Forholdsvis korte og smale ører som ikke når fram til snutespissen. Rette forbein og kraftig beinstamme som skal stå i forhold til kroppen. Lette, ledige og harmoniske bevegelser. Den har høyt ansatt ganske kort hale, kraftig ved roten og som bæres sabelformet.
Pelsen skal være stri (griffon), ikke for lang, silkeaktig eller ullen. Fargen kan variere med mange forskjellige kombinasjoner. Størrelsen er 34 til 38 cm.

Egenskaper

Petit basset griffon vendéen er en «løs, på drevet halsende i hund». I Norge brukes den i første rekke til jakt på rådyr og hjort. Den kan også brukes til jakt på hare og rev. Rasen egner seg også som ettersøkshund i sporsele. Petit basset griffon vendéen regnes som en fremragende rådyrhund fordi den holder god kontakt med jegeren og avbryter drevet hvis den går for langt vekk. Losen er svært grovmælt og umiskjennelig rungende. De aller fleste hundene har et sterkt jaktinstinkt.  
Som familiehund er rasen kjent for å ha et svært vennlig og menneskekjært gemytt. De er livlig og lettlærte, men ofte egenrådige. De kan også fungere godt som rene familiehunder hvis de får utløp for sine instinkter. Katter kan tolereres med tilvenning, men andre husdyr som kaniner, småfe og fremmede katter blir instinktivt jaget med los.
Rasen krever en del pelsstell. Hårene må regelmessig nappes for å holde hårlaget i orden. Klør bør trimmes månedlig. Regelmessig ørerens anbefales for å forebygge ørebetennelser.

Helse

Petit basset griffon vendéen har generelt god helse med forventet levealder 12 til 13 år, enkelte har blitt enda eldre (inntil 17 år). 
Rasen er særlig disponert for hypotyrioidisme, hudlidelser (dermatitter) og ørebetennelser. Ørebetennelser hos petit basset griffon vendéen skyldes vanligvis reaksjon på gjærsopp.  
Som andre chondrodysplastiske raser er de noe disponert for nakke- og ryggsmerter og leddlidelser. Hofteleddsdysplasi og patellaluksasjon forekommer. Blant øyelidelser forekommer særlig glaukom, ektropion og persisterende pupillmembran (PPM). Rasen er noe disponert for epilepsi. 
I alderen 6 til 18 måneder kan enkelte rammes av «petit basset griffon vendéen smertesyndrom» som karakteriseres av nakkesmerter, feber og nedsatt allmenntilstand. Den medisinske betegnelsen er steroid-responsiv meningitt. De fleste vil vokse dette av seg.
Kaptein Supertruse: Den første episke filmen

Kaptein Supertruse: Den først episke filmen (originaltittel Captain Underpants: The First Epic Movie) er en kanadisk-amerikansk dataanimert barne- og familiefilm fra 2017. Den hadde premiere på norske kinoer 9. juni dette året, bare én uke etter de amerikanske. Norge ble det eneste landet der filmen ble nummer én på listene over solgte kinobilletter i premiereuka, men filmen fikk blandet kritikk av norske anmeldere. 
Filmen bygger hovedsakelig på de første fire titlene (med deler av de femte til syvende) i Dav Pikleys barnebokserie av «episke romaner» om «Kaptein Supertruse (Captain Underpants). Historiene fra bøkene ble tilrettelagt for film av den britisk-amerikanske manusforfatteren og regissøren Nicholas Stoller.
Filmen handler om to gutter, George Beard og Harald Hutchkins, kalt «Thomas B.» og «Harald H.» i den norske dubbingen, som i bokoversettelsene der de fikk navn etter programlederne i det populære prateprogrammet Senkveld på TV2.) 
I filmen blir guttene fanget på video av rektor Krupp (Principal Benjamin "Benny" Krupp) mens de tukler med toalettoppfinnelsen til Melvin Smisk (Melvin Sneedly), en skoleflink og ufordragelig gutt i samme klasse. Krupp bestemmer seg for å atskille Thomas og Harald i hver sin klasse, og i et forsøk på forhindre dette, hypnotiserer guttene rektoren med en «3D Hypno Ring», et billig plastleketøy den ene har fått i en pakke med frokostblanding. Da de ser at Krupp uten tupe ligner veldig på Kaptein Supertruse, en tegneseriefigur de har laget,  bruker de ringen til å «forvandle» ham til tittelhelten. Etterhvert kommer professor Bæsjebleie (Professor Poopypants) til skolen, motivert av et ønske om å bli kvitt all latter, fordi folk i årevis har gjort narr av navnet hans.

