google/wiki40b huggingface dataset:
Aiolisk gresk

Aiolisk gresk er et lingvistisk begrep for å beskrive en rekke dialekter av gammelgresk som ble snakket hovedsakelig i Boiotia (en region i sentrale Hellas), Thessalia og på øya Lesbos nordøst i Egeerhavet og i en del av de greske koloniene i Lilleasia (Aeolis).
Aiolisk dialekt har mange arkaismer sammenlignet med andre gammelgreske dialekter (som attisk-jonisk, dorisk, nordvestlig og arkadokypriotisk), foruten også mange nyvinninger.
Aiolisk gresk er mest kjent for å være språket som de to samtidige poetene Sapfo og Alkaios på øya Lesbos benyttet i sine dikt. Av den grunn er dialekten tidvis omtalt som «lesbiansk» eller «lesbisk» gresk. Aiolisk poesi, det mest kjente eksempelet er verkene til Sapfo, benyttet hovedsakelig fire klassiske versemål: Glykoniske vers (den mest grunnleggende formen av aiolisk linje), hendecasyllabisk vers, sapfisk vers og alkaisk vers (de to sistnevnte er navngitt etter henholdsvis Sapfo og Alkaios).
I Platons Protagoras (dialog), har Prodikos fra Kea betegnet den aioliske dialekten til statsmannen Pittakos fra Mytilene som «barbarisk» (barbaros) ettersom det skilte seg fra den attiske litterære stil: «han visste ikke hvordan å adskille ordene korrekt, siden han var fra Lesbos, og hadde blitt oppfostret med en barbarisk dialekt.»
Garotte

En garotte (også stavet garrote og garrotte) er et kvelningsredskap, gjerne bestående av en lenke, et tau eller en vaier som legges rundt halsen på offeret bakfra og strammes. Garotten er brukt som henrettelsesredskap, da normalt med en mekanisme som strammer snoren fremfor stramming for hånd. 
I Storbritannia refererer garottering også til en spesiell gruppe ranere, som særlig i det 19. århundre kvalte sine ofre inntil de mistet bevisstheten, og som så tømte lommene deres. Det synes ikke å ha vært et særlig problem,men pressen slo de få tilfellene som var stort opp, blant annet parlamentsrepresentanten Hugh Pilkington som ble ranet på denne måten.

Henrettelser med garotte

Som henrettelsesmetode er garottering kjent fra Spania, og fra områder som har vært under spansk styre, som Cuba, Mexico, Puerto Rico og Filippinene. Garotten ble også brukt i Portugal inntil 1867. Garotten som brukes besto opprinnelig av et tau som ble lagt om halsen på den dømte, som satt på en stol, og som så ble strammet ved hjelp av en pinne. På et tidspunkt innførte man en mer mekanisk form for garotte, som bruker et metallbånd som legges rundt halsen og strammes med en skrue. Etterhvert ble det også innført et nytt element, et skarpt blad som ble ført inn i nakken og som da kuttet hovednerven. Dette medførte at døden inntraff noe raskere. 
Metoden ble brukt i Spania helt frem til 1974. Det er ikke lenger noen stater som bruker garottering som henrettelsesmetode.
Fuling

Fuling (kinesisk: 涪陵, pinyin: Fúlíng Qū) er et distrikt i Chongqing i Folkerepublikken Kina.
Navnet betyr Fu-(elv-)gravfeltet ettersom det var her at noen av staten Bas herskere ble begravet.
Distriktet har et areal på 2 941,47 km² og en befolkning på 1 087 139.
Fuling, som ligger langs Chang Jiang, et stykke øst for millionbyen Chongqing, har en svært gammel historie men er kanskje i dag mest kjent for den innlagte brune sennepen (榨菜, zhacai) som produseres her.
En stor del av byens nedre bydel er havnet under vann på grunn av De tre slukters demning som ble oppfylt frem mot 2007.

