google/wiki40b huggingface dataset:
Amelia av Leuchtenberg

Bakgrunn

Amelia var datter av Napoleons stesønn Eugène de Beauharnais og hans ektemake Augusta av Bayern og søster til Sveriges dronning Josefina.
Hun tilbragte sine første leveår i Milano, der faren residerte soom visekonge av Italia. Etter Napoleons abdikasjon dro familien til Bayern og søkte tilflukt  
hos Amélies bestefar. Denne eleverte den 14. november 1817 hennes far til hertug av Leuchtenberg og fyrste av Eichstätt, slik at familien skulle ha inntekter å leve av. Samtidig la foreldrene av havnet Beauharnais, for å svekke deres åpenbare forbindelse med den i unåde falne Napoleon, og bosatte seg med barne i München, i Palais Leuchtenberg in München. Der tilbragte Amélie restan av barndomsårene.
Amélies Mmor visse å overvinne den problematiske napoleoniske avstamning og få alle sine døtre meget godt gift: I 1823 hadde Amélies eldste søster Josephine ektet den svenske kronprins Oscar I, og den nest eldste Leuchtenberg-datteren Eugénie ble i 1826 gift med fyrst Konstantin Hohenzollern-Hechingen.

Ekteskap med keiser Peter

Hun giftet seg med Peter ved ombud i Bayern i 1829 og så enda en gang i Brasil, dit hun ankom med sin bror Auguste og sin stedatter dronning Maria II, som året innen var blitt avsatt fra Portugals trone av sin farbror. Peters utsendinger hadde hatt vanskeligheter med å finne en brud blant Europas dynastier på grunn av Peters rykte om å være brutal og hans utenomekteskapelige reladjon med Domitília de Castro e Canto Melo.
Peter ble begeistret ved i Amelias utseende og grunnla den keiserlige Rosenordenen til minne av hennes skjønnhet. Amelia innførte fransk som offisielt språk ved hoffet og organiserte det etter europeisk mønster. Hun nektet å aksepterer ektemakens utenomekteskapelige datter Maria Isabel de Goias nærvær ved hoffet.
I år 1831 abdiserte Peter fra tronen i Brasil. Amelia, som da var gravid, fulgte ham til Europa. Paret bodde først i Paris og maken forsøkte å gjeninstallere sin datter Maria II på Portugals trone, som var blitt erobret av hans bror Mikael I av Portugal. Da han lyktes med dette og Maria atter ble Portugals monark i 1834 flyttet Amelia til Portugal med sin make, der han straks derpå døde.

Enke

Amelia flyttet i 1850 tilbake til sitt hjemland Bayern med sin datter Maria Amélia av Brasil. På grunn av datterens sykdom flyttete de til Madeira i 1853, der datteren døde i tuberkulose. Amelia dro så til Portugal, der hon levde frem til sin død.
Hon testamenterte en hel mengde verdier, blant annet det såkalte brasilianske gullserviset og det brasilianska diadem, til sin søster Sveriges dronning Josefina. De har siden da tilhørt det svenske kongehus.
Markedsføring under Sommer-OL 2008

Logo

Logoen til Sommer-OL 2008 er kjent som «Dancing Beijing». Logoen kombinerer en tradisjonell kinesisk rød sel og en representasjon av det kinesiske tegnet jing (京, som også er det kinesiske navnet på Beijing). IOC-president Jacques Rogge var veldig fornøyd med logoen da den ble presentert i august 2003, og uttalte: «Den nye logoen formidler Kinas imponerende skjønnhet og makt som er nedfelt i folket og dets kultur.»

