google/wiki40b huggingface dataset:
Ajungilak

Ajungilak er en tekstilbedrift opprinnelig etablert som G.R. Fuglesangs Sønner ved Akerselva i Oslo. Den ble etablert i 1855, og produserte vatt og bygningsmateriale. Dette var Norges niende tekstilbedrift. Det ble produsert vatt ved fabrikken fra starten, og fra 1890 ble dette benyttet i egenproduserte soveposer. 
Fabrikken ble fornyet i 1947, og i 1960 startet eksport av soveposer til Europa, via nettverket til Helly Hansen. I 1963 ble en fabrikk anlagt på Hønefoss som ble eneste produksjonssted fra 1970. Tre år senere åpnet en avdeling i Storbritannia, og i 1979 en fabrikk i Milton Keynes i Sør-England.
Navnet Ajungliak A/S ble formelt tatt i bruk i 1980, samtidig som en fabrikk ble anlagt i Hamburg. Driften ble kraftig utvidet ved oppkjøpet av Nordiska Fjäder AG i Malmö i 1991. Produksjonen er fra 1999 i sin helhet flyttet til Kina. Utvikling og design foregår fortsatt i Norge.
I 2001 ble Ajungilak kjøpt opp av Swiss Mammut Sports Group Ltd., en del av holdingselskapet Conzetta Holding.
St. Carolus sykehus

St. Carolus sykehus var et privat sykehus opprettet av St. Carolus Borromeussøstrenes kommunitet i Molde. Fire søstre begynte med et enkelt hospital i St. Sunniva menighets prestebolig i 1925. I desember 1934 kunne de imidlertid innvie et nytt og tidsriktig sykehus i funksjonalistisk pussarkitektur på Reknes med operasjonsavdeling og røntgenanlegg. Sykehuset samarbeidet med Reknes sanatorium om behandling av tuberkuløse.
I etterkrigstiden fungerte sykehuset som fødestue for byens befolkning, og den senere statsminister Kjell Magne Bondevik og forfatteren Knut Ødegård er blant de som ble født der. Fra 1955 hadde sykehuset også en egen øre-, nese-, halsavdeling.
Møre og Romsdal fylkeskommune kjøpte sykehuset i 1968, og gjorde det til en avdeling av Fylkessjukehuset i Molde. I 1995 ble avdelingene på St. Carolus flyttet og samlokalisert med de andre somatiske avdelingene ved det daværende Fylkessjukehuset i Molde på Lundavang. Bygningen huser i dag en avdeling av Statens vegvesen, en privat tannklinikk og Distriktstannklinikken for Molde kommune.
Arendal byfogd

Arendal byfogd var et byfogdembete i Aust-Agder. Etter revisjonen av Kristiansands privilegier 1. mars 1690, fikk Arendal og Risør sin egen felles byfogd. Ordningen med felles byfogdembete forsvant da Risør fikk egen byfogd i 1779. Byfogdembetet i Arendal ble nedlagt etter kongelig resolusjon 11. mai 1934, med virkning fra 1. januar 1935. Fra samme tidspunkt ble Arendal kjøpstad lagt til Nedenes sorenskriveri, slik at landdistriktet og byen utgjorde ett domssogn, mens byen ble eget tinglag.

Arkiv

Arkivet etter Arendal byfogd er levert til Statsarkivet i Kristiansand. Arkivet har et omfang på 101 hyllemeter.

