google/wiki40b huggingface dataset:
Alekseevøya

Alekseevøya, eller Aleksejevøya, er en mindre øy på Svalbard, som inngår i Søraust-Svalbard naturreservat. Den ligger i sundet Ormholet, mellom Kükenthaløya i nord og Barentsøya i syd. Mellom Alekseevøya og Barentsøya er Ormholet omkring 180 meter bredt, mens avstanden fra nordspissen til Kükenthaløya er 200 meter.
Arealet av øya er om lag 0,7 km² og høyeste punktet (ubenevnt) er 57 moh.. Vest av Alekseevøya er det en gruppe holmer og skjær, som bærer navnet Ormholmane.
Alekseevøya er oppkalt etter den russiske marineoffiseren Aleksejev, som utforsket Svalbard i forbindelse med Den svensk-russiske meridianbue-ekspedisjonen 1899-1902.
Heteroclytomorpha

Utseende

Middelsstore, stort sett lyst brunlige trebukker. Antennene er omtrent så lange som kroppen.

Utbredelse

Slekten er utbredt på Ny-Guinea,  Salomonøyene og Fiji.
Eupeodes bucculatus

Utseende

En middelsstor (8-11 mm), gul og svart blomsterflue. Kroppsbygningen er litt slank. Fasettøynene er nakne, antennene korte og mørkgule. Ansiktet er mest gult, men kinnene, munnkanten og av og til også midtstripen er svarte. Thorax er blankt svart, med gule hår på sidene. Scutellum er grågult med gule hår. Bakkroppen er langt oval, med tre par store, gule flekker, disse går ikke helt ut til sidekanten og er oftest sammenvokst i midten.  Beina er gulbrune, vingene glassklare med lysbrunt vingemerke.

Levevis

Larvene lever av bladlus. De voksne fluene kan finnes fra mai til september og besøker mange slags blomster. Arten finnes helst på forholdsvis åpne områder der det er enkelte løvtrær. De flyr godt men vandrer trolig ikke så mye som noen av de andre Eupeodes-artene.

Utbredelse

Denne arten finnes over mesteparten av Europa og i Øst-Sibir, men synes å mangle i de vestlige delene av asiatisk Russland. I Norge er den funnet over det meste av landet, men er ikke tallrik.
Dominic Monaghan

Tidlig liv

Han ble født i Berlin i Tyskland, og snakker flytende tysk. Familien flyttet til Manchester i England da han var 12 år gammel. Han gikk på St. Anne's RC High School og Aquinas College, hvor han studerte engelsk litteratur, drama og geografi.
Selv om han hadde mange muligheter da han var yngre, ville han bli skuespiller. Inspirasjonen hans var Harrison Ford i rollen som Han Solo i Star Wars. Etter hans andre år på Aquinas, ble han med i vanlige skolestykker som Oliver Twist, A Christmas Carol, og Bugsy Malone. Dermed ble han med i Manchester Youth Theater hvor han var rollen som Geoffrey Shawcross i TV-serien Hetty Wainthropp Investigates i fire sesonger. Hans filmdebut var som Sasha i TV-filmen Hostile Waters i 1997.

Karriere

I 1999 ble han med i en radio-komedie kalt Stockport; So Good They Named It Once, for 6 episoder som den 15 år gamle fortelleren Jason. I 2000, ble han med i mini-TV-serien Monsignor Renard som den franske Etienne Pierre Rollinger. Senere det samme året, ble han med i en annen mini-TV-serie kalt This Is Personal: The Hunt for the Yorkshire Ripper. 
Og deretter kom de tre årene i Ringenes herre fram i karrieren hans. Han ble tildelt rollen som den gøyale hobbiten Muntiadok Brennibukk, bedre kjent som Munti i den mega-suksessfulle fantasy-trilogien. Året etter den siste Ringenes herre filmen, ble han tildelt rollen som den heroinavhengige rockestjernen Charlie Pace i tv-suksessen Lost. I tillegg til at han ble med i to filmer det samme året, Spivs og The Purifiers. I 2005, samme året han jobbet med andre sesong av Lost ble han tildelt en rolle som rockestjernen Owen i filmen Shooting Livien. Nå skal han være med i grøsserfilmen I Sell The Dead som gravrøveren Arthur Blake, fra 1800-tallet.
Han bor i Los Angeles, California, og skriver for tiden et filmmanus sammen med den tidligere Ringenes herre-medspilleren Billy Boyd.
Beltedyrfamilien

