Purpur

Heraldikk

Ettersom purpur var en kostbar og eksklusiv farge, har den gjennom flere hundre år vært brukt i kongelige kapper under kroninger og andre seremonier. Ofte er det purpur utenpå kappene, mens de er foret med hermelin. Det finnes mange avbildninger av slike kapper. Noen kapper er fortsatt bevart, blant annet ettersom de har vært i bruk opp til nyere tid. Purpur regnes som en av det sterkt begrensede antall farger i europeisk heraldikk. Purpurfargen blir riktignok sjelden brukt i våpenskjold, men purpur forekommer både som bunnfarge i skjold, og som farge på våpenfigurer. Purpur brukes i flere fyrstelige våpenkapper, blant annet i det norske kongevåpenet. Hetten inne i kongelige og andre fyrstelige kroner er ofte i purpur.

Bakgrunn

Tyrisk purpur var kostbart: historikeren Theopompos fra 300-tallet f.Kr. rapporterte at «purpur for farging henter sin vekt i sølv i Kolofon» i Anatolia. Utgiftene til å skaffe seg purpurfargede tekstiler var et statussymbol og tidlige lover for luksus dikterte bruk og forbud mot dets bruk. Produksjonen av purpursneglen var etter fønikerne nøye kontrollert av Det bysantinske rike og subsidiert av keiserens hoff som begrenset dets bruk for farging av silke for kun keiserlig bruk, slik at barn født av styrende keiser var porphyrogenitos, «født til purpur», skjønt dette kan også ha med å gjøre ved det faktum at keiserhoffets fødeavdeling var kledd i purpurrød bergsort kjent som porfyr.
I den hebraiske Bibelen ble fargestoffet ekstrahert fra Bolinus brandaris kjent som argaman (ארגמן). En annen farge som ekstrahert fra en beslektet havsnegle, Hexaplex trunculus, produserte en indigoblå farge som ble kalt for tekhelet (תְּכֵלֶת‎), benyttet i tøy benyttet for rituelle hensikter.
Mange andre arter verden over innenfor arten Muricidae, eksempelvis Plicopurpura pansa (Gould, 1853), fra tropiske østlige Stillehavet, og Plicopurpura patula (Carl von Linné, 1758) fra sonen Karibia i den vestlige delen av Atlanterhavet, kan også produsere en lignende substans (som igjen blir til en varig purpurfarge når den utsettes for sollys) og denne evnen har tidvis også historisk blitt utnyttet av lokale beboere i de områdene hvor disse sneglene finnes. Det som kalles for purpursnegle på norsk, til tross for at den ikke er den eneste som kan produsere purpurfarge, Nucella lapillus, fra nordlige Atlanterhavet, kan også produsere en rødlig purpur og fiolett farge.
I naturen benytter sneglen sekretet som en del av dens rovdyroppførsel og er et antimikrobialsk kledning på eggmassene. Sneglen sekreter denne substansen når den blir rørt eller fysisk angrepet av mennesker. Derfor kan fargestoffet bli samlet inn enten ved «å melke» sneglene, noe som er mer arbeidskrevende, men som er fornybar ressurs, eller ved å samle inn sneglene og knuse skallene fullstendig, noe som er en destruktiv prosess. Forskeren David Jacoby har bemerket at «tolv tusen snegler av arten Murex brandaris gir ikke mer enn 1,4 gram av ren farge, nok til å farge kun en liten del av et enkelt klesplagg.»

Kongelig blå

Fønikerne produserte også indigoblå, tidvis også referert til som kongelig blå, som kom fra en annen art som var nær beslektet.
Fønikerne etablerte et ekstra produksjonssenter på Iles Purpuraires, en rekke småøyer utenfor vestkysten av dagens Marokko, ved Mogador. De sneglene som ble høstet her i havet mot Atlanterhavet var Hexaplex trunculus (nevnt over), også kjent under sitt eldre navn Murex trunculus (Carl von Linné, 1758).
Denne andre arten av murex er funnet i dag i Middelhavet og ved atlanterhavskysten av Europa og Afrika, da særlig Spania, Portugal, Marokko og Kanariøyene.

Fargekjemi

Den fremste kjemiske bestanddelen for tyrisk purpurfarge ble avdekket av Paul Friedländer i 1909 og besto av 6,6′-dibromoindigo, en bestanddel som tidligere hadde blitt syntesert i 1903. Fargen var således vist å være en organisk bromid sammensetning. Imidlertid har det aldri blitt syntesert kommersielt.
Gjennom en langvarig prosess av prøving og feiling klarte en engelsk ingeniør, John Edmonds, å gjenoppdage hemmeligheten hvordan å farge med tyrisk purpur. Han forsket på oppskrifter og observasjoner av faring fra 1400-tallet og fram til 1700-tallet, og undersøkte den biotekniske prosessen bak fermentering av vaid. Etter å ha samarbeidet med en kjemiker klarte Edmonds å komme opp med hypotesen at en alkalisk fermentering i et kar var nødvendig. Han studerte en ufullstendig oppskrift for tyrisk purpur som hadde blitt nedtegnet av Plinius den eldre. Ved å endre prosenten av sjøsalt i fargekaret og legge til pottaske, var han i stand til oppnå å farge ull i en purpurfarge.

Tyrisk purpur

Sannferdig tyrisk purpur, som de fleste høyfargemettete pigmenter kan ikke bli nøyaktig gjengitt på en dataskjerm, heller ikke er oldtidens rapporter helt konsistente, men disse fargene gir en indikasjon på den sannsynlige fargerekke som de opptrådte i:
_________
_________
Dette er sRGB farge #990024, påtenkt for å bli vist på en skjerm med en gammakorrigering på 2,2. Det er en representasjon av RHS' fargekode 66A, som har blitt likestilt med «tyrisk rød», et begrep som ofte benyttes synonymt med tyrisk purpur.