Kilder

Statsarkivet i Kristiansand, arkivkatalog for Arendal byfogd.
Eduardo dos Reis Carvalho

Landslaget

Etter fotball-EM i 2008 tok landslagmanageren til Portugal, Carlos Queiroz med Eduardo i den nye landslagstroppen som han bygde opp til VM-kvalifiseringen til fotball-VM i 2010. Han fikk sin landslagsdebut 11. februar 2009 i 1-0 seieren over Finland i en privatlandskamp. Han spilte også resten av VM-kvalifiseringskampene i 2009.
Han ble tatt ut i Portugals EM-tropp til EM i Frankrike 2016.
Fylkesvei 7726

Fylkesvei 7726 går mellom Straumgård og Borgvåg i Vestvågøy kommune. Veien er 4,4 km lang.
Før 1. januar 2010 hadde veien betegnelsen fylkesvei 834.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 995.
SQLite

SQLite er et lite C-bibliotek som implementerer en frittstående SQL-databasemotor. SQLite krever ingen konfigurasjon, og kan integreres i andre programvarepakker.
Kragerø Bolig og Byggelag

Kragerø Bolig og Byggelag ble startet i 8. mars 1952 og opererer i Kragerø i Telemark.
Boligbyggelaget har ca. 2 000 medlemmer og forvalter 1 100 boliger i 53 borettslag, sameier og andre selskap.
Kragerø Bolig- og Byggelag er en del av Norske Boligbyggelags Landsforbund (NBBL).
Megascelidini

Utseende

Små til middelsstore, avlange, blanke bladbiller, gjerne rødlige med kobberaktig glans. Hodet er stort og bredt med utstående fasettøyne, mye bredere enn pronotum som er tønneformet.

Levevis

Både larvene og de voksne (imago) er planteetere, knyttet til planter i erteblomstfamilien eller til sørbøk (Nothofagus).

Utbredelse

Gruppen er utbredt i den neotropiske økosonen, én art går nord til det sørlige USA.
Ystespade

Ystespade er en spade til å røre i ystekjelen eller ystegryta ved koking av ost. Ystespader er laget av tre. De har et langt, rett skaft med et flatt blad i enden. Tverrenden på bladet kan være svakt avrundet slik at det passer til bunnen av ystekaret. Ved røring blir ostespaden utsatt for sterk slitasje. Tverrenden av bladet kan derfor ofte være forsterket med et beslag av kobber eller jern, og det har også vært brukt ystespader der hele bladet er laget av metall.
Noen synonymer: brimsleiv, myssmørspade, myssmørstav,ostespade, primrører, primsleiv, primspade, rørespade, spøtu
Jf. Ystesleiv
Danyang (Zhenjiang)

Danyang (kinesisk: 丹阳; pinyin: Dānyáng) er et byfylke i byprefekturet Zhenjiang i provinsen Jiangsu i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var på 800 879 innbyggere i 1999.

Kulturminner

Steininnskriftene i mausoleene fra Sørdynastiene (Danyang Nanchao lingmu shike, 丹阳南朝陵墓石刻) ble i 1988 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Samferdsel

Kinas riksvei 312 løper gjennom området. Den fører fra Shanghai og ender ipå grensen mot Kasakhstan, og passerer blant annet Suzhou, Nanjing, Hefei, Xinyang, Xi'an, Lanzhou, Jiayuguan og Ürümqi.
Ekspressjernbanen mellom Beijing og Shanghai går også gjennom byen. Mellom Danyang og Kunshan går denne jernbanen på en viadukt over bakkenivå, noe som litt avhengig av hvilken definisjon som benyttes, kan regne strekningen som verdens lengste bro, på nesten 165 km.
USplash

Usplash er brukernivå programvare som bruker Linux framebuffer-grensesnittet eller direkte VESA-tilgang for å tegne en oppstartskjerm mens operativsystemet starter. Det har et medfølgende verktøy som er i stand til å sende kommandoer til Usplash, slik at informasjon om oppstartsekvensen kan vises på en mer attraktiv måte.

