google/wiki40b huggingface dataset:
Høvik Verk

Høvik Verk, opprinnelig Høvik Glassverk, var en norsk bedrift opprettet i 1855 med det formål å produsere flasker. Glassverket på Høvik var i drift til 1933, mens den øvrige produksjon fortsatte til 1972.
Den første glasshytta ble bygd av Thomas Graham Smyth i 1855 på Høvikstranda i Bærum. Smyth kjøpte eiendommen på Høvik i april 1855, men allerede i oktober samme år solgte han eiendommen til Alexander Bisset. Det ble sagt at de første flaskene som ble produsert på Høvik var av elendig kvalitet, i den grad at ingen ville kjøpe dem. I 1859 rev Bisset glasshytta som Smyth hadde bygget, og erstattet den med en ny og moderne hytte. Han bygget også tre arbeiderboliger på en del av eiendommen som kalles Svartodden, og per 2017 står to av disse bygningene fremdeles på stedet. Verksmesteren het Robert Watson.
Verket på Høvik ble etterhvert overtatt av Interessentskapet for Hurdal, Biri og Hadeland Glasværker, det selskapet som senere ble Christiania Glasmagasin.

Pressglass til husholdninger

Verket på Høvik tilvirket et stort spekter av glassvarer til såvel husholdninger som apoteker, laboratorier og sykehus. Som et underbruk av Christiania Glasmagasin fortsatte Høvik glassverk å produsere ulike bruksgjenstander i pressglass. I Christiania Glasmagasins produktkatalog fra 1908 oppgis at «Høviks Nye Glasverk» produserte «husholdningsglas» – i motsetning til Hadelands Glasverk som produserte «serviceglas».

Lampeproduksjon

Høvik Glassverk begynte i 1874 å produsere lampeglass og lampekupler.
Denne nye produksjonen ga grunnlaget for etablering av en lampe- og metallvarefabrikk noen år, senere med produksjon av bl. a lysarmatur, parafinlamper og primuser.  I følge I Christiania Glasmagasins produktkatalog fra 1908 bestod produksjonen ved «Høviks Lampefabrik» av «jern- og metalvarer». Lampeproduksjonen (som hadde blitt utskilt som egen virksomhet under navnet Høvik belysning) ble i 1972 flyttet til Halden, og i 1999 overtatt av Glamox. All produksjon er opphørt og lokalene brukes til andre formål.

Metallvarer

Etter hvert begynte Høvik Verk å produsere metallvarer. Blant formgiverne som designet produkter for metallvareavdelingen finner vi den opprinnelig østerrikske Gustav Gaudernack (1865-1914), som ble en av de fremste designerne i Norge etter at han innvandret hit i 1891. Gaudernack tegnet flere lampemodeller for Høvik.  Verkets produktkataloger fra 1927 og 1930 viser at Høvik Verks metallvarer spente fra bordgarnityr, serveringsbrett og brett til såkalte røkebord, til lysestaker, varepotter og kaffekjeler. Varene ble fremstilt i kobber, forniklet kobber, messing, hvitmetall og alpakka.
MS «Stena Partner»

«Stena Partner» (IMO 7528635) var et roroskip i eie av Stena Line som trafikkerte ruten Rotterdam-Harwich.
Euchilia

Utseende

Middelsstore, avlange, blanke gullbasser. De fleste har metalliske farger, men kan også være ikke-metallisk grønne. "Snuten" (clypeus) er innskåret i midten. Dekkvingene har dype lengdefurer, og er noe innsnevret bak "skuldrene".

Levevis

Larvene lever gjerne i råtnende ved eller annet dødt, organisk materiale.

Utbredelse

Slekten er utbredt på Madagaskar.
Tjensvoll kirke

Menigheten blir opprettet

Tjensvoll menighet ble opprettet 1. januar 1967, etter at Stavanger, Hetland og Madla kommune ble slått sammen til en kommune i 1965. Kirkedepartementet bestemte da at det gamle Hetland sokn burde deles inn i fem nye prestegjeld, og Tjensvoll var ett av dem. Prestegjeldet bestod da av to menigheter, Tjensvoll og Stokka, som senere har blitt helt selvstendige fra hverandre.
Fra starten hadde man ikke egen kirke, og leide derfor foredragssalen på Solborg folkehøyskole fram til kirken stod klar i 1978.

