google/wiki40b huggingface dataset:
Landsem (gård)

Landsem er en gård i Verran kommune som ligger i det trange dalføret som går fra Hjellbotn i øst til Malmfjellene i vest, og som grenser mot Saugestad i sør og Holmvik i øst, Bartneselda i nord og Gjelen i vest. 
I dalbotnen går fylkesvei 720 over myrlendene i øst og videre langs Landsemvatnet. Bak gården ligger høye, bratte fjell. Fra Kvitberget, 305 moh. kan man se over sju kirkesogn.

Etymologi og historie

Gårdsnavnet har vært skrevet på forskjellige måter gjennom tidene; i Gautes jordebog var det skrevet Landsempne, i 1590 Landtzemb og i 1723 Landse. Det kommer av det gammelnorske landsefni,  «emne til land».
Gårdens brukere har vært eiere siden 1770. Inntil da hadde fru Anne Grabo eid gården siden 1765, og tidligere eiere hadde vært Kongen, Reins kloster og Tautra kloster.
.ci

Registrering

Registrering av domenenavn på .ci gjøres direkte på andre nivå, eller på tredje nivå under kategoriserte subdomener på andre nivå.
Domenenavnet som ønskes registrert må matche det offisielle navnet på registrantens selskap, organisasjon, eller varemerke.
Romania i Tyrkvisjonens sangkonkurranse

Lokale organisatorer og utvelging av deltakere

Televiziunea Alpha Media i Medgidia har kringkastet Tyrkvisjonens sangkonkurranse i deler av Romania siden 2013. Kanalen kringkaster også de nasjonale finalene, som arrangeres i samarbeid med den tatariske organisasjonen Uniunea Democrată Tătară.

Historikk

I 2013 og 2014 ble Romania representert i delfinalene av diaspora-krimtataren Genghiz-Erhan Cutlacai. I 2015 oppnådde Edvin Rachif, fra Constanța, en 18.-plass blant de 21 finaledeltakerne. I den nasjonale finalen i 2016 konkurrerte Asan Sedan, Elfin Regep, Redivan Asan og Sunai Giolacai om å få representere landet i tyrkvisjonskonkurransen. En jury valgte Giolacai som vinner.
Trygve Mathiesen

Artist

Mathiesen har tidligere spilt i bandene Squirms, Negativ/Positiv, i Angst, LiK, Nekropolis, Søvn og Ym:Stammen, og spiller i dag i et gjenforent Nekropolis.

Journalist- og forfattervirke

I perioden 1978-1984 ga Mathiesen ut en rekke punkfanziner, som Illegal, Bored Teenagers, '79-Kriser og Zink. I 2000-2001 var han ansatt som nyhetsredaktør i musikkavisen puls.no, før han var redaktør for spot.no fra september 2001 fram til mars 2003.
I 2007 utga Vega forlag Mathiesens boke Tre Grep og Sannheten – Norsk Punk 1977-1980, om norsk punks historie fra årene 1977 til og med 1980. 
Sammen med Harry Nordskog utga han i august 2010 boken Banned in the UK – Sex Pistols exiled to Oslo 1977. Boken skildrer det britiske punkbandets døgn i hovedstaden med vitneutsagn, tidligere upubliserte bilder, referater fra norsk presses dekning av begivenheten samt en mer eller mindre komplett liste over de som var til stede på bandets konsert på Pingvin Club 20. juli 1977. Mathiesen og Nordskog fulgte i mars 2011 opp med boken Sid's Norwegian romance – Sex Pistols exiled to Trondheim 1977. Begge de to sistnevnte er skrevet på engelsk. 
I november 2011 utga Mathiesen boka Fra hardcore til A-ha – Norsk postpunk 1980-1985, som har fått skarp kritikk for metodiske svakheter. Mathiesen ble blant annet anklaget for å ha gjengitt tilfeldige samtaler som intervjuer, brukt fotografier uten tillatelse og for å ha gitt seg selv en ufortjent fremtredende rolle i norsk musikkhistorie.  Musikeren Morten Jørgensen fra bandet Morten Jørgensen og Spekkhoggerne gikk så langt som å opprette en egen blogg for å påvise feil og mangler i Mathiesens bøker.
I perioden mars 2008-oktober 2009 var Mathiesen innleid som «punk- og postpunkkonsulent» i Kulturdepartementet for å bygge opp databasen for Rockheim.
Omarugawa vannkraftverk

