google/wiki40b huggingface dataset:
George H. Ryan

Bakgrunn

Ryan vokste opp i Kankakee County i Illinois.  Etter å ha tjenestegjort i den amerikanske hæren i Korea jobbet han i farens to apoteker.  Han gikk på Ferris State College of Pharmacy (nå Ferris State University) i Big Rapids, Michigan.  Etter hvert bygde han opp farens to apoteker til en familiestyrt apotekerkjede som ble solgt i 1990.
Ryan giftet seg med kjæresten sin fra high school, Lura Lynn Ryan, og de har fem døtre, inkludert trillinger, og en sønn.  
Ryan er medlem av Det republikanske parti og ble en av de mest fremgangsrike politikere i Illionois' historie.  Han tapte aldri et valg mens han satt på Kankakee County Board (1968–1973), Illinois House of Representatives (1973–1983) og en rekordsettende fem perioder i delstatsledelsen (den høyeste stillingen som guvernør).  Han ble valgt til guvernør i 1998, hvor han slo ut demokratenes kandidat 51%–47%.  Ryan var kjent som en moderat republikaner, blant annet plasserte hans syn på våpenlovgivning han til venstre for sin demokratiske motstander.  Han valgte også en kvinnelig medkandidat, Corrine Wood.
Under hans tid som guvernør så ble han kjent for å ha satt en pause på henrettelser i delstaten.  Han uttalte: «We have now freed more people than we have put to death under our system — 13 people have been exonerated and 12 have been put to death. There is a flaw in the system, without question, and it needs to be studied.»  11. januar 2003, bare noen dager før hans periode som guvernør var omme, benådet han samtlige på death row i delstaten, en 167 personer, og gjorde om straffen deres til livstid.
6. september 2006 ble Ryan dømt til seks og et halvt år i fengsel for korrupsjon og hvitsnippsforbrytelser.  Han hadde misbrukt sin makt til å styre utdelelser av kontrakter til venner og kjente.
Smiths Bench

Smiths Bench er en markant hylle som ligger 9 km nordvest for Mount Baldwin i Freyberg Mountains. Han ble navngitt av Advisory Committee on Antarctic Names (US-ACAN) etter William M. Smith som var psykolog og medlem av United States Antarctic Research Program (USARP) Victoria Land Traverse Party som kartla området i 1959-60.
Anders Foss (biskop)

Biskop i Bergen

I 1583 ble Anders Foss biskop i Bergen , en stilling han hadde resten av livet. Han ble anbefalt stillingen av Poul Madsen, Sjællands biskop, og kongen kalte ham til embetet. Tiden som biskop i Bergen bød på mange utfordringer. Han ble blant annet trukket inn i en trolldomssak da kona Marina Rubbertsdatter ble beskyldt for å drive med trolldom. Det endte med at hun ble frikjent. 
Foss lå stadig i strid med lensherren Peder Thott. Han hadde også problemer med svigersønnen, Jon Mogenssøn Skanke, som i 1617 ble anklaget og dømt for blant annet ulovlig handel og ærekrenkelse av en fogd, for ekteskapsbrudd og vold mot kona. Han ble dødsdømt og halshogd i 1618.
Foss var en god venn av Tycho Brahe, den kjente astronomen. 
I 1604 ble Foss leder for en komite som skulle legge fram forslag til endringer i den danske kirkeordinansen, og det var meningen å gi ut en egen norsk kirkeordinans. Møtene ble holdt i Bergen.