Slagord

Slagordet til lekene var  «One World, One Dream» (en verden, en drøm) Slagordet oppfordret hele verden til å delta i den olympiske ånd og bygge en bedre fremtid for menneskeheten. Det ble valgt fra over 210 000 forslag som var innsendt fra hele verden. 
Maskotene for lekene ble de fem Fuwa, som hver representerte både en farge på de olympiske ringene og et symbol i kinesisk kultur.
I 2006 slapp organisasjonskomiteen piktogrammer av de 35 OL-disiplinene som var med i lekene.  Dette settet med piktogrammer ble kalt «skjønnheten av tegn», på grunn av hvert piktogram er lik et kinesisk tegn.
Guo Chun

Guo Chun (forenklet kinesisk: 郭纯, tradisjonell kinesisk: 郭純, pinyin: Guō Chún, Wade-Giles: Kuo Ch'un; født 1370 i fylket Yongjia i provinsen Zhejiang i Kina, død 1444) var en kinesisk keiserlig maler tidlig under Mingdynastiet. Han var kjent også som Wentong eller under psevdonymet Pu'an, og er kjent for sine landskapsmalerier.
Jonas Vellesen

Lærebøker

Vellesen er særlig kjent som nynorsk lærebokforfatter, men flere av lærebøkene hans kom også på bokmål, dessuten kom det også varianter på i-mål. Den fyrste bok åt barnet var en svært moderne og pedagogisk lærebok i sin tid. Den ble stadig utgitt i nye opplag. Den siste utgaven kom i 1945, 56 år etter første utgave og 30 år etter at han selv var død. Som lesestykker tok han også med barnerim og fortellinger som han selv hadde hørt som barn i Bjerkreim: Ro ro til Siraland og Sagnet om Gloppedalsura. Det samme gjelder for Emne (første utgave 1909). Den inneholder en rekke sagn, dyrefabler og småfortellinger. Boka ble brukt til diktat og gjenfortellinger i alle fall til 1950-tallet.

Studiereise

I 1895 fikk han et stipend for å studere skolevesen i Sverige. I september samme år dro han til Karlstad og ble derfra vist til Väse og videre til Vingåker. Hans detaljerte og episke rapport fra studiereisen, ble trykket i Norsk barneblad 1899 og 1900.
Eurybrachidae

Utseende

Middelsstore til ganske store (6 – 20 mm), kraftige sikader med kort, bredt hode og store, brede vinger. Pannen er bredere enn lang. Vingene er gjerne spraglete og ofte knudrete, noe som gir god kamuflasje mot trestammer eller lignende. De dekker den korte bakkroppen, som kan ha sterke farger.
Nymfene har gjerne to lange, trådformede vedheng på bakkroppen. Disse ligner på antennene til mange andre insekter og gir inntrykk av at dyret har hodet i "feil ende", slik at en fugl kan hakke mot feil punkt. De forsterker inntrykket ved i stor grad å bevege seg baklengs.

Levevis

Disse sikadene er knyttet til ulike trær, blant andre eukalyptus. Hunnen legger eggene sine på en plate av voks, de blir så dekket av et nytt vokslag, dermed er de noe vernet mot uttørking og parasitter.
I likhet med andre sikader lever de av sevje som de suger i seg.

Utbredelse

Gruppen finnes bare i de tropiske områdene av den gamle verden.
Frihet (illegal avis, Stavanger)

Frihet var en av de illegale avisene som ble utgitt under den tyske okkupasjonen av Norge under andre verdenskrig. Avisen ble laget i Stavanger.