Omarugawa vannkraftverk er et pumpekraftverk ved elva Omarugawa i prefekturet Miyazaki på det østlige Kyushu, Japan. Kraftverket har en installert effekt på om lag 600 MW, fordelt på to turbiner. Anlegget stod ferdig i 2008, og det er planer om å doble antall turbiner og totaleffekt i 2010.
Ishikawauchi-demningen er en gravitasjonsdam i betong som regulerer det ene reservoaret for kraftverket. Høydeforskjellen (head) fra reservoaret til kraftverket er nesten 700 meter, som er blant de høyeste i verden og nest høyest i Japan. Anlegget drives av Kyushu Electric Power Company.
Die schöne Müllerin

Die schöne Müllerin er en sangsyklus av Franz Schubert, til tekst av Wilhelm Müller.

Handlingsreferat

Dette er historien om en ung møllersvenn som bryter opp hjemmefra for å søke lykken, slik de gjerne gjorde i gamle dager. Elven har naturlig nok vært hans livsnerve siden barnsbena – han snakker ofte med den – og følger elvens lokkesang. Etter en stund kommer han til en ny mølle og søker arbeid der – og forelsker seg straks i møllerens datter. Den vakre møllerpiken blir gjenstand for flere vakre kjærlighetssanger – helt til den barske jegeren kommer, og hun snur seg etter denne grønnkledte mannen med jakthorn, gevær og skjeggstubb. Elven prøver å trøste ham med at det vil komme en ny kjærlighet hvis han bare venter litt, men møllergutten svarer: «Du vet ikke hva kjærligheten gjør med folk!» – og drukner seg i elven. Syklusen avsluttes med elvens vuggevise – om menneskets korte og følelsesstyrte liv og naturens evige skjønnhet.
Glåmdal tingrett

Glåmdal tingrett er en førsteinstansdomstol under Eidsivating lagdømme. Tingretten ligger i Kongsvinger i Hedmark og dekker kommunene Kongsvinger, Sør-Odal, Nord-Odal, Eidskog og Grue. Domstolen består av to dommere og to dommerfullmektiger. Embetsleder er sorenskriver Vegard Sunde.

Historie

Glåmdal tingrett ble opprettet i 2006 ved nedleggelsen av Vinger og Odal tingrett og Solør tingrett.
Liocranidae

Utseende

Middelsstore, nokså slanke, gjerne brunlige edderkopper. De har åtte øyne som er ordnet på to rader. Forkroppen er nokså tilsmalnet forover ("smalt hode"). Ellers ligner de på ulveedderkopper (Lycosidae), men øynenes plassering er helt ulik.

Levevis

Disse edderkoppene lever på bakken. De er aktive jegere og stort sett jager de om natten. Om dagen holder disse edderkoppene seg i ro under steiner eller lignende og er vanskelige å finne, derimot går de gjerne i fallfeller. Noen av Agroeca-artene lager påfallende, hvite eggsekker som er mye lettere å finne enn edderkoppen som laget dem.

