Stamford Raffles

Bakgrunn

Raffles' far var involvert i slavetrafikk og døde da sønnen var 14 år gammel. Han gikk da på skole i London. Den unge Raffles startet da som læregutt i Det britiske ostindiske kompani i London. I 1805 ble han sendt til Penang i Malaysia som saksbehandler hos den britiske guvernøren der.

Karriere i Orienten

Han talte språket malay og vant raskt tillit i regionen og gav ham mulighet til å stige i gradene. I 1811 arrangerte han et felttog mot nederlenderne (etter at kongeriket Holland var blitt annektert av Frankrike) og franskmennene på Java. Britene seiret i løpet av 1½ måned, og Raffles ble utnevnt til viseguvernør. Han bosatte seg i Buitenzorg (nå Bogor) med en liten gruppe engelske overordnede, men beholdt de fleste nederlandske embedsmenn i underordnede stillinger. Han fikk hurtig skapt fred i området og overtalte (med gode og mindre gode midler) lokale fyrster til å anerkjenne den britiske overhøyhet. Der introduserte han selvstyre og friere landeiendom for bøndene, stoppet slavehandelen og bekjempet deler av opiumshandelen. Han tok også initiativ til å restaurere oldtidsbyen Borobudur.
Hans hustru Olivia døde. I 1814 avtalte Storbritannia og Nederland at Java skulle tilbakeføres til nederlandsk styre. Samtidig var han blitt beskyldt for embedsmisbruk, noe han ville forsvare seg mot. Av alle disse grunner reiste han tilbake til England. På hjemturen gjorde han opphold på St. Helena, hvor han møtte Napoleon, som han imidlertid ikke brød seg om.
I England skrev han boken History of Java, fikk gjenopprettet sitt ry, og ble adlet. Etter to år ble han utnevnt til guvernør i  Bencoolen (nå Bengkulu) på Sumatra, og han ble en aktiv diplomat som stadig så etter bedre posisjoner England kunne innta i konkurransen med Nederland i regionen. Dette område var imidlertid ikke så blomstrende, og Raffles arbeidet med å reformere forholdene etter den modell han hadde brukt i Bogor. Han kunne se det strategiske i å ha handelsstasjoner som Bencoolen, til tross for deres noe beskjedne utkomme, og han så behovet for flere britiske støttepunkter i området i kappestriden mellom Nederlande og Storbritannia. Blant annet var Riau-arkipelet umiddelbart sør for øya Singapura nord for arkipelet aktuelt som ny koloni. Det var i den forbindelse at han i januar 1819 tok han kontakt med den lokale herskeren sultan Hussein Mohammed Shah av Johor, og så kunne etablere Singapore som en britisk handelsstasjon 6. februar 1819.
Forsøk på å kolonisere Aceh på det nordlige Sumatra ble mindre vellykket. Raffles oppholdt seg nå skiftevis i Bengkulu og Singapore.
Raffles grunnla skoler og kirker for de lokale i Singapore, og han lot misjonærer og handel blomstre. Samtidig vokste det raskt opp en by, som var delt i en europeisk og en lokal del. I de følgende år fungerte han som guvernør og leder av både Bencoolen og Singapore. Han ble utsatt for personlige tragedier da tre av hans barn døde av sykdom i løpet av kort tid. Han fikk gjennomført en plan for Singapores utvikling før han i 1824 vendte hjem til England med sin annen hustru og sitt eneste overlevende barn. Både han og hustruen led av svekket helbred og måtte i behandling.
I London vurderte han å stille til parlamentet. Dette ble ikke realisert, da Raffles' motstand mot slavehandelen var upopulær. Han grunnla Zoological Society of London i 1825 og tok initiativet til London Zoo, hvor han introduserte arter fra Sumatra, blant annet en orangutang, allerede ved åpningen i 1826.