Eurovision Song Contest 2016

Bakgrunn

Etter seieren med «Heroes» og Måns Zelmerlöw i 2015, var det Sverige og SVT som var arrangører for konkurransen. Dette var sjette gang den svenske kringkasteren hadde arrangørjobben, og det var andre gang på tre år. I 2013 hadde SVT holdt konkurransen i Malmö.

Søknadsprosess

Også denne gangen arrangerte kringkasteren en anbudsrunde for å velge vertsby og vertsarena for Eurovision Song Contest 2016. For å kunne arrangere konkurransen, måtte vertsstedene innfri en rekke krav. Blant annet måtte vertsbyen ha nok hotellrom i alle priskategorier nær arenaen, og vertsstedet måtte ligge nær en stor flyplass. Arenaen måtte også kunne huse et større senter for pressen og journalister, og SVT måtte ha tilgang til vertstedet i minst 4–6 uker før konkurransen for å bygge scenen, rigge lys og annet utstyr.
Flere byer meldte sin interesse: Göteborg (Scandinavium og Ullevi), Linköping (Saab Arena), Malmö (Malmö Arena), Örnsköldsvik (Fjällräven Center), Sandviken/ Gävle (Göransson Arena) og hovedstaden Stockholm (Annexet, Globen, Hovet, Friends Arena og Tele2 Arena).
24. mai 2015 kunngjorte SVT at Tele2 Arena i Stockholm var deres førstevalg, men arenaen var ikke ledig i de 4–6 ukene SVT trengte. Årsaken var de allerede planlagte hjemmekampene til Hammarby IF og Djurgårdens IF. I stedet fikk arenaen huse Eurovision: The Party, der finalen ble vist direkte på storskjerm, og den svenske juryens poeng ble annonsert direkte fra scenen.
I juli 2015 offentliggjorde SVT at de hadde valgt Stockholm som vertsby og Globen som arena for konkurransen. Samtidig ble pressesenteret lagt til Hovet, mens delegasjonene ble plassert i Annexet. Dette var tredje gang Stockholm var vertsby i konkurransen, de to første gangene var i 1975 og 2000. Sistnevnte år var også Globen arena for Eurovision Song Contest.

Format

SVT utnevnte raskt et kjerneteam for konkurransen: Johan Bernhagen og Martin Österdahl var ansvarlige produsenter, mens Tobias Åberg ble valgt til produksjonsleder. Regissør for showene var Sven Stojanović, mens Christer Björkman var produsent.
Like etter seieren i 2015 begynte spekulasjonene om hvem som skulle lede konkurransen i 2016. Vinneren Måns Zelmerlöw signaliserte tidlig interesse for programlederjobben, etter å ha vært programleder for store svenske show som Melodifestivalen 2010 og Allsång på Skansen. SVT vurderte flere personer, blant annet Gina Dirawi, Petra Mede, Sanna Nielsen og Dolph Lundgren. 14. desember 2015 kunngjorde SVT at Zelmerlöw skulle lede programmene sammen med Petra Mede, som ledet konkurransen i 2013.
Under et delgasjonsmøte 16. mars 2015 la EBU konkurransen til 10.–14. mai 2016. SVT bekreftet senere datoene da kringkasteren kunngjorde at Stockholm var vertsby. Samtidig foreslo SVT å flytte starttidspunktet én time frem, slik at konkurransen skulle starte klokken 20.00 sentraleuropeisk sommertid, i stedet for klokken 21.00 som i tiårene før. Svenskene argumenterte med at dette ville gjøre showene mer familievennlige for de østeuropeiske landene som ligger én og to timer foran sentraleuropeisk tid. EBU avviste imidlertid forslaget og beholdt sendestart til klokken 21.00 sentraleuropeisk sommertid. EBU vedtok derimot å gi de fem store landene en mer fremtredende plass i semifinalene. Tidligere hadde en vist et kort klipp av finalesangene i hver semifinale, men heretter skulle det vises et lengre utdrag fra finalistenes prøver.