Bygning og levevis

Alle nålevende arter av beltedyr er insektsetere eller altetere og har små, pluggaktige tenner. Disse brukes til å knuse ytterhuden til termitter og andre leddyr, skjønt beltedyret kan også ta meitemark, snegler og små virveldyr. Under jaktene på måltider graver beltedyret byttet opp i av jorden i en voldsom fart. De er avhengig av å ha konstant luktkontakt med byttet. Samtidig kan ikke dyret puste under gravingen fordi det ville få støv i nesen. Nibåndsbeltedyret løser problemet med at den kan lukte uten å puste, samtidig kan den holde pusten i 6 minutter mens gravingen pågår. Kjempebeltedyret har store, kraftige klør som den bruker til å bryte opp termittuer, og lever nesten utelukkende av termitter.
Beltedyrets forsvar er helt og holdent basert på hudpanseret, og graveferdigheter er en del av denne. Beltedyret har i tillegg et solid panser av beinplater som dekker hode og kropp, og vil grave seg ned slik at bare det harde hudpanseret er synlig. Unntaket er trebåndede beltedyr, som kan rulle seg helt sammen til en ball, og derved ikke trenger å grave. Indianerne i Amazonas jakter på beltedyret, særlig nibåndsbeltedyret.

Søramerikanske pattedyr

Beltedyrene er i utgangspunktet en ren søramerikansk gruppe og finnes i dag bare vilt i Sør-Amerika eller i de sørlige delene av Nord-Amerika. Det finnes i alt 20 til 21 forskjellige beltedyrarter. Den største, kjempebeltedyret, kan bli opptil 60 kg. Den er allikevel liten sammenlignet med representanter fra den nå utdødde familien Pampatheriidae som omfattet planteetende beltedyr slik som Holmesina septentrionalis og Holmesina floridanus, eller de kjempestore glyptodontene som fantes fram til de utryddet av de første indianerne. De største glyptodontene kunne bli så store som en liten bil.
I dag er nibåndet beltedyr den vanligste arten og har igjen 6 underarter.  I historisk tid fantes ikke beltedyret lenger nord enn Mexico. På slutten av 1800-tallet tok dyrene seg over Rio Grande til Texas og finnes nå over store deler av østlige USA.
Cap de la Découverte

Cap de la Découverte (også Cape Discovery på engelsk) er et punkt som markerer den nordvestre ytterpunktet av Îles Curzon utenfor Adélie Land i Antarktis. Det ble oppdaget 21. januar 1840 av en fransk ekspedisjon under ledelse av kaptein Jules Dumont d'Urville, som navnga oppdagelsen Cap de la Découverte («oppdagelsesodden»). Det var det første isfrie stedet ekspedisjonen observerte på det antarktiske kontinentet.
Qinnan

Qinnan (kinesisk: 钦南区; pinyin: Qīnnán Qū ) er et bydistrikt i byprefekturet Qinzhou i den autonome region Guangxi i Folkerepublikken Kina. Det har et areal på 1.972 km² og teller ca. 570.000 innbyggere (2004).
Tanum kirkevei