Utbredelse

Familien forekommer i alle verdensdeler, men mangler i mesteparten av Sør-Amerika.
Herman Leopoldus Løvenskiold (1739–1799)

Familie

I 1763 ektet han i København Ingeborg Jensdatter Akeleye (1741–1800), hvoretter paret tok opphold på Fossum. Akeleye innledet senere et forhold til greve Christian Conrad Danneskiold-Laurvig, hvorfor Løvenskiold lot seg separere fra sin kone. Annen gang ektet han Inger Marie Deichmann (1744–1793) med hvem han fikk fire barn. 2. november 1793 ektet han søster til hustru nr. 2, Christiane Sophie Deichmann (1746–1808).
Herman Leopoldus Løvenskiold ble begravet i Solum kirke.
Anvers Island

Forskningsstasjoner

Fra 1955 til 1958 opererte British Antarctic Survey en forskningsstasjon på Anvers Island, Base N, med formål å drive kartlegging og geologiske undersøkelser. Stasjonen ble i 1963 utlånt til USA og i 1965 omgjort til et biologisk laboratorium. Tre år senere åpnet USA en ny forskningsstasjon på Anvers Island, Palmer Station. Stasjonen har en bemanning på om lag 40 personer om sommeren og 12 om vinteren. I 1971 ble den tidligere britiske stasjonen ødelagt i brann mens den gjennomgikk restaurering i regi av British Antarctic Survey.
En flystripe med snødekke var i bruk på Anvers Island fra 1969 til 1973, da en ny stasjon på Adelaide Island, Station T, sto klar.

Verneområde

Sørvestre Anvers Island og Palmer Basin, et område på om lag 3275 km², ble i 2008 utpekt som et spesielt forvaltningsområde i Antarktis, ASMA nr. 7.
Kloneus babayaga

Utseende

En middelsstor, lysbrun svermer, vingenes ytterkant noe tannet. Forvingen har en rund, svart flekk i midten og rødbrune flekker ved vingespissen og bakhjørnet. Bakvingen har bredt rødbrun ytterkant.

Utbredelse

Arten er kjent fra Nicaragua og Venezuela, men er trolig videre utbredt i Mellom-Amerika og det nordlige Sør-Amerika.
Cecilie Ditlev-Simonsen

Karriere

I perioden 1992–1995 var hun valgt medlem av Oslo bystyre og var en periode byrådssekretær. Hun har jobbet som seniorkonsulent i lederrekruttering i Futurestep/Korn Ferry International. I perioden 1994–1998 var hun informasjonsdirektør for IBM Norge og hadde i perioden 1998–2000 samme stilling i IBM Nordic. I 2000 var hun viseadministrerende direktør i NSB.
 Hun jobbet i Norsk Hydro fra 2002 til 2007, først som kommunikasjonsdirektør og fra 2006 som konserndirektør med ansvar for kommunikasjon. Hun måtte gå av i 2007 etter avsløringen om at familien hadde hatt hemmelige kontoer i Sveits.
Hun var konsulent og senere administrerende direktør i kommunikasjonsbyrået JKL Group fra 2008 til 2011, og var i perioden 2011-2016 konserndirektør i Gjensidige med ansvar for merkevare, kommunikasjon og marked. Fra 1. mars 2017 ble hun partner i rådgivningsselskapet First House med fagansvar for lederkommunikasjon.

Annet

Cecilie Ditlev-Simonsen er datter av Høyre-politikeren og skipsrederen Per Ditlev-Simonsen.
Argo

«Argo» (gresk: Ἀργώ, i betydning «hurtig/rask») var skipet i henhold til gresk mytologi som helten Jason og hans mannskap, argonautene, benyttet for å seile fra Iolkos i Thessalia og til Kolkis (dagens Kolchis i Georgia ved kysten av Svartehavet) for å kreve det gylne skinn. Skipet var oppkalt etter skipsbyggeren Argos.

Legenden

«Argo» ble bygd av skipskonstruktøren Argos, etter sigende under rettledning av gudinnen Athene og særlig beskyttet av gudinnen Hera. Den beste kilden til myten om Argo er det episke diktet Argonautika av Apollonios Rhodios. I henhold til en rekke varianter av myten er det sagt at skipet ble planlagt og rettledet av Athene, og at hun sørget for en forstavn bygd av magisk tømmer fra den hellige skogen Dodona, og som kunne snakke og spå framtiden. Etter sin suksessfulle reise ble Argo viet havguden Poseidon ved Korinteidet. Det ble deretter tatt opp i himmelen og omgjort til stjernebildet Argo Navis.
Flere forfattere i antikken; Apollonios Rhodios, Plinius den eldre, Filostefanos av Kyrene, diskuterte den hypotetiske formen på skipet. Generelt ble det antatt å være et gresk krigsskip, en galei, og forfatterne kom med hypotesen at «Argo» var det første skipet av denne typen som hadde dratt på en slik stor sjøreise.