Historikeren Anders Foss

Anders Foss har både hatt en grundig historisk innsikt og et kritisk blikk på andre historikere. Han dristet seg for eksempel til å betvilte den historiske påliteligheten i deler av Saxos verk og i sagaene om konger før Harald Hårfagre. Saxos historiske sagn omtaler han som «Fabler, ikke mere sikrere end vores Æventyrer om Per, Poul og Esbern Askefis».
Joachim Herrmann (DDR)

Liv

Hermann var fra 1939 til 1945 elev ved Oberralschule Langhans i Berlin. Han var fra 1938 til 1945 medlem av Deutschen Jugend og var til krigens slutt Luftwaffenhelfer.
Til 1949 arbeidet han ved Berliner Zeitung og Start. I 1948 ble han medlem av SED. Fra 1949 til 1952 var han stedfortredende sjefredaktør og fra 1952 til 1960 sjefredaktør av Junge Welt. Fra 1952 til 1961 var han medlem av sentralrådet i FDJ.
Fra 1960 til 1962 var han stedfortredende avdelingsleder i SEDs sentralkomite, fra 1962 til 1965 sjefredaktør av Berliner Zeitung, til 1971 var han statssekretær for vesttyske spørsmål og til 1978 sjefredaktør av SEDs viktigste partiorgan Neues Deutschland.
Han ble i 1967 kandidat for sentralkomiteen og i 1971 medlem. I 1973 ble han kandidat for politbyrået og i 1978 medlem. Fra 1979 var han ansvarlig for medier, vennligsinnede og blokkpartier i Den Nasjonale Front. Fra 1978 var han sekretær i SEDs sentralkomite, ansvarlig for agitasjon. Hans apparat kontrollerte mediene og var ansvarlig for det virkelighetsfjerne bildet som ble gitt der.
10. november 1989 ble han ekskludert fra sentralkomiteen.
SK-medlem Wilfried Poßner sa da:
«Ich möchte hier mit Nachdruck und voller Verantwortung den Antrag stellen, Genossen Herrmann aus dem ZK auszuschließen. Wir können sonst nicht mehr bestehen. Ich möchte das in aller Deutlichkeit sagen.»
Da Egon Krenz bad ham om å ta stilling sa han:
«Ich trage alle Konsequenzen aus den Fehlern, die hier zur Sprache gekommen sind im Zusammenhang mit der Lage, die dadurch entstanden ist.»
Gjennom dette trådte han ut av sentralkomiteen.
Løgn

En løgn er en usann påstand eller erklæring fremstilt som en sannhet. Løgn foregår mellom mennesker når løgneren uttaler noe han eller hun vet er usant, med den hensikt å få noen til å tro det er sant.
Løgn er et etisk begrep. Enhver uttalelse som har til hensikt å villede i forhold til egen oppfatning av sannheten kan karakteriseres som løgn i etisk forstand. Dette kan også innebære å si noe som faktisk er sant. Eksempel: Styrmannen skrev i skipsloggen: «I dag er kapteinen edru». En slik uttalelse impliserer at kapteinen er en fyllik, noe som slett ikke behøver å være tilfelle. Altså kan styrmannen ha sagt noe sant, men på en måte som har til hensikt å villede. Dette blir i så fall løgn.
Løgn er ikke det motsatte av sannhet. Løgnens motstykke er oppriktighet, eller ærlighet. (Det motsatte av sannhet er usannhet). Det går fint an å si en usannhet uten å lyve. Man kan være i god tro, være feilinformert, ha misforstått, feiltolket, være ført bak lyset og så videre.
En person som lider av indre tvang til å lyve kalles mytoman eller, noe misforstått: lystløgner.
Steinar Sagen

Radio

Steinar Sagen er best kjent som programleder for Radioresepsjonen på NRK P3 og P13 som har blitt sendt siden 2006. Hans første radioopptreden var i sommerprogrammet Munn til Munn med Guri Solberg og Håvard Lilleheie i 2000. Fra høsten av fortsatte han i radioprogrammet Holger Nielsens Metode, hvor han også møtte Bjarte Tjøstheim for første gang. Sommeren 2001 fikk Steinar Sagen sitt eget program sammen med Håvard Lilleheie kalt Onkel Happy. Sommeren 2003 avsluttet Holger Nielsens Metode og ble erstattet med P3morgen for å trekke flere morgenlyttere til NRK P3. Både Steinar Sagen og Bjarte Tjøstheim gikk videre til det nye programmet. Våren 2013 var han å høre på NRK P3 i radioprogrammet Steinar og Bjørns bærbare fredagsparty sammen med Bjørn Eidsvåg. I perioden februar - juni 2015 arbeidet han sammen med Siri Kristiansen på P13 med programmet Befolkningen.

