Zanzibar

Førkolonial historie

Fra 700–800-tallet omtales svarte som «zanj» av indere og kinesere. «bar» betyr land. Zanzibar betyr dermed «de svartes land». Omtrent på samme tid skapte stridigheter innen islam flyktninger. Noen av disse dro sjøveien og bosatte seg på Zanzibar og områdene rundt, blant annet Mombasa og øya Kilwa. Al-Mas'ud beskrev rundt år 900 i sine skildringer hvordan bantuer og arabere sammen deltok i Indiahavhandelen. Noen regner miksen av bantuer og arabere som opphavet til swahilifolket, mens andre hevder disse er ren bantu. 
I 1154 skriver Al-Idris bok om sine opplevelser i Øst-Afrika. Dette er første gang det nevnes handel av slaver i tillegg til gull i området. Han skildrer videre at afrikanere og arabere forstår hverandres språk, og at det er tilreisende fra Oman som kjøper varene deres.
I 1497 ankom portugiseren Vasco da Gama  Zanzibar . Han var på vei  til India etter at veien rundt Afrika var funnet.  I 1503 ble Zanzibar angrepet av portugiserne. Zanzibar klarte å samle så mye som 4000 menn i kano på kort varsel, men portugiserne vant enkelt fordi de hadde skytevåpen og kanoner. Zanzibar ble angrepet igjen i 1505, men i 1507 ga portugiserne opp ideen om å bruke øya som mellomstasjon og etablerte sin base Mosambik. På slutten av 1500-tallet kom portugiserne tilbake, og bygget en rekke festningsverk langs kysten og på Zanzibar. Med sin brutale framferd hadde portugiserne ved inngangen til 1700-tallet ødelagt den før så blomstrende handelstrafikken langs Øst-Afrikakysten som Zanzibar hadde vært en del av.
I 1728 inntok omanerne Zanzibar og kastet ut portugiserne. De ønsket kontroll over hele den østafrikanske kysten, og i 1798 undertegnet de en avtale med britene om samarbeid. Omanerne var aktive i slavehandelen som gikk gjennom Zanzibar, mens britene avsluttet sin slavehandel i 1807. I 1806 ble Seyyid Said sultan i Oman.  Han sendte en hær som  okkuperte kysten innenfor Zanzibar i 1837. Said kom selv fra Oman for å forhandle fram fred, men alle de lokale lederne «forsvant» og han ble det eneste lederalternativ. Said merket seg at nesten all hans inntekt kom fra kysten og ikke Oman, og flytter hovedstaden til Zanzibar i 1840.  USA (1837), Storbritannia (1841) og Frankrike (1844) etablerte  konsulater der. 
På 1800-tallet ble det organisert store handelskaravaner med hundrevis av afrikanske bærere fra Zanzibar med start fra Bagamoyo til innlandet og de store sjøene  Victoriasjøen og Tanganyikasjøen. Med seg tilbake til Zanzibar brakte de arabiske handelsmennene som ledet ekspedisjonene i hovedsak elfenben og slaver. Den mest kjente handelsmannen var Tippu Tip. Gjennom denne trafikken ble språket swahili spredt som handelsspråk over hele regionen. Det skjedde også en spredning av islam til innlandet.
I 1856 omkom Said i et havari på vei til Oman. Zanzibar og Oman ble splittet da sønnene hans skulle overta. I 1890 ble Zanzibar britisk protektorat.

Postkolonial historie

I 1957 ble politiske partier lovlig på Zanzibar, og Afro-Shiraz Party, Zanzibar National Party og Zanzibar and Pempa Peoples Party ble stiftet. I 1963 ble det første valget avholdt og Afro Shiraz vant dette, men fikk ikke flertall. I 1964 brøt Zanzibar-revolusjonen ut, og sultanene ble drevet bort. Det ble inngått en union med Tanganyika, og republikken Tanzania ble dannet.