Tanum kirkevei er en gammel  middelaldervei som førte til Tanum kirke. Veien er enkelte steder i bruk i dag og den er der fredet. Den følger høydedraget på Tanumplatået mellom gårdstunene og gamle gravhauger. Opprinnelig førte veien til Ringerike.
Veien over Tanum- og Jarenplatået er ett av mange gamle veifar til Ringerike. Traséen fra Åstadbakken ved Askergrensen til Skui grendehus, vurderes som middelaldervei og nesten hele strekningen er formelt vernet. Vernebestemmelsene inkluderer gamle tun og eldre bebyggelse langs veien. Høydedraget veien følger, er ett av Bærum kommunes fem større, sammenhengende landbruksområder. Det regnes dessuten som ett av seksten særlig viktige kulturlandskapsområder i Oslo og Akershus.
I vest danner Ringsåsen og Svartoråsen en mektig vegg over Stovivannet. Fra Sand skråner det gamle veifaret ned mot Skui grendehus og blir borte i unnarennet på hoppbakken. I gamle dager krysset veifaret Isielven og fortsatte på den gamle veien til Bjørum. Traséen har vekselvis grus- og asfaltdekke, og fra Butterudveien til Stovi går den på natursti gjennom skogen. Flere steder flankeres den av askekaller, som minner oss om den gang man brukte ask som tilleggsfór til husdyrene. De mest iøyenfallende kulturminnene på Tanumplatået er, foruten Tanum middelalderkirke, de gamle gårdstunene og det vakre kulturlandskapet med de store gravhaugene, som arkeologene har 
datert til bronse
- og jernalder. Den som er våken for det, vil også finne gamle dyrkningsspor og 
rydningsrøyser.
Pseudokode

Syntaks

Siden pseudokode ikke skal leses av en maskin, eksisterer det ingen faste regler for syntaksen. Pseudokode trenger således heller ikke å skrives på engelsk, dersom det er ønskelig å bruke et annet skriftspråk. Det vanligste er likevel å benytte seg av strukturelle konvensjoner fra vanlige programmeringsspråk.

Eksempel

<variabel> = <uttrykk>

hvis <betingelse>
    gjør noe;
ellers
    gjør noe annet;

mens <betingelse>
    gjør noe;

for <variabel> fra <første verdi> til <siste verdi> med <steglengde>
    gjør noe med variabelen;

funksjon <funksjonsnavn>(<argumenter>)
    gjør noe med argumentene;
    returner noe;

<funksjonsnavn>(<argumenter>)    // Funksjonskall
Hypophylla

Utseende

Små til middelsstore (vingespenn 25-40 millimeter), mørke sommerfugler. Hannene er på oversiden mørke med en blålig glans, bakre del av bakvingene er gjerne lysere, hvit eller gul.
Hunnene er gråbrune, gjerne med et hvitt tverrbånd i forvingen.

Levevis

Disse sommerfuglene lever i skog, gjerne tropisk regnskog.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Mellom-Amerika og det nordlige Sør-Amerika.
Stenberg

Historie

Garden ble fredet i 1923 av Riksantikvaren og kjøpt av Toten Museumslag i 1934. Garden har senere blitt utviklet fra å være amtmannsgard til også å bli et av landets større friluftsmuseer.
Amtmannsgarden Stenberg var plass, gard og sæter fram til sorenskriver Fredrik Sommerfeldt kjøpte eiendommen i 1790 og bygde opp garden. Sorenskriver, senere amtmann Lauritz Weidemann med kone og barn overtok garden i 1802. Han bygde opp anlegget slik det står i dag.
Foruten hovedbygningen som er fra 1790-tallet, består anlegget av 11 forskjellige hus samt en nesten 30 mål stor park i engelsk landsskapsstil. Anlegget står stort sett uendret fra før Lauritz Weidemann døde i 1856. Interiør i hovedbygningen og drengestua er delvis intakt fra Weidemanns tid. Amtmannens døtre Amalie, Nahyda og Ingeborg bodde her sammen med broren Hannibal, alle ugifte, til den sistlevende, Amalie, solgte garden til gardbestyreren Jens Stenberg i 1899. Familien Weidemann ligger gravlagt på det private gravstedet bak låven.
Det antas at amtmannens døtre Amalie, Nahyda og Ingeborg er modeller for Amtmannens døtre av Camilla Collett.
Andre bygninger på friluftsmuseet: Garden Øverjordet (en vanlig Toten gard fra 1800-tallet), Husmannsplassen fra garden Haug i Østre Toten, arbeiderbolig fra fyrstikkfabrikkens tid på Raufoss (1875) og sætra med størhus fra Olterud og fjøs fra Hommelsjøen.
I 2006 ble Toten økomuseum, Gjøvik historiske samlinger og Mjøssamlingene ble slått sammen til regionsmuseet Mjøsmuseet. 
Dette er et regionsmuseum for vestsida av Mjøsa, Gjøvik og Toten.