Bruk

Ubuntu 6.06 Dapper Drake var den første utgivelsen som tok i bruk Usplash. Hensikten var å gjøre oppstartsprosessen mer estetisk mottakelig enn hva den hadde vært tidligere, med en CLI tekstmeldingsbasert progresjonsindikator.
Wang Jiaxiang

De 28 bolsjeviker, den kinesiske borgerkrig

Han studerte i Moskva ved Sun Yatsenuniversitetet og fikk opplæring i revolusjonær virksomhet, og traff der  Wang Ming, Zhang Wentian, Bo Gu og andre som skulle ble med i gruppen som ble kjent som de 28 bolsjeviker. I 1928 ble Wang medlem av kommunistpartiet.
Gruppen var sterkt venstreorientert, og ble en torn i siden til kommunistpartiet på en tid da det allerede var presset av Kuomintang og hadde trukket seg ut av storbyene i Kina og opp i fjellene i Jiangxi. Da ble Wang medlem av Partiets sentralbyrå, utenrikskommissær for den kinesiske sovjetrepublikks interimregjering, og så generalkommissar for den kinesiske røde arme.
Det var under «den lange marsjen» at Wang begynte å innse at virkeligheten var mye hardere enn læreboka. Han knyttet seg da til partiveteraner som Mao Zedong og Zhou Enlai. Under Zunyikonferansen ble Wangs tidligere følgesvenner Bo Gu og Li De fratatt sine militære kommandoer. Zhang Wentian avløste Bo Gu som partiets generalsekretær, og Wang Jiaxiang inngikk sammen med Mao og Zhou i en tremannsgruppe som kommanderte hæren.
Etter at Wang kom til Yan'an ble han sendt til Moskva som Partiets delegat til Komintern i 1937. Wang kom tilbake neste år og overbragte et såkalt muntlig budskap fra Georgi Dimitrov, en av Kominterns ledere den gang. Dimitrovs budskap var en støtteerklæring til Mao som det kinesiske kommunistpartis selvskrevne leder. Skjønt budskapets ekthet er omstridt ble det utnyttet av Mao til fulle. Som takk ble Wang utnevnt til viseformann for den sentrale militærkommisjon. Han fikk også en rekke andre høyere politiske embeder. 
I 1943 var det Wang som ble den første som introduserte begrepet Mao Zedongs tanker. To år etter foreslo Liu Shaoqi at denne ideologiske retning ble nedfelt i Partiets konstitusjoner. (Senere ble begge de to fødselshjelperne til maoismen selv utrensket i den samme maoismens navn.) 
Etter at Mao hadde styrket sitt grep om partiapparatet ved å utrenske sine motstandere Wang Ming og Zhang Guotao, begynte han å gå løs på andre dissidenter. Zhang Wentian ble degradert, og så ble Wang Jiaxiang neste skyteskive. Wang ble brennemerket som eksponent for dogmatisme sammen med Wang Ming og Zhang, og måtte gjøre offentlig avbikt. Under det kinesiske kommunistpartis 7. nasjonalkongress i 1945 ble han dessuten utestengt fra Sentralkomiteen, som han hadde vært medlem av i en tiårsperiode. Kanskje Mao syntes dette var i strengeste laget, så Wang ble tatt inn igjen, men som varamedlem.
Under den kinesiske borgerkrig ble Wang sendt til Mandsjuria for å samarbeide med Lin Biao og Gao Gang, skjønt bare som deres underordnede.

Etter opprettelsen av Folkerepublikken Kina

Etter opprettelsen av Folkerepublikken Kina i 1949 ble Wang landets første ambassadør til Sovjetunionen, og deretter til undersekretær i Utenriksministeriet. Han begynte igjen å stige i gradene i partiapparatet, klarte seg uskadet gjennom etterdønningene av Lushankonferansen i 1959, men klarte seg ikke gjennom kulturrevolusjonen.
St. Andreaslogen Hamarhus

St. Andreaslogen Hamarhus er en St. Andreasloge (St. Andreasloge nr. 4) i Den Norske Frimurerorden som ble innviet den 25. mai 1921 i Hamar. Logen er underlagt Den Norske Store Landsloge.
Logens valgspråk er: Mer Lys.
Under et møte mellom 33 brødre fra Hamar og Lillehammer den 6. mai 1919, ble man enige om å akseptere et forslag om å opprette en St. Andreasloge. Etter møtet sluttet ytterligere 14 brødre seg til forslaget. Med tillatelse fra Den Norske Store Landsloge ble logen innviet i 1921.
Logen er oppkalt etter kongsgården Hamarhus, som eksisterte da Hamar ble bispesete i 1152.
Boris Kaufman