Første byggetrinn

Etter litt problemer med å finne en egnet tomt til kirken, falt menighetsrådet i 1973 ned på den tomten kirken står på i dag. Per Faltinsen fikk i oppdrag å tegne kirken, og i juni 1975 godkjente formannskapet i kommunen planene for kirken, og i 1976 ble det bestemt i bystyret at første byggetrinn skulle bygges, og det ble budsjettert til 4,2 millioner kroner. 27. januar 1977 satte biskop Sigurd Lunde i gang byggearbeidet.
4. mai 1978, på Kristi himmelfartsdag, ble kirken vigslet av biskop Lunde.

Andre byggetrinn

Andre byggetrinn var ferdig i 2003. Den nye delen er tegnet av Inger-Lise Faltinsen, datter av arkitekten som tegnet første trinn.
Kampen skole (Oslo)

Historie

Da skolen åpnet i 1888 fikk den fort over 900 elever og 29 lærere fordelt på 20 klasserom. I tillegg hadde skolen en overlærerbolig, en vaktmesterbolig, en gymnastikksal og et uværskur. Kampen skole var Oslos første skole med eget bad for elevene. Dette var viktig siden strøkets innbyggere ikke hadde råd til egne bad. Skolen fikk sin først utbygging i 1902, med en ny skolebygning og totalt 40 klasserom. Skolen var på denne tiden en 1–7 skole.
Tidlig på 1900-tallet fikk skolen et av byens første musikkorps, og i 1907 var det byens største med 84 musikanter.
I 1920–1921 fikk tilbygget fra 1902 en ny etasje, med rom til tegning, musikk, fysikk og håndarbeid. Toaletter ble installert i skolens kjeller i 1932.
Tyskerne overtok skolen under den andre verdenskrig, dermed måtte undervisning foregå i ulike bygninger rundt om på Kampen, i private hjem og blant annet på Kampen menighetshus like ved skolen.
Fra 1967 var Kampen skole en 1–6 barneskole. Skolen fikk ny oppussing i 1979–1980. Skolen ble barne- og ungdomsskole med klasser fra 1.–9. På 1990-tallet ble vinduer skiftet og fasaden pusset opp, og i 2001 startet en ombygging og modernisering inne i skolebygningene.
Med Reform 97 og 6-åringene inn i skolen ble skolen en 1–10 skole, før en økning i folketallet førte til at Kampen skole fra 1999 ble en 1–7 skole igjen.

Helga Helgesen

Helga Helgesen tok sin lærerinneeksamen på Nissen pikeskole i 1887 og kom til Kampen etter noen år på Tøyen skole. Helgesen startet forsøkskjøkken på Kampen skole i 1891, og regnes som en av av pionerene for å få innført skolekjøkken som fag. Fra Kampen holdt Helgesen kurs for lærere fra hele landet. Utenfor skolens inngang står en statue som fremstiller Helgesen foran elevene sine. Statuen er laget av billedhuggeren Knut Steen, som også står bak en minnetavle over tidligere elever som falt under krigen. Minnetavlen ble avduket av kronprins Olav i 1948.
Den internasjonale patentavtalen

TRIPS-avtalen (Agreement on Trade-Related Aspects of Intellectual Property Rights) er en internasjonal avtale, som konvensjonsfester et minimumsvern for immaterielle rettigheter. Avtalen omfatter beskyttelse av opphavsrett, patent, varemerker, design, geografiske betegnelser, kretsmønsterrett og forretningshemmeligheter.
TRIPS ble framforhandlet i Uruguay-runden (1987-1994), som et tillegg til den tidligere GATT-avtalen (WTO-avtalen), som utgjør i dag grunnlaget for WTOs virksomhet. Avttalen ble undertegnet 15. april 1994, og ble ratifisert av Norge den 7. desember 1994. TRIPS-avtalen var et resultat av intensiv lobbying fra amerikansk side, men hadde sterk støtte fra EU, Japan og andra mektige handelsnasjoner. Alle nasjoner som ønsker bli medlemmer i WTO og få tilgang til de markedsfordeler dette innebærer, må godkjenne TRIPS.