Norsk dubbing

Thomas B.: Jan Gunnar Røse
Harald H.: Hasse Hope
Rektor Krupp/Kaptein Supertruse: Jonas Rønning
Melvin Smisk: Erik Skøld
Professor Bæsjebleie: Anders Sundrestedt
Edit: Ulrikke Døvigen
Frøken Krass og Haralds mor: Marit S. Berg
Herr Stempel og Dunkel: Øyvind B. Lyse
Tommy: Simen Klev-Løkning
Fru Hvin: Ida Lind
Andre medjobbere: Silje Hagrim Dahl, Marius Haraldsen, Elisabet Bruun Johnsen, Vegard Wolf Dyvik, Ketil Høgsted, Harald Linderbekke
Oversetter: Mette Torvund
Regrissør og tilrettelegger: Marius Haraldsen
Tekniker: Morten Karlstad
Miksestudio: Deluxe Media
Dubbingstudio: NorDubb Studios A/S
Paris Bordone

Bakgrunn

Paris Bordone ble født i Treviso, men flyttet til Venezia som ungdom og var en kort stund i lære hos Tizian. Han utdannet seg videre gjennom studiet av Giorgiones og Palma Vecchios verk.

Maler

Fra 1520 og utover er det malerier av Bordone, blant de «Den hellige familie» i Firenze og «Den hellige familie med Katarina av Alexandria» i Eremitasjen.
Han virket foruten i Venezia i andre norditalienske byer som Vicenza, Crema, Genova og Torino, samt, på kong Frans I av Frankrikes invitasjon i Paris (1538), også i Augsburg. Hans verker derfra er imidlertid gått tapt.
Hans virtuost dyktige stoffskildring fremtrer i såvel hans portretter som i hans religiøse og mytologiske bilder.
Den store maleriet «En fisker overleverer til dogen den hellige Markus' ring» (Akademiet i Venezia) er blitt ansett som tidens vakreste seremonibilde. I Skandinavia er Bordone representert med en duk «Jupiter og Io» i Göteborgs konstmuseum og et dobbeltportrett i samlingen på Nivaagaard.
Matchbox Twenty

Historie

Bandet har solgt over 45 millioner musikkalbum. Debutalbumet Yourself or Someone Like You, ble utgitt i 1996. Albumet solgte over tolv millioner eksemplarer i USA, noe som kvalifiserte til diamantplate.
Mellom 2004 og 2007 tok bandet en pause da rytmegitarist Adam Gaynor sluttet. Da resten av bandet ble gjenforent i 2007 tok Paul Doucette over som rytmegitarist. De gav ut samlealbumet Exile on Mainstream samme år og fulgte det opp med en turne. Bandet tok nok en pause mens vokalist Rob Thomas tok fatt på en solokarrière, men bandet ble gjenforent i 2010.

Utmerkelser

De mottok prisen for Beste gruppe under People's Choice Awards i 2004.
I 2009 mottok de prisen for Most Played Foreign Work under den australske APRA Awards for sangen  «All Your Reasons» fra albumet Exile on Mainstream.
Bandet har blitt nominert til Grammy Award for sangen «Push» fra albumet Yourself or Someone Like You i 1998, albumet Mad Season i 2001, albumet More Than You Think You Are, samt sangen «Unwell» fra samme album i 2004.
De ble nominert til American Music Award i 1998 for albumet Yourself or Someone Like You og i kategorien Favorite Pop/Rock New Artist, samt i 1999 for Favorite Pop/Rock Band/Duo/Group, i 2003 for Favorite Pop/Rock Band/Duo/Group og Fan's Choice Award.
I 1998 ble de nominert til MTV Video Music Awards i kategoriene Best Group Video og Viewer's Choice for sangen «3AM» fra albumet Yourself or Someone Like You.
Hope Point

Hope Point er et nes, 20 meter høyt, på nordsiden av innløpet til King Edward Cove, på vestsiden av Cumberland East Bay i Sør-Georgia. Det ble kartlagt av Den svenske antarktisekspedisjonen under ledelse av Otto Nordenskjöld, 1901–04, og oppkalt etter H.W.W. Hop, som ledet en landmåling av King Edward Cove i 1920 fra HMS «Darthmouth». Det står et minnesmerke på Hope Point til minne om sir Ernest Shackleton.
Mykyta Sjevtsjenko