Stenbergdagen

Hver sommer er det en dag Stenbergdagen. Denne arrangeres av Mjøsmuseet, stiftelsen Toten Økomuseum og andre lag og foreninger samt frivillige.
Det er da «liv i stuene» med tidstiktig undervisning av lærer og elever med klær fra 1800-tallet. I hovedbygningen er det dans av historisk dansegruppe, medisinske foredrag av 1800 tallets distriktslege. I tillegg kan man finne familien Weidemann med sine gjester i tidsriktig antrekk og passiar på garden. Jordbruket fra driftstiden vises frem, samt matproduksjon med tidsriktige redskaper.
Platons hulelignelse

Platons hulelignelse (eller bare hulelignelsen) er kanskje den mest kjente blant hans mange metaforer og lignelser. Denne lignelsen finnes i bok VII av Platons Staten.
Hulelignelsen illustrer Platons idélære ved å vise at det som menneskene oppfatter som virkeligheten, bare er et vagt gjenskinn av den egentlige virkeligheten: ideenes verden. Den er kanskje enklest å forstå slik Platon selv gjorde det, ved å fortelle den som en historie og deretter forklare den.

Tolkning av Platons hensikt

Det er viktig å merke seg at disse tre lignelser nevnt over er lignelser og ikke teori. I Platons skrifter veksler framstilling mellom dialogisk argumentasjon og lignelser. For Platon er det en grense for hva vi kan komme fram til gjennom dialogisk argumentasjon. Der hvor de filosofiske spørsmål støter mot logikkens ytterste grenser forsøker Platon å hjelpe oss til innsikt gjennom lignelser.
Den veiledning vi trenger for å komme opp av hulen er altså av to typer. Dels den dialogiske argumentasjon, hvor vi gjennom å utspørre hverandre vurderer holdbarheten av våre fordommer. Dels lignelsene, hvor Platon gjennom litterære bilder forsøker å få oss til å innse de alternativene til våre fordommer som den dialogiske argumentasjonen leder oss henimot, men ikke evner å føre oss helt fram til.
Det kan se merkelig ut at i samme åndedrag som han «vende tilbake etter å ha gjennomtenkt det guddommelige», er Platon i gang med å beskrive idealstaten, styrt av filosofkonger, en betegnelse som betyr at de har regelmessig kontakt med det godes vesen. I virkeligheten motsier han ikke seg selv da poenget i Staten er at noen, nemlig de som kjenner filosofien, er bedre egnet til å styre, mens andre igjen kan tjene staten ved å være soldater og resten må gjøre forskjellig arbeid i det som de er best egnet til.
Det er altså forbehold noen enkelte å vite bedre enn andre. Disse få blir satt til å lede samfunnet til alles beste. Det må bemerkes at demokratiet ikke var den styreform som Platon foretrakk, men heller et styre bestående av en form for aristokrati av de som vet bedre, nemlig filosofene.
Karminspinner

