google/wiki40b huggingface dataset:
Første kommunion

Den første kommunion eller første nattverden er en katolsk seremoni. Det er den dagligdagse navnet for en persons første mottak av sakramentet av den hellige eukaristi. For katolikker er denne hendelsen veldig viktig, da eukaristien er en av de sentrale delene i den katolske kirkes lære.
Jodi Gordon

Første år

Da hun var 8 år, flyttet familien til forskjellige plasser nedover kysten fra Mackay til Sydney. Hun spilte nettball fra hun var 12 til hun var 16 år.

Karriere

Da hun var 13 år vant Jodi Gordon en modellkonkurranse og fikk en kontrakt med Vivien's Modeling Agency. Modellkarrieren førte henne til byer og land som Japan, London og Milano. Etter at hun hadde arbeidet som modell i London for to måneder tok hun sjansen med reiste igjennom flere stater i Europa.
I 2004 forberedte Gordon seg på å flytte til New York, men imens gikk hun på audition for rollen «Martha MacKenzie» i den australske såpeoperaen Home and Away som fikk. Rollen ga henne Logie-prisen i 2006 som mest populære nye talent.

Personlig liv

Hennes familie består av hennes mor, far og den eldre broren Ben. Hennes far er opprinnelig fra New Zealand. Den 4. mars 2007 omkom hennes kjæreste i to år, Chris Burkhardt, av leukemi i en alder av 23 år. Hun giftet seg i 2012 med den australske rugbyspilleren Braith Anasta. De har en datter ved navn Aleeia.
Aporecolpa

Levevis

Larvene lever gjerne i råtnende ved eller annet dødt, organisk materiale.

Utbredelse

Arten er utbredt i Angola.
Kirkehistorisk Samfunn

Kirkehistorisk Samfunn er en norsk akademisk forening for kirkehistorikere. Foreningen ble stiftet 15. mai (St. Hallvards dag) 1956. En av oppgavene var å fortsette utgivelsen av skriftserien Norvegia Sacra.
Libanon i Eurovision Song Contest

Bakgrunn

I oktober 2014 offentliggjorde landets statseide allmennkringkaster, Télé Liban, at Libanon skulle debutere i Eurovision Song Contest 2005 i Kiev i Ukraina. I februar 2005 valgte tv-kanalen den franskspråklige låten «Quand tout s'enfuit», fremført av Aline Lahoud, til å representere landet. Sangen er skrevet av Jad Rahbani og Romeo Lahoud. Libanon skulle ha deltatt i semifinalen torsdag 19. mai 2005.

Libanon trekker seg

I desember 2004 meldte Télé Liban at de måtte trekke seg fra konkurransen på grunn av økonomiske problemer, men kort tid etter fikk Den europeiske kringkastingsunion (EBU) i stand en avtale med tv-kanalen som sikret libanesisk deltakelse i 2005. Imidlertid oppsto etter hvert en annen utfordring for den libanesiske tv-kanalen: Libanesisk lovgivning forbyr landets tv-kanaler å kringkaste israelsk innhold, eller noe innhold som kan gi inntrykk av at Libanon anerkjenner Israel som en suveren stat. De to landene har et svært betent politisk forhold, og Libanon har aldri formelt anerkjent Israel og anser landet som en «fiendtlig stat».
Da Libanon lanserte sitt offisielle Eurovision-nettsted våren 2005, sto ikke Israel på deltakerlisten – til tross for at Israel skulle delta dette året. EBU ba Télé Liban om å løse situasjonen og truet med diskvalifisering, og tv-kanalen svarte med å erstatte deltakerlisten med en lenke til EBUs offisielle Eurovision-nettside.
EBU ba deretter Télé Liban bekrefte at kanalen ville kringkaste hele konkurransen, inkludert det israelske bidraget. Télé Liban kunne imidlertid ikke garantere dette, og 18. mars 2005 måtte landet igjen trekke seg fra konkurransen. Télé Liban opplyste på sin nettside at de ikke har lov til å kringkaste det israelske bidraget, og at de derfor vil komme til å bryte reglene for Eurovision Song Contest 2005.
Siden Télé Liban trakk seg fra konkurransen tre måneder etter sperrefristen, ble tv-kanalen straffet med tre års karantene. Kringkasteren fikk heller ikke refundert deltakeravgiften.

