Futurisme

Futurismen er en retning innen kunsten i det 20. århundre. Et mulig startpunkt er essayet Entwurf einer neuen Ästhetik der Tonkunst (Skisse av den musikkens nye estetikk) fra 1907 av den italienske komponisten Ferruccio Busoni. Futurismen gjorde seg først og fremst bemerket i Italia og Russland, deretter også i England. Futurismens ideer ble utforsket i alle kunstformer, så som malerkunst, skulptur, lyrikk, teater, musikk, arkitektur og til og med gastronomi. I 1909 skrev den italienske forfatteren Filippo Tommaso Marinetti et manifest som omhandlet den kunstneriske filosofien bak bevegelsen, Det futuristiske manifest. Futurismen skulle være en fremtidsrettet kunst, hvor fart, teknologi og vold var sentrale temaer. Marinetti uttrykte sin avsky mot politiske og kunstneriske ideer fra fortiden, mot det man kalte «passéisme». Bilen, flyet og industribyen sto som de ypperste symboler på mennesket og teknologiens triumf over naturen. Kubistene bygget på kubismens ideer og ville derfra rasere all eldre kunst og litteratur og skape en ny kunst for maskinalderen og den moderne krigføringens tid.

Italiensk futurisme

Den italienske futurismen hyllet teknologi, ungdom og vold i sine avantgardistiske verker. Da Filippo Tommaso Marinetti, lederen for bevegelsen, dro til frontlinjene under den første verdenskrig, ble han begeistret å kunne sykle dit. I 1915 var sykkelen den avantgardistiske transportmetoden. I det futuristiske manifest lovpriste han maskinen; den raske bilen, dampbåtene og lokomotivene.
Bevegelsen ble etterhvert knyttet nært til ideene til den italienske fascismen, i håp om at dette skulle modernisere samfunnet, og mange av dens kunstnerne mistet livet under den første verdenskrig. Noen sentrale navn er Giacomo Balla,  Gino Severini, Luigi Russolo, Umberto Boccioni og Amrogio Casati.
Italiensk futurisme var preget av paradokser: mens den var overveiende antifeministisk, hadde den aktive kvinnelige deltakere; mens den fremmet å bryte forholdet mellom «fin» og «lav» kunst, verdsatte den maleriet over alle andre former kunstneriske uttrykk; mens den glorifiserte maskinen, vek den unna et mekanisert medium som filmen; og ved 1929, mens dets malere hadde avsverget tradisjonelle kunstinstitusjoner, hadde deres leder Filippo Tommaso Marinetti blitt medlem av Reale Accademia d'Italia, det italienske akademi; og mens futuristene var i utgangspunktet revolusjonære, var det mange av dem som imøtekom det italienske fasciststyret.

Russisk futurisme

Den russiske futurismen ble fremmet av russiske diktere og malere som fulgte ideene fra Marinettis manifest. Bevegelsen ble født i desember 1912, da Hylaea – en gruppe kunstnere fra St. Petersburg – publiserte et manifest de kalte «Et slag i ansiktet på den offentlige smak». Hylaea var  Velimir Khlebnikov, Aleksej Kruchenykh, Vladimir Majakovskij og David Burljuk, og ble kjernen i den russiske futurismen. Andre sentre ble til i St. Petersburg, Moskva (Tsentrifuga, der blant andre Boris Pasternak var medlem), Kiev, Kharkov og Odessa.
De russiske futuristene var primært beskjeftighet med litteraturen. De eksperimenterte med ordlyder, onematepoetika og typografi. Khlebnikov utformet et system, Zaum, som rev ordene løs fra innholdet og knyttet dem kun til lyden, som han mente bar med seg et innhold i seg selv.

Norden

Det var få tilhengere i Norden, men hos svensken GAN kan vi spore sterke inntrykk. Også den norske maleren Alfred Hagn hadde mens han oppholdt seg i Paris 1910-13 blitt inspirert av futurismen. Men, selv om han ble hengt ut som futurist av norske kunstanmeldere, mente han selv at han hovedsakelig var kubist.