Fjernsyn og scene

Steinar Sagen debuterte på TV i en episode av TV-serien Bot og bedring i 1998. I 2000 medvirket han i  NRKs ungdomsprogram U. I 2001 dukket han opp i håndballdramaserien 24-23 på NRK. I september 2005 var det premiere på TV-serien Singelklubben på NRK, som han både spilte i og var med på å skrive. Samtidig hadde han et sceneshow med Håvard Lilleheie kalt «Mitt liv som Håvard». I februar 2006 hadde serien Fremtiden kommer bakfra premiere. Alle disse seriene var parodier på Reality-TV, en humorform som ble særlig populær med den britiske TV-serien Kontoret, skapt av Ricky Gervais og Stephen Merchant. I mars 2007 hadde Torsdag kveld med Steinar Sagen premiere.
Radioprogrammet Radioresepsjonen ble satt på vent i 2010 til fordel for TV-programmet Radioresepsjonen på TV som hadde premiere i oktober 2010. Radioresepsjonen er nå tilbake på radio igjen.
Sammen med Håvard Lilleheie spilte han i showet Frustrerte fyrer som gikk på Latter i Oslo våren 2006. Tidligere har han både laget skolerevy med, og bodd i kollektiv sammen med Håvard Lilleheie. Steinar Sagen debuterte som komiker på Reis Deg Komiker Klubbs klubbkveld på Freddy's Bar 25. juni 1998. 21. januar 2006 var Steinar Sagen og Atle Antonsen programledere for Alarmprisen.

Forfatter

Sagen debuterte i 2007 som forfatter med boken 100 ting du burde irritere deg over før du dauer.

Personlig

Steinar Sagen bodde de første fem årene på Røa og Strømmen, men flyttet til Holmlia da broren Tore Sagen ble født. I oppveksten var han aktiv speider i 1. Holmlia KFUM. På ungdomsskolen og Nordstrand videregående skole var han engasjert i revyarbeid, både som tekstforfatter, skuespiller og regissør. Under Nordstrandrevyen 1991, det første året Sagen gikk på skolen, var Petter Schjerven instruktør for revyen. I militæret tjenestegjorde han i Hans Majestet Kongens Garde.
På høyre overarm har han en tatovering av den svenske tegneseriebjørnen Bamse – verdens sterkeste bjørn. Han fikk tatoveringen da han var 18–19 år gammel, og har siden angret.
Steinar Sagen er gift med parterapeuten Catrin Sagen.
Kjølhaling

Straffemetode

Kjølhaling langs kjølen var vanligvis en dødsstraff, siden det kunne ta så mye som tre minutter eller mer å trekke synderen under fartøyet. I de fleste tilfeller var kjølhaling en uoffisiell straff, ilagt av kapteinen som representerte loven ombord. Det skal ifølge mytene også ha vært straff for sjørøvere.
Kjølhaling var en lovlig straffemetode i den nederlandske marinen. Den som ble kjølhalt ble dratt tverrskips, raskt nok til at han ikke druknet, men langsomt nok til at det var en prøvelse da den som ble kjølhalt også ble oppskrapt av skjell og rur på skroget. Hvis skipets lege tillot det, kunne straffen gjentas. Den første offisielle beskrivelsen av kjølhaling er i en hollandsk forordning av 1560, og straffen ble ikke formelt avskaffet før 1853. Kjølhaling ble også praktisert i den britiske Royal Navy og den franske marinen inntil 1720–1750. Britiske krigsskip skal ha innført ordningen allerede på 1000-tallet. I tillegg til den britiske marine, skal også britiske handelskompanier som Det britiske ostindiske kompani og Afrikakompaniet ha brukt metoden.