Nytt forsøk?

Med karantenen kunne ikke Télé Liban delta i Eurovision Song Contest før i 2009. I 2007 signaliserte libanesisk-fødte artisten Mika  at han kunne tenke seg å delta for Libanon i Eurovision Song Contest 2008, men da for en annen libanesisk tv-kanal uten karantene. Planene ble imidlertid ikke noe av, og Libanon har ikke gjort noen forsøk på å delta i konkurransen siden.
Røykovnstue

Røykovnstue er et bolighus som oppvarmes med en røykovn. Denne boligtypen hadde i Norge utbredelse i fjordbygdene på Vestlandet. Røykovnen er murt av naturstein; den har ikke skorstein, røyken slippes ut i rommet, og legger seg under taket, til den slippes ut gjennom ljoren, en luke i taket. 
Ei røykovnstue er, som årestua, åpen til taket, og røyken fra ildstedet slipper ut i rommet. Ljoren er et element som disse hustypene har felles. Årestua og røykovnstua er begge ulike typer røykstuer.
Sammenliknet med åren var røykovnen et brenselsbesparende ildsted, et ildsted som egnet seg til rask og kraftig oppfyring, med derpå følgende utlufting av røyken. Deretter avga ovnen magasinert varme lenge etter at flammene var slukket. I motsetning til både åren og peisen ga ikke røykovnen lys. Ei røykovnstue trengte derfor en lyskilde; det kunne være en egen liten lyspeis, ei tranlampe, eller ei spikhylle. 
I fjordbygdene avløste røykovnstua den gamle årestua, mens årestua holdt seg lenger langs kysten. På kysten ble jernovnene tatt i bruk tidlig, for røykovnen egnet seg ikke til fyring med torv som brensel.
Røykovnstua var oftest et hus av den såkalte treromstypen, med ei stor stue, gang og kove. 
Røykovnstua ble brukt som motiv i den nasjonalromantiske malerkunsten midt på 1800-tallet. Særlig kjent er Adolph Tidemands maleri «Haugianerne».
Ibrâhîm ibn Ya`qûb («Al-Tartusi») besøkte keiser Otto på oppdrag fra kalifen i Cordoba, reiste deretter østover til de slaviske områdene. Han noterte at slaverne ikke hadde bad, men de bygget hus av tre med mose mellom stokkene (det vil si lafting). I et hjørne av huset hadde de en oven av stein med åpning for røyken og når ovnene var varm lukket de døren og luftehullet. De kastet vann på de glødende steinene slik at rommet ble fylt med damp. Slaverne kalte hus itba som var overtatt fra det tyske Stuba (stue). I de tyske områdene ble kakkelovn fra middelalderen av utbredt først i velstående boliger deretter i vanlige bondestuer. Fra 1600-tallet påvirket dette de slaviske områdene ved at røykovnen ble snudd med røykåpningen mot «forstuen» og en lukket ende mot oppholdsrommet som en bileggerovn. Samtidig ble kokingen flyttet til forstuen som ble kjøkken. Røykovnstuen forsvant med dette fra de slaviske områdene bortsett fra i den østlige delen av Alpene.
Cochinkina