Kritikk

TRIPS prioriterer opphavsretten framfor andre menneskerettigheter og har blitt møtt hard kritikk fra framfor alt ikke-statlige organisasjoner som Attac og nasjoner i den Den tredje verden. En av de mest omdiskuterte konfliktene som har oppstått i skyggen av TRIPS er spørsmålet om tilgangen på aids-medisiner i Afrika.
Tekirdag kullkraftverk

Tekirdag kullkraftverk er et kullkraftverk i Tyrkia. Det har en installert produksjonskapasitet på 960 MW over én enhet. Anlegget ble bygget ut i årene 1990–1995. Brenselkilden er kull og steinkull.
Djoserpyramiden

Djoser

Djoser var den første eller andre farao av 3. dynasti (ca. 2667 til 2648 f.Kr.) fra det gamle rike i Egypt (ca. 2686 til 2125 f.Kr.). Det er antatt at han styrte i 19 år, eller om 19 år var skatteår annethvert år, i 38 år. Han studerte uansett lenge nok til at hans ambisiøse og grandiose plan for sin pyramide ble igangsatt i løpet av hans levetid. Djoser er således best kjent for innovative grav som dominerer landskapet i Sakkara.
Horus’ øye

Horus' øye er et gammelegyptisk beskyttelsessymbol, samt et symbol på kongemakt og god helse. Øyet er personifisert i gudinnen Wadjet, (også skrevet Wedjat, eller Udjat, Uadjet, Wedjoyet, Edjo eller Uto). Horus' øye er beslektet med Ras øye, tilhørende en annen gud, Ra, men som representerer mange av de samme konseptene. 
Navnet Wadjet kommer av wadj, som betyr «grønn»; følgelig har ordet betydningen «den grønne». For antikkens grekere og romere var øyet kjent som uraeus, av egyptisk iaret, «den oppstandne», avledet av bildet av en kobra som reiser seg i selvbeskyttelse. Wadjet var blant de tidligste av de egyptiske gudeskikkelsene som senere ble assosiert med andre gudinner som Bastet, Sekhmet, Mut og Hathor. Hun var vernegud for Nedre Egypt, og den store Nildelta-helligdommen per-nu falt under hennes beskyttelse. Hathor avbildes også med dette øyet. 
Begravelsesamuletter var ofte utformet i form av Horus' øye. Horus' øye er det «sentrale innslaget» i syv gull-, fajanse-, karneol- og lasursteins-armbånd funnet på mumien til Shoshenq II. Wedjaten «hadde til hensikt å beskytte faraoen [her] i etterlivet» og beskytte mot ondskap. Sjømenn fra oldtidens Egypt og Midtøsten malte ofte dette symbolet på skipsbaugen for å sikre trygg sjøfart.

Horus

Horus var den gammelegyptiske himmelguden som vanligvis ble avbildet som en falk, mest sannsynlig en lanner- eller vandrefalk. Hans høyre øye, «soløyet», var assosiert med solguden Ra. Øyesymbolet representerer merkene rundt et falkeøye, inkludert «tåremerkene» som kan finnes under øyet. Speilbildet, det vil si venstreøyet, kjent som «måneøyet», representerer månen og guden Djehuti (Thoth).
I en av mytene river Set ut Horus' venstre øye i kampene om tronen i kjølvannet av Osiris' død. Mesteparten av øyet ble gjenopprettet av enten Hathor eller Thoth (med siste del av øyet muligens erstattet på magisk vis). Da Horus' øye ble gjenvunnet ofret Horus det til faren Osiris, i håpet om å vekke ham til live igjen. Dermed ble ofte Horus' øye brukt til å symbolisere offer, helbredelse, gjenopprettelse, og beskyttelse.

