google/wiki40b huggingface dataset:
Klubbekrigen

Klubbekrigen var et bondeopprør i finske Österbotten (Finland lå da under Sverige) i 1596–1597. Navnet kommer av at klubber ble brukt som våpen av bøndene. Opprøret, som hadde hjelp av hertug Karl, var rettet mot stattholderen på Åbo slott, Claes Fleming. Lederen for opprøret var Jacob Ilkka.

Bakgrunn

Opprøret startet på grunn av de dårlige forholdene som rådde i Österbotten. Bøndene hadde lenge lidd fordi de måtte forsørge de troppene som bodde på gårdene i området under krigen mot Russland. Selv ikke etter freden i Teusina i 1595 dro troppene vekk. Ansvarlig for dette var riksmarskalken og stattholderen på Åbo slott, Claes Fleming, som kom fra en finsk adelsslekt. Bøndene klagde til hertug Karl, som da var riksrådets leder i kong Sigismunds fravær. Han rådet dem til å forsvare seg selv mot Flemings folk og antydet at det skulle komme hjelp fra hans side. Dette skyldes at hertug Karl var i konflikt med kong Sigismund, og Claes Fleming var lojal mot kongen.

Krigen

Allerede 25. november 1596 var det tumulter ved Storkyro kirke (kirke for hele den finske befolkningen i Österbotten). Bøndene besluttet å dele seg i grupper og så trenge inn i sørlige Finland. Hovudstyrken, under kommando av Jacob Ilkka trengte inn i Satakunta i Västra Finlands län, men ble 31. desember 1596 slått ved Nokia gård. Ilkka selv ble fanget og henrettet. De bøndene som nådde fram til Tavastland ble slått tilbake av Ivar Tavast ved Padasjoki kirke. Skarene som hadde rykket inn i Savolax og som hadde fått med seg store deler av innbyggerne der, samlet seg 23. januar 1597 ved St. Michels prestgård med hövdingen på Nyslott, Götrik Fincke sine tropper og ble fullstendig slaktet. Mens bøndene fra sørlige Österbotten led nederlag etter nederlag, hadde de lenger nord forholdt seg rolige. Men nå spredte opprøret seg også til disse, etter at de var blitt oppildnet av måten deres sørlige kolleger var blitt behandlet på. Nyvervede bondegrupper trengte fram til sørlige Österbotten. Fleming, med sine ryttere skyndte seg og kom dem i møte. Det siste, agjørende slaget stod 24. februar 1597, der bøndene på nytt led nederlag.

Etterspill

Motsetningene mellom den seirende finske krigeradelen og den finske bondebefolkningen ble påvirket av at de finske slottene ikke sluttet seg til hertug Karl etter hendelsene etter slaget ved Stångebro, men forble Sigismund-tilhengere. Da hertug Karl erobret Finland ble mange finske adelsmenn henrettet ved Åbo og Viborg, samtidig som finske bønder mange steder hevnet seg etter klubbekrigen.
Damallsvenskan 1998

Damallsvenskan 1998 er den ellevte sesongen av Damallsvenskan. Serien ble spilt mellom 16. april og 4. oktober  1998. Grunnen til den tidlige slutten kan delvis forklares med at 1998 var et mesterskapsfritt år. Älvsjö AIK vant serien for fjerde gang, seks poeng foran Malmö FF. Bälinge IF kom på tredjeplass. I denne sesongen ble sluttspillet gjeninnført etter å ha vært borte siden 1992-sesongen. Også sluttspillet ble vunnet av Älvsjö.
Før sesongen rykket BK Kenty, Wä IF og Umeå IK opp. BK Kenty, Öxabäck/Mark IF og Gideonsbergs IF rykket ned etter sesongslutt.
Pierre Montet