Å krenge en båt for ettersyn

Å kjølhale kan også bety å krenge en båt kraftig slik at den ene sida av kjølen kommer over vann. En kan dermed etterse og reparere skroget på én side av gangen. Krengingen oppnås ved hjelp av kraftige taljer og halinger som festes mellom mastene, skutesida og land, det vil si mot en kai, en strand eller et svaberg med helling eller en holk eller pram med kran. Kjølhaling ble foretatt først og fremst for å stoffe og tette bordkledningen med drev og bek, såkalt kalfatring.
Metoden med å vippe kjølen fri fra vannet har vært vanlig langs hele norskekysten, og det er mange lokale stedsnavn som antyder hvor kjølhalingen foregikk. Navn og betegnelser som «Bekhus», «Bekhuskai» og «Steinkar» antyder at det har vært kjøhaling av båter like ved. På flere sjøfartsmuseer er det utstilt kjølhalingsblokker, det vil si ekstra grove blokker med en skivediameter på rundt en halv meter. Slike blokker ble rigget med løper for å lage de kraftige taljene som trengtes for å krenge store skuter 40, 50, og kanskje 60 grader.
Istedenfor kjølhaling brukes i dag slipp, der hele farkosten heves opp på land, eller dokk, en pongtongkonstruksjon eller et basseng med sluseporter (tørrdokk) der skipene kan laste, losse eller repareres.

Kjølhalingsskjeret i Jondal

I havna i Jondal i Hardanger, kan man se et skjær som er brukt til kjølhaling ved overhaling (vøling) av seilskuter i eldre tider.
Adolphe Féder

Motiv

Féders motiver var ofte landskap, stilleben og figurer. Han var interessert i primitiv kunst, samlet afrkanske skulpturer og etiopiske malerier og reiste også en del, deriblant til Palestina.
Under oppholdet i Drancy tegnet han flere portretter av sine medfanger. Hans enke, Sima Féder, donerte noen av disse tegningene til Beit Lohamei Haghetaots kunstsamling i Israel.
Paul Deschanel

Bakgrunn

Deschanel var sønn av forfatteren og politikeren Émile Deschanel. Han ble født i Brussel ettersom faren var i landflyktighet der fra 1851 til 1859 på grunn av sin opposisjon mot Napoleon III.
Deschanel studerte til å bli advokat og begynte sin karriere som sekretær for Deshayes de Marcére i 1876 og Jules Simon i 1877.

Politiker

Han ble valgt til å representere Eure-et-Loir i parlamentet i 1885. Påfølgende år ble han parlamentets visepresident. Han var medlem av den progressive-republikanske gruppen av parlamentet.
Deschanel ble i 1899 valgt til medlem av Académie française. 
Han ble kjent for sin støtte til loven som skulle sørge for å skille kirken og staten. Den 17. januar 1920 ble han valgt til president.
Deschanel hadde ambisjoner om å oppnå en mer aktiv rolle som president enn det som hadde vært vanlig, men hans mentale helse ble gradvis svekket i den grad at han ikke klarte å sette sine mål ut i livet. Deschanel var en tydelig motstander av dødsstraff. Hans presidentperiode var den eneste der ingen ble henrettet, fram til dødsstraff ble avskaffet i Frankrike i 1981.
Som president ble hans eksentriske opptreden mer og mer fremtredende. I tillegg til merkelig opptreden viste han også tegn på senil demens. Den avgjørende hendelsen skjedde om natten 24. mai 1920. På vei med presidenttoget til Montargi klarte han å falle ut av togvinduet etter å ha tatt noen sovepiller, og ble funnet av en stasjonsmester vandrende på et jorde. Kort tid etter forlot Deschanel et statsmøte og gikk rett ut i en innsjø, i full påkledning. Han fratrådte som president 21. september 1920 og ble plassert på et mentalsykehus.
Snæbel