Landslaget

Han ble tatt ut i Ukrainas EM-tropp til EM i Frankrike 2016.
Pietro Giannone

Liv

Giannone var født i en liten by i Gargano i Kongeriket Napoli. Han fikk sin første undervisning av en lokal prest og en fransiskanermunk, før han ble sendt til Napoli for å studere rettsvitenskap under prokuratoren Giovan Battista Comparelli. Han fortsatte de rettsvitenskapelige studiene under Domenico Aulisio, og drev historiske studier i Biblioteca Brancacciana og hos kardinal Gerolamo Seripando.
Etter å ha fått doktorgraden ved Universitetet i Napoli i 1698, virket han som advokat. I disse årene sluttet han seg til Descartes' filosofi og kom med i kretsen omkring Gaetano Argento, hvor han ble ansporet til å skrive et nytt historieverk om kongeriket Napoli. Han skrev på sin Istoria civile del Regno di Napoli ved siden av advokatgjerningen. Verket utkom i Napoli i 1723.
Selv om Giannone hadde fått tillatelse av den østerrikske visekongen til å utgi verket i 1722, endret regjeringen i Napoli syn etter protester fra kirkelig hold mot verkets antikirkelige tendens, og nedla forbud mot salg av verket i april 1723. Giannone så seg nødt til å forlate Napoli i mai samme år, og bosatte seg i Wien. 1. juli ble han ekskommunisert av erkebiskopen av Napoli. Giannones stilling så imidlertid ut til å bedre seg: Ekskommunikasjonen ble opphevet 22. oktober, og året etter mottok han en pensjon av keiser Karl VI. Men siden han ikke kunne få noen stilling i Napoli, valgte han å bli værende i Wien.
Etter at Karl III av Spania hadde erobret Napoli i 1734 forsøkte Giannone å vende tilbake, men ble nektet innreise av de bourbonske myndighetene. Det neste året bodde han i Venezia. Her forsøkte den pavelige nuntiusen å overtale regjeringen til å utlevere Giannone til Kirkestaten. I 1735 ble han arrestert og bragt over på kirkestatlig territorium, men klarte å rømme til Modena og senere til Milano. Her innså han at han ikke lenger var trygg i noen italiensk stat, og besluttet å slå seg ned i det protestantiske Genève.
I Genève planla Giannone en fransk oversettelse av Istoria civile del Regno di Napoli. Men alt i 1736 ble han lokket over grensen til landsbyen Vésenaz i hertugdømmet Savoia, hvor han ble arrestert og overført til festningen Miolans. Pave Klemens XII takket hertug Karl Emanuel III for å ha fengslet Giannone 5. mai 1736. Under fengselsoppholdet skrev Giannone på en selvbiografi (Vita di Pietro Giannone scritta da lui medesimo). I 1737 ble han overført til festningen i Torino, hvor han i mars 1738 måtte avsverge villfarelsene sine for inkvisisjonen. Samme år ble han overført til festningen Ceva i Piemonte, hvor han tilbragte sju år og skrev flere verker, blant andre Discorsi sopra gli Annali di Tito Livio.
I 1744 ble Giannone bragt tilbake til festningen i Torino på grunn av de framrykkende franske troppene i den østerrikske arvefølgekrigen. Her døde han 17. mars 1748.

Giannone som historiker

Giannones Istoria civile del Regno di Napoli er skrevet for å hevde statens rett mot den romerske kurien. Verket undersøker derfor rettshistorien helt fra oppløsningen av Romerriket til det østerrikske visekongedømmet i Napoli. Giannones verk ble kjent over hele Europa og oversatt til engelsk (1729–1731) og fransk (1742).
Fotball under Stillehavslekene 2003

Fotball under Stillehavslekene  2003. Fotball var en av flere sporter som var med i de tolvte stillehavslekene som ble arrangert i Suva på Fiji i perioden 28. juni til 12. juli 2003. Det var ellevte gangen som fotball var med på programmet under stillehavslekene. Det var to turneringer, en for menn og en for kvinner. Det var første gangen fotball for kvinner var med i stillehavslekene.
Jeroan Drive

Biografi

Jeroan Drive ble startet i 2001 under navnet Distortion Deadline og gav ut en 7" med låten «Letter Home». I 2005 fikk bandet platekontrakt med britiske Code:Breaker Records, skiftet navn til Jeroan Drive og gav ut EP-en Deathrow Industry. I 2007 kom albumet The Stones Remain in Silence på nederlandske Yesterdays Gone Records. JD har turnert Europa flere ganger og fornyet post-hardcore-sjangeren. I 2011 utga bandet sin andre fullengder. To singler ble sluppet derifra; «Honour the Code» og «Satanic Piss! (The Bells of Blood)».

