google/wiki40b huggingface dataset:
Uanstendig forslag

Handling

Barndomskjærestene David og Diana Murphy (Harrelson og Moore) er gift og reiser til Las Vegas i det håp at de kan vinne nok penger til å realisere Davids fantasiprosjekt innen arkitektur. Etter å ha spilt bort pengene de hadde lånt av Daivid's far for å delvis betale banken det de skyldte så dde ikke skulle miste huset, møter de på milliardæren John Gage (Redford). John faller fullstendig for Diana, og tilbyr David en million dollar for å tilbringe natten med henne. Etter en vanskelig natt bestemmer David og Diana seg for å takke ja til tilbudet, og de signerer en kontrakt med Gage dagen etter. Gage flyr Diana til en privat båt, og det antas at avtalen utføres der.
Selv om han håpet at han skulle glemme hele greia, blir David mer og mer usikker på sitt forhold til Diana, og etter hvert oppslukt av frykten for at hun fortsatt er involvert med Gage. På grunn av denne spenningen i forholdet tar David og Diana ut separasjon. Gage dukker opp igjen og går etter Diana med fornyet håp. Selv om hun motstår i begynnelsen, gir hun etter hvert etter og tilbringer tid med ham, helt til et forhold utvikler seg. David forstår i mellomtiden at han ikke greier seg uten sitt livs kjærlighet, og da Diana søker om skilsmisse, forsøker David å vinne henne tilbake en siste gang.
Gage ser hvordan Diana ser på David, og forstår at selv om hun ble hos ham, ville forholdet deres aldri bli så intenst som det forholdet hun hadde med David. Han innbiller henne at hun er den siste i en lang rekke «million dollar-jenter», og hun forlater ham til fordel for David.

Priser

Filmen ble nominert til hele syv Golden Raspberry Awards under den 14. Razzie-utdelingen, og vant prisene for verste film, verste mannlige birolle og verste manus.
Uanstendig forslag ble også nominert til tre MTV Movie Awards i 1994, der den til slutt vant èn pris, prisen for beste kyss.
Hoelfeldt

Slektsvåpen

Skjold: En borg med tre tårn, de ytterste med tårnhetter og liggende på to berg. Hjelmtegn: En harniskkledt arm med et sverd. De heraldiske fargene (tinkturene) er ukjente.
Den danske motstandsbevegelse

Den danske motstandsbevegelse er et samlebegrep for en rekke grupper som aktivt, blant annet gjennom sabotasje og likvideringer av kollaboratører, motarbeidet den tyske okkupasjonen av Danmark under andre verdenskrig.  
Ikke før «Danmarks frihedsråd» ble etablert 16. september 1943, skjedde det noen koordinering av motstandsarbeidet. Også det britiske SOE var representert i dette organet. Frihedsrådet oppfattet seg selv som en alternativ regjering, men den viktigste oppgaven var å koordinere innsatsen mot okkupasjonsmakten. Blant annet sto rådet for fordeling av våpen og materiell og den illegale informasjonsvirksomheten. Rådet ble oppløst i juni 1945.
Den første organiserte gruppen var sannsynligvis Churchill-klubben i Aalborg, men etter hvert ble de to største danske motstandsgruppene Holger Danske, startet av Josef Søndergaard og den kommunistiske «BOPA» (Borgerlige partisaner). Holger Danske hadde på det meste rundt 350 aktive medlemmer, hvorav 64 ble drept i aksjon eller henrettet. Gruppen gjennomførte over 100 sabotasjeaksjoner og likviderte omkring 200 kollaboratører. BOPA ble startet av veteraner fra den spanske borgerkrig og gjennomførte rundt 1 000 sabotasjeaksjoner. På det meste hadde BOPA rundt 160 medlemmer, hvor 38 ble drept.
World Mission Prayer League

