Curach

Konstruksjon og bruk

Konstruksjon og utforming er spesiell for vestkysten av Irland og Skottland der den varierer i størrelse og form. Historia viser at curach ble brukt til fiske og transport langs kysten og på elvene. Det blir fremdeles bygd slike båter og det blir arrangert konkurranser i kapproing med curach.

Byggingen

Curachen har et lettvektet rammeverk som begynte ved båtripen. Under byggingen av en curach begynte arbeidet alltid med båtripen som kan være enkelt eller dobbelt, ettersom utformningen av båten alltid har utgangspunktet i båtripen når man bygge opp båten i opp-ned stilling med båtripen nederst. De fleste curachtyper i dag har dobbelte båtriper. 
Etter båtripen var gjort ferdig, ble det satt inn vidjer i eldre tid som kan bøyes i U-form som spanter. Båtbyggeren kunne bestemme høyden på disse spantene som kan manipuleres for å ha flat, rund eller skarp bunn på den ferdige båten. I moderne tid er vidjer erstattet med bøye tre i lekter tatt fra trær, spesielt fra hasseltrær med bedre holdningstid. Deretter ble tykke strenger i lengderetningen lagt ovenpå spantene, i nyere tid erstattet med tynne lekter. Det er forskjellige metoder om hvordan å binde sammen spantene og strengene eller lektere, noen ganger var nagler av kobber tatt i bruk. I eldre tid var rammeverket surret sammen.
Fram til begynnelsen på det nittende århundret var skinn som oksehud benyttet i mange århundrer. For å ha det beste mulige resultatet måtte skinnet bearbeides for å ha bedre holdningstid i vannet, det er flere kjente metoder, inkludert å sette skinnet under salt og kalk. Om vinteren ble curachen satt i opplag på landet og skinnet var tatt bort. Det var viktig å passe på at skinnet skulle ikke få tørket slik at den kan bli for stramt når det hadde trekket seg sammen. Rammeverket og sammenføyningene kan ble skadet som oppdaget på kopien «Tarbh na Mara» basert på en curach fra 1820-tallet i året 2005.
Seilduk erstattet skinnet ettersom det er langt lettere å bearbeide dette materialet som generelt er bedre til sjøs. Men skinnet hadde vist seg mer hardføre enn seilduket i møte med røft bunn i vatn og elver som skarpe steiner. Innlandsfarkoster hadde skinn som deres meste foretrukket valg fram til det tjuende århundret. De fleste curacher har et dobbelt lag av skinn eller seilduk på seg, i nyere tid hadde man tatt i bruk tjære for å gjøre båten vanntett.
Det er nå erstattet med andre miljøvennlige tetningsprodukter utviklet fra GRP fordi man hadde erstattet seil og åre med utenbordsmotorer, og dermed måtte kanvasen tåler de høyere hastigheter i vannet.

Rigging

Gullmodellen fra ca. 200 f.Kr hadde en tømmermast med en rå muligens for et råseil, men det er kjent fra den keltiske båttradisjonen langs den europeiske atlanterhavskysten og på sentraleuropeiske elvene at det var seil tilgjort av dyreskinn. Om det var et råseil av skinn som var tatt i bruk på de mange seilførende curacher fram til vikingenes ankomsten inn i middelalderen, er ikke godt nok kjent. Men det var curach med to master. 
Så sent som i begynnelsen på det tjuende århundret var det fremdeles seil på curachbåter. Det var en kort mast med et luggerseil som kunne komme ned i vannet. Det var viktig å bruke styreårer eller vanlige årer når man var under seil ettersom man verken hadde kjøl, lebord eller senterbord, for å hindre avdrift. Med innføringen av utenbordsmotor fra 1940 ble alle havgående curacher omgjort til motorbåter.