Medlemmer

Jeroan Drive har hatt et utall medlemmer med i bandet siden de startet som etterhvert har blitt skiftet ut. Eneste igjen fra original besetningen er: Yngve Andersen (gitar) og Stein Erik Fæø (vokal).
1690-årene

-- 1690 -- 1691 -- 1692 -- 1693 -- 1694 -- 1695 -- 1696 -- 1697 -- 1698 -- 1699
Tiårsoversikt
Bastardbukker

Utseende

Middelsstore (gjerne rundt 10 mm), avlange biller, gjerne mørke på farge, noen med svak metallglans. Oversiden er fint hårete. Hodet er fremstrakt, omtrent firkantet sett ovenfra. Fasettøynene sitter nær hodets fremkant, er ikke spesielt store og mer eller mindre nyreformede. Palpene er ofte ganske lange, det ytterste leddet kan være stort og økse- eller knivformet. Antennene er omtrent så lange som halve kroppslengden, 11-leddete og trådformede. Brystkjoldet (pronotum) er forholdsvis lite, sterkt hvelvet, ved fremkanten smalere enn hodet. Ved bakkanten kan brystskjoldet være nesten så bredt som dekkvingene eller mye smalere. Dekkvingene er langstrakte med tydelige "skuldre", fint hårete, uten påfallende lengdestriper. De er vanligvis forholdsvis tynne (lite sklerotisert) og kan ha noen skrå, utstrakte groper. Beina er lange og tynne, føttene (tarsene) er omtrent så lange som leggene (tibiae). Fram- og mellomføttene består av fem ledd, bakføttene av fire.

Levevis

Larvene lever i råtten død ved, særlig greiner av bartrær. De voksne kan finnes på blomster der de spiser pollen. Bastardbukkene er ikke særlig vanlige insekter. Stenotrachelus aeneus er regnet som truet i Norge og står på rødlisten over norske biller.
Andrea de Adamich

Karriere

De Adamich hadde gode resultater i standard- og sportsbilracing før han ble spurt om han ville kjøre Formel 1. Han var en av få til å kjøre med briller.
Han vant European Touring Car Championship i 1966 for Alfa Romeo. Han debuterte i Formel 1 i Sør-Afrikas Grand Prix 1968 for Ferrari. Han måtte imidlertid bryte løpet etter å ha kjørt av banen. Senere i sesongen vant han en søramerikansk Formel 2-turnering med Ferrari, men ble ikke beholdt av den italienske giganten. Han gikk derfor tilbake til Alfa Romeo, som i 1970 deltok i Formel 1 som motorleverandør for McLaren. I 1971 gikk han til March, men uten noen spesiell suksess.
I 1972 gikk han til Surtees-teamet og fullførte på en god 4.-plass i Spanias GP på Jarama. En ny 4.-plass kom året etter under Belgias Grand Prix på Zolder i en sponset Brabham. De Adamichs fikk imidlertid ikke fullført 1973-sesongen grunnet skader han pådro seg i en kollisjon under Storbritannias Grand Prix. Han la opp året etter og ble en respektert motorsport journalist og TV-kommentator i hjemlandet Italia, hvor han fra 1978 til 2012 ledet sportsprogrammet Grand Prix på Italia 1.
Han var også visepresident i N. Technology, som forbereder racerbiler for Alfa Romeo.
Diplomatfrakk

En diplomatfrakk er en herrefrakk med knelange skjøter (eller skåret like over kneet), som går hele veien rundt. Frakken var populær i victoriansk og edvardiansk tid. En dobbeltradet diplomatfrakk kalles også en «prins Albert» etter dronning Victorias ektemann Albert. Diplomatfrakken er figursydd, har lange ermer og en enkelt splitt bakpå. Andre trekk er atypiske for victoriansk mote: den omvendte kraven, revers med ytterdelen i et annet stoff (som sys fast på frakken). Taljen sys med en horisontal søm i begge sidestykker og med ekstra stykker stoff over taljen som mottrekk til den naturlige draperingen som ellers oppstår.
Livkjole og sjakett, de andre knelange frakkene, har en søm i taljen, men skjøtene har et annet snitt. Diplomatfrakken er den eneste av dem som har ekte knapper foran: (sjaketten har kun én, og livkjolens knapper er kun til pynt).
Diplomatfrakken ble brukt som formell bekledning i stedet for dress. En diplomatfrakk var dobbeltradet med spiss revers. En mere uformell diplomatfrakk var enkeltradet med hakerevers. Sammen med dress og sjakett ble diplomatfrakken brukt som hverdagsdrakt for herrer. Etter første verdenskrig ble dressen den primære hverdagsdrakten, mens sjaketten ble mere formell og brukt ved brylluper. Diplomatfrakken gikk av mote.
Diplomatfrakken bæres typisk med sorte eller stripede bukser uten oppslag, vest, hvit skjorte og flosshatt.
Brut y Tywysogion