The World Mission Prayer League er en amerikansk-luthersk misjonsorganisasjon som driver arbeid i 16 land. Mesteparten av misjonsfeltene er konsentrert om Asia, men organisasjonen har også engasjement i Afrika, Europa og Latin-Amerika. I tillegg drives indremisjonsarbeid i USA og Canada.
The World Mission Prayer League begynte sitt arbeid i Asia i 1891 som Den amerikanske Santalmisjonen. De første misjonærene ble sendt til India i 1904 – og organisasjonen opprettholder fortsatt misjonsvirksomhet blant santalene i Bangladesh og i nåværende Bihar. Misjonsarbeidet i det sydlige området av den tidligere delstaten, Jharkhand, opprettholdes av skandinavisk santalmisjon (Normisjon og Danmission).
Idrettsgallaen 2003

Idrettsgallaen 2003 var en seremoni der Norges idrettsforbund og olympiske og paralympiske komité hedret de største idrettsnavnene og beste prestasjonene, samt andre som hadde gjort en stor innsats for norsk idrett i 2003. Juryen ble ledet av Bjørge Stensbøl.
Prisutdelingen ble arrangert i Hamar olympiske amfi den 3. januar 2004, og sendt direkte på NRK med Dan Børge Akerø som programleder. Til gallaen ble jubileet til OL på Lillehammer 1994 markert med en rekke medaljevinnere til stede. Av kulturelle innslag var opptredener av Sissel Kyrkjebø, Morten Abel, Gaute Ormåsen, Rein Alexander (vinneren av høstens Kjempesjansen på NRK,  samt finalenummeret fra musicalen Fame med blant andre Jannike Kruse og Espen Grjotheim.
Årets store vinner ble Petter Solberg med hele fire priser, Årets navn, Utøvernes pris, Åpen klasse og Årets forbilde. Kniksenprisen ble dette året utdelt under Idrettsgallaen, og gikk til Martin Andresen, Stabæk.
Thomas Alsgaard, Frode Estil (gull og sølv fra jaktstart) og Kristen Skjeldal (bronse fra 30 km fristil) fikk sine nye OL-medaljer etter at Johann Mühlegg ble tatt for doping under lekene i Salt Lake City.
Parc de la Ciutadella

Historie

Da bystyret i 1885 valgte å holde en verdensutstilling tre år seinere, valgte man Ciutadella som plassen hvor denne skulle finne sted. Ciutadella var en forhatt festning hvor mange av byens innbyggere hadde sittet fengsla og blitt henretta. Man hadde allerede i 1872 begynt å gjøre om området til park, og da beslutninga om verdensutstillinga kom, ble det fart i arbeidet.
Atticus Finch

Atticus Finch er en fiktiv rollefigur i Harper Lees roman Drep ikke en sangfugl fra 1960. Karakteren dukker også opp i oppfølgerromanen Sett ut en vaktpost, som ble skrevet i 1950-årene, men ikke utgitt før 2015. Atticus er en forsvarsadvokat som bor i den fiktive byen Maycomb i Alabama i begynnelsen av 1930-årene. Han er faren til Jeremy «Jem» Finch og Jean Louise «Scout» Finch og har en mørkhudet hushjelper som heter Calpurnia. Lee baserte figuren på sin egen far, Amasa Coleman Lee, som i likhet med Atticus var en advokat i Alabama som forsvarte mørkhudede menn. Atticus Finch har for øvrig blitt et forbilde i kampen for svartes rettigheter.
Gregory Peck spilte Atticus Finch i filmatiseringen Drep ikke en sangfugl fra 1962, og han vant Oscar for beste mannlige hovedrolle for rolleskildringen. Det amerikanske filminstituttet (AFI) har kåret Atticus Finch til filmhistoriens beste helteskikkelse.