Oppstart og organisasjon

Første nummeret av Frihet kom ut høsten 1941, da okkupantene inndro radioapparatene. Journalisten Kristian Storsteen var redaktør. Han hadde bakgrunn fra Stavangeravisen 1ste Mai, som nå var forbudt. Mange involverte hadde bakgrunn fra Arbeidernes Ungdomsfylking og kjente hverandre godt derfra.
Frihet fikk snart tette bånd til den illegale avisen Stritt folk. De to avisene innledet samarbeidet ved i fellesskap å «hente ut» radioapparater som etter beslagleggingen var lagret på loftet på en skole. Avisene ble også distribuert i samme apparatet. Stritt folk kom et par ganger i måneden, Frihet ukentlig. Begge kom i et opplag på om lag 2000 eksemplarer. Frihet ble stensilert, og utkom i alt med 43 nummer.
Avisa ble distribuert i Stavanger, på Jæren og i Ryfylke. Til Ryfylke ble avisa distribuert via kaptein Ole Hagen på rutebåten M/S Jøsenfjord. I Alsvik i Strand kommune ble avisbunken tatt i mot av kjøpmann Kristoffer Klausen. I Strand var også Malvin Amdal, Knut A. Jøssang og Adolf «Doffen» Larsen involvert i distribusjonen.
.co

Andrenivådomenet .co

"co" brukes også ofte som et andrenivå domene innen andre landskodedomener, i hvilke registranter (vanligvis kommersielle selskaper) kan registrere andrenivå domener på formatet .co.xx, hvor xx er landskoden. Israel (.co.il), Storbritannia (.co.uk), New Zealand (.co.nz), Japan (.co.jp), Sør-Korea (.co.kr) og Cookøyene (.co.ck) er alle eksempler. Visse andre landskoder bruker "com" i stedet, slik som Australia (.com.au) og Mexico (.com.mx), og også .co selv, som bruker .com.co.

Remarkedsføring av .co

Rundt år 2000, da mange landskodedomener ble remarkedsført som verdensomspennende generiske domener, var det endel snakk om å tillate andrenivå registrering i .co for registranter fra hele verden for å kunne dra fordel av likheten mellom dette navnet og .com og til den ovennevnte bruken av .co som et andrenivå domene i andre landskoder. Imidlertid, en rettsavgjørelse hindret Andes Universitet fra å gjøre dette, og registrering forble begrenset til tredjenivå domener og til colombiske registranter.
Megalopygidae

Utseende

Middelsstore (forvingelengde 11 – 28 mm), svært kraftig bygde møll, hvite, brunlige, rødlige eller grå på farge. Kroppen er tett og langt, ofte ullaktig hårete, også vingene har påfallende "pels". Antennene er middels lange og fjærformede. Vingene er avrundede. Bakkroppen er kort, tykk og hårete. Beina er ofte forholdsvis lange og kraftige, med pompong-aktige hårtufser. Larvene er kortbeinte, sneglelignende, mer eller mindre tett kledt med lange neslehår (i ekstreme tilfeller ligner de bomullsdotter) som kan gi kraftig irritasjon.

Levevis

Larvene kan leve på mange forskjellige planter. De voksne møllene sitter med vingene litt flatt taklagt over bakkroppen, og har et trekantet omriss sett ovenfra.
Call of Duty: Modern Warfare 3

Spillet

Modern Warfare 3 er det tredje spillet i Modern Warfare-serien, og den åttende delen i Call of Duty-serien. Som sine forgjengere, så er spillet et førstepersonskytespill. På Gamescom 2011, rapporterte Activision at Modern Warfare 3 på PC kommer lansert med dedikerte servere. Modern Warfare 3 kom inkludert med en innstilling for fargeblinde, som gjør det lettere å skille venn fra fiende i spillet.

Kampanje

Spilleren tar rollen som et flertall karakterer under kampanjen. Fra starten til slutten forandres perspektivet til resultatet av handlingens utviklingsgang. Hvert nivå er et oppdrag med en serie av militære mål kommer visende på skjermen, som markerer retningen og avstanden til dem. Når spilleren er skadet, vises det blod på skjermen. Helsen regenerer med tiden. Oppdragene varierer fra bane til bane. Som oftest har man i oppgave og nå fram til en checkpoint, eliminere motstandere i et spesifikt område, beskytte et visst mål, eller plante «bombe» på fiendtlig mål. Spilleren har også selskap av tropper som ikke kan ta ordre.
There Is So Much World to See