Familie og oppvekst

Boris Kaufman ble født i Białystok i Polen. Han hadde to eldre brødre, Dziga Vertov (Denis Kaufman) og Mikhail Kaufman som begge ble filmregissører og forgrunnsfigurer i den unge sovjetiske filmkunsten. Han ble født inn i en familie med jødiske intellektuelle i Białystok på den tiden Kongress-Polen var en del av Det russiske imperiet. I forbindelse med utbruddet av første verdenskrig flyttet han og familien til Moskva, og hans bror Dziga Vertov begynte på en skole i St. Petersburg. Etter oktoberrevolusjonen i 1917 ble Polen en selvstendig republikk, og Boris flyttet dit med sine foreldre. Mikhail og Denis ble i Sovjetunionen hvor de ble kjente sovjetiske filmskapere som produserte avantgarde og propaganda filmer. Som følge av den polsk-sovjetiske krig ble Boris sendt til Paris av sine foreldre for å få undervisning.

Paris og Canada

Etter fullført eksamen ved universitetet i Paris slo Kaufman seg ned i Paris som filmfotograf i 1927. De tre brødrene holdt siden kontakt hovedsakelig i form av brev; Vertov besøkte Boris i Paris to ganger, i 1929 og 1931. I Paris ble han engasjert av Jean Vigo, og var fotograf på filmene Zéro de conduite (Null i oppførsel, 1933) og L' Atalante (1934). Etter at Kaufmans foreldre døde tok broen Mikhail et faderlig ansvar for Boris. Han skrev til han regelmessig og informerte han om sitt filmarbeid. Selv om brødrene aldri møttes igjen etter 1917, holdt de kontakten via brev gjennom hele livet. Da Vigo døde 5. oktober 1934 endte deres store samarbeid med filmen de hadde startet mede filmen A Propos de Nice (1930). Under andre verdenskrig tjenestegjorde Kaufman i den franske hæren mot Nazityskland, og flyktet til Canada når Frankrike tapte. Der ble han leid inn av John Grierson for å filme for National Film Board of Canada.

USA

I 1942 flyttet Kaufman til USA, hvor han etter hvert fikk statsborgerskap. Der arbeidet han de første årene hovedsakelig med dokumentar- og reportasjefilmer. Han ble i 1954 hyret av Elia Kazan til Storbyhavnen, og ble tildelt en av filmens åtte Oscar-priser for sitt kameraarbeid. Etter hvert ble Kaufman Sidney Lumets faste fotograf, og filmet bl.a. i filmene 12 edsvorne menn (1957), Lang dags ferd mot natt (1962) og Pantelåneren (1965). Alle filmene var i svart-hvitt. Han ble i 1965 også valgt til å filme Buster Keaton i han siste opptreden, kortfilmen Film. Boris Kaufman ble pensjonist i 1970 og døde i New York i 1980.

Priser

Oscar (1954) & Golden Globe (1955) for Storbyhavnen; Oscar-nominasjon (1956) for Baby Doll.
Cyphonistes camurus

Utseende

En middelsstor til stor (ca. 25 millimeter), blank, svart hornbille. Kroppsformen er nokså bred. Hos denne arten er hannens sekundære kjønnstrekk lite utviklede, han kan vanligvis kjennes på to knøler eller korte horn i pannen og to ganske små "vorter" foran på pronotum, ellers er kjønnene overflatisk like. Pronotum er rundet og hvelvet. Dekkvingene har fine punktrader.