Påvirkning

Alice Petry har sagt at Atticus har «blitt en slags folkehelt i rettsbransjen, og [han] blir behandlet som om han var en ekte person». Det finnes flere eksempler på rollefigurens påvirkning på advokatyrket. Advokaten Morris Dees fra Southern Poverty Law Center har sagt at Atticus var grunnen til at han ble en advokat, og dommeren Richard Matsch kalte Atticus en stor påvirkning. Noen advokater har kritisert figuren fordi han ikke bruker ferdighetene sine til å drive bort byens rasefordommer.
Barack Obama siterte Atticus Finch i en tale om rasediskriminering i januar 2017.
Rommensletta skulpturpark

Rommensletta skulpturpark er en skulpturpark ved Kristoffer Robins vei på Smedstua i Groruddalen i Oslo, åpnet i 2013 og etablert i et samarbeid mellom Bymiljøetaten, Kulturetaten, Eiendoms- og byutviklingsetaten, Bydel Stovner og Billedhuggerforeningen. 
Parken er lagt på kommunens gamle hovedsøppelfylling som ble anlagt i 1960-årene på Rommensletta i bunnen av Groruddalen og var opp til 15 meter dyp. Skulpturparken inngår i Alnaelva Miljøpark og Groruddalssatsingen, områdeløft for Haugenstua. Hensikten er å gi alle aldersgrupper bevegelse, rekreasjon og kunstopplevelse. I prosjektfasen ble parken også omtalt som Rommensletta park.
Ved åpningen hadde parken ni skulpturer fra ca. 1960 til ca. 2010 som representerer tidslinjen fra Haugenstua ble bygget ut i 1960-årene til i dag, fem fra kommunens kunstsamling i magasin og fire innkjøpt til parken. Blant skulpturene var i 2014 «Fugl» av Nils Aas, som tidligere sto ved Symra kino på Lambertseter, «Fisk» av Kristian Blystad, «Revemor med unge» av Skule Waksvik, «Atlantico» av Arnold Haukeland, «Aleph» av Stefanny Hillgaard og «Mor og barn» av Annasif Døhlen, som tidligere sto ved Dikemark sykehus. Det er også satt av plass til skiftende utstilling av skulpturer. I parken er det etablert et kunstig bekkeløp.
Turvei D10 går gjennom skulpturparken.
Utlevering

Utlevering er en prosedyre for å overføre personer fra den staten de oppholder seg i til en stat hvor de er siktet, tiltalt eller dømt for en straffbar handling.
Det finnes ingen folkerettslig plikt til å utlevere forbrytere, men akseptert praksis er at utlevering bør skje når det gjelder grovere forbrytelser, og det er inngått et stort antall bilaterale traktater om utlevering mellom forskjellige stater.
Prosedyren igangsettes ved at den staten som etter vanlige regler har domsmyndighet i saken, anmoder om at vedkommende blir pågrepet og utlevert av den staten hvor vedkommende for tiden oppholder seg. Anmodningen settes frem på diplomatisk vei med mindre annet følger av traktat.
Mange land (Storbritannia og USA er kjente unntak) har forbud mot utlevering av egne borgere.
Nasjonalrådsvalget i Østerrike 2017

Valgsystem

Nasjonalrådet har 183 medlemmer, som velges ved et forholdstallsvalg.Valgperioden har siden 2008 vært fem år.   
Stemmerett har borgere som på valgdagen har fylt 16 år. Valgbarhetsalderen er tilsvarende 18 år. 
Hver velger hadde kun én stemme, til ett parti. Det var ikke mulig å splitte stemmen på et parti og i tillegg på en person fra et annet parti, slik systemet er for eksempel i Tyskland. Velgerne i Østerrike kunne  imidlertid gi en preferansestemme for en kandidat på den partilisten velgeren bruker. 
Sperregrensen er 4 %.
Utdypende artikkel: Nasjonalrådet (Østerrike)

Utgangsposisjon

Ved valget i 2013 gikk begge de to store partiene SPÖ og ÖVP tilbake, men likevel ikke mer enn at de fortsatt var de største i Nasjonalrådet. FPÖ og Frihetspartiet i Kärnten fikk 40 representanter, Die Grünen - Die grüne Alternative 24, Team Stronach 11 og NEOS 9 representanter hver.