Biografi

Montet startet først sine studier under Victor Loret ved Universitetet i Lyon. Han gjorde utgravninger i Byblos (det moderne Jbeil) i Libanon mellom 1921 og 1924  : Utgravningene bestod av gravsteder fra herskerne fra tiden til mellomriket. Mellom 1929 og 1939 gravde han ut i Tanis, Egypt og fant de kongelige nekropolis fra det 21. og 22. dynasti — med funn som nesten var på høyde med Tutankhamuns gravsted i Kongenes dal. 
I utgravingssesongen 1939-1940 i Egypt, oppdaget han de komplette og intakte gravstedene til 3 egyptiske faraoer i Tanis: Psusennes I, Amenemope, og Shoshenq II sammen med det delvis plyndrede gravstedet til Takelot I i Nedre Egypt i Tanis. Det siste gravstedet innholdt et gullarmbånd til Osorkon I, Takelots far, og en hjerteskarabé. Han fant også det utplyndrede gravstedet til Osorkon II og det delvis plyndrede gravstedet til denne kongens sønn, prins Hornakht. Begynnelsen på andre verdenskrig i Vest-Europa i mai 1940 stoppet alt utgravningsarbeid i Tanis. Men etter krigen gjenopptok Montet sitt virke i Tanis og avdekket da det intakte gravstedet til general Wendebauendjed, (bokstavelig talt øverstkommanderende for hæren) som tjenestegjorde under Psusennes I, i 1946.   
I sin akademiske karriere, var han professor i egyptologi ved Universitet i Strasbourg fra 1919 til 1948 og så ved Collège de France i Paris mellom 1948 og 1956.

Feil

Montet trodde at hans utgravninger i Tanis hadde avdekket Pi-Rameses, men etter hans død oppdaget den østerrikske egyptologen Manfred Bietak at selv om Montet hadde oppdaget Pi-Rameses steinarbeid i Tanis, så var den virkelige plasseringen av oldtidsbyen omtrent 30 km lenger sør.
Problema

Utseende

Middelsstore (vingespenn ca. 35 millimeter), oransje og brune smygere. Oversiden er, i likhet med svært mange andre Hesperiini, brun med store oransje felter. Undersiden er noe lysere, bakvingen gjerne ensfarget brungul.

Levevis

Larvene lever på ulike gress.

Utbredelse

Slekten er utbredt i USA, i den østlige halvdelen fra New Jersey sør til Florida, vest til Iowa, Missouri og Kansas.
Tobo

Tobo er et tettsted i Tierp kommune i Uppsala län i landskapet Uppland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 607 innbyggere.
Tobo har et fotballlag sammen med Örbyhus som heter Töff. Tobo er et gammel industrisamfunn. I dag finner vi blant annet en pizzeria og en kiosk på stedet. Nøkkelharpisten Eric Sahlström er fra Tobo, og her ligger Eric Sahlström Institutet som holder kurs i nøkkelharpe.
Tobo ligger langs Ostkustbanan, men mistet ganske tidlig togtrafikken da banen ble flyttet slik at den gikk utenfor Tobo. Siden 1994 har Tobo igjen hatt togtrafikk, etter at Upptåget stopper ved den nye stasjonen like utenfor selve tettstedet.
Arouquesa

Arouquesa er en portugisisk kurase.

Historie og utbredelse

Arouquesa stammer fra Portugal med utspring i fjellregionene Visen og Aveiro.

Kjennetegn

Rasen er en primært en kjøttrase. Den har også gode egenskaper som trekkdyr. Rasen er nokså liten med gjennomsnittlig vekt på 360-430 kg og 750-900 kg for henholdsvis kyr og okser. Rasen er hornet og rødfarget.
Kunstmusikk

Kunstmusikk er musikk komponert av navngitte musikere, opprinnelig tiltenkt konsertfremførelse.
Begrepet brukes i dagligtale om musikk til opera, ballett, klassisk musikk og samtidsmusikk. Personer som skal produsere og fremføre denne typen musikk trenger ofte et høyere kompetansenivå enn tilsvarende for popmusikk. Offentlige musikkskoler er som oftest mer basert på utdanning innen kunstmusikk enn andre sjangre.
Ingelsfjorden