Som hieroglyf og tegn

Det finnes syv forskjellige hieroglyfer som representerer øyet, hvorav «ir.t» er vanligst på egyptisk, som også har betydningen «å lage eller gjøre», eller «en som gjør». I egyptisk mytologi var ikke øyet et passivt synsorgan, men mer et middel for handling, beskyttelse eller vrede.
Horus' øye var representert som en hieroglyf, designert som «D10» i Gardiners tegnliste. Den representeres i Unicode-tegnbolken for egyptiske hieroglyfer som U+13080 (𓂀).
George Marshall

Marshallplanen

Marshall utviklet Marshallplanen som skulle få Europa på fote igjen etter krigens ødeleggelser, men nok også for å hindre at kommunismen skulle spre seg til andre land grunnet nød og mangel på mat. For dette arbeidet ble han tildelt Nobels fredspris i 1953.
Vester Skerninge

Vester Skerninge er en by på det sydlige Fyn i Danmark med 1070 innbyggere (2013).
Byen nevnes første gang i 1418 i formen Vester Schærningger. Den er beliggende i Vester Skerninge Sogn to kilometer øst for Ulbølle, tre kilometer vest for Ollerup og 12 kilometer vest for Svendborg. Byen tilhører Svendborg Kommune (til 2007 Egebjerg kommune) og er beliggende i Region Syddanmark.
I byen ses middelalderkirken Vester Skerninge kirke.
Storvannkalver

Utseende

Storvannkalver har en oval fasong slik som hos alle vannkalver. Hode, bryst og bakkropp danner én kurve, noe som reduserer vannmotstanden når de svømmer. Hodet er bredt og noe skovlformet, med en mer eller mindre skarp fremkant. Brystet (pronotum) er bredere enn langt. Kroppen er nokså flattrykt, mye bredere enn høy.  Fasettøynene er relativt små og ikke utstående. Antennene er trådformede. 
Storvannkalver er vanligvis mellom 6 og 15 millimeter lang som voksen. Larven er i sine siste larvestadier omtrent dobbelt så stor.
Fargen er vanligvis svart eller mørk svart-brun. 
Hunnen har alminnelige framføtter, mens hannen har brede framføtter.  De er utvidet med noen sugeskåler den bruker under parring, for å holde seg fast på hunnens rygg. Bakbeina er typiske for vannkalver. Leggene (tibiae) og fotleddene (tarsene) er avflatet og utstyrt med tette frynser av lange hår som virker som årer.

Levevis

Både de voksne billene og  larvene, er  rovdyr.  Larvestadiene er i ferskvann. De voksne vannkalvene flyr godt og kan derfor påtreffes et stykke fra vannet. Vannkalvene svømmer raskt med symmetriske bevegelser, det vil si at begge beina i et par går framover og bakover samtidig.
Storvannkalver  har ikke gjeller og er avhengige av å hente oksygen fra luften. Man kan se både voksne og larver hengende fra vannoverflaten, der bare bakkroppsspissen bryter overflatehinna. De voksne billene lagrer luft under dekkvingene.
Storvannkalver tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie,  en hvileperiode, der vannkalvens indre og ytre organer endres.  Vannkalver lever i ferskvann både som larver og som voksne. Det eneste stadiet som er på land er puppestadiet. Når larven er fullt utvokst, kryper den på land, graver ut et kammer i løs jorden eller lignende, hvor puppestadiet tilbringes.
Exherbo

Exherbo er en Linuxdistribusjon fra Danmark som er basert på Gentoo. Distribusjonen er primært konstruert for utviklere og avanserte brukere som tar en aktiv rolle i utviklingen av distribusjonen.
Distribusjonen benytter vindusbehandleren Fluxbox, Awesome og Openbox og skrivebordsmiljøene GNOME, KDE, Enlightenment og Xfce. Distribusjonen har 32-bit ARM7, 32-bit x86 og 64-bit x86-64 som plattform.
Den nåværende versjonen ble lansert 6. oktober 2016.
Wat Buddhapadipa