Samferdsel

Kinas riksvei 319 fører gjennom fylket. Riksveien begynner i Xiamen i Fujian, løper nordvestover gjennom provinsene Jiangxi, Hunan og byprefekturet Chongqing, til den ender i Chengdu, hovedstaden i provinsen Sichuan.
Annonseblokkering

Annonseblokkering er fjerning eller endring av reklame på nettsider eller mobilapplikasjoner ved hjelp av programvare som filtrer innhold. Annonseblokkering er mest brukt som som nettlesertillegg. 
Mange aktører i mediebransjen kritiserer eller forsøker selv å blokkere brukere som har installert annonseblokkering. Dette fordi annonseblokkering reduserer medienes inntekter. Brukere som installerer annonseblokkering oppgir raskere nettsider, mindre forstyrrende lesning som hovedgrunner for bruken.
Shan Hai Jing

Shan Hai Jing (tradisjonell kinesisk: 山海經; forenklet kinesisk: 山海经; bokstavelig «Samling av fjell og sjøer») er en kinesisk klassisk tekst som er minst 2000 år gammel. Den er hovedsakelig en fabel som består av geografisk og kulturell redegjørelse av tiden før Qin-dynastiet, foruten også å bestå av en samling mytologier. Boken er på omtrent 31 000 ord, delt i 18 seksjoner og beskriver over 550 fjell og rundt 300 kanaler.

Forfatterskapet

Bokens egentlige forfatter og den nøyaktige tid den ble skrevet er ennå ikke fastslått. Det var i begynnelsen antatt at mytiske figurer som Yu den store eller Boyi skrev boken. Imidlertid er det nå enighet blant moderne kinesiske forskere at denne boken ikke ble skrevet på en bestemt tid av en enkelt forfatter, men heller av flere forfattere fra De stridende staters tid og til begynnelsen av Han-dynastiet.
Den første kjente redaktøren var muligens Liu Xiang fra vestlige Hen og som samlet flere verker av Konfucianisme|konfuciske klassikere. Senere Guo Pu, en forsker fra vestlige Jin som gjorde flere kommentarer til det, foruten en del andre endringer.

Oversyn

Boken er ikke en fortelling, slik at «handlingen» består av detaljerte beskrivelser av steder i retning mot Fjellene, Regionene bortenfor sjøene, Regionene innenfor sjøene, og Villmarken. Beskrivelsene er vanligvis legemidler, dyr og geografiske kjennetegn. Mange beskrivelser er svært verdslige, og et likt nummer er fantasifullt eller merkelig. Hvert kapittel følger grovt sett den samme regelen, og hele boken er ekstremt repeterende på dette viset.
Den inneholder samtidig en rekke korte beskrivelser av myter, og de fleste strekker sjelden utover et avsnitt. Den mest berømte kinesiske oldtidsmyten fra denne boken er om antikke kinesiske figurer som Store Yu som tilbrakte år på å kontrollere en oversvømmelse. Redegjørelsen av ham er i siste kapittel, kapittel 18 i andre til siste avsnitt (grovt sett 40). Denne redegjørelsen er meget mer fantasifull enn beskrivelsen av ham i Shujing (Historieklassikeren). I Anne Birrells engelske oversettelse er Nüwa ikke tilstede i fortellingen om oversvømmelsen, men en annen redegjørelse av henne er svært kortvarig berørt i kapittel 16.

Evaluering

Generelt er boken betraktet som en mytologisk klassiker. Tidligere kinesiske forskere refererte til den som en dyrefabelbok (bestiarium), men tilsynelatende kun antatt at det var treffende. I forskningen som undersøker kontakt over Stillehavet fra tiden før Columbus har en forfatter, Henriette Mertz (1972), foreslått at Shan Hai Jing nedtegner kinesiske reiser i oldtiden til Amerika, og knytter mytiske Fusang til Mexico.
Papa Stour