Valgkampen i 2017

ÖVP gikk til valgkamp som Liste Sebastian Kurz - Die neue Volkspartei (Sebastian Kurz' liste - Det nye Volkspartei).
Eupoecilia

Utseende

Små til middelsstore (de norske artene har vingespenn 11-15 millimeter), lyst fargede viklere. Forvingene har lyst oker eller gulaktig grunnfarge med brune tegninger.

Levevis

Medlemmene i denne slekten kan leve på mange ulike planter. De lever gjerne på blomster eller frukter, ikke på de grønne delene av planten.
Filchner-Ronne isbrem

Filchner-Ronne isbrem er den nest største isbremmen i Antarktika. Bremmen ligger ved bredden av Weddellhavet og er delt ved Berknerøya i to adskilte områder. Ronne isbrem utgjør den største, vestlige delen mot Antarktishalvøya. Filchner isbrem er den østlige delen mot Coats Land. Størrelsen er 449 000 km².
Isbremmen er oppkalt etter polarforskerne Wilhelm Filchner og Finn Rønne.
Isens maksimale tykkelse er 600 m. Vanndypet når ned til 1400 m.
De viktigste isbreene som ender i bremmen er Slessorbreen, Recoverybreen, og Support-Force-breen. Alle tre ligger øst for Berknerøya.
Østbyen (Hamar)

Østbyen er en bydel på Hamars østkant, omringet av boligbebyggelse, næringsbyggniger og grenser til Hamar sentrum og går helt ned til Mjøsa.
Lathecla

Utseende

Ganske små (vingespenn ca. 20 millimeter) stjertvinger med én stjert på bakvingen. Hannens overside er skinnende blå med smalt mørke ytterkanter. Undersiden er ganske mørkt brunlig, mønstret som vanlig hos stjertvinger med en smal tverrstrek og en oransje flekk ved bakhjørnet.

Utbredelse

Disse artene lever i Mellom- og Sør-Amerika, fra Mexico i nord til det sørlige Brasil i sør.
Oh Lonesome Me

«Oh Lonesome Me» er en populær amerikansk sang, skrevet av av Don Gibson. Han spilte den inn på inn på single for RCA Victor i Nashville i 1958 med Chet Atkins som produsent. Sangen nådde den amerikanske Top 10-listen og toppet også countrylisten. B-siden var «I Can't Stop Loving You», også med melodi og tekst av Don Gibson. Den ble en standardsang for kjærlighet som ikke ble gjengjeldt.
«Oh Lonesome Me» var den første av flere crossovere som inneholdt Gibsons blanding av rockabilly og the Nashville sound.
Pentalobus

Utseende

Passalidae er middelsstore til store, avlange, litt flate, blanke, brunrøde til svarte biller. Kjevene er velutviklede, fasettøynene nokså små, antennene mer eller mindre C-formede. Pronotum er firkantet, og de jevnbrede dekkvingene har tydelige punktstriper. Denne familien er ganske enhetlig utseendemessig.

Levevis

Artene lever i død ved, i alle fall noen av artene selskapelig, og voksne og larver lever sammen. Dette er nokså uvanlig blant biller.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Afrika.
Østlandets Blad