Kopi

Den britiske utforskeren, historikeren og forfatteren Tim Severin bestilte en konstruksjon av en gresk galei fra bronsealderen, og i 1984 gjenskapte han Jason og argonautenes sjøreise.
En kopi av en gresk pentekonter ble fullført i 2008 og som ble behørig oppkalt etter antikkens mytiske skip. Dette skipet hadde 50 årer og et mannskap som kom fra alle de 27 medlemsstatene i EU. De seilte fra Jasons hjemby Volos (hvor Iolkos i dag er en bydel av) og til Venezia. Underveis ble det stoppet ved 23 byer.
Abdelhamid Abaaoud

Bakgrunn

Abaaoud var en av seks barn og var sønn av Omar Abaaoud, en butikkeier som stammet fra området Sous i Marokko og som innvandret til Belgia i 1975. Hans oppvekstmiljø var Molenbeek, et sted der radikal salafisme var sterk blant noen unge muslimer. Han gikk på eliteskolen Collège Saint-Pierre i Uccle, sammen med barn fra noen av den belgiske hovedstadens rikeste familier, i minst ett år.
I 2010 satt han fengslet i Saint-Gilles for tyveri. I 2013 rekrutterte han sin da 13 år gamle bror Younes til å komme med ham i Syria. De dro avsted den 19. januar 2014, noe som han ble dømt for (barnekidnapping). Han var tidligere også blitt dømt for ran.
Abaaoud og Salah Abdeslam var i samme fengsel samtidig mens de begge bodde i Belgia.

Terrorisme

Han sluttet seg til ISIL i 2013. Han dukket opp i en rekke av terrorgruppens propagandavideoer, blant annet der han lempet lik, og også med sin lillebror som holdt våpen i hendene. I januar 2015, kort etter angrepet på Charlie Hebdo i Paris, kom Abaaoud fra Syria til Belgia som leder for en tremanns jihadistcelle, for å utføre angrep der. De aktet å angripe aviskiosker som solgte  Charlie-Hebdo, med det belgiske politi forpurret forehavendet. Innen de kunne sette i verk noe, ble deres gjemnested i Verviers stormet 15. januar 2015 av politiet. De to terroristene som var i leiligheten, ble drepr. Abaaoud var ikke tilstede, og kunne flykte via Hellas til Syria. Han gav et intervju til propakandamagasidet Dabiq i februar om cellens planer.
Abdelhamid Abaaoud ble så i sitt fravær dømt av en belgisk domstol i slutten av juli 2015 til tyve års fengsel for rekruttering av fremmedkrigere til ISIL. Dommeren betegnet han som den viktigste ISIL-rekrutterer i Belgia.
Kontraterrorfolk var av den formening at han stod den såkalte kalif Abu Bakr al-Bagdadi nær, og var bindeledd mellom ISIL-lederskapet i Syria og terrorceller i Europa.
Myndighetene formodet at Abdelhamid Abaaoud også stod bak et mislykket angrep på et hurtigtog i august 2015. Ifølge den franske innenriksminister Bernard Cazeneuve var det i Frankrike blitt lett etter Abaaoud i lengre tid, ettersom han skal ha vært involvert i planleggingen av seks angrep våren 2015; blant annet skulle man i april angripe den katolske kirke Saint-Cyr-Sainte-Julitte i Paris-forstaden Villejuif.
Etter angrepene i Paris i november 2015 meldte den franske fjensynskanal France 2 at franske militærfly noe tidligere hadde bombet en ISIL-bunker i Ar-Raqqa i Syria i håp om at Abaaoud var der. 
Le Monde meddelta at den franske islamist Reda Hame skulle ha fått 2000 euro av Abdelhamid Abaaoud for å ramme «lette mål som fr eksempel en konsertsal» for å drepe så mange som mulig - dette skal han ha sagt under piolitiavhør i august.
Den 18. november 2015 ble Abaaoud drept under en politirazzia i parisiske forstad Saint-Denis. Han ble truffet av flere kuler og av granatsplinter, og ble deretter identifisert med fingeravtrykk.
David Malouf