Cochinchina (vietnamesisk: Nam Kỳ; khmer: កម្ពុជាក្រោម Kampuchea Krom; fransk: Cochinchine; engelsk: Cochin China) er en historisk region som utgjør den sørlige tredjedelen av Vietnam hvor den fremst byen er Ho Chi Minh-byen (khmer: Prey Nokor, tidligere kalt for Saigon). Blant vietnameserne kalles det som må menes med Cochinkina for Nam Bộ, som betyr «det sørlige grenseland».
Dette området var en fransk koloni fra 1862 og til 1954. Den senere staten Sør-Vietnam ble opprettet i 1954 ved å kombinere Cochinchina med sørlige Annam (et fransk protektorat). På vietnamesisk ble denne regionen kalt Nam Bộ. Historisk var det kalt Gia Định (1779–1832), Nam Kỳ (1834–1945), Nam Bộ (1945–1948), Nam phần (1948–1956), Nam Việt (1956–1975), og senere Miền Nam. På fransk ble det kalt for la colonie de Cochinchine.

Etymologi

Cochinkina (Cochin-china) er det gamle navnet for regionen og den franske kolonien i sørlige Vietnam. Dets opphav er fransk, avledet fra Ko-chen, en portugisisk korrupsjon av ukjent betydning. Tillegget «China» ble lagt til for å skille navnet fra byen og havnen Kochi (stavet Cochin på engelsk) i sørvestlige India. Sistnevnte er tamil, kanskje avledet fra koncham, «liten», en referanse til elven der.

Historie

På et enda tidligere tidspunkt dekket betegnelsen et geografisk område som i tillegg omfattet deler av dagens Kambodsja. Enda tidligere var det betegnelse for det sentrale og nordlige Vietnam.
Det første navnet man kjenner for Vietnam er Jiaozhi (交趾; pinyin: Jiāozhǐ, Vietnamesisk: Giao Chỉ). Det var det navnet dets kinesiske herskere brukte. Det er et navn med røtter i legendenes verden: Jiaozhi, eller Giao Chi, skulle ha vært et rike sør for «de fem fjellkjedene» på Sanhuangwuditiden.
I 111 f.Kr. ble Jaozhikommandanturet opprettet av det hankinesiske Wudi-regimet. Kineserne opprettet samtidig også to andre kommandanturer i det vietnamesiske området: Jiuzhen og Ri'nan. I 939 utropte Ngô Quyền seg til konge over Cochinriket og med det begynte Ngo-dynastiet.
Det var portugiserne som i 1530-årene skapte betegnelsen Cochinkina, om med det mente de sannsynligvis i grunnen hele Vietnam, som den gang var det som i dag er nord- og midt-Vietnam. Ordet var avledet nettopp av det kinesiske Jiaozhi, som portugiserne gjengav som Caochi eller Cochin. Men ettersom det i det portugisiske veldet allerede fantes en annen portugisisk koloni ved navn Cochin (en havneby sør i India), ble Kina tilføyd for å unngå forveksling.
Under franskmennenes kolonivelde ble navnet Cochinchine med Saigon (Ho Chi Minh-byen) som hovedstad. De to andre delene av Vietnam kalte franskmennene Annam og Tonkin.
Epiphora vacuna

Utseende

En nokså stor (vingespenn 100-120 millimeter), gråbrunlig påfuglspinner. Som vanlig for Attacini er vingene meget store sammenlignet med kroppen. Hannenes forvinger er noe sigdformede, med avrundet spiss. Det er en liten øyeflekk ved forvingespissen.
Hos denne arten er vingenes tverrbånd nokså bredt og hvitt, grunnfargen litt gråaktig, vingenes lyse midtflekker kommaformede.
Forvingens spiss er delvis mørkrosa.

Levevis

Larvene lever på ulike slags busker og trær. Disse artene kan utnytte en rekke forskjellige fødeplanter. De voksne sommerfuglene tar ikke næring til seg, men overlever på fett de har lagret fra larvetiden. De store hunnene sitter mest i ro og sender ut feromoner, som de aktive hannene kan merke på lang avstand.

Utbredelse

Arten er kjent fra Gabon.
Tom Phillips

Bakgrunn

Phillips var sønn av oberst Thomas Vaughan Wynn Phillips fra Royal Artillery. Hans mor, Louisa Mary Adeline de Horsey Phillips, var datter av admiral sir Algernon Frederick Rous de Horsey.