Omlegging

ØB reduserte antall utgivelser fra seks til tre dager i uken: tirsdag, torsdag og lørdag. I et brev til abonnentene i forkant av omleggingen lovet daværende sjefredaktør Siri Zachariassen «en bedre avis for deg som leser». Med omleggingen satt ØB også opp en betalingsmur på nettavisen.
Omleggingen ble langt fra suksess, og leserne raste mot avisen. Et allerede synkende opplag ble enda verre, og økonomien ble drastisk forverret. 
Ved inngangen til 2013 var det 42 ansatte på avishuset. Våren 2015 er de 18, hvorav 12 i redaksjonen. Annonseomsetningen er nesten halvert fra 105 millioner kroner i toppåret 2008 til 55 millioner kroner i 2014 og 44,9 millioner kroner i 2017.
ØB ble den andre nettavisen i verden som opphevet betalingsmuren på nettsiden sin, 20. august 2013. Før dem var avisen San Francisco Chronicle, som opphevet muren tidligere den samme måneden. Muren er senere stengt igjen.
Mandag 3. februar 2014 ble ØB ukeavis, utgitt om morgenen. ØB utkommer i 2018 med 5 nummer i uken.
Dvergbjørkroteter

Utseende

En middelsstor (vingespenn 37–50 mm, hunnen litt større enn hannen), nokså spinkel sommerfugl. Som vanlig hos rotetere er kroppen sylindrisk, antennene nokså korte og for- og bakvingene like på form. Frambeinet har en bladaktig spore på leggen (tibia). Forvingens grunnfarge er brun, med svært variable, sølvfargede tegninger. Disse arter seg ofte som tre uregelmessige tverrbånd, der de to ytterste er forgrenede i begge ender, men den sølvaktige fargen kan også dominere slik at den brune fargen i midten av vingen er redusert til noen runde flekker. Bakvingen er gulbrun, ganske tynt skjellkledt.

Levevis

Arten lever i den øvre delen av bjørkebeltet og på heier på fjellet, på steder der det vokser mye dvergbjørk (Betula nana). Larvene lever imidlertid trolig også på andre plantearter. De lever av røtter i bakken og bruker minst to, trolig tre år på utviklingen. De voksne sommerfuglene flyr fra slutten av juli til midten av august, fra ettermiddagen til midnatt. De er ikke aktive i kalde netter. Aktiviteten er gjerne på topp i en periode på 15–30 minutter hver kveld, da hannene flyr 0,5–1 meter over bakken på leting etter hunner, som sitter i vegetasjonen og sender ut feromoner.

Utbredelse

Den er utbredt i det nordligste Fennoskandia og østover gjennom Nord-Russland til Kamtsjatka. Den ser ut til å være meget sjelden i Norden, men kan være noe oversett på grunn av den korte flygetiden. I Norge er den bare funnet to ganger: i Porsanger i Finnmark i 1924 og i Storfjord i Troms i 2002.
Sinclair C5

Sinclair C5 var et trehjulet, elektrisk moped, oppfunnet av Sir Clive Sinclair og lansert i Storbritannia den 10. januar 1985. C5 kan drives fremover med pedaler eller ved hjelp av en innebygget, elektrisk motor. Den har en toppfart på 24 km/t, en hastighet som ble valgt fordi kjøretøyer som ikke gikk fortere kunne kjøres uten førerkort i Storbritannia.
Til tross for at den var relativt billig å produsere og kjøpe (den kostet kun 399 britiske pund, omkring 5 000 norske kroner) ble C5 raskt gjort til latter, og ble en kommersiell fiasko med kun omkring 17 000 solgte eksemplarer.

Historie

Sinclair hadde allerede som tenåring begynt å leke med tanken om et elektrisk kjøretøy, og dette var en idé han lekte med i de kommende tiår. Tidlig på 1970-tallet arbeidet Sinclairs selskap, Sinclair Radionics, med prosjektet, men fokuset skiftet over på kalkulatorer, og C5-prosjektet ble liggende brakk frem til slutten av 1970-tallet. Utviklingen startet igjen i 1979, og beveget seg stadig fremover, mens kjøretøyet ble dyrere og dyrere.
I mars 1983 solgte Sinclair noen av aksjene sine i Sinclair Research, og skaffet 12 millioner britiske pund (omkring 150 millioner norske kroner) for å finansiere utviklingen av kjøretøyet. I mai samme år ble Sinclair Vehicles Ltd stiftet, og en utviklingsavtale ble inngått med Lotus, som skulle videreutvikle grunnkonseptet til et produksjonsklart kjøretøy. Samtidig ble det inngått en avtale med Hoover Ltd om produksjon, mens motorene ble produsert av Polymotor i Italia. Til tross for en stor reklamekampanje med den tidligere Formel 1-føreren Stirling Moss ble det raskt klart at C5 var lite praktisk i det britiske klimaet, og kunne være farlig i tett trafikk. Den 13. august 1985 ble produksjonen hos Hoover stoppet, mindre enn 17 000 eksemplarer var bygget. Sinclair Vehicles gikk konkurs den 12. oktober 1985.
Savignano di Prato