Ingelsfjorden er en fjordarm av Hadselfjorden på vestsiden av Hinnøya. Fjorden strekker seg åtte kilometer østover til Ingelsfjordeidet. Fjorden har innløp gjennom flere sund. Vedøya ligger lengst nord i innløpet og sør for denne ligger Brottøya. Austvågøya ligger helt sørvest. Raftsundet ligger mellom Austvågøya og Hinnøya, Hanøysundet går mellom Austvågøya og Brottøya, Vitjet mellom Brottøya og Vedøya og til slutt Vedøysundet lengst nord.
Det er få bosetninger langs fjorden, men på nordsiden finner en Ingelsfjord og på sørsiden Storå. Ingen av disse har veiforbindelse. Rett sør for grenden Ingelsfjord ligger Kalvøya og herfra og inn til Austneset blir fjorden kalt Ytterfjorden. Det siste stykket inn til enden av fjorden blir kalt Innerfjorden.
Korsun eparki

Historie

Eparkiet Korsun gikk frem av den russisk-ortodokse menigheten i Paris, som fra 1931 hadde hørt til Konstantinopel-patriarkatets eksarkat for ortodokse menigheter av russisk tradisjon i Vest-Europa, men som i 1945 vendte tilbake til Moskva-patriarkatets overhøyhet. Ved grunnleggelsen av eparkiet i 1960 ble den daværende russisk-ortodokse eksarken av Vest-Europa, Nikolaj Erjomin, innsatt som første epark av Korsun.
Tida bare kommer (de beste)

Tida bare kommer er en samleplate med Henning Kvitnes, utgitt i 1996.
Simiskina

Utseende

Små (vingespenn 24-35 millimeter) sommerfugler uten stjerter eller utskudd på vingene. Hannene er svarte med metallisk grønne eller blå flekker. Hunnene er brune eller brunoransje, noen ganger med hvite flekker. Undersiden er brunlig med en litt utydelig tverrstripe.

Utbredelse

Denne gruppen er utbredt fra India i vest til Borneo i øst.
Acaiatuca denudata

Utseende

Middelsstore, avlange, rødoransje og svarte trebukker. Antennene er noe kortere enn kroppen, nokså kraftige, kledte med svarte hår. Pronotum har rundede sider, brunsvart i midten med bredt rødoransje sidekanter. Dekkvingene er jevnbrede, oransje med svart spiss og en svart flekk ved roten, rundt scutellum. Dekkvingen har et par opphøyde lengderibber. Artene etterligner trolig giftige biller i familien rødvinger (Lycidae).

Utbredelse

Arten er bare kjent fra Brasil.
Norsk Landbruksjournalistlag

Norsk Landbruksjournalistlag (NLJ) er en selvstendig, nasjonal organisasjon som har som formål å øke medlemmenes kompetanse innenfor journalistikk og gi økt kunnskap om landbruk og matproduksjon både nasjonalt og internasjonalt.
Medlemmene arbeider innenfor fagpresse, som frilansere og som kommunikasjonsmedarbeidere i organisasjoner, bedrifter og offentlig forvaltning knyttet til landbruk. Medlemmene dekker alle sider ved jordbruk, skogbruk, hagebruk, naturforvaltning, bygdeturisme, produksjon og omsetning av mat og andre produkter fra landbruket.
NLJ ble stiftet i 1970. Foreningen er tilsluttet International Federation of Agricultural Journalists (IFAJ).
Borkenes

Navn

Selve Borkeneset ligger på det som har vært gården Nedre Husby, og ble kalt Husbynesset før det ble et handelssted. Navnet kan komme av handelsmannen Sivert Borch, som drev handel her i tidsrommet 1620–1658. En annen mulighet er at navnet kommer av ordet borger, ettersom Borkenes var et borgerleie. Denne teorien styrkes av at stedet har blitt omtalt som Borgnesset og Borgernesset. 
Ytterst på selve neset ligger kollen Borkhågen.