Papa Stour er en øy i den skotske øygruppen Shetland. Øya ligger nordvest for hovedøya og har et areal på 8 km². Øyas befolkning bor hovedsakelig på øyas østside og lever av kvegdrift og turisme. Ved folketellingen i 2011 bodde det 15 personer på øya, ned fra 23 i 2001.
Øya nevnes første gang som Papey i et dokument fra 1299. Dette dokumentet, det eldste offisielle skriftet som omhandler Shetland, er et diplom skrevet på norrønt. Det omhandler en sak der Torvald Toresson ble beskyldt for å underslå landskyld som hertug Håkon Magnusson skulle ha for en gård på øya. Diplomet er en del av Den arnamagnæanske samling i København. Navneformen Papa Stour er kjent første gang fra 1452.
Sonningprisen

Sonningprisen er Danmarks største kulturpris og utdeles i henhold til Sonningfondets bestemmelser.
Prisen er testamentarisk stiftet av redaktør og forfatter Carl Johan Sonning (1879–1937). Grunnreglene for prisen er fra 19. april 1949 og ble endret 21. januar 1974, hvor det ble bestemt at prisen skulle være på minst 100 000 kr. til utdeling, hvert andre år. Prisen er for øyeblikket på 1 mill. danske kroner og utdeles så fremt det er mulig på C. J. Sonnings fødselsdag den 19. april ved en festlighet i Festsalen på Københavns Universitet.
Sonningprisen tildeles en mann eller kvinne, har utført et «fortjenstfuldt arbejde til gavn for den europæiske kultur».
Forslag til mottakere av Sonningprisen kan fremsettes av europeiske universiteter. Prisvinneren utpekes av en komité på Københavns Universitet, hvis leder er den sittende rektor.
Tidligere mottakere av prisen er blant andre den norske filosofen Arne Næss, FN's tidligere høykommissær for menneskerettigheter Mary Robinson, skuespilleren Laurence Olivier, teologen Karl Barth, fysikeren Niels Bohr, filmskaperen og teatermannen Ingmar Bergman og forfatter og filosof Simone de Beauvoir. Statsmannen Winston Churchill mottok en ekstraordinær pris i 1950, da prisen ble utdelt for første gang.
Stoplesteinan

Stoplesteinan (også kjent som Stoplesteinane) er en steinsetting i Eigersund kommune, Rogaland. Steinsettingen består av 16 reiste steiner, og diameteren er ca. 21 meter. Noen av steinblokkene er opp til 1,20 meter høye. Navnet kommer trolig fra ordet stopla, som kan bety oppstable eller opplegge. Stoplesteinan er anlagt i den nordvestre enden av St. Olafs vei, en cirka 15 kilometer lang geologisk formasjon mellom Egersund og Sokndal, hvor en gang av mykere bergarter går gjennom anortositt-feltet i Dalane. De myke bergartene har langs denne geologiske formasjonen forvitret raskere, og St. Olafs vei avtegner seg derfor som ei grønn stripe i vegetasjonen. På begynnelsen av 2000-tallet ble det også satt opp et informasjonsskilt 10–20 meter sydøst nedenfor steinsirkelen med støtte fra EUs regionale utviklingsfond, INTERREG IIC-programmet for Nordsjøen.