Utseende

Karminspinneren har en gråsvart, litt tykk kropp, som er noe butt bak.  Den har ikke påfallende hårbekledning på kroppen.  
Karminspinneren har et tydelig vingemønster. Grunnfargen er grå-svarte. På hver framvinge er det to tydelige karminrøde flekker og et langt rødt felt langs fremkanten. Bakvingene er røde med et smal mørkt felt langs bakkanten. Vingespennet er mellom 30 og 44 millimeter. Vingene holdes taklagt bakover kroppen i hvile. Hanner og hunner er like hverandre.
Enkelte arter bjørnespinnere i delgruppen Arctiinae kan kanskje forveksles med andre sommerfugler, kanskje særlig andre arter i gruppen Noctuoidea. Men de kan skilles fra disse ved de to duftkjertlene, hunnene har like ved eggleggingsåpningen, helt bakerst på bakkroppen. Samt at mange av artene har en bakkropp i fargene rødt eller orange, med mørke flekker. Høreorganet (tympanalorgan) på siden av brystet (metathorax) er felles for gruppen Noctuoidea.
Larvene er nesten nakne, men med lange hår. Store larver har tydelige ringer bakover kroppen i gul-orange og svart.

Levevis

Karminspinner finnes på soleksponerte, tørre steder, gjerne der det er noe sandholdig jord.  Den voksne karminspinneren er både natt- og dagaktiv og flyr ofte livlig om ettermiddagen.  
Hunnen legger mellom 200 og 300 egg rett på undersiden av næringsplantens blad, eggene legges i grupper på 20-30 egg. Unge larver lever ofte i grupper (sosialt). De lever av å gnage blad, på ulike planter i slekten svineblom (Senecio), som landøyda, eller den nærstående smalsvineblom. Larven er gjerne aktive om dagen. De sitter ofte høyt opp på planten og er lett synlige. Larvene får i seg giftstoffet pyrrolizidin-alkaloider fra plantene de spiser. Utvokst blir den ca. 3 centimeter lang.  
Karminspinner tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er ofte radikalt forskjellige fra de  voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium, en hvileperiode, der bjørnespinnerens indre og ytre organer endres. I hvilestadiet ligger puppen i en kokong larven har spunnet. Kokongen er ofte delvis gjennomskinnelig spunnet og består også ofte av noe av larvens hårbekledning. Den overvintrer i puppestadiet og klekkes til våren.

Utbredelse

Den er utbredt i palearktis fra Storbritannia østover til Tyrkia. Den finnes videre nord til Polen og mot Ukraina og Ural. Sjelden i Finland. Den finnes øst gjennom Sibir til Kina. Den finnes såvidt inn i det sørøstlige Sverige, i Danmark i Jylland og i det sørøstlige Norge langs kysten til Vest-Agder.

Navnet

Det latinske navnet Tyria betyr purpur, en rødfarge, som ble eksportert fra byen Tyros.  Navnet jacobaeae er navnet på næringsplanten Senecio jabobaea.  landøyda.  På svensk heter den karminspinnare, på engelsk Cinnabar.
Lorentz Ewensen

Liv

Ewensens foreldre er ukjente. Han ble gift i 1756 med Birgitte Christine Einersdatter Abel (født Riise), enke etter skipperen Peter Rasmussen Abel.
Som ung arbeidet han på kontoret hos prokuratorene Jørgen Læmell og Jens Schanche i Trondheim, og førte flere saker som fullmektig for disse. I 1754 fikk han «privat» juridisk eksamen i Trondheim og ble examinatus juris. Han ble overrettsprokurator og førte saker over hele stiftamtet.
I ettertiden er Ewensen særlig kjent som rettshistoriker. Han forsøkte å forstå enkelte særegne norske regler i Christian Vs norske lov ut fra de middelalderske norske lovene, som forelå trykt i Hans Paus' oversettelse. Fra 1759 til 1781 utga han en rekke avhandlinger om forskjellige punkter i loven, for eksempel «Korte Betænkninger om Vidners Forhør udi Odels- og andre Aastæds Sager i Norge». Fra 1784 utga han et eget rettshistorisk tidsskrift, Samlinger af juridiske og historiske Materier, som utkom i to bind, og hvor han utga en viktig avhandling om de norske bygdealmenningene.
Ewensen hadde en stor boksamling, som ble solgt på auksjon i 1790.
Eunidiella

Utbredelse

Arten lever i India.
Schubertiade

Schubertiade var i komponisten Franz Schuberts tid private tilstelninger der hans verk ble oppført,  men brukes i dag om konsertserier og musikkfestivaler med hovedfokus på Schuberts musikk.