Samferdsel

Fylkesvei 849 går fra fylkesvei 83 i Gåra til Borkenes. På fylkesvei 83 kommer man til Harstad på 20 minutter og til Sortland på 1,5 time. Fra Borkenes går fylkesvei 1 utover langs fjorden og til fylkesvei 867 i Ervika. Det er bussforbindelse til Harstad og Sortland.
Fra Borkenes var det fram til i 2010 fergeforbindelse til Kveøya. Denne ble nedlagt da Kveøyforbindelsen åpnet.
I 1861 åpnet det poståpneri på Borkenes, da med Kvædfjord som adresse. Navnet ble endret til Kvæfjord i 1886 og til Borkenes i 1914. Postkontoret på Borkenes hadde etter omorganiseringen på 1970-tallet status som postkontor B, med postnummer 9410. Postnummeret ble endret til 9475 og 9476 fra 1999. Nå har Borkenes post i butikk.

Skoler

Rå videregående skole tilbyr videregående utdanning i idrettsfag, helse- og oppvekstfag og restaurant- og matfag, i tillegg til spesialundervisning for funksjonshemmede og tilbud til minoritetsspråklige. Ett av grunnlagene for skolen var den tidligere Statens gartnerskole, den nordligste av sitt slag. Den ble innlemmet i den videregående skolen med utdanningstilbudet naturbruk. Fylkeskommunen nedla natubrukslinja i 2014.
Borkenes skole har både barne- og ungdomsskole. Det eldste bygget er fra 1948 og huser i dag 4.-7. trinn, senere ble det reist et nytt bygg for ungdomstrinnet, som også inneholder lærerkontorer. I 1997 åpnet "småskolen", hvor 1.-3. trinn og SFO holder til. Midt mellom de tre skolebygningene, idrettshallen Kvæfjordhallen og Rå videregående skole, avdeling Lasken, ligger Borkenes stadion, en fotballbane med krøllgress og løpebane av grus. Her arrangeres TineStafetten hvert år.

Kirker

Kvæfjord kirke ligger på den gamle gården Rå, som nå er en del av tettstedet Borkenes. Kirka er hovedkirke i Kvæfjord sogn.
På Borkenes står også Kvæfjord baptistkirke. Frelsesarmeens forsamlingshus er nå nedlagt.

Næringsliv

Tidligere var det sildoljefabrikk på Borkenes, og dette var en hovedindustri i mange år. Industribedriften Borkenes mekaniske verksted holdt tidligere til i det samme industriområdet, men flytta til Stangnesbasen i Harstad i 2007. Fra 1950-tallet hadde også institusjonen Nord-Norges Åndssvakehjem på Trastad mye å si for utviklingen av tettstedet. Institusjonen var en omsorgs- og utdanningsinstitusjon for psykisk utviklingshemmede, og ble nedlagt i 1991.
Paropsis

Utseende

Middelsstore, brede, noe hvelvede, brun- eller rødspraglete bladbiller. Antennene er nokså lange og kraftige. Aretne ligner overflatisk på marihøner, men skiller sge fra disse på de lange, ikke klubbeformede antennene.

Levevis

Artene lever først og fremst på eukalyptus, der noen av dem er regnet som skadedyr.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Australia, Ny-Guinea og New Zealand.
King's Cup Race

King's Cup Race er en årlig britisk konkurranse for småfly, administret av  Royal Aero Club Records Racing and Rally Association som ble arrangert første gang  8. september 1922. Konkurransen er åpen kun for  britiske flyvere, men omfatter også medlemmer av Det britiske samvelde.
Løpet ble etablert av King George V som et insentiv for utviklingen av småfly og konstruksjon av motorer. Det første løp gikk over en strekning på 810 mile fra Croydon lufthavn, syd for London, til  Glasgow, Scotland og tilbake etter en overnatting. Vinneren av det første løpet var Frank L. Barnard, sjefsflyver ved Instone Air Line med et  passasjerfly, Airco DH.4A.
Intet løp ble arrangert under Andre verdenskrig (1939–45), og løpet ble ikke gjenopptatt før i 1949. Løpet ble avlyst i 1951 på grunn av dårlig vær. I 1953 overvar 10 000 mennesker King's Cup Air Race som da ble arrangert i Southend-on-Sea i  Essex og fikk se en mid-air kollisjon hvor John Crowther, en hotelleier fra Marine Hotel, Tankerton, Kent ble drept.
Sammen mrd Schneider-troféet og British Air Racing Championship er dette en av de mest ettertraktede priser
'*' Fra og med 1961 kan fly utenfor Storbritannia  og Commonwealth of Nations delta
Bhawani Singh av Datia