Brut y Tywysogion eller «Fyrstenes krønike» er en av de viktigste primære kildene for walisisk historie. Det er en annalistisk krønike som tjenestegjør som en fortsettelse av Geoffrey av Monmouths Historia Regum Britanniae.
Brut y Tywysogion har overlevd i flere walisiske oversettelser av den opprinnelige latinske utgaven som har gått tapt. De viktigste versjonene er Peniarth MS. 20 og en noe mindre komplett utgave i Llyfr coch Hergest (= Hergests røde bok). Den versjonen som kjennes som Brenhinedd y Saeson (= Saksernes (Engelskmennenes) konger) kombinerer materiale fra de walisiske annaler med materiale fra en engelsk kilde.
Peniarth MS. 20-versjonen beginner i år 681 med en opptegnelse av dødsfallet til Cadwaladr av Gwynedd og ender i 1332. Opptegnelsene for de tidligste årene er kortfattet, vanligvis notater av dødsfall og hendelser som solformørkelser, pestutbrudd og jordskjelv, men de senere opptegnelser gir flere detaljer. Hovedfokuset er herskerne av kongedømmene Gwynedd, Powys og Deheubarth, men kirkelige hendelser er også nevnt, som da datoen for påskefeiringen i den walisiske kirken ble lik den romerske kirke ved «Elbodius» (Elfodd), biskop av Bangor, i 768. Hendelser i England, Irland, Skottland og noen ganger i Frankrike blir også stundom kortfattet nevnt.
Krøniken er også en kilde for arthurianske forskere.
Det er antatt at de opprinnelige kongeannalene ble skrevet ved klosteret Strata Florida Abbey, men de kan ha blitt oppbevart ved det gamle klosteret i Llanbadarn på 1000-tallet. Annaler fra andre klostre kan også ha vært benyttet for komposisjonen. Minst en av de walisiske oversettelsene er antatt å ha vært skrevet ved Strata Florida.
Hornbladbiller

Utseende

Hornbladbillene er små til middelsstore, blanke bladbiller. Antennene er forholdsvis kraftige og ikke spesielt lange. Hodet er fremstrakt med markert "hals". Pronotum er klokkeformet til avrundet firkantet, vanligvis ikke tydelig bredere enn langt, ofte innskåret i midten, betydelig smalere enn dekkvingene. Disse er nokså jevnbrede med markerte "skuldre", gjerne med markerte punktrader. Beina er forholdsvis kraftige. På farge er de gjerne røde til svarte, dekkvingene har ofte blå eller grønnlig metallisk glans.

Levevis

Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten. Noen av artene regnes som plagsomme skadedyr. Blant de mer kjente er den skarp røde liljebille.
Hornbladbiller tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår  en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de  voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
S. Clay Wilson