Utbredelse

Arten lever på São Tomé og Príncipe og ellers i Vest-Afrika.
Breidsundet

Breidsundet er et sund i Møre og Romsdal, mellom Hareidlandet og Godøya. Breidsundet er hovedinnløpet til Ålesund fra sør, og blir brukt både for havgående fiskefartøy og Hurtigruten. Sundet som er 4,32 kilometer bredt og 250 meter dypt. Det danner dermed en terskel mot fjordsystemene innenfor som er i gjennomsnitt 450 meter dype.
Breidsunddjupet er ei dyprenne som fortsetter utover i Norskehavet. Det dekker innløpet til skipsleia langs norskekysten på Sunnmøre fra Norskehavet og inn til Valderhaugfjorden og Ålesund, og via Sulafjorden videre til Storfjorden, Hjørundfjorden eller Vartdalsfjorden sørover.
Passasjerskip på cruise inn og ut Storfjorden og Geirangerfjorden går også her.

Fiskeri

Et stort innsig av skrei foregår inn Breidsundet hver vår når torsk går inn i Borgundfjorden for å gyte. Dette fisket er kjent som Borgundfjordfisket. Et rikt sildefiske på NVG sild foregikk på begge sider av Breidsunddjupet på slutten av 1950-tallet.
TIS 620

TIS 620 (Thai Industrial Standard 620) er det vanligste tegnsettet for thai, og det eneste som brukes i Thailand. Standarden gis ut av Thai Industrial Standards Institute (TISI), som er underlagt Thailands industridepartement. Standarden heter formelt «Standard for koding av thai-tegn for bruk med datamaskiner» (Thai: รหัสสำหรับอักขระไทยที่ใช้กับคอมพิวเตอร์). Den nåværende standarden er TIS 620-2553, der 2553 er året den ble implementert, i henhold til den thailandske solkalenderen (1990 e.Kr.); TIS 620-2553 var en oppdatering av den tidligere TIS 620-2529 (1986).

Oppbygning

TIS-620 er et utvidet ASCII-tegnsett som er kompatibelt med 7-bits ASCII. Det bruker 8-bits intervallet fra heksadesimale A1 til FB for å kode thai-skriften. Ettersom thai-skriften er mer kompleks enn f.eks. det latinske alfabetet, med diakritiske tegn og over- og underskrevne vokal-tegn, kan TIS 620 bare brukes for å sende informasjon, og det er nødvendig med videre språksøtte for å få skriften til å vises ordentlig.

Internasjonal bruk

TIS-620 ble tatt i bruk som ISO 8859-11 i 1999; den eneste forskjellen er at ISO 8859-11 definerer heksadesimale A0 som non-breaking space, mens TIS-620 har den som reservert, dog udefinert.
TIS-620 tegnsettet har også blitt tatt i bruk innenfor Unicode (ISO 10646). I Unicode kodes thai mellom U+0E01 og U+0E7F. Tegn fra TIS-620 kan konverteres til UTF-16 ved å legge 0E til foran, og trekke heksadesimale A0 fra.
Liaozhong

Liaozhong (kinesisk: 辽中县; pinyin: Liáozhōng Xiàn) er et fylke i provinsen Liaoning i Folkerepublikken Kina. Den er underlagt den subprovinsielle byen Shenyang.
I 1999 hadde det en befolkning på 506 653 innbyggere.
Saul Bellow

Bakgrunn

Bellow vokste i en «minimalt troende» (men ikke helt ikke-troende) ortodoks jødisk familie. Foreldrene, Lesja (født Gordin) og Abraham Bellow, var innvandret til Canada i 1913. De stammet fra St. Petersburg. Saul vokste opp de første ni leveårene i et flerspråklig fattigstrøk i Montréal, med mange jøder fra særlig Øst- og Sør-Europa. Deretter flyttet familien til Chicago. 
Bellow fortalte siden at han en gang i ungdommen hadde vært på sykehus, og begynt å lese Det nye testamente. Han beskrev dette som en skjellsettende spirituell opplevelse. En kort periode i 1950-årene var han reichianer, i 1960-årene ble han interessert i Edwars Shils' weberianske teorier, i 1970-årene i Rudolf Steiners antroposofi, og i siste del av 1970-årene og i 1980-årene i Allan Blooms popularisering av Leo Strauss' politiske filosofi.