Bhawani Singh av Datia (død 4. august 1907) var fra 1857 til 1907 hersker over staten Datia i India. Han hadde tittelen raja, men ble opphøyet til maharaja.
Bhawani Singh var adoptivsønn av raja Vijai Bahadur. Han var mindreårig da han arvet gaddien og den eldste ranien (dronningen) ble regent. Hun støttet britene under det store opprøret i 1857, men døde i 1858 og ble etterfulgt av den nest eldste rani. Denne støttet en rival til Bhawani Singh og det kom til borgerkrig som britene slo ned, slik at Bhawani Singhs styre ble sikret. I 1862 innvilget britene Bhawani Singh og hans etterfølgere en sanad som ga rett til adopsjon i tilfelle en naturlig arving skulle mangle. Fyrstetittelen, som tidligere hadde vært raja, ble i 1877 ble oppgradert til maharaja.
Maharaja Bhawani Singh gjennomførte en rekke reformer i statsadministrasjon, økonomi og samfunnsliv. I hans regjeringstid ble utøvende og dømmende makt skilt, transittavgifter ble avskaffet, kanalsystemet ble utviklet og i 1879 ga maharajaen avkall på retten til å produsere salt mot en årlig kompensasjon fra britene. Til tross for dette ble hans regjeringstid av britene sett på som en periode av vanstyre, og Datia som den dårligst administrerte stat i Bundelkhand.
Maharaja Bhawani Singh hadde krav på 15 skudds salutt. Han fikk ved Delhi-durbaren i 1877 tilleggstittelen lokendra. I 1896 ble han utnevnt til ridderkommandør av Indias stjerneorden og fikk, som en personlig æresbevisning, økt salutten med to skudd.
Han ble etterfulgt av sin sønn Govind Singh.
Yinan

Yinan (kinesisk: 沂南县; pinyin: Yínán Xiàn) er et fylke i provinsen Shandong i Folkerepublikken Kina. Det ligger under byprefekturet Linyi.
Befolkningen i 1999 var på 896.467.
Oppfinneren og militærstrategen Zhuge Liang (181-234) stammet herfra.

Kulturminner

Beizhaigravene (Beizhai muqun, 北寨墓群) ble i 2001 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Jarl av Leicester

Jarl av Leicester er en tittel i adelstittel i Det forente kongerike. Den ble opprinnelig opprettet i det 12. århundre som en engelsk adelstittel. Den nåværende opprettelsen er den syvende, foretatt i 1837. Slektssetet er Holkham Hall nær Wells-next-the-Sea i Norfolk.