Vernetiltak

Nordsjøsnæblen var tidligere vanlig i både det hollandske, tyske og danske vadehav. I de tyske flodene ble det sist på 1800-tallet fanget opp imot 30 000 kg årlig. Siden gikk den tilbake, hvor den på 1980-tallet var i ferd med å utdø. Den eneste kjente bestand var da i Vidåsystemet ved Tønder i Sønderjylland. Snæblen er den eneste totalfredede fiskeart i Danmark. Det er ikke tillatt å fange den, og ved bifangst, skal den slippes ut igjen.
Sande-hus

Sande-hus er et type boligblokk i bruk i Norge i etterkrigstiden. 
Boligtypen fikk navn etter entreprenøren Arne Sande i Bergen, som bygget ut slike blokker i stor skala. Sande utviklet typen i kompaniskap med arkitekten Einar Vaardal-Lunde.
Spesielt med Sande-husene er at de består av to og to vertikaldelte leiligheter stablet på hverandre. Adkomst til de øverste leilighetene skjer via utvendige altanganger.
Norges mest kjente Sande-hus ble oppført på Odda, men de var også i bruk mange andre steder i landet.
World Fellowship of Buddhists

World Fellowship of Buddhists (WFB) er en internasjonal buddhistisk organisasjon. Den ble innviet av Gunapala Piyasena Malalasekera, og ble grunnlagt i 1950 in Colombo, Ceylon av representanter fra 27 nasjoner. Selv om Theravada-buddhister er mest innflytelsesrike i  organisasjoner, (hovedkvarteret er i Thailand og alle av dens presidenter har vært fra Sri Lanka eller sørøst-Asia), har den aktive medlemmer fra alle buddhistiske skoler, og har regionale sentere i 35 land, inkludert India, the United States, Australia, og flere nasjoner av Afrika og Europa, i tillegg til tradisjonelle buddhistiske land.
Genarp

Genarp er et tettsted i Lund kommune i Skåne län i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 2 892 innbyggere.
Volund smed

Volund (norrønt Völundr, gammelhøytysk Walant/Wiolant, tysk Wieland, angelsaksisk Weland/Welund (i diktet Deor), engelsk Wayland) er en legendarisk mestersmed i germansk og norrøn mytologi.

Kildene og tradisjonene

Volund er bevitnet i norrøne kilder som Volundkvadet (norrønt Volundarkviða, Volundkvida), et dikt i Den eldre Edda («Poetiske Edda»), og «Velent-tåtten» i Saga om Didrik av Bern (norrønt Þiðreks saga af Bern). Legenden om Volund smed er også avbildet på den største av de gotlandske runesteiner.
I angelsaksiske kilder opptrer han i gammelengelske dikt som Deor, Waldere og Beowulf, og legenden er også avbildet på hvalbeinkisten Franks Casket som ble tilvirket en gang på 650-tallet. Det eneste tyske kilden er en benevnelse i Den store rosehagen (Der grosse Rosengarten), et av diktene i Das Heldenbuch (eller Buoch Der Helden, «Heltenes bok»), en gruppe heltedikt fra 1200-tallet med motiver av historisk eller legendarisk opprinnelse.
I Frankrike var den samme tradisjonen kjent som Galans, Galant eller Galland, og på latin som Guielandus eller Galannus. Ifølge fransk tradisjon var Galant en smed som smidde sverd som ble brukt av Karl den store.
Den germanske legenden om den kunstneriske smeden har også paralleller i andre legender og mytologier. Den finnes i antikkens greske gud Hefaistos (romersk variant var Vulkan), en populær gud, som var hjelpsom og rettferdig, og han som smidde gudenes våpen, deriblant lyn for Zevs. Innenfor samme tradisjon er det greske sagnet om Daidalos (navnet betyr «dyktig arbeider»), en håndverker som var så hendig at hans bilder ble levende og han lagde vinger for seg selv og sin sønn Ikaros slik at de kunne flykte fra Kreta.
Volunds nådeløse hevn på kongen Nidud har klare ekko til den greske myten om Tantalos som stjal gudenes gull og ble slengt ned i underverden. Hans dyktighet som håndverker og gullsmed gjør ham til en parallell til Seppo Ilmarinen, mestersmeden i det finske nasjonaleposet Kalevala og som ble født en natt av jomfruen Iro og allerede samme morgen var en utlærd smed.
Peter Brynie Lindeman