Opphav og teorier

Det er ukjent hvordan og hvorfor steinsirkelen har blitt satt opp. Ifølge muntlig tradisjon er steinsirkelen et gammelt tingsted fra vikingtiden, og skulle da skrive seg fra perioden 800–1000 e.Kr. En annen teori, som arkeologer går ut fra, er at det dreier seg om et gravminne. Tilsvarende steinsettinger finnes flere andre steder i Norge og Nord-Europa. Noen av dem er utgravd, og man har funnet at de er graver fra slutten av bronsealderen og fram til slutten av eldre jernalder, altså mellom 500 f.Kr. og 600 e.Kr. Om dette også er tilfelle for Stoplesteinan, vet man ikke sikkert, men det er heller ikke utenkelig at et gravminne fra eldre del av jernalderen også kan ha blitt brukt som tingsted i vikingtiden. En utgraving på 1930-tallet fant at bakken i sirkelens midtdel er steinlagt. Under den samme utgravingen fant man også spor etter forbrent materiale. Snorre sier i «Heimskringla» at «Hin fyrsta öld er kölluð brunaöld; þá skyldi brenna alla dauða menn ok reisa eptir bautasteina.» (Den første tiden kaller de brenn-alderen; da skulle en brenne alle døde menn og reise bautasteiner etter dem.) Ser man det forbrente materialet og steinringen i sammenheng med Snorres tekst, forsterkes den siste teorien om gravsted.
Hvorfor Stoplesteinan er anlagt der de ligger, vet man ikke. Stedet er tilfeldigvis den ene enden av den geologiske formasjonen St. Olafs vei, uten at man vet om dette kan være årsaken til at stedet ble valgt.
Xyronotidae

Levevis

De lever på bakken mellom løvstrø. Artene har ikke klart skilte generasjoner, alle livsstadier kan påtreffes sammen.

Utbredelse

Denne familien er bare kjent fra Mexico.
Nissedal

Navn

Navnet Nissedal burde nok vært skrevet Nisserdal, og spesielt er kommunevåpenet en populistisk tilsnikelse. Kommunen er navngitt etter innsjøen Nisser, og sjøens navn kommer fra gammelnorsk «Niðsær», der første del «Nið» har betydningen «brusende», mens annen del «sær» betyr «sjø».

Natur og geografi

Denne vestlige delen av Telemark tilhører det svekonorvegiske grunnfjellsskjoldet, og består av to geologiske hovedformasjoner av proterozoiske bergarter som er dannet under de gotiske og senere svekonorvegiske fjellkjedeforldingene, med sterk metamorfose under den sistnevnte. Et underlag av 1 600 - 1 450 millioner år gammel skifer, kvartsitt, marmor og amfibolitt, og ovenpå dette sure overflatestrukturer av både gabbro, amfibolitt, samt granitt og granodioritt (henholdsvis 1 250 - 1 000 mill år gammelt, og stedvis 1 550 - 1 480 millioner år gammelt). I vest er det et 1 270 - 1 000 millioner år gammelst lag av sandstein, konglomerat, ryolitt og basalt som dominerer de øverst strukturene. Den kaledonske fjellkjedefoldingen nådde ikke ned hit. Forkastningene går i sørvest-nordøst retning, dreiende til nordlig.

Fauna

To reinsdyr ble observert her for første gang i 2014. Mer vanlig dyr her inkluderer grevling, bever, rådyr, elg, rødrev, piggsvin, mår, lemen, hare og hoggorm. Mer sjeldne er ulv, gaupe og brunbjørn.
Martin Lichtenstein

Liv og virke

Han studerte medisin ved universitetet i Jena og universitetet i Helmstedt. Mellom 1802 og 1806 reiste han i det sørlige Afrika, og ble guvernøren av Kapp det gode håps personlige lege.
Lichtenstein ble utnevnt i 1811 som professor i zoologi ved universitetet i Berlin.
Hans flerårige forskning i Sør-Afrika skildres i Reisen im südlichen Afrika (to deler, 1810-1811); ytterligere  Darstellungen neuer oder wenig bekannter Säugetiere  (1827-1834) og flere ornitologiske verker. Han grunnla en zoologisk Have (Zoologischer Garten, åpnet i 1844) i Berlin.
Duffyia

Utseende

En middelsstor, avlang, mørk trebukk med forkortede dekkvinger. Oversiden er kledt med fine, oppstående hår. Hodet er forholdsvis bredt, vel så bredt som pronotum. Pronotum er nærmest timeglass-formet, innsnevret i midten, knudrete mer flere opphøyde knøler. Dekkvingene er forkortede og dekker ikke bakkroppen, flygevingene (bakvingene) stikker ut bak dekkvingene og gjør at disse billene overflatisk minner om veps. Beina er forholdsvis kraftige, leggene delvis lyse.