Historie

Tittelen ble først opprettet for Robert de Beaumont, som dog alltid heller brukte sin franske tittel greve av Meulan. Tittelen gikk i arv i tre generasjoner, hvor alle jarler het Robert. Den mannlige Beaumont-linjen døde ut med den fjerde jarlen. Hans eiendommer ble delt mellom to søstre, og tittelen gikk til sønnen av eldste søster, Simon de Montfort. Ektemannen til den yngre søsteren, Saer de Quincy, ble jarl av Winchester. De Montfort ble aldri formelt anerkjent som jarl på grunn av antipatien mellom England og Frankrike som rådet i tidsrommet. Hans andre sønn, som også het Simon de Montfort, fikk offisiell anerkjennelse. Han ble en fremtredende person under Henrik III, og falt i slaget ved Evesham i 1265. Eiendommene og titlene ble da inndratt.
Etter kort tid ble både titler og eiendommer gitt til kongens yngste sønn, Edmund Crouchback. Hans sønn, Thomas, ble henrettet for høyforræderi i 1322, og dermed ble titlene igjen inndratt. Bare noen få år etter ble de gitt til hans yngre bror Henry. Henrys sønn, Henry of Grosmont, etterlot seg bare to døtre og eiendommene ble delt mellom dem. Den eldste datteren, Matilda, fikk tittelen som så ble brukt av hennes mann, Wilhelm V av Holland. Men Matilda døde etter kort tid, og tittelen gikk derfor videre til John av Gaunt, som var gift med hennes yngre søster Blanche. Han ble senere også hertug av Lancaster. Både hertugdømmet og jarledømmet fikk bidere til hans sønn, Henry Bolingbroke, og ble innlemmet i kronen da han ble konge som Henrik IV.
Jarledømmet ble senere gjenopprettet for Elisabeth Is favoritt Robert Dudley. Ettersom han døde uten arvinger falt tittelen bort.
Tittelen ble så opprettet på nytt for Robert Sidney, som var nevø av Dudley. Slekten hadde tittelen inntil den syvende jarlen døde uten arvinger.
Femte opprettelse var for Thomas Coke, men også han døde uten arvinger.
Tittelen gikk så til George Townshend. Den gikk i arv i en generasjon, men linjen døde så ut i 1855.
Allerede før Townshend-linjen døde ut ble tittelen også gitt til Thomas William Coke. Han ble formelt sett jarl av Leicester av Holkham, mens Townshend fortsatt var jarl av Leicester. Coke-linjen regnes også som rettmessige jarler av Leicester, og ettersom behovet for å differensiere mellom linjene raskt falt bort brukes normalt ikke av Holkham som en del av tittelen.
NOU 2016: 23, Banklovkommisjonen

NOU 2016:23  «Innskuddsgaranti og krisehåndtering i banksektoren» er en norsk offentlig utredning (NOU) fra Banklovkommisjonen. Utredningen ble overlevert til Finansdepartementet 26. oktober 2016. Det var utredning nr. 30 fra Banklovkommisjonen. I utredningen framla kommisjonen et utkast til lovgivning om innskuddsgaranti og offentlig administrasjon av insolvente banker og kredittforetak.
Terempalasset

Terempalasset (russisk: Теремной дворец) er en historisk bygning i Kreml i Moskva. Navnet kommer fra det bysantinsk-greske teremnon (gresk:τέρεμνον), som betyr «kammer» eller «bopel». I ordbøker er terem oversatt med «tårn» eller «tårnværelse». Forfatteren Oliver Thomson skriver at palasset har sitt navn etter kvinnenes terem, deres leilighet, som lå i palassets øverste etasje, under det røde og hvite taket.
På UNESCOs verdensarvliste er palasset omtalt som den mest bemerkelsesverdige ikke-militære konstruksjonen (civil construction) bygd av russiske mestere i det 17. århundre.
Palasset er ikke åpent for publikum. Det ble reist som bolig for tsaren på 1600-tallet, men har, siden Boris Jeltsin valgte å flytte til Kreml, vært residens for den russiske presidenten.
Det første palasset på stedet ble reist i 1499–1508. Arkitekt var italieneren Aloisio da Milano. I 1635–1636 sørget den første tsaren i Romanov-dynastiet, Mikhail, for å få utvidet palasset med to ekstra etasjer. Fire russiske mesterbyggere hadde ansvaret for arbeidet. De fire var Bazhen Ogurtsov, Antip Konstantinov, Trefil Sjarutin og Larion Usjakov.
Palasset viser hvordan dagliglivet ved hoffet var organisert i det 17. århundre. I de tre øverste etasjene var tsarfamiliens bolig, med kvinnenes terem aller øverst. I etasjene nedenfor hadde tsaren fem luksuriøst utstyrte værelser; rådstuen der han hadde møter med bojarene – og et forværelse der utenlandske ambassadører og andre fremstående gjester kunne vente på å få audiens i tsarens tronsal. I palasset fantes også tsarens soveværelse og et lite bønnerom. Den gamle kjelleretasjen, bygget av Aloisio da Milano, inneholdt lagerrom og verksteder.
Til Terempalasset hørte flere kirker, blant annet: Vertsjospaskaija, det private kapellet for tsarfamiliens mannlige familiemedlemmer; St. Katarinakirken, det private kapellet for tsarinaen og prinsessene og Bebudelseskatedralen, som er bygd over Lazarus' oppstandelseskirke, den eldste av Kreml-kirkene (1393). Alle kirkene var samlet under ett enkelt tak, kronet med elleve kupler på høye sylindriske sokler.
Det gyldne tsarinapalasset er rundt 50 år eldre enn resten av Terempalasset. Det er et ganske lite rom med lav hvelvet himling, dekket med fresker på en gyllen bakgrunn. Dette ble bygget på sent 1500-tall, og var tsarinaens offisielle mottagelsessrom. Det var opprinnelig del av Ivan den grusommes palass.
Peter den store flyttet hovedstaden fra Moskva til St. Petersburg i 1712, og bygningene i Kreml, blant annet Terempalasset, forfalt.
På 1800-tallet var palasset blitt svært nedslitt. Tsar Nikolaj I så det som en viktig oppgave å restaurere bygningene i Kreml som et symbol på tidligere tiders politiske og religiøse senter, og kunstneren Fjodor Solntsev fikk hovedansvaret for å restaurere interiøret i Terempalasset.
Da Det store Kreml-palasset ble reist i 1837–1849, ble Terempalasset integrert i dette anlegget.
Vibrio vulnificus