Wat Buddhapadipa eller Buddhapadipatempelet, er et Thai-buddhistisk tempel i bydelen Wimbledon i London. Tempelet tilhører retningen theravāda. Det var det første buddhistiske tempel som ble bygd i Storbritannia, og det eneste thai-buddhistiske tempel som er bygd i Europa. Tempelet huser munker og nonner, men besøkende av andre trosretninger er velkommen til å besøke tempelet så lenge som de behandler stedet og tempelet med respekt.
Tempelet ble oppført av London Buddhist Temple Foundation i 1965, under beskyttelse av kong Rama IX av Thailand, og har siden vært under beskyttelse av det thailandske kongehuset. Tempelet var opprinnelig lokalisert i Christ Church Road i Richmond upon Thames i det sørlige London. Det ble flyttet til sin nåværende beliggenhet i Calonne Road, Wimbledon Parkside, i 1976.
Den 30. oktober 1982 ble det reist en Ubosot, en bygning for tempelseremonier etter thailandsk stil. Dette gjorde formelt Wat Buddhapadipa til et tempel som følger thailandsk tradisjon, og det eneste i Europa.
Aksjon Håp

Aksjon Håp er en landsomfattende bøsseinnsamling som arrangeres av tyve norske misjonsorganisasjoner. Det er misjonsorganisasjonene som er den operative part ute i samarbeidslandene. Pengene fra Aksjon Håp blir brukt til det diakonale og humanitære arbeidet misjonsorganisasjonene driver.

Historie

Aksjon Håp ble første gang gjennomført i 1982, da som NRKs TV-innsamling. Resultatet ble svært godt; hele 89 millioner kroner. Regnet om til 2003-kroner tilsvarer dette 198 millioner kroner. Den gang var Den Norske Santalmisjon, Norsk Luthersk Misjonssamband, Det norske Misjonsselskap og Det norske Misjonsforbund med på aksjonen.
Aksjon Håp ble også gjennomført i år 2000, denne gang uten samarbeid med NRK. Aksjonen ble også da meget vellykket, med et innsamlingsresultat på 50,3 millioner kroner. Mobiliseringen og engasjementet var stort, om lag 40 000 mennesker stilte opp som bøssebærere.
Aksjon Håp ble også gjennomført i 2006, nærmere bestemt den 10. desember.
Initiativtager til Aksjon Håp er NORME (Norsk Råd for Misjon og Evangelisering). Styreleder er Nils-Tore Andersen og aksjonsleder er Marius Hammer.

Formål

Inntektene fra Aksjon Håp vil bli brukt til å avhjelpe nød, og skape langsiktig bærekraft.

Utfordringer

Aksjonen utfordrer folk til å registrere seg som bøssebærer, til å bli med i de ulike kommune- og bydelskomiteene rundt om kring i landet eller til å lage et støttearrangement for Aksjon Håp – for eksempel en Gospelnight eller lignende.
Wilhelm Pieck

Bakgrunn

Pieck vokste opp i Guben som sønn av en kortevarerhandler. Etter at han gikk ut av folkeskolen i 1890, gikk han i lære som møbelsnekker. Han fikk etter hvert kontakt med arbeiderbevegelsen. Han ble fagorganisert i 1894 og meldte seg året etter inn i Sozialdemokratische Partei Deutschlands. Fra 1896 arbeidet han som møbelsnekker i Bremen og ble i 1905 valgt inn i Bremens parlament hvor han satt fram til 1910. Han engasjerte seg i opplæringsvirksomheten innen partiet, og fra 1910 arbeidet han i den sentrale opplæringsenheten i Berlin. Gjennom dette virket ble han blant andre kjent med, og influert av Rosa Luxemburg.