Karriere

Bellow debuterte i 1944 og fikk sitt gjennombrudd med romanen The Adventures of Augie March (1953). Henderson the Rain King (1959) handler om en amerikansk millionær som søker mening og åndelig styrke i Afrika. Herzog (1964) er en idéroman om en jødisk intellektuell, som stiller individets åndelig behov opp mot samfunnets og moralens krav. Bellows senere romaner utvikler dette temaet, eksempelvis Mr. Sammler's Planet (1970), Humboldt's Gift (1974) og The Dean's December (1982); den siste boken setter volden og korrupsjonen i Chicago opp mot øststatenes kalde byråkrati. Bellows siste roman er Ravelstein fra 2000. Den anses som en nøkkelroman og behandler vennskapet mellom to professorer.
Bellow var gift fem ganger, men alle hans ekteskap, unntatt hans siste, endte i skilsmisse. Hans sønn fra hans andre ekteskap, Adam, utga en sakprosabok i 2003, In Praise of Nepotism. Bellows hustruer var Anita Goshkin, Alexandra Tsachacbasov, Susan Glassman, Alexandra Ionescu Tulcea og Janis Freedman. I 1999, da han var 84 år gammel, ble Bellow far til en datter, Naomi Rosie, hans fjerde barn, med Freedman. 
Samtidig som han leste omfattende, tok han seg tid til å spille fiolin, drive med hagearbeid, lage mat og følge med på sport.
Berg kirke (Skaland)

Kirkehistorie

Dagens kirke er omterent den tredje på Berg. Middelmalderkirken stod på Kjerkeberget lenger nordvest. Denne kirken ble skildret som falleferdig på 1600- og 1700-tallet, og det ble uttrykt øsneke om å flytte kirkestedet. I 1780 eller 1781 ble imidlertid ny kirke oppført samme sted. Dette var en laftet langkirke. Kirken ble grundig reparert og fikk vesttårn og sakristi i 1844, og i 1884 ble den kraftig ombygget og utvidet igjen. Denne kirken ble revet av tyskerne i 1942. Dagens kirke står på Skaland (gnr. 10), et stykke sørøst for der de tidligere kirkene stod.
Norges første kvinnelige prest, Ingrid Bjerkås, var sogneprest i Berg i 1961–65.
Forseelse

Norge

I norsk strafferett var forseelse et mindre alvorlig lovbrudd, og betegnet som regel alle lovbrudd som ikke er forbrytelser. Ved siden av den strafferettslige gradsforskjellen, var saksgangen gjerne enklere for forseelser enn for forbrytelser. Forseelser kunne ofte i større utstrekning enn forbrytelser avgjøres ved forelegg uten dom. Ved behandling av forseelser krevdes det ofte ikke forsvarer. Forseelse hadde strafferamme på inntil 3 måneder. Nasking er et godt eksempel hva en forseelse kunne være. Mer alvorlige lovbrudd kaltes for forbrytelse.
Med straffeloven av 2005 kalles alt for lovbrudd.

Sverige

I Sverige betegnes lovbrudd som i praktisk har bøter som laveste straff som forseelser (förseelser).
Forseelser leder ofte ikke til påtale, men behandles gjennom forelegg (strafföreläggande) eller forenklet forelegg (ordningsbot).
Kulturkirken Jakob

Historie

I 105 år tjente den som soknekirke i området rundt nedre del av Akerselva, inntil befolkningen omkring var blitt så kraftig redusert av kontoriseringen i området, og en så stor prosent av de gjenværende tilhørte andre religiøse tradisjoner enn den lutherske, at kirken ble nedlagt som soknekirke i 1985.
Da kirken ble stående tom i 1985 ønsket Oslobiskop Andreas Aarflot å rive bygningen for å unngå at den ble stående som et ubrukelig og kostnadskrevende vedlikeholdsprosjekt. Byantikvar og Riksantikvar reagerte med å frede bygningen for å ta vare på symbolbygget ved Ankerbrua i Oslo sentrum.

