Samuel Pepys

Tidlig liv

Pepys ble født i Salisbury Court, Fleet Street, London
i 1633 som sønn av skredderen John Pepys (1601–1680) og Margaret Pepys (født Kite; død 1667), datter av en slakter i Whitechapel.
Hans grandonkel Talbot Pepys var registrator og kortvarig medlem av parlamentet for Cambridge i 1625. Hans fars fetter, sir Richard Pepys, ble valgt til parlamentet for Sudbury i 1640, og utpekt som baron av skattkammeret (datidens finansdepartementet), underlagt riksskattmesteren, den 30. mai 1654, og ble høyesterettsdommer av Irland den 25. september 1655.
Samuel Pepys var det femte barn av totalt elleve, barnedødeligheten var høy og han ble snart det eldste barnet.
Han ble døpt i St Bride's Church den 3. mars.
Pepys tilbrakte hele sin barndom i London, og for en tid ble han sendt for å bo sammen med ammen Goody Lawrence i Kingsland, nord for byen.
En gang rundt 1644 begynte han på gymnaset Huntingdon Grammar School, før han fikk studere ved St Paul's School, London, en gang i tiden fra rundt 1646–1650. Han overværte henrettelsen av kong Karl I i 1649.
I 1650 begynte han ved University of Cambridge med støtte fra St Paul's School og tilskudd fra Mercers Company. I oktober ble han student (sizar) ved Magdalene College ved Cambridge. Han flyttet dit i mars 1651, og tok sin BA-grad i 1654.
Senere det samme året, eller tidlig i 1655, kom han inn i husholdningen til en annen av sin fars fettere, sir Edward Montagu, som siden ble gjort til 1. jarl av Sandwich. Han giftet seg samtidig med den 14 år gamle Elisabeth de St. Michel (1640–1669), en etterkommer av franske hugenottinnvandrere, først i en religiøs seremoni den 10. oktober 1655 og deretter i en borgerlig seremoni den 1. desember 1655 ved St Margarets kirke i Westminster.

Sykdom

Fra ung alder led Pepys av plager fra urinblærestein (vesical calculus) i urinrøret – en lidelse som også hans mor og bror John fikk. Han hadde bortimot konstant smerter, foruten også andre symptomer, blant annet «blod i urinen» (hematuri). På den tiden hvor han ble gift var plagene meget harde.
I 1657 tok Pepys beslutningen om å gjennomgå kirurgi. Det var neppe en enkel avgjørelse da en slik operasjon var kjent for å være særlig smertefull og farefull. Han konsulterte kirurgen Thomas Hollier, og den 26. mars 1658 ble operasjonen gjennomført i soverommet til Pepys' kusine Jane Turner. Prosedyren, slik den ble beskrevet av Pepys som «cut of the stone», ble utført uten noen form for bedøvelse, og medførte å binde pasienten fast med tau og holdt nede av fire sterke menn. Kirurgen gjorde deretter en innskjæring langs perineum, mellomkjøttet (mellom anus og scrotum), rundt 8 cm langt og dypt nok for å nå fram til urinblæren. Steinen ble fjernet gjennom denne åpningen med pinsett, støttet ovenfra med et redskap som ble ført inn i blæren via penis. Steinen, beskrevet som på størrelse med en tennisball, skjønt antagelig mindre enn dagens tennisballer, men uansett en svær stein, ble effektivt fjernet og han holdt feiring hvert eneste år for operasjonen siden.
Imidlertid hadde han langvarige bieffekter: operasjonssåret gikk opp senere i livet og prosedyren gjorde ham steril. Etter hans død ble det gjort undersøkelser som viste at hans venstre nyre var helt oppsvulmet; sju steiner, som til sammen veide 130 gram, ble også funnet. Hans blære var gangrenøs (angrepet av koldbrann) og det gamle såret var gått opp igjen.