Stråfluer

Utseende

Små til middelsstore (1 – 8 mm) fluer, som oftest lite hårete. De fleste er enten svarte eller brokete farget i gult og svart. Hodet er stort og bredt, og i pannen har de en karakteristisk, stor ocellartriangel som strekker seg i en spiss frem mot antennefestet. De tre punktøynene (ocelli) sitter nær bakkanten av denne trekanten. Elles varierer hodeformen sterkt mellom de ulike slektene, det samme gjør mengden av hår og børster på hodet, og formen på antennene. Hos noen arter er pannen trukket ut framover til en lang snute, hodet får da gjerne en trekantet form både sett ovenfra og fra siden. Fasettøynene er runde og vanligvis ikke spesielt store, av og til hårete. Hos noen arter er munndelene forlenget til en lang sugesnabel. Kinnbørste (vibrissa) finnes hos noen arter, mangler hos andre. Brystet (thorax) er vanligvis noe langstrakt på form. Hos de brokete artene er ryggsiden gul med 3-5 brede, mørke lengdestriper. Hos noen arter er scutellum (den bakerste ryggplaten) trukket ut til en lang spiss. Vingene er forholdsvis smale, vanligvis klare uten fargeflekker. Noen arter er vingeløse. Beina er forholdsvis kraftige, ofte med fortykkede lår (femorae) og krumme legger (tibiae). Bakkroppen er vanligvis slank, sylindrisk eller kjegleformet. Larvene er mer eller mindre pølseformede og varierer mye i utseende. De er mer eller mindre tydelig delt i 11 ledd. De fleste har tverr-rader av små kroker på undersiden rundt grensene mellom leddene, som hjelper dem å få feste til underlaget.

Levevis

De fleste slektene i denne familien er knyttet til gress og halvgress, der larvene minerer i skuddene og gjerne får gresset til å visne. Man det finnes også noen slekter som er skogsinsekter der larvene utvikler seg i død ved, på sopp, på kongler eller også i råtnende plantemateriale og på åtsel. Noen slekter, blant annet slekten Lipara på takrør, lager galler i gress-stenglene, og det finnes arter som utnytter slike galler som de ikke selv har laget (såkalte inkviliner). Det finnes også arter i denne familien der larvene er rovdyr som spiser insektegg og små-insekter, og noen er muligens også parasitter.

Skadedyr

Siden gressfamilien, som omfatter alle kornsortene, er så viktig for menneskeheten er det ikke uventet at en insektfamilie som stort sett spesialiserer seg på å leve av denne familien omfatter noen brysomme skadedyr. Av stråfluene er det stort sett en art som er viktig økonomisk: fritfluen (Oscinella frit). Denne 2 mm lange, svarte, blanke fluen kan gjøre stor skade på havre og bygg, også på hvete, rug, mais og ulike gress som blir dyrket som for. Fritfluen har 2-3 generasjoner hvert år. Den første generasjonen klekkes i mai og legger egg ved rothalsen til plantene. Hver hunn kan legge 100 egg. Larvene klekkes etter 4-7 dager, borrer seg inn i skuddene på plantene og ødelegger skuddspissen. Larveutviklingen tar 3 uker, og larven forvandler seg gjerne til en puppe inne i det ødelagte skuddet. Den andre generasjonen flyr i juni-juli. Disse fluene legger egg på aksene til gresset eller kornet og larvene spiser kornene som holder på å utvikle seg. En eventuell tredje generasjon er aktive i august-september og legger egg på ulike slags gress. Der det har vært angrep av fritfluer er det vanlig at andre stråfluearter (av slektene Aphanotrigonum, Elachiptera og Incertella) kan angripe de alt skadde plantene, såkalt sekundærinfestasjon. En lang rekke parasitter og rovinsekter angriper fritfluen men den er likevel tallrik nok til å gjøre stor skade. I Norge gjør vårt kalde klima at problemene med denne arten er mindre enn lenger sør i Europa men de kan likevel være betydelige på Østlandet. Noen arter av slektene Chlorops og Meromyza kan også gjøre skade på korn, men de er mye mindre skadelige enn fritfluen. På steder der takrør blir dyrket for taktekking eller lignende, er fluene av slekten Lipara brysomme skadedyr. Disse lager galler i skuddene til takrør og gjør at stråene blir forkortet og misformet. Den vanligste arten er Lipara lucens.