Utbredelse

Arten er utbredt i Rwanda.
Ørkenens sønner (film)

Handling

Helan og Halvan er medlemmer av foreningen «Ørkenens sønner», som skal holde årsmøte i Chicago. De spør sin koner om lov, men Helans hustru sier kontant nei. Helan spiller da syk og betaler en falsk doktor for å si til hans kone at han bør reise til Hawaii for å slappe av. Helan og Halvan drar begge til årsmøtet i stedet, som innebærer både promille og nattklubber. De legger en plan om å holde besøket hemmelig for sine hustruer. Planen slår sprekker da båten fra Hawaii, som de egentlig skulle vært på, synker i en storm. Plutselig blir det ikke så lett å holde på hemmeligheten.
Kretsreformen i Sachsen i 2008

Kretsreformen i Sachsen i 2008 (tysk: Kreisreform Sachsen 2008 og  Kreisgebietsreform 2008), også kalt Forvaltnings- og administrasjonsreformen 2008 (tysk: Verwaltungs- und Funktionalreform 2008) var en reform av den administrative inndelingen i den tyske delstaten Sachsen som trådte i kraft den 1. august 2008. Reformen var den andre i sitt slag etter Tysklands gjenforening den 3. oktober 1990. En tidligere kretsreform ble gjennomført i årene 1994 og 1996.
Kretsreformen innebar at delstatens 22 kretser (Landkreise) gjennom sammenslåinger ble erstattet av 10 nye kretser, og at ordningen med 7 kretsfrie byer ble erstattet av 3 kretsfrie byer. 
Reformen ble utarbeidet av en kommisjon fra delstatens kretser, kretsfrie byer og kommuner, og den 22. og 23. januar 2008 ble den vedtatt av det saksiske parlamentet i lov om omorganisering av landskretsene i Fristaten Sachsen og om endringer av andre lover.
Et forslag om å oppheve regjeringspresidentens embede ble ikke godkjent. Derimot ble embedet i § 6 av Lov om omorganisering av den saksiske forvaltning av 29. januar 2008 omdøpt til Landesdirektion.
Osumiene

Historie

Det er stor usikkerhet omkring når øyene ble oppdaget, men de er nevnt for første gang i Nihonshoki fra 720-tallet.
I 1543 strandet et kinesisk fartøy på den sydlige delen av Kap Kadokura, som ligger på den sydlige delen av Tanegashima. Med seg om bord hadde skipet portugiseren Mendes Pinto, som introduserte ildvåpenet og sukkerrøret til Japan. Hans besøk markerte starten på handelsforbindelser mellom Portugal og Japan, som først opphørte i 1638. Da isolerte Japan seg fra omverdenen, og tillot kun handel med Nederland.
Osumiene var i lang tid en del av øyriket Ryukyu, som hersker over det meste av Ryukyu-øyene. Inntil det i 1609 ble invadert satsumaklanen fra den sydlige delen av Japan. I 1624 ble øygruppen underlagt Satsumariket.
I 1879, under Meijirestaurasjonen, ble området en del av Japan, først som en del av Osumi Provins, senere som en del av Kagoshima Prefektur.
Osumiene ble besatt av USA under andre verdenskrig, i våren 1945. USA forvaltet området etter krigen, helt til øyene ble gitt tilbake til Japan i 1953.
I 1969 ble Tanegashima Space Center (TNSC) åpnet på den sørlige delen av Tanegashima, av NASDA (National Space Development Agency of Japan), romfartssenteret ble senere overtatt av JAXA (Japan Aerospace Exploration Agency).
Akefalt samfunn

Akefalt samfunn (eng. acéphalous, fra gr. ακέφαλος som betyr uten hode) er en benevnelse på et samfunn uten styresmakter som tvinger mennesker til å følge lovverk. I stedet har «sosial kontroll» tatt funksjonen som styresmakten. 
Et akefalt samfunn trenger verken være anarkistisk eller egalitært. Jakt- og fangstsamfunn er typiske akefale samfunn, i mosetning til landbruksamfunn som har blitt sett på som «høykultursamfunn».
Sarathropezus

Utseende

Middelsstore trebukker med lange antenner (gjerne betydelig lengre enn kroppen). På farge er de gjerne lyst grå- eller brunaktige med svarte flekker.