«There Is So Much World to See» er en filmsang, skrevet av Randy Starr. Den ble fremført av Elvis Presley i Metro-Goldwyn-Mayer-filmen Double Trouble (1967). Guy Lambert (Presley) sang «There Is So Much World to See» til Jill Conway (Annette Day), mens hun satt i sengen.
Han spilte den inn i Radio Recorders, Hollywood, 28. juni 1966. «There Is So Much World to See» ble utgitt på soundtrackalbumet Double Trouble (RCA Victor LPM 3787 (mono) og RCA Victor LSP 3787 (stereo)) i 1967. MGM-produsent var Jeffrey Alexander
Sue Moreno har også spilt inn en versjon. Den ble utgitt på albumet Bye Bye Blues (Jungle Records TCB-3131CD) i 2005.
Svømming under Middelhavslekene 1991

Svømming under Middelhavslekene 1991. Svømming var en av flere sporter under de ellevte middelhavslekene som ble arrangert i Athen i Hellas i perioden 28. juni til 12. juli 1991. Det var ellevte gangen som svømming var med på programmet under Middelhavslekene. Det var trettien øvelser, seksten for menn og femten for kvinner. Frankrike ble beste nasjon med fjorten gullmedaljer foran Italia med tretten.
Michael J. Behe

Utdannelse og virke

Behe vokste opp i Harrisburg i Pennsylvania. Han studerte kjemi ved Drexel University i Philadelphia, der han tok graden Bachelor of Science i 1974. I 1978 tok han doktorgrad ved University of Pennsylvania i biokjemi med et forskningsarbeid om siclecellenanemi. Fra 1978 til 1982 arbeidet han ved National Institute of Health med forskning på DNA-strukturen. Fra 1982 til 1985 var han amanuensis i kjemi ved Queens College i New York City. 
Behe ble så i 1985 professor i biokjemi ved Lehigh University i Bethlehem i Pennsylvania i USA, der han fremdeles arbeider (2007).
Han er kjent for å forfekte det syn at livet inneholder en rekke biokjemiske strukturer som er ureduserbart komplekse, og som derfor ikke kan ha blitt frambrakt ved gradvis evolusjon slik neodarwinismen hevder. 
Behe hadde sitt gjennombrudd i almenheten med boken «Darwin’s Black Box: The Biochemical Challenge to Evolution» i 1996
Slemme Lars og noen andre

Slemme Lars og noen andre er et musikkalbum med Lars Martin Myhre, Arild Nyquist og Svein Olav Blindheim, utgitt i 1987.
NM i hopp uten tilløp 1949

NM i hopp uten tilløp 1949 var en del av NM i friidrett 1949.
Mesterskapet ble arrangert i Arendal 27. februar.
Amaterasu

Amaterasu (天照), Amaterasu-ō-mi-kami (天照大神 eller 天照大御神) eller Ōhiru-menomuchi-no-kami (大日孁貴神) er solgudinnen (og samtidig selve solen) i japansk mytologi, og kanskje Shintos viktigste kami (guddom). Hun ble født ut av det venstre øyet til Izanagi, og ble også regnet som stammor til den japanske keiserfamilien. Hennes fulle navn er Amaterasu-no-mikoto som betyr «storgudinnen som lyser opp himmelen». Amaterasu er datter av urguden Izanagi og søster til måneguden Tsukuyomi og stormens gud Susanoo.