Militær karriere

Phillips gikk inn i Royal Navy i 1903 som kadett. Han ble sjøkadett i 1904 og forfremmet til løytnant i 1907 og kaptein i juli 1908.
Under første verdenskrig gjorde han tjeneste ombord på jagere i Middelhavet og Det fjerne østen. Han gikk på stabsakademi i et år fra juni 1919 og var militærrådgiver ved Folkeforbundet fra 1920 til 1922. Han ble forfremmet til kommandørkaptein i juni 1921 og kommandør i juni 1927. I 1932 ble Phillips utnevnt til assisterende sjef for planavdelingen i admiralitetet. I 1938 ble han forfremmet til commodore og i januar 1939 til kontreadmiral med kommando over jagerflåten i Home Fleet.
Fra 1. juni 1939 til 21. oktober 1941 var Phillips vikariat og senere visesjef for marinen (First Sea Lord). Han oppnådde Winston Churchills fortrolighet, som utnevnte ham til tilforordnet viseadmiral i februar 1940. I slutten av 1941 ble han øverstkommanderende for flåten i Det fjerne østen med hovedkvarter i Singapore. Han seilte avsted med sin styrke under betegnelsen Force G som senere ble til Force Z. 10. desember 1941 gikk han ned med sitt flaggskip HMS Prince of Wales etter et japansk angrep kort tid etter Stillehavskrigen utbrudd.
Taboga

Taboga (spansk: Isla Taboga), også kjent som Blomsterøya, er en vulkanøy i Panamagolfen. Øya ligger omtrent 20 kilometer fra Panama by og er ca. 4 km lang. I landsbyen Taboga ligger kirken San Pedro, som hevdes å være den vestlige halvkules nest eldste kirke. Øya er kjent for klart vann, vakre strender med finkornet strand og som et naturreservat. I nord henger øya sammen med holmen El Morro ved fjære sjø. Fra sørspissen er det 270 meter til øya Urava. Klimaet på øya er tropisk regnskogklima, med en gjennomsnittlig dagstemperatur på 28 °C.
Da europeerne nådde øya i 1515, var den bebodd av amerikanske urfolk. Den spanske erobreren Vasco Núñez de Balboa kalte øya for Isla San Pedro (St. Peters øy). Dagens navn er avledet av et urspråksord, «aboga», som betyr «mange fisker». De første bosetterne var urfolksslaver fra Venezuela og Nicaragua. Landsbyen Taboga ble grunnlagt i 1524 av Fader Hernando de Luque, kannik i domkirken i Panama. Sankta Rosa av Lima (1586-1617], den første katolske helgenen fra det amerikanske kontinentet, kan ha blitt født på øya. Den franske maleren Paul Gauguin besøkte øya i 1887. Under byggingen av Panama-kanalen ble øya benyttet som sanatorium for syke arbeidere. Under 2. verdenskrig var det en amerikansk base på toppen av øya, noe som ga øya et økonomisk oppsving. I 1998 ble det funnet en nedgravet skatt på øya med mer enn 1000 sølvmynter fra 1600-tallet. Disse kan stamme fra piratene som ofte hjemsøkte øya på denne tida. Det er 901 innbyggere i Taboga.
Knud Bull