Forfatterskapet

Hans første roman Johnno (1975), er en halvt selvbiografisk fortelling om en ung mann som vokser opp i Brisbane under andre verdenskrig. 
The Great World (1990) er en episk roman som forteller historien til to australiere og deres forhold i kaoset mellom to verdenskriger, inkludert japansk fengsel under andre verdenskrig. Romanen vant Commonwealth Writers' Prize og den franske Prix Femina Étranger. 
Hans Bookerprisnominerte roman Remembering Babylon (1993) er lagt til nordre del av Australia i 1850-årene til et samfunn av skotske immigrantbønder som får sin isolerte eksistens truet da det kommer en fremmed til stedet, en ung hvit mann oppfostret av aboriginer, romanen vant den første International IMPAC Dublin Literary Award i 1996, så vel som  Commonwealth Writers Prize (South East Asia and South Pacific Region, Best Book).
I 2000 fikk han Neustadt International Prize for Literature 
Malouf har også skrevet libretti for tre operaer, inkludert Voss, en tilrettelegging av romanen av Patrick White. Denne operaen ble først produsert i 1986 under en festival i Adelaide, dirigert av Stuart Challender. En annen opera er Baa Baa Black Sheep (med musikk by Michael Berkeley), som kompinerer en halvt selvbiografisk fortelling, Baa Baa, Black Sheep av Rudyard Kipling med Kiplings Jungelboken.
Nell Gwyn

Bakgrunn

Nell Gwyn var datter av en bordellmamma og vokste opp på en kro (eller «gin palace» som det ble kalt).

Skuespillerinne

I tenårene solgte hun appelsiner utenfor det berømte Drury Lane-teateret i London og avanserte senere til komedieskuespiller ved samme teater. Det var også der som Englands regent, Karl II, la merke til henne.

Kongens elskerinne

Hun ble kongens elskerinne og fødte ham to sønner. Forholdet varte i over 17 år helt frem til kongens død i 1685. Gwyn kom til å bli elsket og beundret av det engelske folk for sin enkelhet, slagferdighet og skjønnhet. Hun gikk under kjælenavnet «Pretty, witty Nell», noe som betydde «Vakre, kloke Nell».
Karl II, som levde i et ulykkelig og barnløst ekteskap, holdt seg med et stort antall elskerinner. Samtlige av dem var katolikker, noe som var upopulært blant vanlige engelskmenn i datidens England. Det påstås at Gwynne var den kongen likte aller best.
Det sies at en gang Gwyn var ute med hest og vogn i Londons gater, trodde folk det var den hatede elskerinnen Louise de Kérouaille, 1. hertuginne av Portsmouth som satt i vognen, og begynte å kaste sten mot den. Gwyn stakk da hodet ut gjennom vinduet og ropte: «Ikke skad meg, kjære vene! Det er jo meg, den protestantiske hora!» Folkemengden fulgte henne da med jubelrop hjemover til boligen hennes.
Da Karl II lå for døden var noe av det siste han sa til sin bror og etterfølger Jakob II: «Ikke la stakkars Nell sulte!»
To år senere, da hun var rundt 37 år gammel, ble Gwyn rammet av hjerneslag som gjorde henne delvis lam og hun døde ikke lenge etterpå.
Nell Gwyn ligger begravet i kirken St.Martin's-in-the Fields ved Trafalgar Square i London.
Aphra Behn, som regnes som Englands første feminist, var full av respekt og beundring for Nell Gwyn. Hun dediserte skuespillet The Feigned Courtesans (1679) til henne.
Vegg