Utbredelse

Slekten er kjent fra Tanzania og Den demokratiske republikken Kongo.
Colin Murphy

Biografi

Colin Murphy spilte aldri ligafotball selv om han var tilknyttet klubbene Crystal Palace, Cork Hibernian, Wimbledon og Hasting United. På 70-tallet jobbet han som trener for reservelaget til Nottingham Forest da Dave Mackay var manager, og da Mackay gikk til Derby County fikk Murphy også ansvar for Derbys reservelag.
I november 1976 fikk Mackay sparken som manager i Derby og den 25. november 1976 ble Murphy ny sjef i klubben. Han ledet laget til september 1977 da han fikk sparken, kun seks ligakamper ut i 1977/78 sesongen, og Tommy Docherty overtok. Året etter ble Colin Murphy manager i Lincoln City og denne jobben hadde han fram til mai 1985. Deretter ble hans neste arbeidssted Stockport County, og han var i denne klubben i to perioder i årene 1985 til 1987.
I mai 1987 returnerte Murphy til Lincoln City der han var manager til mai 1990. Så fulgte en periode som ungdomstrener i Leicester City og assistent manager i Luton Town før han i 1992 igjen ble manager, denne gang for Southend United. Hans siste managerjobb var i Notts County som han ledet fra juni 1995 til desember 1996.
Dorothea von Medem

Bakgrunn

Hun var datter av den kurlandske riksgreve Georg Johann Friedrich von Medem (1722–1785) og hustru Luise Charlotte von Manteuffel gen. Szoege (1732–1763). Hun var halvsøster til forfatterinnen Elisa von der Recke.

Hertuginne

Den 6. november 1779 giftet hun seg i Mitau med den kurlandske hertugen Peter von Biron, og ble dermed hans tredje kone. 
Dorothea var politisk aktiv og utførte flere diplomatiske utenlandsoppdrag for Kurland og ektemannen. Hun deltok i selskapslivet i Warszawa og Berlin, frigjorde seg omsider fra ektemannen og hadde utenomekteskapelige kjærlighetsaffærer. I 1794 kjøpte hun godset Löbichau i Altenburger Land, tilbrakte somrene her og inviterte diktere, filosofer, slektninger og venner til samvær. 
Hennes salonger i Löbichao ble etterhvert kjent som Musenhof der Herzogin von Kurland. His innbød hun diktere, filosofer, slekt og venner. Også hennes eldre stedøster Elisa von der Recke oppholdt seg sammen med Christoph August Tiedge flere ganger i Löbichau. Tsar Alexander I av Russland, Friedrich Wilhelm III, Napoleon I, Talleyrand, Metternich, Goethe, Schiller og andre personligheter kjent hertuginnen personlig.
Da ektemannen overga Kurland til Russland i 1795, ble paret separert. Fem år senere var hun enke, men giftet seg ikke igjen. Hun holdt seg dog med elskere, deriblant den finsk-svenske hoffmannen Gustaf Mauritz Armfelt. 
Etter at hennes yngste datter Dorothea – vel en uekte datter av grev Alexander Batowski, som hertug Peter imidlertid hadde anerkjent som sitt barn – i 1809 hadde giftet seg med grev Edmond de Talleyrand-Périgord, en nevø av def franske utenriksminister Charles-Maurice de Talleyrand, levdee Dorothea av Kurland regelmessig i Paris i perioden 1809-1812, og hadde en intensiv relasjon med Talleyrand. Under hans innflytelse vendte hennes tidlige beundring for Napoleon seg til en sterk motstand. 
I 1814 reiste hun til Wienerkongressen, der hun traff Charles-Maurice de Talleyrand igjen.
Hun døde i Löbichau i 1821. Liket ble senere flyttet til familiegravstedet i Sagan.
Den østerrikske forskningsstasjon Jan Mayen