Bakgrunn og virke

Hans bestefar var Ole Bornemann Bull, apoteker og eier av Svaneapoteket i Bergen. Familien eide landstedet Valestrand på Osterøy med 15 husmannsplasser, en tidligere fogdegård, tidligere eid av Munkeliv kloster på Nordnes.
Knud Bull var det man kaller «familiens sorte får». Som barn viste han evner for tegning og maling, og allerede som 15-åring var han elev hos datidens mest kjente norske maler, I. C. Dahl. Han fikk aldri noen formell utdannelse som maler, men dro i 1833 til Dresden for å opprette et elevforhold til I. C. Dahl, som hadde et professorat der. Oppholdet i Dresden varte imidlertid ikke lenge, og Knud vendte hjem til Bergen, hvor han prøvde å skape seg en karriere som maler, men uten å lykkes helt og fullt. 
På slutten av 1830-tallet var han også på farten rundt i Europa. Han traff sin bror Ole i London i 1837 (hvor Ole også hjalp Knud med penger), og han var i 1843 i Stockholm for å prøve å skaffe seg noen maleroppdrag. Finansielt må Knud Bull imidlertid ha hatt problemer. 
Han forsøkte seg som falskmyntner, men mislyktes. Han skal ha tegnet og forsøkt å få trykt norske dalersedler, idet han utga seg for å være representant for Norges Bank. En trykkplate med hundredalersedler var bestilt hos en engelsk gravør, og 2400 ark spesialpapir var innkjøpt. Men gravøren fattet mistanke og anmeldte ham til politiet. 19. desember 1845 ble han frunnet skyldig i falskmyntneri og dømt i Central Criminal Court i London til 14 års straffarbeid i Australia. Den norske regjering antok at Bull og hans medsammensvorne hadde tatt sikte på å trykke opp 200.000 hundredalersedler, altså 1/5 av Norges driftsbudsjett.
Straffen lød slaveri og forvisning. Knud ble ført i lenker om ombord på fangeskipet John Calvin, en bark på 510 tonn, bygget i 1839. 190 fanger i lenker under dekk fulgte med på turen til Australia. Knud ankom først Norfolk Island, men havnet etter hvert i Hobart, hovedstaden på Tasmania. Der var han heldig og slapp på grunn av en byråkratisk bommert fri før tiden, trass i et mislykket fluktforsøk.
I 1852 møtte han Mary Ann Bryen, en straffedømt engelsk kvinne. De giftet seg og fikk fem sønner: Edward Knud, Ole, Johan Storm, Alfred Johan og Joseph Jens. Alle guttene begynte å male, bortsett fra Johan, som døde som 2 åring. Knud Bull forsøkte å tjene til livets opphold som maler av portretter og landskapsmalerier. Han virket i tillegg som tegnelærer ved flere av byens utdanningsinstitusjoner. 
Det var få etablerte kunstnere i Australia på denne tiden, og Knud Bull var således av dem som var med på å etablere en nasjonal australsk kunsttradisjon.
Han var praktisk talt ukjent i Norge inntil Ragnar Kvam jr. og hans ektefelle, journalisten Sidsel Wold, kom over noe arkivmateriale i Tasmanias hovedstad Hobart. Dette førte til at boken Straffen ble utgitt. Den kom ut i 1999. Knud vendte aldri tilbake til Norge.
Få av hans malerier finnes i Norge. Oslo Bymuseum er i besittelse av et maleri: «Udsigt fra Tuengen».
Maro lepidus

Utseende

Maro lepidus er en liten edderkopp. Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). Forkroppen er bredt oval, litt flat og forholdsvis liten. Bakkroppen hos hunnen er stor og kuleformet. Avstanden fra det fremste øyet til hodets fremkant er forholdsvis stor, mye mer enn to ganger øyets diameter.
Artene i denne slekten er ganske like hverandre, samtidig som de kan være fargevariable av utseende. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens genitalier, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Larry Hughes

College-karriere

Larry Hughes spilte totalt 32 kamper for Saint Louis University det ene året han gikk der i 1997 – 1998. Hughes er den spilleren som har scoret mest poeng i en sesong med sine 670 poeng. Han scoret i gjennomsnitt 20,7 poeng per kamp.

Philadelphia 76ers

I 1998 ble Larry Hughes plukket opp av NBA-klubben Philadelphia 76ers i første opptaksrunde. Hughes ble i klubben i 2 sesonger og spilte totalt 100 kamper for laget der han i gjennomsnitt scoret 9,6 poeng per kamp, tok i gjennomsnitt 3,5 returer per kamp og ga i gjennomsnitt 1,5 målgivende pasninger per kamp. Hughes spilte i gjennomsnitt 20,1 minutter per kamp for klubben.