Nytt stemmesystem

Den største endringen var imidlertid innføringen av et nytt stemmesystem – for første gang siden 1975. Det nye systemet var inspirert av Melodifestivalen og innebar at hvert land nå skulle gi to sett med 1–8, 10 og 12 poeng: ett fra landets nasjonale fagjury, og ett fra landets telefonavstemning. Under finalen kalte programlederne opp alle deltakerlandene som avleverte poengene fra sin fagjury. Poengene 1–8 og 10 ble vist direkte på skjermen, mens hvert lands annonsør leste opp 12 poengeren. Etter juryavstemningen ble poengene fra telefonavstemningen i hvert land lagt sammen i én stor pott. Deretter leste programlederne opp de samlede seerpoengene, fra nummer 26 og opp til landet som hadde fått flest poeng fra seerne. Det samme systemet ble også brukt i semifinalen, men der ble de ti finalistene avslørt i tilfeldig rekkefølge som tidligere. Meningen med det nye systemet var å bevare spenningen i avstemningen helt til siste slutt, i stedet for å risikere en langdryg avstemning der seieren er klar lenge før slutt. For eksempel var Alexander Rybaks seier i 2009 og Loreens seier i 2012 åpenbar for seerne tidlig i avstemningen.
I tilfeller der et land ikke får inn nok telefonstemmer til å gi et gyldig resultat, eller om telefonavstemningen skulle svikte, blir landets «seerpoeng» beregnet ut fra gjennomsnittet av seerpoengene i en forhåndsdefinert gruppe land. Denne regelen fikk blant annet San Marino RTV til å reagere. Landet bruker Italias telefonsystem og har derfor ikke anledning til å arrangere en telefonavstemning under konkurransen. San Marino RTV mente ordningen diskriminerte små land.

Eurovision-fest

For første gang ble det arrangert en offisiell fest parallelt med finalesendingen: Eurovision – The Party i Tele2 Arena med Sanna Nielsen som vert. Arenaen ble raskt utsolgt, og publikum fikk se finalesendingen fra Globen på storskjerm. Før og underveis var det opptredener fra artister som Carola, Loreen, Danny Saucedo, Panetoz og DJ Tim Henri. De svenske jurypoengene ble også lest opp fra scenen i Tele2 Arena, og det ble arrangert både førfest og etterfest i arenaen.

Deltakere

Opprinnelig skulle 43 land delta i konkurransen, noe som var jevnbyrdig med rekorden satt i 2008 og 2011. Deltakertallet sank imidlertid til 42, da Romania ble diskvalifisert 22. april 2016 som følge av rumensk fjernsyns utestående gjeld til EBU. Portugal trakk seg også fra konkurransen, mens Australia fikk delta igjen. Dette året måtte imidlertid Australia kvalifisere seg gjennom semifinalene, på lik linje med de andre deltakerne.

Tilbakevendende artister

Syv artister kom tilbake etter å ha deltatt i Eurovision Song Contest tidligere. Bosniske Deen kom tilbake etter at han representerte Bosnia-Hercegovina i 2004, da han ble nummer ni i finalen med «In the Disco». Makedonske Kaliopi kom også tilbake etter at hun sist representerte Nord-Makedonia i 2012, da hun ble nummer 13 i finalen med «Crno i belo». Hun var også valgt til å representere Nord-Makedonia i 1996 med «Samo ti», men ble slått ut i EBUs forhåndskvalifisering.
Bulgarske Poli Genova gjorde også retur etter at hun sist representerte Bulgaria i 2011 og ble nummer 12 i semifinale 2 med «Na inat». Montenegrinske Bojan Jovović kom tilbake som medlem av gruppen Highway. Han representerte Serbia og Montenegro i 2005 som medlem av bandet No Name som ble nummer syv i finalen med sangen «Zauvijek moja».
Maltesiske Ira Losco gjorde retur etter å ha representert Malta i 2002, der hun ble nummer to med sangen «7th Wonder». Litauiske Donny Montell kom også tilbake etter at han sist representerte Litauen i 2012, da han ble nummer 14 i finalen med «Love Is Blind». Islandske Greta Salóme var også tilbake i konkurransen, etter sist å ha representert Island i 2012 sammen med Jónsi. De ble nummer 20 i finalen med sangen «Never Forget».

Sendingene

Den første semifinalen åpnet med at programleder Måns Zelmerlöw fremførte vinnerlåten «Heroes». Den andre semifinalen ble åpnet med et musikalinspirert humornummer, kalt «That's Eurovision», komponert av Matheson Bayley og skrevet av Bayley, Edward af Sillén og Daniel Réhn. Nummeret ble fremført av Zelmerlöw and Mede. Finalen ble åpnet med en flaggparade der hvert deltakerlands flagg og artist fikk gå fra scenen og bort til green room i andre enden av salen. Underveis i flaggseremonien var det flere korte pauser der en viste frem svensk klesdesign og dancemusikk.
Pausenummeret i begge semifinalene var små sketsjer koreografert av Fredrik Rydman: «The Grey People» i semifinale 1 og «Man Meets Machine» i semifinale 2. Pausenummeret i finalen var det mest forhåndsomtalte noen gang, da EBU et par dager før finalen kunngjorde at den amerikanske superstjernen Justin Timberlake skulle opptre. Timberlake hadde verdenspremiere med sin da nyeste låt, «Can't Stop the Feeling!» og sin tidligere hit «Rock Your Body». Timberlakes opptreden kunne av rettighetsgrunner ikke vises i USA, og den amerikanske tv-kanalen Logo TV måtte derfor vise en reprise av «The Grey People» fra semifinale 1.
Det andre pausenummeret i finalen sto programlederparet for, da de fremførte sketsjen «Love Love Peace Peace» som med glimt i øyet gjorde narr av konkurransens musikk, show og sanger. Lordi og Alexander Rybak var blant tidligere deltakere som dukket opp på scenen under nummeret. I pausen var det ytterligere en sketsj med den fiktive EBU-ansatte Lynda Woodruff, spilt av Sarah Dawn Finer og Måns Zelmerlöw fremførte også sangene «Fire in the Rain» og «Heroes» fra sitt siste album.