Kulturkirke

I 1986, ett år etter stengningen, satte Kirkelig Kulturverksted fokus på Jakob kirke og begynte et langsiktig samarbeid med Kirkelig Fellesråd i Oslo med sikte på å gjøre kirken til en profesjonell kulturarena.
Den største ufordringen man møtte var det bygningsmessige forfall som hadde begynt lenge før stengingen og gjort bygningen direkte farlig å ferdes i. Den østlige delen av huset hadde sunket som en følge av grunnvannsendringer i området, og store sprekkdannelser i murveggene førte til at murstein og puss var begynt å falle ned.  Å sette alt i forsvarlig stand til bruk ble stipulert til å koste minst 15 millioner kroner.
Det skulle gå hele 14 år før Miljøverndepartementet og Oslo kommune i et felles løft kalt Handlingsprogram Oslo Indre Øst bevilget 16,5 millioner til å rehabilitere kirken med tanke på å få etablert prosjektet Kulturkirken Jakob.
Den ble gjenåpnet 18. februar 2000, i regi av Kirkelig Kulturverksted, som er langtidsleier av eieren, Kirkelig Fellesråd i Oslo.  Kirken er den eneste rene kulturkirke i Norge, der fasilitetene muliggjør oppføring av forestillinger innen teater, dans og ellers varierte  former for arrangementer, mens man i kjelleren har lokaler (kalt jakobs brønn) som brukes til utstillinger og mindre arrangementer.
Django Reinhardt

Liv og virke

Reinhardt ble født i en sigøynervogn (roulotte) ved veien utenfor byen Liberchies i Belgia. Han ble døpt tre dager senere i Saint-Pierre-de-Liberchies. Faren var Jean Eugene Weiss (som til dels også brukte etternavnet Reinhard) og moren var Laurence Reinhardt. Foreldrene reiste med årstidene og oppholdt seg i Frankrikes Midi-Pyrénées om sommeren og reiste nordover til Paris og Belgia til vinteren.
Ti år gammel behersket han banjo. Hans første innspillinger var som akkompagnatør på banjo (1928). Etter å ha blitt alvorlig brannskadet (2. november 1928), skiftet han over til gitar, med en unik stil som omfattet de tre gjenværende brukbare fingre (inkl. tommelen) på sin venstre hånd. I 1934 debuterte strengekvartetten Hot Club de Paris, som i 1935 ble utvidet til kvintett under navnet Le Quintette du Hot Club de France (QHCF): Stéphane Grappelli fiolin, broren Joseph Reinhardt gitar, Roger Chaput gitar og Louis Vola bass.
Reinhardt var en av jazzens storheter. Han spilte da også med Duke Ellington, Coleman Hawkins, Benny Carter, Rex Stewart og Louis Armstrong.  Han minnes årlig gjennom prisene Django d'Or og flere musikkfestivaler, som Django Reinhardt Festival i New York og Djangofestivalen i Oslo (som er verdens eldste Djangofestival, arrangert hvert år fra og med 1980), samt Festival de Jazz Django Reinhardt i hjembyen Samois sur Seine. Musikk inspirert av Django refereres ofte i dag til som String Swing, Jazz Manouche, Gypsy Swing, etc.
Django Reinhardt og QHCF holdt en konsert i Norge 8. februar 1939 i den Gamle Logen i Oslo. Konserten ble anmeldt i Dagbladet av komponisten/musikkanmelderen Pauline Hall neste dag.
Hot Club de Norvège med gitaristen Jon Larsen i spissen har formidlet Djangos musikk i Norge siden 70-tallet. Internasjonalt fikk Django-musikken sin renessanse på slutten av 1980-tallet, blant annen gjennom Hot Club Records flere hundre plateutgivelser med Django-inspirert musikk. 
Den norske visesangeren Lillebjørn Nilsen gjør med sin sang Tanta til Beate en hyllest til artisten Django Reinhardt. Sangteksten omhandler artisten, og musikken er også inspirert av Reinhardts jazz-stil.