Organist

Han var i hovedsak organist i Uranienborg kirke 1880-1907 og Frogner kirke 1907-30. På kveldstid spilte han en tid cello i Christiania Theater 1880-83.
Med sin far etablerte han Christiania Organistskole i 1883 med 12 elever. Den tok i 1885 navnet Musikk og organistskolen og hadde 175 elever i 1892 da  navnet ble forandret til Musikkonservatoriet i Oslo, som  fram til 1905 var eneste i Norge. Også kona, pianist og komponist Anna Severine Lindeman (1859–1938) underviste der. Etter Peter Lindemans bortgang i 1930 ble rektorvervet overtatt av sønnen og cellisten Trygve Lindeman (1896–1979).
Som skribent bidro han med flere verk, skrev bok. Norges organistforening etablerte han i 1904 sammen med blant andre broren og organisten Kristian Lindeman (1870–1934). Peter var leder i flere perioder og fast spaltist i foreningens organ Musikbladet 1908-21.
Meroscalsis

Utseende

Middelsstore, bredt ovale, halvblanke, lyst gulbrune skjoldbiller, midtpartiet gjerne noe mørkere, kan ha mørke tegninger. Sett fra siden er de kjegleformede. Antennene er trådformede og middels lange. Kroppen er egentlig ganske normalt proporsjonert, med pronotum og dekkvingene er kraftig utvidet mot sidene slik at de helt dekker oversiden, både hodet og beina er skjult under dette skjoldet. Med utvidelsen blir kroppsformen oval. Pronotum er rundet, dekkvingenes "skuldre" noe spisst framskytende. Det opphøyde midtpartiet av dekkvingene har ujevn, grov punktering.

Levevis

Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten. De voksne (imago) sitter tett inntil planten og det store flate halsskjoldet og dekkvingene gjør at billen kan være svært vanskelig å oppdage, og det er vanskelig for rovdyr å nå den sårbare undersiden. Larvene gjemmer seg gjerne under et tak av gammel avføring og planterester som er festet til den fremoverbøyde bakkroppsspissen.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Australia og Ny-Guinea.
Jan Erik Fåne

Politisk karriere

Fåne begynte sin karriere som formann i Oppegård FpU i 1983 (til 1986) og var noe senere formann i Oppegård FrP (1985 til 1988). I perioden 1990–1992 var han formann i FpU, og i perioden 1989-93 satt han på Stortinget for FrP. Det vakte en viss oppsikt at han i forkant av stortingsvalget i 1989 markedsførte seg selv ved hjelp av en løpeseddel med tittelen «Hvem faen er Fåne». Han kjørte en liberalistisk politikk, men kom etterhvert i konflikt med den konservative fløy i partiet. I 1990 var en av de som var med å fremmet det privat lovforslaget om partnerskap for homofile (senere kjent som Partnerskapsloven).
Han markerte seg i tillegg som tilhenger av frihandel, fri innvandring, avskaffelse av Statskirken og den kristne formålsparagrafen i skolen. Han var også positiv til norsk medlemskap i EF (EU). Han beskrev seg i 1990 som en radikal som ønsket å endre det bestående samfunn. Vinteren 1993 tapte han kampen om førsteplassen på Akershus Fremskrittspartis stortingsvalgliste overfor den mer konservative Fridtjof Frank Gundersen. Få dager etter meddelte han at han hadde trukket seg fra andreplassen. Gundersen anså nomineringsprosessen som en kamp mellom de liberale og de konservative kreftene i partiet og uttalte i etterkant at: «nå må det være slutt på liberalistenes epoke i Fremskrittspartiet. Partiets liberalisme må begrenses til å gjelde økonomi».
Fåne tilhørte det som ble omtalt som «Skjervengen/Wara-fløyen» i partiet, og var en av flere yngre Frp-politikere som i 1994 meldte seg ut av partiet etter splittelsen som oppstod i forbindelse med landsmøtet på Bolkesjø. Like etter utmeldelsen ble både han og Lars Erik Grønntun utsatt for beskyldning fra Hagen om at de skulle har blitt plantet i partiet som «muldvarper» av andre politiske grupperinger med det formål å ødelegge FrP. Disse beskyldningene ble tilbakevist av de anklagede selv, og de fikk også støtte av Tor Mikkel Wara som reagerte sterkt mot beskyldningene.
Han var journalist og redaktør i partiavisa Fremskritt fra 1987 til 1990.

