Jødehatt

Bakgrunn, bruk og utbredelse

Opphavet til jødehattene er uvisst, men hodeplagg som kjennetegn på minoriteter og fremmede er kjent fra antikken. I oldtidas Roma kunne personer med frygisk lue eller pileus (konisk topplue) bety at de var utlendinger eller frigitte slaver. 
Kalifen Omar II, som regjerte i Umajjadekalifatet fra 717–til 720, var den første herskeren som bestemte at alle dhimmier, ikke-muslimer, skulle ha markert kledsel. 
Framstilling av jøder i kristen ikonografi går tilbake til den bysantinske kunsten i Østromerriket. Det eldste kjente bildet av jødehatt i det kristne Europa er fra et manuskript fra 1015. Det viser en jødisk profet med en hatt som tilsvarer hodeplagget til «de tre vise menn», hoffastrologene fra Østen. 
Selv om hattemodellen etter hvert blir vanlig i bilder og skulpturer, er det uklart om hatten var i bruk tidligere og om bruken var like utbredt i gruppene det er snakk om, miljøer som ofte var få og små. Det spisse hodeplagget kan primært ha vært et populært og nyttig symbol på jøder i bildeframstillingene.  
«Jødehatter» har vært underlagt forskjellige skikker og regler og synes å ha forekommet i ulike varianter. Jødedrakten i Europa bestod vanligvis av avvikende, høye «jødehatter», lange kaftaner eller kapper og skjegg i en blanding av egne drakttradisjoner, myndighetenes draktpåbud, lokale draktskikker og samtidens klesmote. En type «jødehatt» på 1200-taller liknet frygisk lue («frihetslue»), og stammet som denne trolig fra Persia i førislamsk tid, da «jødehatter» skal ha blitt båret i Babylon. De gamle grekernes bredbremmede, bondske reisehatt petasos kunne også minne litt om seinere tiders «jødehatter».
Napoléon Bonaparte beordret 9. februar 1797 at jødene i Ancona skulle erstatte det gule merket på hattene med trikolorens farger (la cocarde tricolore). Dette var den første beslutningen den framtidige keiseren tok som fikk stor betydning for jødene i Kirkestaten, et område som omfattet Roma, Venezia, Verona og Padova. Napoleon avskaffet etterhvert også inkvisisjonens lover, noe som innebar større frihet for jødene.

Andre jødemerker og -drakter

Betegnelsen jødedrakt brukes om den spesielle drakten som jødene i Europa ble pålagt å bære fra middelalderen av. Allerede i 1180 ble tyske jøder tvunget til å bære gule, spisse jødehatter. De var vanlige inn på 1500-tallet. Da Det fjerde Laterankonsil i 1215 besluttet å innføre spesielle kjennemerker for annerledes troende, ble jødene i en rekke europeiske land pålagt å bære et gult, rundt tøymerke festet til brystet på klærne. I 1229 ble det bestemt at tyske jøder skulle bære gul hatt med spiss, en lang Judenrock («jødefrakk», det vil si kaftan) med gult brystmerke, langt, spisst skjegg og Judenstock («jødestav»). 
Selv om ordet «jødedrakt» vanligvis ikke brukes om klær og frisyrer knyttet til jødenes egne religiøse tradisjoner, kan plaggene og merkene ha utgangspunkt i jødiske symboler og draktskikker. Dette gjelder for eksempel brystplater som merking av jøder i Spania, og de tyske nazistenes påbud fra 1941 om at jøder skulle bære gul davidstjerne.

Muslimske påbud

Også mange "muslimske herskere påla ikke-muslimer, såkalte dhimmier, å bære synlige kjennetegn, for eksempel i form av visse fargerike klesplagg. Jødehatt ble obligatorisk for jøder i deler av den islamske verden allerede tidlig på 700- og 800-tallet. I Det ottomanske riket ble et slikt påbud gitt av Mahmud II så seint som i 1837.