Golden State Warriors

Ca midt i 1999 – 2000-sesongen ble Larry Hughes byttet til Golden State Warriors. Der spilte han ut sesongen og fortsatte å spille for klubben frem til 2003. 
Huges spilte totalt 155 kamper for klubben. Han scoret i gjennomsnitt 17,2 poeng per kamp, tok i gjennomsnitt 4,9 returer per kamp og ga i gjennomsnitt 4,3 målgivende pasninger per kamp. I disse kampene spilte Hughes i gjennomsnitt 35,3 minutter per kamp.

Washington Wizards

I 2003 kom Larry Hughes til sin 3. NBA-klubb, Washington Wizards. Der spilte han i 2 sesonger.
Hughes spilte 122 kamper for klubben der han i gjennomsnitt scoret 20,4 poeng per kamp, tok i gjennomsnitt 5,8 returer per kamp, ga i gjennomsnitt 3,6 målgivende pasninger per kamp. I disse kampene spilte han i gjennomsnitt 36,3 minutter per kamp. I 2004 – 2005-sesongen stjal Hughes ballen gjennomsnittlig 2,9 ganger fra motstanderen per kamp.

Cleveland Cavaliers

2. august 2005 fikk Larry Hughes en kontrakt av Cleveland Cavaliers etter å ha blitt sparket fra den tidligere klubben Washington Wizards.
I 2006 – 2007-sesongen spilte Hughes 70 kamper for klubben der han startet 68 av dem. Han scoret i gjennomsnitt 14,9 poeng per kamp, tok i gjennomsnitt 3,8 returer per kamp, ga i gjennomsnitt 3,7 målgivende pasninger per kamp og stjal i gjennomsnitt ballen 1,3 ganger fra motstanderen per kamp denne sesongen. Hughes spilte også i gjennomsnitt 37,1 minutter per kamp, totalt spilte han 2596 minutter på banen denne sesongen.

Chicago Bulls

Larry Hughes ble byttet til Chicago Bulls sammen med Drew Gooden, Shannon Brown og Cedric Simmons mot Ben Wallace, Joe Smith og rettighetene til å trekke en Chicago Bulls spiller da opptaksrundene kom. Denne bytten skjedde 21. februar 2008.

New York Knicks

I 2009 kom Larry Hughes til New York Knicks.

Kilder

Hughes biografi hos NBA
Stikkelsbær

Utbredelse

Stikkelsbær kommer opprinnelig fra Kaukasus og det vestlige Asia. I Norden ble de dyrket fra 1600-tallet. I dag finnes det mange viltvoksende arter i Nord-Amerika og noen i Asia og Europa.

Bruk

Stikkelsbær kan brukes til syltetøy, gelé eller som dessert. Opprinnelig var bærene mest kjent som medisinplante, og ble blant annet anbefalt mot pest og malaria. Saften skulle kurere alle betennelser. Tidligere fantes det stikkelsbærbrus på det norske markedet.

Krysning

Ved krysning av solbær og stikkelsbær får man jostabær.
Onkel Gustav og kassettmysteriet

Onkel Gustav og kassettmysteriet er en spenningsserie for barn og unge som gikk som en del av ungdomsprogrammet Blikkbåx på NRK våren 1987. Serien består av 9 episoder som hver varer mellom 10-15 minutter. Manus til hver episode var skrevet av skolelever i alderen 10 til 14 år fra forskjellige skoler rundt om i landet. Regien var ved Hermann Gran.

