Progress and Poverty

Forutsetninger

Progress and Poverty forsøker å forklare hvorfor fattigdom eksisterer på tross av stadig mer utbredte teknologiske fremskrittt, og også på steder hvor store formuer konsentreres, som i større byer.
George så hvordan teknologiske og samfunnsmessige fremskritt (inkludert utdanning og offentlige tjenester) bidro til verdistigning på landeiendommer (naturressurser, bytomter osv.) og dermed også bidro til å øke inntekten til eierne av landet -en inntekt som kommer fra de som bruker landet. Altså: Jo bedre offentlige tjenester, jo høyere vil tomteleien (og dermed husleien) bli, siden folk verdsetter å bo i et slikt område. Spekulanter har en tendens til å presse eiendomsprisene slik at disse vokser raskere enn den generell inntektsøkningen i samfunnet. En stadig større andel av arbeidernes inntekter går derfor til eiendomsbesitterne, enten direkte gjennom husleie eller eiendomskjøp, eller indirekte gjennom varer og tjenester produsert av bedrifter som også betaler husleie. Dette presser etterhvert den generelle etterspørselen ned, og fører til at bedrifter begynner å gå konkurs, i verste fall med en dominoeffekt som fører til økonomisk kollaps.
I Progress and Poverty tar George for seg en rekke kjente forslag for å unngå slik kollaps, med medfølgende arbeidsledighet og fattigdom, men konkluderer med at alle har alvorlige mangler. Som et alternativ kommer han med sitt eget forslag: En universell skatt på verdien av landeiendommer, som i Georges definisjon inkluderer andre naturressurser («alle naturlig forekommende materialer, krefter og muligheter»), altså slike som har verdi helt uten at arbeid må tilføres («som tilbys vederlagsfritt av naturen»). George skisserte en årlig eiendomsskatt på grunnrenten fra landeiendommer på private hender. En slik skatt ville bringe store nok inntekter til å avskaffe alle (datidens) skatter, særlig på arbeidsinntekt og produksjon, og finansiere stadig større offentlige investeringer i tjenesteyting og etterhvert også andre velferdsgoder som borgerlønn. George hevdet videre at en slik skatt på grunnrenten ville være et initiativ for eiendomsbesitterne til å bruke verdifullt land på mest mulig produktiv måte (fremfor å la det ligge brakk og vente på prisstigning), og dermed øke etterspørselen etter arbeidskraft og total verdiskapning. Denne fundamentale økonomiske maktforskyvningen mellom eiere av naturressurser og arbeidere ville løfte lønnsnivået vesentlig, og dermed utrydde fattigdom en gang for alle. Skatteregimet ville ta knekken på flere uønskede fenomener som esende forsteder, jordløse småbønder, hjemløshet og ineffektiv dyrking av den mest verdifulle jorden.

Utdrag

Det følgende utdraget er essensen i Georges ressonement og hans økonomiske verdensanskuelse.
Ta som eksempel...en eller annen sta forretningsmann, som ikke har en eneste teori, men vet hvordan penger tjenes. Si til ham: «Her har vi en liten landsby; om ti år vil det være en storby – om ti år vil jernbanen ha tatt over for hestevognen, og det elektriske lyset vil erstatte stearinlyset; byen vil være proppet med maskineri og forbedringer som mangedobler arbeidets produktive kraft. Tror du at rentenivået her vil være høyere om ti år...?« Han vil svare: «Nei!» «Kommer lønnsnivået for den vanlige arbeider til å stige...?» Han vil svare: «Nei, lønnsnivået for den vanlige arbeider vil ikke stige...» «Hva er det da som kommer til å stige?» «Leien. Verdien av land. Gå avsted og skaff deg en tomt, og hold på eierskapet.» Og hvis du under slike omstendigheter følger hans råd, trenger du ikke å gjøre noe mer. Du kan lene deg tilbake og røyke din pipe; du kan legge deg ned som Napolis «lazzaroni» eller Mexicos «leperos»; du kan stige til værs i en ballong eller synke i et hull i jorden uten å gjøre en tøddel arbeid, uten å tilføre samfunnet det minste grann rikdom, vil du likefullt være rik om ti år! Du kan bo i en herskapsbolig, men i den samme byen vil det finnes et fattighus.
Et annet ofte sitert utdrag fra Progress and Poverty er The Unbound Savannah hvor George legger ut om hvordan en samfunn som bygges opp i et stort uutnyttet landområde vil øke landets verdi.

Anerkjennelse

Etter å ha fullført Progress and Poverty skrev George: «Boken kommer ikke til å bli anerkjent med det samme – kanskje ikke på en god stund, men den vil etterhvert bli vurdert som en storslått bok, den vil bli utgitt i begge hemisfærer, og den vil bli oversatt til flere språk. Dette kjenner jeg med sikker på, men kanskje får ingen av oss oppleve det selv.»
Emma Lazarus skrev at «Progress and Poverty er mer en hendelse enn en bok. Ingen som forstår boken kan ha livet og tankesettet uendret etter å ha lest den,» og videre at leseren aldri mer ville kunne «spise eller sove eller jobbe i sinnsro». Mange berømtheter av forskjellige ideologiske avskygninger, som George Bernard Shaw, Friedrich Hayek, H. G. Wells, og Leo Tolstoj, framhever sitt første møte med Progress and Poverty som en påvirkning som varte livet ut.
John Haynes Holmes skrev at «Min lesning av Henry Georges mesterverk markerte en epoke i livet mitt. Alle mine tanker om sosiale forhold og alt mitt arbeide for samfunnsreform begynte med lesningen av denne boken.» Han sa videre at han ikke kunne komme på noe «mer gripende i hele vår amerikanske litteratur.» Holmes sa også at «jeg tror Progress and Poverty var det mest tettvevde, fascinerende og overbevisende eksempelet på argumentasjon som noensinne har kommet fra et menneskes hode.»
I 1930 førte senator George W. Norris en bearbeidet utgave av Progress and Poverty inn i Kongressens protokoll, og han sa senere at et utdrag fra boken var «en av de vakreste ting han noensinne hadde lest om det dyrebare ved menneskets frihet.»
Noen lesere har fortalt at de motstridende har latt seg overbevise av argumentasjonen. Tom L. Johnson, som var trikkemonopolist og senere samfunnsreformator, leste Progress and Poverty flere ganger, og ba til slutt sine forretningpartnere om hjelp til å avsløre feil i Georges resonnementer. Senere betalte han sin advokat for å gå gjennom boken med begrunnelsen: «Jeg må ut av denne forretningsvirksomheten, eller jeg må bevise at denne boken tar feil.»  Frank Chodorov, en libertariansk pasifist, hevder å ha lest Progress and Poverty mange ganger, hvorav nesten nesten konstant i et halvår, før han endelig sa seg enig med Georges konklusjoner. Litteraturkritikeren Horace Traubel skrev at «George døde i kamp. Men boken hans får ingen kamp. Den har vært gjennom alle kamper, og den har overlevd hver eneste en. Den lar seg ikke overraske av ny motstand»