Schubertiader i komponistens levetid

I årene 1815 til 1824 ble det arrangert en rekke godt besøkte huskonserter i den store boligen til familien Sonnleithner i Wien. Ignaz Sonnleithner hadde samlet en krets kulturintresserte borgere rundt seg, og han kom snart i kontakt med Schubert, som nå fikk gode muligheter til å gjøre sine verker kjent.
Det første dokumenterte arrangementet som kan betegnes schubertiade i snever forstand, fant sted 26. januar 1821 i boligen til Franz von Schobers familie. Schubert selv brukte begrepet fra 1822. Det var fullt mulig å arrangere en schubertiade helt for seg selv, jfr. et brev fra Leopold Kupelwiesers til Schober fra 8. mars 1824: «og så gir jeg meg selv en schubertiade i ny og ne.»
Under de første schubertiadene spilte Franz Schubert klaver, mens baritonen Johann Michael Vogl og senere Carl von Schönstein  sto for sangen. Andre innlag var høytlesing og åndfulle selskapsleker, gjerne med egne temaer, så kveldene kan karakteriseres som en blanding av en sosial sammenkomst og en musikalsk-litterær salong.
Hyppige gjester var Joseph Sonnleithner, Leopold von Sonnleithner, Fritz og Franz von Hartmann, Anton von Doblhoff-Dier, Joseph Huber, Johann Baptist Jenger, Jacob Nicolaus Craigher, malerne Moritz von Schwind, Ludwig Ferdinand Schnorr von Carolsfeld og Wilhelm August Rieder, dikterne Johann Mayrhofer, Johann Gabriel Seidl og komponisten og dirigenten Franz Lachner, såvel som Schuberts næreste venner Joseph von Spaun, Franz von Schober, Karl Enderes, Joseph Witteczek, Joseph von Gahy og Eduard von Bauernfeld.
Verter for schubertiadene var ved siden av Sonnleithner, blant andre maleren Ludwig Mohn, familien til Franz von Bruchmann, dikteren Franz von Schlechta, Eduard von Bauernfeld og Schobers onkel Joseph Derffel. Den siste store schubertiaden i komponistens levetid ble arrangert av  Joseph von Spaun 28. januar 1828. Denne schubertiaden har musikkhistorisk betydning ved at komponisten nettopp hadde skrevet liedersyklusen Winterreise.

Dagens schubertiader

Fra 1900-tallet av har større musikkfestivaler med hovedfokus på Schuberts verk blitt kalt «schubertiader». 
Eksempler på slike festivaler er «Schubertiade Vorarlberg», «Schubertiade i Schloss Ettlingen» ved Karlsruhe, «Schubertiade Schloss Eyb» i Dörzbach, «Schubertiade Luxembourg», «Schubertiade Zürich», en schubertiade i Vilabertran ved Barcelona og en i Schnackenburg.
Yinzhou (Ningbo)

Yinzhou (kinesisk: 鄞州, pinyin: Yínzhōu ) er et distrikt i Ningbo i provinsen Zhejiang i Folkerepublikken Kina.