Handling

Familien Larsen har nylig skaffet seg VHS-spiller og tilbringer mesteparten av fritiden foran skjermen - til frustrasjon for tenåringsdatteren Synnøve, som helst ønsker at familien skal hygge seg sammen slik de brukte å gjøre tidligere. En dag får Synnøve besøk av sin noe eksentriske onkel, oppfinneren Gustav, som har noe han vil fortelle til Synnøve og lillebroren hennes, Arne. Men før han får fortalt noe får onkel Gustav øye på en mystisk svart bil som er parkert utenfor og blir tydelig nervøs. Han haster fort avgårde, men lover å komme tilbake senere i uken for å dele en stor og spennende hemmelighet med Arne og Synnøve. Onkel Gustav dukker imidlertid aldri opp, og Synnøve og Arne blir bekymret for at det kan ha hendt noe. Mens de ser på video kommer det opp forstyrrelser på bildet og plutselig viser onkel Gustav seg på skjermen. "Dere må passe dere! De er overalt!" advarer han, før han plutselig blir borte. Arne og Synnøve blir vettskremte og bestemmer seg for å søke hjelp hos Synnøves bestevenninne Aina og hennes lillebror Pål. Sammen forsøker de fire ungdommene og finne ut av hva som har hendt med onkel Gustav, og de vikler seg inn i et komplisert mysterium som setter dem alle i fare...
Altus (Oklahoma)

Altus er en amerikansk by og administrativt sentrum i det amerikanske fylket Jackson County, i staten Oklahoma. I 2000 hadde byen et innbyggertall på 21 447.
Det opprinnelige stedsnavnet var Frazer, og W.R. Baucum foreslo Altus, som betyr «høy» på latin, i år 1891. I begynnelsen av 1900-tallet het stedet Leger innen man til slutt landet på Altus i 1904.
Altus Air Force Base ligger om lag 4 miles (6,4 km) øst-nordøst for Altus.
Ospesommerfugl

Utseende

En stor og robust (vingespenn 70 – 90 mm) sommerfugl med lange, forholdsvis smale forvinger. Kroppen er nokså kraftig, antennene omtrent halvparten så lange som forvingene. Vingene er på oversiden sjokoladebrune med hvite flekker i forvingen og et bredt, hvitt tverrbånd i bakvingen. Det er dessuten en rad av oransje, halvmåneformede flekker langs bakvingens ytterkant, og i den fremre delen av forvingens ytterkant. Hannen har et svakt, blåfiolett metallskjær. Vingenes underside er mønstret som oversiden, men grunnfargen er brunoransje. Egget er matt grønt, formet som en litt flattrykt kule, med fine, hårete lister med groper mellom. Larven er brun som ung, for det meste grønn når den er utvokst. Hodekapselen er trukket ut til to knøler bakerst, og den harkjegleformede utvekster på den andre, tredje og siste kroppsleddet. Disse er kledt med korte, tykke børster. Puppen er gulbrun med fine, svarte flekker og har en påfallende, økseblad-formet utvekst på ryggen av det femte (andre bakkropps-) leddet.

Levevis

Ospesommerfuglen er en sterk flyger som veksler mellom kjappe vingeslag og seilflukt på stive vinger. Den holder seg mest oppe i trekronene og kommer ikke så ofte ned til bakken, men den liker å drikke fra sølepytter eller lignende. De kan også komme til åtsler eller møkk for å drikke fra disse, eller noen ganger sette seg på mennesker for å drikke svette. Den besøker gjerne blomster. Larven lever bare på osp (Populus tremula). Egget legges på oversiden av et ospeblad. Larven begynner fra spissen av bladet og spiser seg innover. Den overvintrer som en liten larve inne i et sammenrullet blad og fullfører utviklingen neste vår. Den voksne sommerfuglen har en ganske kort flygetid som i Norge vanligvis faller i juni.

Utbredelse

Ospesommerfuglen finnes over det meste av Europa men mangler lengst i vest og nord. Den finnes gjennom hele det nordlige Asia østover til Japan. I Norge er den funnet langs kysten vestover til Rogaland, men er ikke spesielt vanlig noe sted.