Thomasine Gyllembourg

Ekteskapet

Allerede i 1791 fødte Thomasine sønnen Johan Ludvig, men det var ingen fortrolighet mellom ektefellene, selv om de respekterte hverandre.
En annen faktor som kom til å prege samlivet, var det tilspissede forholdet mellom Heiberg og statsmakten. Forfatterskapet førte stadig til at han fikk bøter (jfr. Trykkefrihedsforordningen af 1799) han ikke hadde penger til å betale. Bøtene betalte svigerfaren.
I Peter Andreas og Thomasine Heibergs hjem var det alltid åpent hus for frihetselskende menn som hyllet den franske revolusjon. En av dem var den svenske baronen Carl Frederik Gyllembourg som var 25 år gammel på det tidspunkt han kom inn i familiens liv. Gyllembourg hadde kommet til Danmark etter å ha blitt dømt for medvirkning til drapet på den svenske kongen Gustav III, mistet alle privilegier og landsforvist. Han ble en god venn av P.A. Heiberg og var daglig på besøk i huset. Da Thomasine fortalte sin mann om sine følelser for C.F. Gyllembourg skal Heiberg ha svart: «Gør i den Henseende, som jeg ikke var til».

P.A. Heiberg landsforvises

P.A. Heiberg var en svært populær forfatter i Danmark og kritiserte den eneveldige styreformen. Han ble stadig mere bisk i sine kommentarer og skuespill. Til tross for styrets generelt liberale holdning til ytringsfriheten ble Heiberg trukket for retten. Hans fall var forårsaket av utenrikspolitikken med bl.annet press fra den russiske regjering. Han fikk sin dom og ble landsforvist. Heiberg måtte rømme landet i all hast første juledag i 1799.  Først reiste han til Hamburg, d.v.s. rett syd for grensen, men dro senere til Paris, hvor han bodde resten av livet.
Thomasine og sønnen Johan Ludvig flyttet hjem til Thomasines far, hvor Gyllembourg ble en daglig gjest.

Skilsmissen

Vennskapet mellom Thomasine og Gyllembourg utviklet seg fort til et kjærlighetsforhold. Thomasine ønsket å gifte seg med han så fort som mulig. Hun skrev til sin mann og ba om skilsmisse. Da P.A. Heiberg fikk brevet, brøt han sammen og hele hans verden falt i grus. Svaret til Thomasine var nei og han beordret at deres sønn skulle fjernes fra Thomasine. En av datidens mest omtalte skilsmissesaker var i gang.
Heiberg søkte kongen om benådning og tillatelse til å vende tilbake til Danmark for å ta seg av sønnen. Svaret var nei, nettopp p.g.a. den iverksatte skilsmissen. Avslaget klippet forholdet over og Heiberg gikk med på skilsmisse. Heiberg så aldri Danmark igjen. I desember 1801 ble skilsmissen innvilget og Thomasine ble kort etter Thomasine Christine Gyllembourg. Heiberg oppga håpet om å vende tilbake og slo seg ned i Paris.
Ettersom det var Heibergs uttrykkelige vilje at sønnen Johan Ludvig ikke skulle være hos moren, ble gutten kort etter at morens nye ekteskap ble inngått tatt fra henne. Gutten var en kort stund hos  Lise Jürgensen, Thomasines søster. 
I mai 1802 flyttet han hjem til P.A. Heibergs gode venner på Bakkehuset, Knud Lyne og Kamma Rahbek.

Familien Gyllembourg

Heiberg var borte og livet ble vanskelig for familien Gyllembourg. De hadde ingen penger og flyttet tilbake til Thomasines far, som ignorerte svigersønnen. Mange venner var rystet over Thomasines krav om skilsmisse, som de anså for å være grusomt med tanke på Heibergs vilkår i eksil.
Thomasine og hennes nye mann forsøkte å leve på gården Ruhedal ved Gyrstinge på Sjælland. Hun prøvde å bli en god bondekone og han prøvde å dyrke jorden. Thomasine henfalt etter hvert til depresjoner og lengtet ubeskrivelig etter sønnen sin.
Ruhedal brant ned og de vendte tilbake til byen hvor de flyttet inn igjen hos familien og forsøkte å finne en levevei.
Familien Gyllembourgs hjem ble snart et samlingssted for mange av datidens store menn og  svensk og dansk adel. I København vendte Johan Ludvig tilbake til sin mor, selv om Heiberg raste i Frankrike.
Det lyktes ikke Gyllembourg å skaffe seg arbeide som kunne hjelpe familien. Han døde allerede i 1815 og Thomasine måtte nå leve som «enslig mor» og lærer for å overleve. Dette var på mange måter en vanskelig tid, som har satt klare spor i hennes senere forfatterskap. Johan Ludvig ble student og begynte sin forfattervirksomhet. Han besøkte sin far i Paris og klarte å få til et forlik mellom sine foreldre. De gjenopptok brevkorrespondansen, men møtte hverandre aldri igjen.

Litterær debut som 53-åring

I 1827 begynte Johan Ludvig å utgi det litterære bladet  Københavns flyvende Post. Da han en dag sto og manglet materiale til bladet, sa moren: «Gid jeg kunne hjælpe dig». Svaret fra Ludvig kom straks: «Det kunne du godt, hvis du ville.» Den kvelden skrev Thomasine «Brev fra en Løjtnant til Redaktionen af den flyvende Post». 
Thomasine Gyllembourg var 53 år da hun begynte sitt forfatterskap. Hun skrev i 20 år og fikk utgitt 24 fortellinger på i alt ca. 3 000 sider. I motsetning til tidens andre forfattere skrev hun om emner fra samfunnets dagligliv.
Thomasine Gyllembourg holdt strengt på sin anonymitet selv om det snart ble kjent hvem som hadde skrevet romanene, som hun kalte «Hverdags-historier.» Thomasine Gyllembourgs fortellinger gir et bilde av livet på 1800-tallet. Tross sin beskjedenhet var hun fortsatt en opprørsk kvinne - og ble en av Danmarks første kvinnelige forfattere, den første kommersielle suksess, den første danske bestseller-forfatter.
Med sine romaner hadde Madame de Staël skapt begrepet bestseller og Thomasine Gyllembourg fulgte godt med. Søren Kierkegaard var begeistret for hennes prosa. Den skilte seg klart fra Knud Lyne Rahbeks, ved sin evne til å skildre hva som helst og hvem som helst med innlevelse. Der Rahbek ikke kunne få sine personer edle nok, var hun fascinert av individenes særegenheter. 
Til Gyllembourgs prosa regnes de brevene som hun skrev til P. A. Heiberg etter seperasjonen og hans forvisning. Hun diskuterer ekteskap, kjærlighet, skilsmisse og det å være mor – og gir leseren et sjeldent innblikk i det som  foregikk i tidens salonger. Brevene er modne og moderne. 
Takket være hennes svigerdatter  Johanne Luise Heiberg er de kjent i dag. Sistnevnte ga ut samlingen i 1880-årene.