Den østerrikske forskningsstasjon Jan Mayen (tysk: Österreichische Polarstation Jan Mayen) var en forskningsstasjon som ble oppført av en østerriksk-ungarsk vitenskapelig ekspedisjon til Jan Mayen i Polaråret 1882-1883.
Stasjonen lå like sør for Nordlaguna på nordøstsiden av Maria Muschbukta.
Uther Pendragon

Uther Pendragon (britisk: pen (hode) og dragon, antagelig oversettelse: dragenes hode) var den legendariske faren til kong Arthur. Hans navn er kanskje en derivasjon av (eller stammer fra samme kilden som) navnet Arthur.
Uther blir først nevnt av Geoffrey av Monmouth i Historia Regum Britanniae (De britiske kongenes historie). Ifølge Geoffrey klarte Uther å gjøre Igraine gravid ved å på magisk vis lure henne til å tro at han var hennes ektemann, Gorlois hertug av Cornwall. Motivet med illegitime fødsler går igjen i den senere historien om Arthur og Mordred.
Han var en yngre bror av Aurelius Ambrosius, og var hans etterfølger som konge av Logres. Han var også en yngre bror av Konstans, sønn av Konstantine III.
Walisiske tekster nevner en annen sønn av Uther, Madoc, far til Arthurs nevø, Eliwlod.
Geoffrey gir Uther også en datter med Igraine, Anna. Hun blir gift med kong Lot av Orknøyene og ble moren til Gawain og Mordred. I senere tradisjon er Gawain sønn av Igraine og Gorlois.
Brødr. Sunde as

Brødr. Sunde as ble etablert av Karl Sunde i 1917 i Spjelkavik, Borgund som senere ble en del av Ålesund kommune. Driften ble videreført av sønnen Olav Sunde. De andre sønnene var medeiere i fabrikkene. Olav Nils Sunde er barnebarn av grunnleggeren og overtok den internasjonale delen av selskapet da faren Olav delte selskapet på de tre barna. På 1950-tallet utviklet selskapet seg fra produksjon av fiskeredskaper til petrokjemi og produkter av ekspanderbar polystyren under navnet Sundolitt. 
Konsernet produserer og distribuerer sine produkter fra 24 produksjonsenheter i 6 land i Europa.                 
Fra seks salgs- og produksjonsanlegg i Norge produseres og distribueres Sunpack og Sundolitt over hele landet.
Joakim Nilsson (fotballspiller, født 1994)

Klubbkarriere

Nilsson startet karrieren i IF Älgarna, hvor han debuterte for A-laget som 15-åring. Han gikk til GIF Sundsvall i forkant av 2011-sesongen, og ble A-lagsspiller året etter.
Nilsson spilte første kamp for GIF Sundsvall i Superettan 29. september 2013, da GIF Sundsvall spilte uavgjort 1–1 mot Hammarby IF. Nilsson kom inn som innbytter etter pausen for Daniel Sliper. Han spilte sin første kamp fra start mot Falkenbergs FF 7. oktober 2013. Sesongen etter spilte Nilsson sammenlagt åtte kamper for klubben. Nilsson fikk sin debutkamp i Allsvenskan 6. april 2015, da GIF Sundsvall tapte 1–4 for Malmö FF.

Landslagskarriere

Nilsson har seks kamper for Sveriges U19-landslag.

Privat

Nilssons bror, Per Nilsson, er fotballspiller for FC København og landslagsspiller for Sverige.
Yeshiva

Yeshiva eller yeshivah er en ortodoks jødisk skole for studier av Torah, Misjná og Talmud, hvor det hovedsakelig går mannlige studenter.