Susa-no-o og Amaterasu

Opprinnelig var Susa-no-o gud over havene, men han var ikke tilfreds med fordelingen mellom ham selv og hans søsken. Han ble derfor forvist av Izanagi, men først gjorde han et besøk hos sin søster Amaterasu. Hun ble redd da han kom på besøk, men han fikk overbevist henne om at det var et vennskapelig besøk, og foreslo at de avla ed ved å spise hverandres symboler: Amaterasu spiste Sussnoos sverd, mens han spiste hennes magatama-pynter. Deretter spydde de begge ut en finsprøytet væske hvorav guder ble født. Amaterasus fem guder var alle mannlige, mens Susanoos tre var alle kvinnelige. Susanoo oppførte seg deretter såpass avskyelig, han hadde avføring i hennes hellige hall bl. a., at hun gjemte seg i Ame no iwato, den himmelske grotten, og nektet å komme ut, slik at verden mistet sitt lys.
Susa-no-o ble forvist, og Amaterasu ble først lokket ut av grotten da man fikk henne overbevist om at man hadde funnet en annen sol som var like god som henne selv. Nysgjerrig kikket hun ut, og da var man rask med å holde et speil opp for henne. Da hun så det hun trodde var en annen solgudinne føk hun overrasket ut av grotten, og de andre gudene skyndte seg da med å forsegle den bak henne ved å skyve en steinblokk foran inngangen.
Place Mireille-et-Jacques-Renouvin

Bakgrunn

Ideen om å kalle opp en plass til minnet om motstandsparet ble til og utarbeidet på byrådsmøtene 12.-14. desember 2011. Den 5. februar 2015, godkjente Commission de dénomination des voies, places, espaces verts et équipements publics municipaux navnet. Plassen ble innviet den 26. mars 2016, av ordføreren av Paris Anne Hidalgo.
Garifuna

Garifuna (garinagu i flertall) er et folk som er etterkommere av kariber, arawaker og vestafrikanske folk. Man regner med at det i dag er over 600 000 i Honduras, Belize, Guatemala, Nicaragua, sørlige Mexico og USA. Rundt 300 000 av dem snakker språket garifuna, som tilhører språkfamilien arawak, mens de fleste andre snakker engelsk eller spansk. Garifunaenes språk, musikk og dans står på UNESCOs liste over mesterverker i muntlig og immateriell kulturarv.
Forfedrene til garifunaene var slaver som ble frakta fra Nigeria til Karibia i to spanske skip som grunnstøtte i 1635 nær øya Saint Vincent. Slavene rømte fra skipa og søkte tilflukt på øya, hvor de ble tatt imot av urfolket karibene, som ga dem beskyttelse. Etterkommerne til nigerianerne og karibene utgjør folket garifuna. Da britene invaderte Saint Vincent i 1796, ble de «sorte karibene» sett på som fiender og ble deportert til øya Roatán, som i dag tilhører Honduras. Rundt 5000 ble deportert, men bare halvparten av dem overlevde overfarta til Roatán. Øya var likevel svært liten for så mange mennesker, og de fikk etter hvert tillatelse av honduranske myndigheter til å slå seg ned på fastlandet mot at de kunne bli brukt som soldater. På denne måten spredte de seg langs den karibiske kysten i Mellom-Amerika.
Delticom

Historie

I 1999 grunnla Rainer Binder og Andreas Prüfer, to tidligere ledere for Continental AG, Delticom i Hannover. 
I år 2000 startet Delticom  AG ReifenDirekt.de, dets første Online-Shop for detaljkunder, og i juni samme år fulgte man opp med Autoreifenonline.de, som var den første i slaget for engros-kunder. I august 2001 grunnla Delticom sitt første datterselskap i Storbritannia, med navnet «Delticom Ltd», og åpnet derved den første online-shop for dekk utenfor det tyske språkområdet. I juni 2004 ekspanderte Delticom til Norge, og åpnet der sin nettbutikken dekkonline.com.
I april 2002 ble Delticom  nominert til Der Deutsche Gründerpreis - selskapet var blant de tre i toppen i kategorien Aufsteiger («for oppadgående»). Fra og med 2003 utvidet Delticom dekktilbudet til å omfatte motorolje, motorsykkelbatterier, tak- og hekkbjelkesystemer så vel som reservedeler til privatbiler. I november vant Delticom der Deutsche Internetpreis for 2003 og ble tildelt en premiesum for konseptet med dekkhandel på internett. Og så, i desember, fikk Delticom The World Summit Award for 2003.
I september 2004 fikk Delticom AG nye investorer: Nord Holding og RBK (begge i Hannover), hvilket understøttet videre internasjonale ekspansjonsplaner. I oktober 2004 vant nok en pris og kom på tredjeplass i «Deloitte Technology Fast50»-konkurransen for 2004. For dette ble foretaket utropt til å være blant de hurtigst voksende ikke børsnoterte teknologiforetak i Tyskland.
Siden 26. oktober 2006 blir Delticom notert som Prime Standard på den tyske børsen i Frankfurt (WKN 514680, ISIN DE0005146807, Börsenkürzel DEX). Fra 19. desember 2008 til 22. juni 2015 har Delticom Shares vært en del av SDAX. Dessuten noteres aksjen også i den nederlandske aksjeindeksen Nisax20.
I september 2013 kjøpte Delticom konkurrenten Tirendo for ca. 50 millioner euro.