Første verdenskrig og mellomkrigstiden

Pieck tilhørte venstresiden i partiet som arbeidet mot krigføringen i første verdenskrig. Han ble imidlertid selv sendt i krigen i 1915. Her agiterte han heftig mot krigen og satt i militær forvaring. Før saken kom opp for krigsrett, flyktet han og gikk i skjul i Berlin. Som medlem av Spartakusforbundet, flyktet han først til Amsterdam i 1917, men vendte tilbake til Berlin i 1918 og sluttet seg da til kommunistpartiet. Han deltok i spartakistopprøret i 1919 og ble arrestert, men senere løslatt.
Da nasjonalsosialistene overtok makten i 1933, flyktet han først til Paris, og deretter til Moskva i 1935. Her arbeidet han i ulike oppgaver innen Komintern. Han var blant stifterne av den sovjetisk kontrollerte gruppen Fritt Tyskland. I 1945 vendte han tilbake til Tyskland sammen med Den røde armé.

Øst-Tyskland

Som leder for KPDs politbyrå, presset Pieck på for at KPD og Sozialdemokratische Partei Deutschlands (SPD) i den sovjetiske okkupasjonssonen skulle bli slått sammen til Sozialistische Einheitspartei Deutschlands. Han hadde også stor innflytelse over utarbeidelsen av SEDs partiprogram. 22. april 1946 ble Pieck sammen med Otto Grotewohl fra SPD leder for SED. 11. oktober 1949 ble Pieck valgt til DDRs president av det provisoriske parlamentet og Länderkammer. Han ble gjenvalgt i 1953 og 1957. Av helsemessige årsaker viste han seg ikke så ofte offentlig.
Valens

Bakgrunn

Valens' far var generalen Gratianus den eldre, en general fra Pannonia.

Keiser

Valens ble i 364 utropt til medkeiser av sin bror, keiser Valentinian I, som et resultat av krav fra de generaler som hadde valgt Valentinian. Valens overtok ansvaret for den østlige halvdelen av romerriket.
I 365 utropte tronraneren Prokopius, en fjern slektning av Julianus, seg til keiser i Konstantinopel og vant popularitet. Våren 366 seiret Valens' styrker over Prokopius' styrker. Da de senere møttes personlig, deserterte Prokopius' styrker og Prokopius ble halshugget. 
Etter Prokopius' død bestemte Valens seg for å straffe dem som hadde støttet Prokopius. Da Valens i 367 gikk over Donau, flyktet visigoterne uten kamp. Ved et nytt angrep i 369 beseiret Valens Atanarik, en visigotisk høvding. Året derpå sluttet Valens og Atanarik fred.
I 368 lot keiser Valens oppføre en akvadukt til Konstantinopel, Valensakvadukten.
Valens kjempet de følgende år mot sassanidene om kontrollen over Armenia. I 375 døde broren og medregenten Valentinian I og hans sønner Gratian og Valentinian II (fire år gammel) etterfulgte ham som keisere over den vestre delen av Romerriket.
År 376 bad den visigotiske høvdingen Fritigern om å få bosette seg sør for nedre Donau på grunn av hunnernes ekspansjon. Fritigern og hans menn fikk mark og statlig støtte mot at de gjorde krigstjeneste. Det hele utartet til en masseflukt over Donau, og de romerske embetsmenn mistet kontrollen med situasjonen blant annet på grunn av korrupsjon og ønske om å utnytte goternes vanskelige situasjon. Valens gikk i felt mot visigoterne ledet av Fritigern, og 9. august 378 stod slaget ved Adrianopel, der Valens ikke ventet på brorsønnen Gratian som var på vei til unnsetning. Romerriket led et knusende tap og Valens falt.
Kokura