Savignano di Prato er en liten historisk landsby i de italienske Appenninene, nå en del av kommunen Vaiano i provinsen Prato i regionen Toscana.
Landsbyen er mest kjent for la chiesa dei Santi Andrea e Donato (kirken viet helgenene Andrea og Donato), en kalksteinsbygning som stammer fra det trettende århundre, Villa Buonamici med en bemerkelsesverdig fasade og hage, som er i privat eie og tidligere tilhørte familien Buonamici fra Prato, og, foran villaen, det rustikke Casa Bartolini, fødestedet til billedhuggeren Lorenzo Bartolini.
Kiira vannkraftverk

Kiira vannkraftverk er et vannkraftverk helt øverst i elva Nilen, noen km nedenfor Owen Falls-demningen i Viktoriasjøen, sørøstre Uganda. Kraftverket sto ferdig i 2003, og har en totalt installert vannkrafteffekt på 200 MW. Det har fem turbiner, hver på 40 MW.
Kraftstasjonen ligger ved siden av Nalubaale vannkraftverk (180 MW), som ble satt opp like nedenfor Owen Falls allerede i 1954. Nedenfor Kiira følger deretter Bujagali vannkraftverk (250) som er under utbygging, også det i Nilen.
Erling Krogh

Biografi

Krogh gikk på Kristiania Katedralskole til 1905, deretter på Den Kongelige Kunst- og Haandverkskole fra 1905 til 1909. I denne tiden, fra 1905 til 1915, arbeidet han som gullsmed.  Parallelt studerte han sang med Ellen Schytte-Jacobsen. I 1915 dro han til København og Paris for å studere med Peter Cornelius. Senere studerte han også Jean de Reszke i Nice 1921. 
Debuten som tenor hadde han i 1915, og fra 1918 var han knyttet til Opera Comique i tre år. Så ledet han Norsk Operaselskap fra 1922 til 1923, og deretter etablerte han sitt eget operaselskap som han drev et år. Men etter hvert ble det mye reising og han var solist ved Nordisk Musikkfest i Helsingfors 1932, Oslo 1936 og København 1938. Etter 1936 virket han også som sangpedagog i Oslo. 
Fra den første plateinnspilling han gjorde i 1916 varte hans karriere som plateartist i 40 år. Repertoaret var allsidig, klassiske sanger, arbeidersanger, julesanger. På slutten av karrieren holdt han også en rekke kirkekonserter.

Heder

I 1960 fikk han Kongens fortjenstmedalje i gull. Han var æresmedlem i Oslo Håndverker Sangforening fra 1957 og i 1963 ble han tildelt Statens faste stipendium til fortjente kunstnere. Erling Kroghs sangerlegat deles ut av Den norske opera til minne om ham.
Ramgarh (distrikt)

Demografi

Ved folketellingen i 2011 var det 949 159 innbyggere i distriktet, mot 839 482 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 44,13 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 13,76 % i 2011 mot 18,64 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 926 i 2011 mot 953 i 2001.
Johan Wilhelm Michelet