En vegg er som regel en solid struktur som avgrenser, skjermer eller beskytter et område. Ordet betegner som oftest en omsluttende eller romdelende konstruksjon i en bygning. 
Ordet (norr. veggr) kommer fra en indoeuropeisk rot som betyr å «sno» eller «vinde». Ordet vidje har samme etymologiske opprinnelse, noe som kan tyde på at «urveggen» i forhistorisk tid var laget av leirklint flettverk.
Vegger kan ha én eller flere av disse funksjonene: Bæring for bjelkelag eller tak; værhud mot klimapåkjenninger; isolering mot temperaturforskjeller, skjerming mot innsyn, vern mot inntrengere, eller deling av rom for forskjellige formål. Bærevegger betegner alle ytter- og innervegger som understøtter etasjeskillere og tak, mens lettvegger betegner ikke-bærende, innvendige skillevegger.
Vegger kan bygges på mange måter. Vi skiller mellom massivkonstruksjoner og skjelettkonstruksjoner.  Massivkonstruksjoner som murverk og lafteverk kan kombinere de fleste funksjonene i én og samme vegg, der det bærende materialet er gjennomgående i hele veggens tverrsnitt fra utside til innside. Skjelettkonstruksjoner har et bærende skjelett av stolper, sviller og skråstivere. Åpningene mellom disse bærende delene må tettes med et romavgrensende og isolerende materiale i mellomrommene, eller få en kledning på minst én side av bærekonstruksjonen. Bindingsverk er en typisk skjelettkonstruksjon som enten må utmures eller få en kledning.
Bygninger for varig opphold i kaldt klima må ha vegger som gir tilstrekkelig isolasjon mot varmetap. I eldre tid ble massivkonstruksjoner av tømmer (laft), murverk, torv eller leire akseptert som tilstrekkelig isolerende. I nyere bygninger brukes som regel tilleggsisolasjon av andre materialer med bedre varmeisolerende egenskaper som utfylling eller som et eget sjikt utvendig eller innvendig.
Hvis veggen er isolerende, skjermende, vernende eller hindrende kan man kalle den for en barrikade.
Den onde dronningen

Den onde dronningen, også kjent som bare dronningen og dronning Grimhilde, på engelsk The Evil Queen, er en fiktiv rollefigur i Walt Disney Pictures' første animerte langfilm Snehvit og de syv dvergene (1937). Figuren dukker også opp i folkeeventyret Snøhvit, som filmen er basert på.
Det amerikanske filminstituttet har kåret den onde dronningen til filmhistoriens 10. beste skurkeskikkelse.

Beskrivelse

Dronningen er kaldblodig, ondskapsfull og egoistisk, og hun streber alltid etter å være den vakreste i riket. Hun blir etter hvert voldsomt sjalu på stedatteren Snehvit, en vakker, ung dame som får prinsen etter seg. Dette trekantdramaet er et element som kun dukker opp i Disneys filmatisering.
Dronningen planlegger etter hvert å drepe Snehvit med et giftig eple. I filmversjonen bruker hun svart magi til å forvandle seg om til en gammel dame, men i eventyret bruker hun bare en forkledning. I filmen ender det med at rollefiguren faller ned en klippe og dør. I eventyret dør dronningen i bryllupet til Snehvit etter at hun blir tvunget til å danse i glovarme jernsko.

Design og stemmegivning

Walt Disney og Joe Grant designet dronningen for animasjonsfilmen, og Art Babbit var animatør. Disney og Grant lot seg inspirere av dronningskikkelser fra filmene She (1935) og Nibelungen (1924) da de skisserte skikkelsen. Skuespillerne Joan Crawford og Gale Sondergaard skal også ha vært inspirasjonskilder.
Lucille La Verne var engelsk stemmegiver, mens Astrid Folstad og Bab Christensen var norske stemmegivere. Eli Anne Linnestad hadde norsk stemme i versjonen fra 1994.
National Medical Center