Kokura (小倉) var en gammel festningsby som sammen med drabantbyen Moji voktet Kanmonsundet mellom de japanske øyene Honshu og Kyushu.
I 1963 ble Kokura slått sammen med Moji, Tobata, Wakamatsu og Yahata til den større byen Kitakyushu. Kokura er stoppeplass på Sanyo-lyntoglinjen og har ferjeforbindelse med Matsuyama på Shikoku og Busan i Korea.
Kokura var det egentlige målet for den andre atombomben amerikanske styrker slapp over Japan. Angrepet mot byen den 9. august ble avverget av tett skydekke, og bombeflyet Bockscar forlot byen etter å ha fløyet over byen tre ganger. Denne hendelsen ga opphav til det japanske begrepet kokuraflaks om noen som slapp unna en grusom hendelse uten å være klar over det.
Hansa (kino)

Hansa var en kino på Mälartorget 13, Gamla stan i Stockholm. Kinoen ble åpnet i mai 1936, og ble stengt i juni 1954.

Historie

Hansa var en av de to mindre kinoer som fantes i den Gamla stan, men ikke på samme tid. Mellom 1908 og 1927 var stumfilmkinoen Kornhamns Kino på Kornhamnstorg 49.
I nesten ti år var Gamla stan uten en kino, men 18. mai 1936 åpnet Hansa i Midas-kvartalet, adresse, Mälartorget 13 dørene. Kinoen lå i første etasje og hadde 110 sitteplasser. Over inngangsdøren lyste ordet "BIO" i neonbokstäver og på glassrutene i den doble inngangsdøren var navnet "Hansa" skrevet.
Før åpningen annonserte Hansa i aviser og ukeblader som et "nytt moderne lydfilmsteater med førsteklasses lyd installasjon". Hansa, derimot, forble bare en liten kino i nabolaget som varte frem til andre verdenskrig og inn i 1950-årene. I juni 1954 var siste fremvisning. Bygget ble teaterlokale med 119 sitteplasser og overtatt av Theatret i Gamlebyen, som tidligere hadde holdt til på Yxsmedsgränd 1. Etter det har det ikke vært noen kino i Gamla stan.
Cerhomalus

Utseende

Middelsstore, brede og hvelvede, blanke, svarte skarabider.

Levevis

Slekten har trolig et underjordisk levesett i likhet med de fleste andre Orphninae.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Afrika.
Straffeloven (Danmark)

Straffeloven eller den borgerlige straffelov er en dansk lov som inneholder en alminnelig og en særlig del.
Den alminnelige del inneholder de alminnelige betingelser for straff (for eksempel regler om gjerningsmannens alder (§ 15), hans statsborgerskap og gjerningssted (§ 7), nødverge (§ 13), medvirkning til en forbrytelse (§ 23), forsøk på utførelse av en forbrytelse (§ 21) med videre). Den særlige del inneholder de tradisjonelle forbrytelsene, blant annet forbrytelser mot staten, den offentlige orden, liv og legeme, den personlige frihet, kjønnssedeligheten, vinningskriminalitet, narkotikakriminalitet med mer. Det er dog ikke alle straffbelagte lovovertredelser som finnes i straffeloven. Det følger direkte av straffelovens § 1: «Straf kan kun pålægges for et forhold, hvis strafbarhed er hjemlet ved lov, eller som ganske må ligestilles med et sådant.»
Et utall av andre lover inneholder også straffbelagte regler. Man kaller normalt overtredelser av sådanne regler for «særlovsovertredelser», fordi det er tale om overtredelse av en annen lov enn straffeloven.
Mullan Road

Mullan Road var den første vei for vogntog av «prærieskonnerter» som førte over Rocky Mountains til det indre nordvesten av USA. Den ble anlagt av styrker fra den amerikanske hær under ledelse av løytnant John Mullan, fra våren 1859 til sommeren 1860. Den førte fra Fort Benton, som den gang var i Dakota Territory, så Idaho Territory fra juli 1863, og Montana Territory fra mai 1864, og endepunktet for elveskipsfarten på Missouri River. Veien førte over fjellene og til Fort Walla Walla i Washington Territory, nær Columbia River. 
Den samme ruten følges i dag Interstate 15 og Interstate 90 gjennnom statene Montana, Idaho og Washington.
Deler av den gamle Mullan Road kan fremdeles befares; ett slikt stykke er nær Washtucna i Washington.