Virke

Michelet var utdannet cand.jur. i 1900 og jobbet noen måneder som politiassistent ved Romerike politikammer. I 1901 ble han sekretær ved det norsk-svenske generalkonsulatet i Hamburg. I 1905 ble han konstituert generalkonsul samme sted og etter at Norge fikk sitt eget utenriksvesen etter unionsoppløsningen, ble Michelet legasjonssekretær ved Norges legasjon i Berlin. Han tjenestegjorde før første verdenskrig ved  Norges legasjon i Paris og Norges legasjon i London. I 1919 ble han sendemann og generalkonsul ved legasjonen i Beijing sideakkreditert til Tokyo. I 1928 ble han sendt til legasjonen i Rio de Janeiro. Fra 1936 til 1941 var Michelet Norges sendemann ved legasjonen i Helsinki, med sideakkreditering i Estland, Latvia og Litauen. Michelet ble pensjonert i 1946.

Utmerkelser

Michelet mottok i løpet av sitt diplomatiske virke en rekke ordener. Han var kommandør med stjerne av St. Olavs Orden. Michelet hadde storkors av den danske Dannebrogordenen, den svenske Nordstjerneordenen, den kinesiske Det gylne aks' orden og den brasilianske Sydkorsordenen. Han var innehaver av 1. klasse av de japanske Den hellige skatts orden og Den oppadstigende sols orden og var kommandør av Italias kroneorden, offiser av den franske Æreslegionen, hadde 3. klasse av den prøyssiske Den røde ørns orden og 4. klasse av den prøyssiske Kroneordenen.

Familie

Han var sønn av Johan Christian August Michelet (1844–1926) og Sofie Augusta Collett Steenstrup (1850–1936).  I 1908 giftet han seg med den vest-prøyssiske Ingeborg Frieda von Benda (født 1884). Han var da stasjonert i Berlin. Etter å ha pensjonert seg i 1946, kjøpte de Klahammar gård i Södermanland i Sverige der de forpaktet bort det meste, men holdt i gang et større handelsgartneri.
Kanontårn

Skip

Et av de tidligste fartøyene med kanontårn var USS «Monitor», som var i tjeneste under den amerikanske borgerkrigen. Kanontårn ble deretter vanlig inntil rundt slutten av andre verdenskrig, hvor skipenes hovedbevæpning ble missiler.
På skip navnes tårnene på forskjellige måter: Britene bruker bokstaver, og første tårnet fra baugen er da A-tårnet, neste B-tårnet og så videre. Tårn bak på skipet fikk bokstaver fra slutten av alfabetet. Den tyske marinen bruker bokstaver bakfra og forut, og gjerne det fonetiske alfabetet, som Anton, Bruno, Caesar, Dora og så videre.

Fly

På 1930-tallet hadde også fly fått tårn for å beskytte seg mot fiendtlige fly.  Disse inneholdt som regel mitraljøser.  Britene forsøkte også jagerfly med tårn, for eksempel Boulton Paul Defiant. Dette fungerte greit når flyet angrep bombefly, men var til hinder for manøvreringen ellers. I jetalderen forsvant tårnene stort sett fra fly.

Stridsvogner

De første stridsvogner hadde ikke kanontårn, men kanoner montert i skroget. Det ble raskt innsett at kanontårn var viktige for vognas stridsevne. Før andre verdenskrig ble det også eksperimentert med vogner med flere tårn, for eksempel den sovjetiske T-35. Dette viste seg upraktisk.
I moderne stridsvogner er tårnet oftest bemannet med 2 eller 3 soldater (vognkommandør, skytter og som regel lader), og kan roteres 360°. Det er bevæpnet med en kanon (som regel 105–125 mm) og har sikter og andre observasjonsmekanismer, samt ytre panser for å beskytte mannskapet. Noen tårn (som oftest fra 30-40 tallet) var kun bemannet med 1 soldat som for eksempel i den franske Char B1 bis.
The Hero in Me

The Hero in Me er et musikkalbum med Tore Andersen, utgitt i 1993. Dette er hans første plateutgivelse som soloartist.