Engasjement

Delticom engasjerer seg blant annet i å støtte unge gründere, og i 2006 stiftet selskapet særprisen i gründerkonkurransen til forbundsministeriet for handel og teknologi, kalt  ECommerce – mit Multimedia erfolgreich starten (EHandel – starte med suksess med multimedia).
Georgiana

Utseende

En middelsstor, tettbygd, svart trebukk, dekkvingene blekgule med svart spiss og en uregelmessig, svart flekk i midten. Antennene er lltt kortere enn kroppen, kraftige og sagtakkede. Pronotum er avrundet firkantet, dekkvingene jevnbrede, rundede i spissen. Beina er forholdsvis korte, middels kraftige.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Fransk Guyana og Brasil.
Pleuromenus

Utseende

En middelsstor, avlang, matt svart trebukk, pronotum med blanke, røde knøler på sidene. Antennene er tynne, omtrent så lange som kroppen hos hunnen og betydelig lengre hos hannen. Pronotum er bredere enn langt, avrundet sekskantet med en butt tann på hver side. Dekkvingene er jevnbrede, hver med to opphøyde lengderibber. Beina er middels lange og tynne.

Levevis

De voksne billene besøker gjerne blomster, og er dagaktive. De er aktive flygere.

Utbredelse

Arten er utbredt fra Mexico i nord til Costa Rica i sør.
Beothuk

Beothuk var en First Nations-stamme på øya Newfoundland i Canada. På den tid de fikk kontakt med europeerne, i det 16. århundre, antas det at det var mellom 500 og 1000 beothuker på øya som levde hovedsakelig av sel, fisk, skalldyr og reinsdyr (caribou). Beothukene var svært glade i rød farge og dekket både kroppen og redskaper med rød oker, noe som kan ha gitt opphav til begrepet «rødhuder». Beothukene var dyktige kanobyggere og bodde i wigwamer. De holdt seg for det meste langs kysten, mens de mer sjelden besøkte det ufruktbare innlandet. Mange av europeernes forestillinger om nordamerikanske urfolk bygger antagelig på tidlige møter med beothukene.
Beothuk-språket deres var et isolert språk, og slektskap med andre språk er ikke påvist. Visse likheter med micmac-språket kan skyldes langvarig naboskap. Man tror at beothukene er etterkommere etter den såkalte «Little Passage»-stammen som det finnes arkeologiske spor etter fra ca 50 f.Kr.
På 1000-tallet kom vikingene til vestkysten av Newfoundland, som de kalte Vinland. Der traff de beothukene, men hvordan de to folkene kom overens vet vi mindre om. Det var en del trefninger fordi beothukene begynte å jakte på vikingenes buskap, men for det meste drev de fredelig handel med hverandre. Det finnes historier som forteller at noen beothuker hadde blå øyne og lysere hår enn andre urfolk. Dette ble lenge avfeid, men nyere viten antyder at det kan ha vært et resultat av blanding mellom beothuker og vikinger.
Vikingene forlot sin bosetning på 1100-tallet antagelig på grunn av et kaldere klima, som gjorde livet vanskeligere både for vikinger og beothuker. Konflikter om ressurser kan også ha bidratt til oppbruddet.
Neste besøk fra Europa kom i 1497. Giovanni Caboto, en venetianer i engelsk tjeneste, gjenoppdaget Newfoundland. Han kunne fortelle om enorme forekomster av fisk, noe som førte til at portugisere, engelskmenn, baskere og spanjoler kom til området for å fiske. Mange av fiskerne begynte å fange beothuker for å bruke dem som slaver. Etterhvert som fiskerne slo seg ned, begynte beothukene å stjele fra dem.
Voldelig konflikt var uunngåelig, og franskmennene allierte seg med micmac-stammen på fastlandet for å holde beothukene unna. Etterhvert ble beothukene tvunget inn i det karrige innlandet, hvor de raskt sank i antall på grunn av dårlig mattilgang. Tyveriene fortsatte imidlertid, og straffeekspedisjoner ble sendt for å utrydde beothukene. I 1768 var det færre enn 400 igjen, og i 1810 ble de "fredet". Det var altfor sent, og de siste beothukene rømte antagelig til fastlandet. Bare én var igjen i 1827, den siste kjente beothuk. Hun het Nancy Shanawhdit og døde i 1829.
Lolei