Historie

I 220 f.Kr. opprettet Qin-dynastiets første keiser, Qin Shi Huang, tre fylker ved navn Yin (鄞), Mao (鄮) og Juzhang (句章). De ble slått sammen til Juzhang fylke under Sui-dynastiet, som fikk navnet Mao fylke under Tang-dynastiet. Det hadde så fått sitt nåværende navn Yin senest under De fem dynastiers og ti kongedømmers periode. Byen Ningbo ble administrert av Yin fylke til etter at Folkerepublikken Kina. Da ble Yin fylke et fylke understilt Ningbo. Den 19. april 2002 ble navnet justert til Yinzhou, og ble til et distrikt. Det er et av svært få fylker som har beholdt det samme navn som det hadde før den kristne tidsregning.

Industri

Økonomien består for det meste av seks sektorer: Lette tekstiler, tøyer, maskiner, elektronikk, bildeler og mat.
Japanopsimus

Utseende

Små (ca. 6 millimeter), avlange, matt brunlige til svarte trebukker. Antennene er minst så lange som kroppen. Pronotum er ovalt, med én eller to små pigger på sidekanten. Dekkvingene er parallellsidige.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Øst-Asia (Japan, Taiwan, Laos). Fra Europa kjennes det én fossil art.
Onduline

Onduline er en trykkimpregnert asfaltplate, produsert av cellulose, impregnert i bitumen. Platen benyttes som tak- og veggkledning. Onduline ble utviklet av Gaston Gromier i Frankrike. Produktet ble lansert på markedet i 1950.
Kaeng Khoi kraftverk

Khaeng Khoi kraftverk er et varmekraftverk med kogenerasjon i provinsen Saraburi nord for  Bangkok  i Thailand. Det har en installert produksjonskapasitet på 1400 MW, brutto 1.510 MW, fordelt på 2 x 700 MW enheter med kombinasjonssyklus-gassturbiner. Teknologien er levert av Alstom, mens finske Pöyry var konsulent. Brenselkilden er naturgass og dieselolje.
Anlegget ble utbygd med driftsstart i 2008 for enhet nr 2. Operatør er selskapet Gulf Electric Public Co Ltd med 50%, og EGCO med 50% – sistnevnte er igjen eid 13,68% av China Light and Power.
Malachiomimus pectinatus

Utseende

Malachiomimus pectinatus er en av blærebillene og kan kjennes på at de har oppblåsbare, røde blærer nær forhjørnene av brystskjoldet og på sidene av bakkroppen. Antennene er festet like ved eller noe foran fasettøynene, de har elleve ledd. Oversiden hos noen av artene har en mørk oppstående behåring sammen med en finere liggende behåring. Dekkvingene slutter ved sidekanten og mangler en innoverbøyd fortsettels litt inn under bakkroppen. Beina er ganske slanke, alle føtter har fem ledd.

Levevis

Voksne blærebiller er aktive i solskinn og kan ofte sees på blomster. Både de voksne og larvene er predatore (rovdyr) og lever gjerne på bakken.
André Roligheten

Karriere

Roligheten ble født i Skien, og begynte å spille saksofon som ung. Han begynte å spille bare 8 år gammel, og fant snart ut hvordan. Han tok en Bachelor på Jazzlinja ved Trondheim Musikkonsevatorium, med John Pål Inderberg og Erling Aksdal som læremestre. I 2008 avsluttet han sin mastergrad i improvisjonsmusikk ved Norges musikkhøgskole i Oslo.
Roligheten har spilt på ulike festivaler som Moldejazz, Kongsberg jazzfestival, Oslo Jazzfestival, North Sea Jazz Festival, Münster Jazz Festival, Süd-Tirol Jazz Festival, 12 Poeng, Dølajazz, Nattjazz, Jazzfest, MaiJazz, Soddjazz, Vossajazz, og har gjort flere turneer i Skandinavia, Tyskland, Polen, tsjekkia, Slovenia, Frankrike, Italia, Kina og USA.
Horten Roklubb

Horten Roklubb er en roklubb i Horten, stiftet 11. juni 1930.
Opprettelse av klubben kom til som en del av Norges Roforbunds planer for å etablere en regattabane i Horten indre havn. Det var da behov for en lokal klubb til å drifte banen og arrangere regattaer der.