Breivoll Inspection Technologies

Historie

I 1992 ble Det Norske Veritas (DNV) engasjert av myndighetene i Norge for å utvikle teknologi til å fjerne gjenværende olje i det tyske krigsskipet «Blücher» som sank ved Drøbak under 2. verdenskrig. For å utføre oppgaven benyttet DNV seg av en akustisk metode. Denne metoden kalles sonansteknologi, og som et biprodukt angir den også tykkelsen på stål. Denne oppdagelsen dannet grunnlaget for DNVs satsing på utvikling av en ny inspeksjonsteknologi. John D. Breivoll, som startet Breivoll Inspection Technologies AS sammen med Arne Christian Vangdal i 1998, har helt siden slutten av åttitallet jobbet tett med DNV. Breivoll har med sin bakgrunn fra vann og avløpsbransjen latt seg inspirere av DNVs RTM-teknologi og overført deres produkt til å kunne inspisere vann og kloakkrør for mulig rust, avleiringer og lekkasje.

Produktet

Breivoll Inspection Technologies kaller sitt produkt for «Pipe Scanner», og konseptet går ut på at man skal skape resonans i vannrør for å skap et slags «ekko-bilde» ved hjelp av ultralyd. Slik kan en bestemme tykkelsen på røret. Dette gjøres for å kunne fortelle kunden noe om risikoen for at røret enten er eller kan bli skadet. Det praktiske ved denne typen teknologi er at man kan si med en treffsikkerhet på 0,5 - 1 meter hvor risikoen ligger, og man kan derfor skifte ut ett og ett rør, i stedet for hele vannledningsnettet. Rørscanneren brukes kun i vannrør, da disse er fylt med vann og skaper et visst trykk, og ikke i f.eks. kloakkrør. Det Norske Veritas har imidlertid utviklet et noe liknende system for olje- og gassrør.
Rørscanneren er 1,7 meter lang, og foretok i utgangspunktet inspeksjoner av rør med en diameter på 30 centimeter, men dette er utvidet til 40 cm diameter. Scanneren har sensorer foran, der den sender ut akustiske pulser (høyfrekvente lyder, ultralyd) som fordeler seg i vannet, skaper resonans og reflekteres tilbake. Ved hjelp av tiden lydbølgene bruker tilbake til sensorene, kan man beregne tykkelsen på røret. Ved hjelp av noen «armer» framme på flere sider av scanneren (som også har hjul) holdes scanneren stødig mens man undersøker røret. Den kan trekkes trygt tilbake med kablelen som er festet bakerst i den retningen den kom fra, ved hjelp av hjulene.
Rørskanneren er i hovedsak laget av aluminium, som har en stofftetthet på ca. 2, men har også «flyteelementer» med en tetthet på ca. 0,25. Det er i tillegg brukt epoxy, og scanneren har en samlet tetthet på ca. 1. Dette gir den egenskapen at den kan flyte, ettersom alt med en stofftetthet over 1 synker. En komplett inspeksjonsenhet består også av en inspeksjonsbil som inneholder en stor datamaskin som samler enorme mengder data fra den strekningen som inspiseres. En slik samlet inspeksjonsenhet vil koste om lag 10 millioner kroner å produsere.

Utmerkelser

Deres innovative løsning for optimalisert drift og vedlikehold av vannrør har vakt oppmerksomhet i både norsk og utenlandsk media, og i forskningsuniverset.
I 2007 mottok BIT prisen for «Årets ingeniørbragd» av Teknisk Ukeblad for deres arbeid innen samfunnsnyttig forvaltning.
Norges forskningsråd tildelte i 2008 det første Nærings-PhD-stipendet, en ordning som lar ansatte ved bedrifter ta en PhD (doktorgrad) i teknologiske fag, til bedriften og Martin Hansen, en ung forskerspire.
Metoden deres er også patentert av Det Norske Veritas.