Frimerke

Frimerke er et bevis, oftest i form av et lite, trykt papirstykke, for at en avsender av et brev eller en postsending har betalt porto for fremsending. Som oftest er frimerket en rektangulær papirlapp som festes til en konvolutt. Frimerket har en bildeside som også viser merkets pålydende verdi og en limside som festes til sendingen med lim som fuktes eller som er selvklebende. Før operatøren viderebefordrer sendinger som er frankert med frimerker, anulleres frimerket med et stempel, oftest med sted og dato, for å forhindre gjenbruk.
Frimerkenes historie faller sammen med prinsippet om enhetsporto, at det skulle koste det samme å sende et brev til et hvilket som helst sted i et land, uavhengig av avstand. Kostnadene ved sendingen vil likevel variere med forsendelsens vekt, og stige ved utenlandssendinger. Disse variasjonene berettiger et bredt spekter av verdier på frimerker, og pr. 2009 finnes det norske frimerker i mange verdier fra 0,50 til 50 kr.
Englenderen Sir Rowland Hill (1795–1879) blir betraktet som frimerkets oppfinner. Skjønt det nok var andre som hadde idéen, var det Hill som overbeviste det britiske Parlamentet.
Det første, moderne frimerket ble utgitt i Storbritannia 1. mai 1840 (One Penny Black) med dronningens profil som motiv. Britiske frimerker har siden kun benyttet monarkens profil som indikasjon hvilket land frimerket er utgitt, og ikke landets navn, slik som mange andre lands frimerker. 
Det første norske frimerket ble utgitt 1. januar 1855. Det har Norges riksvåpen som motiv, men har ikke tagger eller angivelse av utgiverlandet. Portoen var fire skilling, men i 1871 ble den satt ned til 3 skilling (10 øre). Dette tilsvarte en halv timelønn for en arbeidskar. Politikerne ønsket en lav porto for at det skulle være mulig for folk flest å sende brev, noe man mente ville øke befolkningens lese- og skriveferdigheter. Dette førte til underskudd hos Postverket helt frem til 1880-årene. Blant de mest kjente norske frimerker er posthornserien som kun med mindre justeringer i merkebildet er utgitt uavbrutt til dags dato siden 1871 og således er verdens eldste, uavbrutte frimerkeserie. 
Frimerker har etter hvert fått en oppmerksomhet som går langt ut over det bruksorienterte. For mange avhengige områder (som blant annet Færøyene, Åland og De britiske øyer Man og Guernsey) representerer retten til å utgi egne frimerker en markering av delvis selvstendighet. Dette henger også sammen med et tredje forhold som har fått økende betydning ved frimerkeutgivelser; deres rolle som uttrykk for det særegne ved vedkommende lands historie, geografi og kultur. Et fjerde aspekt ved frimerkene er deres estetiske kvaliteter, som grafiske miniatyrer. Avstemninger om årets vakreste frimerke foregår i de fleste land, og også på internasjonalt nivå.
Å samle på frimerker, filateli, er blitt en hobby for mange. Samlinger kan være geografisk orientert eller motivorientert. En spesiell gren er posthistorie, der en gjennom samlingen forsøker å vise posthistorske aspekter ut over de rene frimerkeutgivelsene, for eksempel postgangen mellom to områder.
Vanligvis har de statlige postmyndighetene hatt enerett på ombæring av brev lokalt, nasjonalt og internasjonalt. Imidlertid finnes det unntak, og både tidligere og i våre dager finnes eksempler på bypost, lokal ombæring utført av frittstående firma. Slike bypostfirma utsteder ofte egne frimerker.
1. september 2005 innførte Posten valørløse frimerker for vanlige brev innenlands (inntil 20 gram), både A- og B-post, fra 6. februar 2007 også for A-post utenlands. Valørfrie frimerker vil si at det ikke er påført noen kroneverdi på frimerket. Frimerkene kan derfor i prinsippet være i salg og bruk på ubestemt tid, uavhengig av endringer i portotakstene, uten at det er nødvendig å kjøpe tilleggsfrimerker for å dekke en økning. Frimerkenes salgspris vil derimot endre seg ved portoøkninger. Frimerkene er gyldige i kombinasjon med andre frimerker, og har da en frankeringsverdi tilsvarende den portotakst som da gjelder.