National Medical Center (NMC) er et sykehus i Seoul i Sør-Korea. Det ble etablert og drevet i ti år av Danmark, Norge og Sverige som et felles skandinavisk prosjekt i etterkant av feltsykehusene under Koreakrigen. Sykehuset var et bidrag fra de skandinaviske landene til å gjenoppbygge det koreanske samfunnet. I dag har den koreanske staten overtatt driften.
Jernbanen i Melbourne

Jernbanen i Melbourne er et større nettverk av pendlertog som går ut i forstedene fra Melbourne sentrum. Nettverket består, per 2017, av 218 stasjoner og 16 linjer. Årlig gjennomføres rundt 236 millioner togreiser. Passasjertransporten i Melbourne drives av Metro Trains Melbourne for delstatsregjeringen i Victoria. City Loop består av 5 jernbanestasjoner plassert rundt Melbournes sentrum, hvorav tre ligger under bakkenivå. Disse er Southern Cross, Flinders Street, Melbourne Central, Flagstaff og Parliament. Alle linjene går til minst én av disse stasjonene.
I motsetning til jernbanen i Sydney og trikken i Melbourne som bruker normalspor går jernbanen i Melbourne på irsk bredspor.

Historikk

Melbournes første jernbanestrekning åpnet i 1854, bare 20 år etter grunnleggelsen av Melbourne. Nettverket ble utvidet med flere nye linjer til de nye forstedene og nådde sin største utstrekning i 1900-årene. Elektrifiseringen av nettverket begynte i 1919. 
I 1999 ble nettverket privatisert.

Billetter

Nettverket er del av billettsystemet i Melbourne kalt Myki, som ble innført i 2010. Dette systemet omfatter all kollektivtransport i Melbourne. Frem til 2012 ble billettsystemet Metcard brukt.
Trefningen den 31. mars 1713

Bakgrunnen

Kaperplagen fra Göteborg krevde mottiltak og i mars 1713 ble en eskadre som besto av fregattene Løvendals Galley, Postillon, Leoparden og Søridderen dannet for å bekjempe de svenske kaperbåter. Ombord var de beste skipsjefene i den dansk-norske orlogsflåten, blant annet Peter Wessel og den noe eldre Christian Vosbein som hadde returnert til dansk-norsk tjeneste i 1709 etter å ha vært i engelsk og nederlandsk tjeneste.

Sjøtrefningen

Den 31. mars 1713 var fregattene Postillon med 20 kanoner og Søridderen med 28 kanoner i konvoitjeneste i Skagerrak da utkikkeren oppdaget fremmed seil. Vosbein satte etter det fremmede fartøyet som viste seg å være en svensk kaperbåt med 14 kanoner.
Etter en time med hard kamp strøk svenskene sitt flagg som tegn på overgivelse. En robåt kom over til det overgitte fartøyet der utsenderen kunne redegjøre at kaperbåten var Gøta Lejon med 53 mann. Mannskapet ble så redusert til 17 mann og de øvrige ført over til fregatten i fangenskap slik at et prisemannskap kunne føre vekk skipet. Vosbein vil nå til Stavern med prisen, men en fryktelig storm oppsto dagen etter.
Etter å ha trodd at prisen var gått tapt kom Vosbein til Stavern den 1. april om kvelden. Der kunne han slå fast at prisemannskapet hadde klart å føre Gøta Lejon dit i forveien.

Etterspillet

Vosbein fortsatte til sjøs i Skagerrak og Kattegat og tok en ny svensk kaperbåt, Packan med 6 kanoner, den 16. juni 1713. For begge prisene som ble tatt i løpet av tre måneder ble det utbetalt 2201 riksdaler til Vosbein. Han hadde da vist seg som en kompetent sjøoffiser med tilstrekkelige ferdigheter til sjøkamp.
Amtshauptmannschaft Marienberg

Byer, landkommuner og gutsbezirke

Amtshauptmannschaft Marienberg var inndelt i 5 byer, et noe varierende antall landkommuner (Gemeinden), og 23 såkalte Gutzbezirke.