Andrej Zjdanov

Bakgrunn

Zjdanov mistet tidlig sin far, en folkeskoleinspektør, og hans skolegang var derfor mangelfull. Han gikk i 3. til 7. klasse i realskolen i Tver, tilbragte et halvt år på landbruksskolen i Moskva og fire måneder på underoffisersskole i Tbilisi, hvor man gav ham bevis på en ikke avsluttet mellomskoleutdannelse.

Militær

Allerede i 1915 var han blitt medlem av det bolsjevikiske parti. I 1916 ble han innkalt til den russiske hær. Fra 1917, mens han var sersjant i 136. infanteriregiment, deltok han aktivt i oktoberrevolusjonen og den revolusjonære bevegelse. Hans lederevner og agitasjonstalent betød at han ble formann for det revolusjonære soldatråd.

Politikk

Fra januar 1918 var han kretssekretær for  bøndene i Sjadrinsk. Fra 1918 til 1920 var han politagitator i Den røde armé og samtidig redaktør av bladet Tverskaja Pravda. Fra 1925 var han kandidatmedlem og fra 1930 fullt medlem av kommunistpartiets aentralkomite. I 1935 ble han kandidatmedlem og fra 1939 medlem av kommunistpartiets politbyrå.
Som krets- og bysekretær for partiorganisasjonen i Leningrad var han som etterfølger for den myrdede Sergej Kirov – kjent som en radikal og nådesløs «utrenser». Han var samtidig en sterk tilhenger av sosialistisk realisme i kunsten.
I juni 1940 ble Zjdanov sendt til Estland for å overvåke etableringen av Den estiske sosialistiske sovjetrepublikk og dens innlemmelse i Sovjetunionen.
Under annen verdenskrig ledet Zjdanov forsvaret av Leningrad. Etter at våpenstillstanden i Moskva mellom Finland og Sovjetunionen var blitt underskrevet den 4. september 1944, var Zjdanov leder av den allierte kontrolkommisjon i Finland inntil fredsavtalen i Paris i 1947.
I 1946 ble Zjdanov satt til å styre Sovjetunionens kulturpolitikk av Josef Stalin. Hans første handling (i desember 1946) var å sensurere russiske forfattere som Anna Akhmatova, Boris Pasternak og Mikhail Zosjtsjenko (Zjdanovdoktrinen).
I 1947 bygde han opp Kominform, som skulle ha til oppgave å koordinere de kommunistiske partier i Europa. I februar 1948 innledet han utrenskninger innenfor musikkområdet, alminneligt kjent som kampen mot formalisme. Dmitrij Sjostakovitsj, Sergej Prokofjev, Aram Khatjaturian og mange andre komponister ble rammet av disse utrensninger.
Han døde i Moskva i 1948 av et hjerteslag. Nikita Khrusjtsjov skrev i sine erindringer at Zjdanov ikke kunne styre sin drikking, og at i hans siste tid ropte Stalin til ham om å holde opp med å drikke, og insisterte på at han kun drakk fruktjuice. Montefiore og andre hevder at Stalin selv var ansvarlig for Zjdanovs død, og peker på Zjdanovs feilslåtte forsøk på å gjennomføre en kommunistisk maktovertagelse i Finland som en årsak. Stalin hadde talt om Zjdanov som en etterfølger, men Zjdanovs dårlige helbred gav hans rivaler, Lavrentij Berija og Georgij Malenkov, en mulighet for å underminere hans stilling.
Hans sønn, Jurij (1919-2006), giftet seg med Stalins datter, Svetlana Allilujeva, i 1949. Ekteskapet varte bare en kort tid, og ble oppløst ved skilsmisse i 1950. De fikk en datter, Ekaterina.
Han var en av de hovedanklagede under den amerikanske kongress' undersøkelser i Kersten Committee i 1953.

Ideologi

Inntil slutten av 1950-årene definerte Zjdanovdoktrinen retningslinjene for kulturell produksjon i Sovjetunionen. Det var Zjdanovs hensikt å skape en ny filosofi for kunst i hele verden. Hans metode reduserte hele det kulturelle område til et enkelt vitenskapelig skjema hvor et gitt symbol svarte til en enkel moralsk verdi. Roland Barthes oppsummerte kjernen i doktrinen på denne måte: «Vin er objektivt godt ... kunstneren beskjeftiger seg med det gode i vin, ikke med vinen i seg selv.» Ut over dette forsøkte Zjdanov og hans medarbeidere å fjerne utenlandsk påvirkning fra den sovjetiske kunst, og proklamerte at «ukorrekt kunst» var et ideologisk avvik.
Etter Zjdanovs død var det i 1950-årene en kreativ eksplosjon i sovjetisk kunst – abstrakt og figurativ.

Byen Zjdanov

Hans fødeby, Mariupol, ble omdøpt til Zjdanov etter ordre fra Stalin i 1948, og et monument over Zhdanov ble oppført på byens sentrale plass til hans ære. I 1989 ble navnet ført tilbake til Mariupol, og monumentet ble tatt ned i 1990.