Tiden etter rikspolitikken

Fåne har etter rikspolitikken arbeidet i PR-bransjen som kommunikasjonsrådgiver og lobbyist. Han ble i 1993 ansatt i informasjons- og rådgivningsbedriften Geelmuyden.Kiese, fra 1998 i Woldsdal & Partnere, senere i Brynhildsen Woldsdal Public Relations, 20/20 Communications AS og siden 2009 i Kreab Gavin Anderson. Fåne ble i 2013 direktør for kommunikasjon og samfunn i Finans Norge.
Jan Erik Fåne har etter 1993 kun hatt en perifer rolle i det politiske landskapet. Han var medlem i Høyres programkomitéen i 1999-2001, og har senere vært lokalpolitisk aktiv for Høyre i Ullensaker.

Personlige forhold

Fåne er sønn av sveiser Anders Fåne (1924–2004) og husmor Petra N. Nilsen (1923–2002).
En liten blåveis

«En liten blåveis» er en slager (sangvals) skrevet av Hermann Hermani og utgitt i 1938. Reidar Andresen med Oscar Skau og hans Kvintett spilte den inn i Oslo 12. februar 1940 på 78-platen Telefunken T-8258.
Platen ble straks en kjempesuksess. Sangen ble også lansert i utlandet og er oversatt til ni språk, og i Sverige heter den «Violer til mor» (Tekst: Roland). Den ble en slager for Bertil Boo, Sven Arefeldts orkester. Den ble innspilt på 78-platen Sonora 7266 i 1946.
«En liten blåveis» ble innspilt på estisk i 1969 av Heli Lääts. Teksten ble skrevet av Kustas Kikerpuu. Den estiske tittelen er «Kannikesed emale».
Den norske versjonen ble senere innspilt på LP-platen Frem fra Glemselen kap.11 (Talent TLS 4060) av Rita Engebretsen (1982) og på LP-platen De tusen sjøers land (Triola TNLP 87) av De Syngende Husmødre (1982).
Francisella tularensis

Verter

Hovedverter for bakterien er gnagere, særlig hare, lemen, mus o.l. Hos disse dyr smitter bakterien raskt og fører til høye dødsrater; opp til 80-90% av harebestanden i et område kan dø under et utbrudd. Mennesker kan bli smittet ved direkte kontakt med syke dyr eller deres ekskrementer. Også overføring via mygg eller andre blodsugende insekter er beskrevet. Bakterien kan ikke smitte fra menneske til menneske.
Videre kan F.tularensis overlever i ukevis i vann, gress og høy, forurenset med døde dyr eller dyreekskrementer. I Norge har utbrudd vært knyttet til private brønner eller andre forurensede vannkilder. Aerosolisering av smittsom støv kan forekommer ved uteaktiviteter som for eksempel gressklipping.