Lolei (khmer: ប្រាសាទលលៃ) er det nordligste av tre hinduisttempler i Roluosgruppen bygget sent i det 9. århundre i Angkor, Kambodsja, ikke langt fra Preah Ko og Bakong. Lolei var det siste av de tre templene bygget som en del av byen Hariharalaya, og ifølge en stele dedikerte kong Yasovarman I det i juli 893 til Shiva og medlemmer av kongefamilien. Navnet Lolei antas å være en moderne forvrengning av de gamle navnet Hariharalaya, som betyr «byen Harihara». Lolei lå en gang på en kunstig øy på 90 x 80 meter litt nord for sentrum i det nå tørrlagte Indratatakabarayen. Dette reservoaret med en lengde på 3800 meter og en bredde på 800 m hadde nesten blitt fullført under Yasovarmans far og forgjenger Indravarman I. Historikere mener at plasseringen av templet på en øy omgitt av vann skulle symbolsisere Merufjellet, som i hinduistisk mytologi er omgitt av verdens hav.

Området

Lolei består av fire tempeltårn av sandstein med en kvadratisk base med 6 meter lange side i to rader gruppert sammen på en terrasse. I motsetning til de seks tårnene til tempelet Preah Ko, som Lolei er bygget i samme stil som, er disse fire plassert litt asymmetrisk, noe som tyder på at det her kan ha vært planlagt to til. Opprinnelig ble tårnene omsluttet av en ytre mur med inngang gjennom en gopura, men verken veggen eller gopuraen har overlevd til i dag. Bare to av tårnene er relativt godt bevarte, et av de andre raste sammen i 1968. I dag er tempelet er ved siden av et kloster, akkurat som det i det 9. århundre var ved siden av en ashrama.
Tempeltårnene er kjent for sine dekorative elementer, inkludert de falske dørene, og de utskårne devataene og dvarapalaene som omgir både ekte og falske dører. Noen av motivene representert i utskjæringene er himmelguden Indra på elefanten Airavata, slange-liknende monstre kalt makaraer og flerhodete nagaer.
Norgesmesterskapet i boksing 1924

Norgesmesterskapet i boksing 1924 ble arrangert 26-27. april av Østfold Boksekrets i Arbeiderforeningens sal, Fredrikstad og 2.–3. mai av Telemark Boksekrets i Odds turnhall, Skien.
Kongepokalen ble delt ut i tungvekt og vunnet av Otto von Porat.