Resultater

Fra den første semifinalen kvalifiserte Ungarn, Kroatia, Nederland, Armenia, Russland, Tsjekkia, Kypros, Østerrike, Aserbajdsjan og Malta seg. Dette var første gang Tsjekkia kvalifiserte seg til en finale.
I semifinale 2 kvalifiserte Latvia, Polen, Israel, Serbia, Litauen, Australia, Bulgaria, Ukraina, Georgia, Belgia seg. Hverken Island eller Norge klarte å kvalifisere seg, mens Danmark og Finland ble slått ut den første semifinalen. Dette var første gang at alle nordiske land ble slått ut i semifinalen. Det eneste nordiske landet i finalen var Sverige, som var direktekvalifisert som vertsnasjon.
Før finalen var Russland, Australia, Frankrike, Sverige og Ukraina de største favorittene til å vinne. Etter juryavstemningen ledet Australia stort, 109 poeng foran Ukraina på andreplass og 172 poeng foran Frankrike på tredjeplass. Favoritten Russland lå nede på en delt femteplass. Da seerstemmene kom inn, fikk Australia bare en fjerdeplass, mens Polen kom på tredjeplass. Ukraina ble nummer to hos seerne, mens Russland var vant seeravstemningen. Russland fikk imidlertid nok poeng til å gå forbi hverken Australia eller Ukraina, og Ukraina sto igjen som vinner, 23 poeng foran Australias Dami Im og «Sound of Silence». Dette var Ukrainas andre seier i konkurransen. Vinnerlåten «1944» med Jamala vant konkurransen etter å ha blitt nummer to hos både juryene og seerne, og dette var første gang en sang vant uten å være favoritt hos hverken juryene eller seerne.

Den norske fagjuryen

Hvert deltakerland hadde en jury bestående av fem personer med tilknytning til musikkbransjen, eller med særlige kunnskaper innen musikk og kultur. Den norske juryen besto av: artistmanager Pernille Torp-Holte, A1-sanger Christian Ingebrigtsen, artist Thomas Anholt, programleder Nicholas Emmanuel Carlie og artist og skuespiller Mia Gundersen Leliënhof. Den norske juryen hadde Italia som favoritt, med Australia og Bulgaria på andre- og tredjeplass. For første gang på mange år ga ikke den norske juryen poeng til Sverige.

Norges bidrag

Norge var representert av Agnete Johnsen, kjent som frontfigur i The BlackSheeps som vant MGPjr 2008 med «Oro jaska, beana». Hun deltok også med bandet i Melodi Grand Prix 2011, der de ble nummer to. I Melodi Grand Prix vant Johnsen en klar seier med «Icebreaker», som hun hadde skrevet sammen med Gabriel Alares og Ian Curnow. Låten nådde en ellevteplass på VG-lista.
Utdypende artikkel: Melodi Grand Prix 2016
I ukene før Eurovision Song Contest og under finaleuken i Stockholm, valgte Agnete Johnsen å droppe alle intervjuer, fester og arrangementer. Årsaken var psykiske vansker og et behov for å konsentrere seg om fremføringen i semifinalen. Hun fikk senere Åpenhetsprisen for sin åpenhet omkring sine psykiske vansker. «Icebreaker» var det 15. bidraget ut på scenen i semifinale 2 og endte på en trettendeplass med 63 poeng. Dermed kvalifiserte ikke Norge seg til finalen, og dette var første gang siden 2011 at Norge mistet en finale i Eurovision Song Contest. Olav Viksmo-Slettan kommenterte sendingene for NRK1, mens Ole Christian Øen kommenterte på P1. Eurovision-vinner og artist Elisabeth Andreassen leste de norske poengene under finalen.

Seertall

De tre sendingene hadde et samlet seertall på 204 millioner seere, en økning på 5 millioner fra året før. Finalen oppnådde en markedsandel på 36,3 prosent i 40 av landene. Finalen hadde en gjennomsnittlig markedsandel på 42,4 prosent i aldersgruppen 15–24 år, fire ganger mer enn en normal lørdagskveld. I tillegg hadde de tre sendingene 2,6 millioner strømminger over konkurransens nettsted, eurovision.tv, og over YouTube.
Finalen hadde høyest markedsandel i Sverige og Island, mens 889 000 seere fulgte finalen på NRK1. Dette var det laveste seertallet for en finale i Norge på ti år.