Vibrio vulnificus er en gram-negativ, aerob stavbakterie tilhørende slekten vibrio. Bakterien er vanlig i temperert vann over 20 °C med moderat saltinnhold, og er forholdsvis uvanlig i Norge. Hos utsatte pasientgrupper kan bakterien forårsake potensielt alvorlige infeksjoner, inklusive sårinfeksjon, diaré og blodforgiftning. Vanlige inngangsporter for infeksjon er bading med åpne sår og hudskade i forbindelse med håndtering av sjødyr, samt svelging av sjøvann eller inntak av rå skalldyr. 
V. vulnificus tilhører samme bakterieslekt som kolerabakterien, Vibrio cholerae.

Sør-Norge sommeren 2018

Som følge av den unormalt høye temperaturen sommeren 2018 tilkom det en oppblomstring av vibrio-bakterier og flere personer pådro seg infeksjon etter å ha badet i vannet. Personer med åpne sår frarådes bading i temperert hav- og brakkvann hvis de ikke kan dekke til sårene med vannfast materiale. Pasienter med leversykdommer og redusert immunforsvar, samt eldre, bes være spesielt varsomme.
Laosobrium

Utseende

Middelsstore, mørkt brunlige trebukker. Antennene er betydelig lengre enn kroppen (hos hannene). Pronotum er ujevnt tønneformet, mye smalere enn dekkvingene. Dekkvingene er jevnbrede, firkantede, kraftig punkterte, beina nokså korte med litt klubbeformede lår.

Utbredelse

Slekten er bare kjent fra Laos.
Wobbler (fiskeredskap)

En wobbler er et kunstig fiskeagn som i hovedsak blir fisket på samme måte som en sluk, altså ved hjelp av stang og snelle, eller trukket etter en båt. Den er som oftest laget av plast eller tre, og utstyrt med en, to eller tre treblekroker, avhengig av størrelsen.
Wobblerens mest utpregede egenskap er dens vrikkende gange i vannet, en egenskap som ofte forsterkes ved at den har ett eller flere hengslede ledd. Med denne siksak-bevegelsen skal wobbleren immitere en syk eller skadet mindre fisk, noe som virker tiltrekkende eller irriterende på rovfisk.
En wobbler kan være synkende, «svevende» eller flytende, og er som regel utstyrt med en «hakeskje» i fronten. Dette gjør at fiskeren kan bestemme hvor høyt eller dypt wobbleren skal fiskes, og variere dette fortløpende etter behov.
I Norge forbindes bruk av wobbler først og fremst med gjeddefiske, og trolling etter storørret i større innsjøer.