Liv og verk

Wilson var født i Lincoln i Nebraska og gikk på Universitet i Nebraska. Han hadde trening som sykepleier i hæren og hadde forskjellige småjobber før han flyttet til San Francisco i 1968. Her møtte han Charles Plymell som utga Robert Crumbs tegneseriehefte Zap Comix, antagelig det første rene undergrunnshefte med tegneserier.
Wilson hadde tegnet siden han var 12 år gammel. Wilsons serier er svært annerledes enn det meste av alt annet; minutiøse detaljerte skildringer av samfunns skyggesider med nær bestialsk interesse for det smakløse. Med unntak av en liten dekadent og ekkel smådjevel og noen andre figurer som gjentas er det ingen egentlig hovedfigur i seriene hans. Et påfallende trekk av Wilsons serier er kontrasten mellom den litterære måten hans figurer snakker og tenker, og den fordervet volden som de deltar i. Svært sjelden hadde fortellingene et poeng i henhold til tradisjonell fortellerteknikk. Men Wilsons kompromissløshet imponerte en del, blant annet forfattere som William S. Burroughs og Terry Southern.
I henhold til Charles Plymell var Wilsons første utgitt serie i 1966 i poesimagasinet Grist #7 og deretter i Grist #9, begge fra samme år. Den første opptreden av smådjevelen, Checkered Demon, skal ha vært i en reklame i et senere utgave av Grist. Wilsons portfolio ble trykt det påfølgende året (og som senere ble utgitt i tegneseriehefter).
Wilsons senere serier ble mer demonisk eller avskylig med zombiepirater og ikonoklastiske avbildninger av Jomfruen fra Guadalupe (den katolske helgen Vår Fru av Guadalupe fra Mexico) som en råtnende vampyrmor. I det store og hele har Wilsons serier forblitt konsistente siden hans første utgivelser, og i liten grad endret seg med tiden i kontrast til mange av tegnerne i motkulturen som både modnet og tilpasset seg et større publikum og en annen tid. S. Clay Wilsons serier har derimot forblitt vanskelig å tilegne seg for flertallet. På den annen side har Wilson illustrert mer kommersielt tilgjengelig verker som en samling av eventyrene til brødrene Grimm.
Hovedsamlingen av S. Clay Wilsons serier er Checkered Demon Anthology Vol. 1 fra Last Gasp. En kunstbok, The Art of S. Clay Wilson, ble utgitt i 2006 av forlaget Ten Speed Press, og dekker hans omslag, trykk og malerier foruten hans tegneserier.

Hjerneskade

Den 8. november 2008 fikk Wilson et «alvorlig hjerneslag». Etter å ha vært tilstede ved Alternative Press Expo i San Francisco og drukket hardt hele dagen ble han funnet bevisstløs utenfor sitt hjem mellom to parkerte biler. Det er uklart om han ble overfalt eller fikk slag. Blant hans skader var en brukket nakke.
Wilson har gjennomgått betydelig sykehusopphold for skadene og afasi. Hans venner har holdt to innsamlinger og konserter for å betale for hans sykehusopphold. I november 2009 kunne han utskrives, i stand til å tegne noe, og delvis i stand til å snakke, men fortsatt avhengig av særskilt pleie.
Rue Zadkine

Rue Zadkine er en gate i 13. arrondissement i Paris, oppkalt etter den russiskættede skulptør Ossip Zadkine. Den løper fra Rue Baudoin til Rue Duchefdelaville, er 90 meter, og øker i bredde fra 15 m til 25 m underveis.
Gaten ble til i 1994 ved byutvikling i ZAC (Zone d’Aménagement Concerté) Chevaleret-Jeanne d'Arc.
Østre Porsgrunn kirke

Bakgrunn

Det var høyst ulike oppfatninger i Porsgrunns befolkning om hvorvidt kirken burde bygges opp som en kopi, eller som en moderne kirke ut fra behov og funksjoner. Det pågikk i årevis en aksjon for å få oppført en rekonstruksjon av kirken som brant, men blant aktive medlemmer i menigheten ønsket de fleste en moderne kirke. Dette ble også vedtatt av Porsgrunn kirkelige fellesråd, som var ansvarlig for bygging av ny kirke.

Kirkebygg

Den nye kirken ble tegnet av arkitekt Espen Surnevik og Trodahl arkitekter. Bygget omtales gjerne som «porselenskirken», ettersom det skulle kles utvendig med fliser som skulle minne om porselen. Tor Entreprenør ble tildelt byggeoppdraget, og arbeidet ble påbegynt i desember 2017. Det nye kirkebygget stod ferdig høsten 2019 og ble vigslet den 15. september 2019.
Blasiusvelsignelse

Blasiusvelsignelsen er et sakramentalium i den katolske kirke. Velsignelsen gis, der skikken er utbredt, vanligvis etter messen på festdagen for den hellige Blasius den 3. februar, eller på en nærliggende dag.
Blasius var biskop av Sebaste i Lilleasia og led martyrdøden i 316. Han regnes som en av de fjorten nødhjelpere. Den mest kjente overlevering vil at han under sitt fangenskap i et romersk fengsel leddet livet til en ung medfange som hadde satt fiskebein i halsen og holdt på å forgå. Derav oppstod skikken å gi blasiusvelsignelse for å nedkalle Guds beskyttelse mot halslidelser. Det er vanlig at presten som gir velsignelsen samtidig holder to korslagte helst tente lys under haken til den som velsignes.
I Tyskland er velsignelsen belagt siden 1500-tallet. Blant armenerne (Blasius kom fra gammelt armensk område) er den imidlertid i dag nærmest ukjent.