Øystein Erlendsson

Erkebiskop av Norge

Av alle de 27 erkebiskopene i Nidaros mellom 1153 og 1537 er Øystein nok den mest markante, og den eneste som ble regnet som helgen etter sin død.
Erkebiskop Øystein døde den 26. januar 1188, natten etter Pålsmesse. Den katolske kirken i Norge har minnedag for Øystein den 26. januar. Dagen har blitt kalt St. Eysteins dag eller Eysteindagen. 
Navnet St. Eystein kommer av at Øystein har vært regnet som en av de fire norske kardinalhelgener. Formelt er ikke Øystein hverken salig- eller helligkåret, men Liturgikommisjonen i Vatikanet slo i 2002 fast at dødsdagen hans kunne feires som «fest» i Trondheim stift, og som valgfri minnedag i Oslo katolske bispedømme og i Tromsø stift.

Ætt

Øystein ble trolig født en gang mellom 1120 og 1130 på gården Råsvoll eller Rosvoll i Børsa sør for Trondheim. Det finnes også en Råsvoll gård i Verdal nord for Trondheim, og en del har hevdet at han kom derfra, men mest sannsynlig kom han fra Børsa.
Øystein var knyttet til de fremste ættene i landet. Snorre Sturlason skildret ætten hans i Harald Hårfagres saga i Heimskringla. Øystein ble skildret som en dugelig mann, rik på både gods og vennskap. Blant andre nedstammet han fra stormannen Erling Skjalgsson. Far til Øystein ble kalt Erlend Himalde; hans far igjen var Jon Sterke på Råsvoll. Ulv Uspaksson var far til Jon Sterke, og islending av ætt. Ulv ble stallare til kong Harald Hardråde og en god venn av kongen. Ulv giftet seg med Jorunn Torbergsdatter, ei søster av dronning Tora Torbergsdatter som var gift med kong Harald. Tora og Jorunn var døtre av Torberg Arnesson som var gift med Ragnhild Erlingsdatter. Ragnhild var datter av Erling Skjalgsson. Torberg Arnesson var bror av Kalv Arnesson som var med på å drepe kong Olav Haraldsson som senere ble opphøyd til helgen som Olav den hellige. Gjennom Kalv Arnesson nedstammet Øystein fra den norske stormannsslekten Arnmødlingsætten.
Den gjæve ætten gjorde at Øystein hadde mange frender og venner. Øystein ønsket å styrke økonomien til erkebispesetet i Nidaros, og tinget med bøndene for å få tillatelse til å kreve inn høyere pengebøter. Bøndene gikk med på å betale bøtene «sølvvurdert øre» som var verd dobbelt så mye som den vanlige mynten. Erkebispesetet tjente tilsvarende mye på avtalen. Ifølge Snorre kunne han gjøre dette med støtte fra frender og venner. De fleste stormennene i Trøndelag og erkebiskopen var knyttet sammen i frendeskap og giftemål.

Liv

Øystein fikk sin første høyere utdannelse i Nidaros (Trondheim) av biskop Simon, og studerte utenlands fra omtrent 1140. Det er mulig at han studerte i Lincoln i England, men det er mer sannsynlig at han studerte i Paris i det nye augustinerklosteret Saint-Victor. Han valgte Augustinus som den latinske formen for navnet sitt, men også navnet Oistanus ble benyttet.
Et propagandaskrift for kong Sverre Sigurdsson (ca. 1150–1202), «En tale mot biskopene» fra omtrent 1200, nevner forbigående at Øystein var kapellan og fehirde hos kong Inge Krokrygg (1136–1161). Øystein var også sokneprest i Konghelle ved Gøtaelva.
Den første erkebiskopen i Nidaros, Jon Birgersson, døde i 1157. Ifølge «En tale...» valgte kong Inge da Øystein til erkebiskop «uten å spørre noen lærd mann i Trondheimen, enten korbrødre eller andre». Vi vet ikke om en hadde rukket å opprette domkapitel som kunne foreta et formelt valg, men det er all grunn til å tro at det virkelig var kong Inge som sto bak. Valget skjedde trolig i 1158 eller året etter.
Den nyvalgte erkebiskopen, den andre hittil i Norge, reiste til Italia for å ta imot bispevigslingen og sitt pallium. Et pallium er katolske erkebiskopers embetstegn, og ble tildelt av paven. Trolig ble Øystein utnevnt til erkebiskop først i 1161 av pave Alexander III. Pave Hadrian IV, tidligere kjent som kardinal Nikolas Breakspeare, opprettet erkebispestolen i Nidaros i 1153. Ettersom pave Hadrian IV døde den 1. september 1159, kan det ikke ha vært ham som utnevnte Øystein til erkebiskop, for man regner med at Øystein og hans følge ikke dro sørover fra Norge til Roma før en gang utpå sommeren eller høsten 1159. Den norske feiringen av 12. september for fingergullmesse, eller fingergullfesten, har forbindelse med denne ferden. Erkebiskopen skal ha tatt med seg til Nidaros en kapsel med blod fra Jesus Kristus. Han igangsatte bygging i Erkebispegården umiddelbart etter tilbakereise fra Roma.
På 1170-tallet måtte Øystein utstede et brev, der han lyste i bann alle kvinnerøvere i sitt erkebispedømme, men også refset de kvinnene som lokket til seg medsøstre for å drikke dem fulle og få dem om bord på skip med kurs for Island, der det var underskudd på kvinner. Kvinnerov må ha vært et merkbart problem i samtiden når erkebiskopen engasjerte seg i det.

Den første kongekroningen

Kong Magnus Erlingsson ble den første kongen i Norge som ble kronet. Erkebiskop Øystein kronet ham i Bergen i 1164 med en utsending fra Roma, Stefanus, som vitne. Hendelsen var særdeles viktig. Det var den første kongekroningen i Norden som var velsignet av Kirken, og det skjedde i Norge før det skjedde i Sverige og Danmark. 
Før Øystein kunne tiltre ble kong Inge drept det samme året av sin nevø Håkon Herdebrei i Slaget ved Ekeberg. Inges støttespillere fortsatte krigen under lederskap av Erling Skakke med sin sønn Magnus som kongskandidat, ettersom Erling var gift med Kristin, datter av kong Sigurd Jorsalfare.
Håkon Herdebrei ble beseiret og drept ved Slaget ved Sekken i 1162, men det var fortsatt mulig at en ny utfordrer kunne dukke opp. Øystein og Erling Skakke ble naturlige allierte med felles interesser. Kirken hadde lenge ønsket å reformere det norske kongedømmet til en mer europeisk modell, spesielt ønsket kirken å få fjernet tradisjonen med flerkonge, noe som hadde ført til ustabilitet og krig. I tillegg ønsket Øystein at kun legitime sønner skulle ha arverett til tronen. Ved å gi sin fulle støtte til Magnus Erlingsson, ble begge disse målene nådd. I 1163 ble en ny lov om tronarv innført som Erling Skakke aksepterte, Tronfølgeloven under Magnus Erlingsson, og som gjenytelse kronet erkebiskopen Magnus Erlingsson som konge av Norge.

Landflyktighet

Til tross for dette initiativet fortsatte borgerkrigene i Norge hvor flere kongsemner av tvilsom herkomst kjempet imot hverandre. Da kong Sverre og birkebeinerne etter hvert fikk kontroll over større deler av riket, ble Øystein nødt til å flykte utenlands. For kong Sverre var det viktig å reetablere kongsmakten. Det var ikke akseptabelt for kirken og erkebiskop Øystein.
Øystein bodde i Nord-England i omtrent tre år før han atter vendte tilbake til Norge sommeren 1183. Det ble en slags forsoning mellom kongen og erkebiskopen, uten at noen av dem gikk tilbake på sine krav.

Øystein og Nidarosdomen

På vestfronten av Nidarosdomen er det sett opp en skulptur av billedhoggeren Stinius Fredriksen. Skulpturen forestiller erkebiskop Øystein Erlendsson som bærer på en katedral i miniatyr, som symboliserer den katedral som Øystein fikk bygd i Nidaros. Fra oppholdet i England hadde han tatt med seg impulser fra den nye gotiske stilretningen. Før han reiste, hadde katedralbyggingen allerede blitt igangsatt, men Øystein fikk den videre byggingen endret til å bli preget av engelsk gotisk stil. Byggingen av erkebispegården i Trondheim ble også gjennomført av Øystein.

Passio Olavi

Øystein Erlendsson skal ha vært opphavsmannen til det oppbyggelige skriftet og legendesamlingen Passio Olavi, skrevet på latin. I første delen hører vi om historien og verket til Olav den hellige, med særlig vekt på misjonsvirksomheten hans. Undergjerningene utgjør den andre delen av boka. Tittelen er en forkortning for Passio et miracula beati Olavi, det vil si Hellige Olavs lidelser og undergjerninger. Blant de påståtte undergjerningene er også helbredelsen av Øystein selv. Under byggingen av Nidarosdomen var han oppe på muren for å inspisere fremdriften tre dager før feiringen av Olavsfesten, men stillaset brøt sammen, og han ramlet ned. I fallet brakk han hoften, og lå pint av smerter og tanken på at han ikke ble i stand til å feire Olavsfesten. På festdagen lot han seg bære inn i kirken, men frisknet da til såpass at han kunne holde en lang preken. Etter en stund ble han helt bra. Dette kan forklares som en naturlig helbredelse, men vi får også høre om bonden som ble uskyldig dømt for tyveri og hengt. I ni timer hang han i galgen, mens Hellig-Olav sørget for at han ble støttet opp av en usynlig bjelke og slik reddet livet.

Etterfølger

Etter Øysteins død ble augustineren Eirik Ivarsson av Stavanger i 1188 valgt til erkebiskop av Nidaros.