google/wiki40b huggingface dataset:
Stiftelsens fristelser

Stiftelsens fristelser er et musikkalbum med Stiftelsen, utgitt i 1981. Dette ble bandets siste plate.
Stor stengelvikler

Utseende

En stor (vingespenn 21-36 millimeter), lyst brunspraglete vikler, en av de største europeiske viklerne. Forvingen er lyst gråbrun til sandfarget, lett spraglete men uten noen tydelige tegninger.
Bakvingen er brunhvit.

Levevis

Larvene lever på røttene av hestehov (Tussilago farfara) og pestrot (Petasites spp.). De voksne viklerne flyr i juli.

Utbredelse

Arten er utbredt i Europa, unntatt lengst i sør og nord, og i det nordlige Asia.
I Norge er den utbredt på Sør-Østlandet og den er dessuten funnet i Nord-Trøndelag.
Frank Buckles

Biografi

Frank Spenner ble født 1. februar 1901 i en bondefamilie i Bethany i Missouri. Foreldrene var James Clark Buckles (1857–1952) og Theresa Jane Keown Buckles (1859–1936). Mellom 1911 og 1916 gikk han på skole i Nevada i Missouri. Han og hans familie flyttet senere til Dewey County i Oklahoma. 
Første verdenskrig: Etter den amerikanske inntreden i den første verdenskrig forsøkte Spenner å verve seg til de væpnede styrkene tross sin unge alder. Han ble avvist fra US Marine Corps på grunn av for lav vekt og fordi han var under 21 år gammel da han søkte, senere ble han også avvist av det amerikanske sjøforsvaret, som feilaktig hevdet at Spenner hadde plattfot. Han lykkes til slutt å verve seg i US Army i august 1917 i en alder av 16 år.
I 1917 ble Spenner sendt til Europa med RMS «Carpathia» som fem år tidligere hadde reddet overlevende fra RMS «Titanic». Under den første verdenskrigen var Spenner stasjonert med sitt 1st Fort Riley Casual Detachment i England og Frankrike, der han blant annet kjørte ambulanser og motorsykler for Frelsesarmeen. Etter våpenhvilen i 1918 eskorterte Spenner krigsfanger tilbake til Tyskland. 
Etter dimittering fra det amerikanske militæret i 1920 ble Spenner innskrevet ved  handelshøyskolen i Oklahoma City, og deretter jobbet han på forskjellige dampskip som seilte til destinasjoner i Sør-Amerika, Europa og Asia.
Andre verdenskrig: Under den andre verdenskrig ble Spenner utstasjonert i Manila på Filippinene. Der ble han tatt til fange av japanerne i 1942 og han tilbrakte de neste tre og et halvt årene i en fangeleir i Los Baños. Han ble underernært på grunn av for lite og dårlig mat. Han ble befridd fra fangenskapet den 23. februar 1945. I tiden som krigsfange, lærte Spenner seg noe japansk. Han snakket også flytende tysk, spansk og fransk.
Etter andre verdenskrig flyttet han til San Francisco, der han giftet seg med Audrey Mayo i 1946. I januar 1954 trakk han seg fra jobben på dampskipene og kjøpte seg i stedet en gård,  Gap View Farm i Charles Town i West Virginia, hvor han hadde storfe og drev jordbruk. Audrey fødte deres eneste barn, datteren Savannah, i 1955. 
Han ble enkemann i en alder av 98 år, og han arbeidet på gården sin til han fylte 105 år. I sine senere år var han æres-styreformann av Memorial Foundation. Han ble tildelt seiersmedaljen for sin innsats under krigen. Den 6. mars 2008 møtte han USAs daværende president George W. Bush i Det hvite hus. 
Den 1. februar 2010 ble hans offisielle biografi utgitt.
Han ble begravet den 15. mars 2011 på Arlington National Cemetery med fulle militære æresbevisninger.
Lille Strandheim

Lille Strandheim er fritidsbolig som ligger på gården Holt på Tromsøya. Bygningen har trekk fra både jugend - og sveitserstil og er et kulturminne fra tidlig 1900-tall, da den bedre «stand» i bysamfunnet Tromsø anla fritidsboliger i byens umiddelbare nærhet. Man antar at Lille Strandheim ble oppført mellom 1913 og 1920  som fritids-/sommerbolig. Den har blitt sett på som et symbol for de «kondisjonerte» tromsøværingers fritidskultur. Lille Strandheim ble bygd som et sted for de eldre familiemedlemmene fordi den opprinnelige sommerboligen på Strandheim var okkupert av den yngre garde. Kulturminnevernere regner bygningen som en viktig del av Tromsøs kulturarv, om samfunnsliv og arkitektur fra tidlig 1900-tall. Lille Strandheim ble fredet i 2015.  
Olga Jensens legat fikk Tromsø kommunes kulturvernpris i 2010 for bevaring av Lille Strandheim.
Ivan Johannesen

Yrke

Han var utdannet mekaniker fra 1951, tok videreutdannelse i tekniske fag, og jobbet som maskinist innen den færøyske fiskeflåten 1955–1977. Han var deretter skipper og skipsreder inntil 1978 og heltidsbeskjeftiget som skipsreder fra 1991. Johannesen var medlem av tilsynsrådet og styret i kraftselskapet SEV 1971–1989, herav styreformann 1981–1985.

Politisk arbeid

Politisk begynte Johannesen som kommunestyremedlem i Miðvágs kommuna 1970–1974. Han var innvalgt på Lagtinget fra Vágar 1978–1988 og 1994–1998, og var formann i Lagtingets finanskomité fra 1980. Johannesen var finans-, havbruks- og kommunalminister i Jógvan Sundsteins andre regjering 1989–1991, fiskeri- og oppdrettsminister i Edmund Joensens første regjering 1994–1996 samt nærings-, oppdretts- og landbruksminister i Edmund Joensens andre regjering 1996–1998.
Som finansminister under den store finanskrisen i 1990-årene måtte Johannesen kutte kraftig i offentlige budsjetter og øke skattene betydelig, og han har uttalt at han personlig ble hjulpet gjennom dette av sin kristne tro. I 1995, som fiskeriminister, gav han klarsignal til at fiskeflåten kunne fiske langt over torskekvotene for å motvirke den økonomiske nedgangen. Samme år uttalte han at han ville være «politisk død» om han godtok Norges tilbud med hensyn til sildekvote for 1996, og mente at færøyske tråler burde kunne fiske sin kvote i Vestfjorden og Ofoten.
Det ble også avslørt i 1995 at færøyskeide trålere i Smutthullet hadde fått olje på kreditt mot at Statoil fikk pant i torskefangstene sommeren 1994. Johannesen mente at færøyske myndigheter ikke hadde ansvar for dette, men at kvotene isåfall skulle reduseres. I 1996 underskrev fiskeriministrene Johannesen og Jan Henry T. Olsen en avtale som gjorde at Norge og Færøyene ville motarbeide landing av fisk fra Smutthullet som var fanget av fartøyer uten kvoter, som ledd i å bekjempe uregulert fiske.

Utmerkelser

Johannesen ble utnevnt til ridder av Dannebrogordenen i 1990.
Vasshjulet i Losby

Vasshjulet i Losby ligger ved Losbyelva i Lørenskog kommune. Det ble bygget rundt 1865 og var drivverket for Østmorksaga, en av de siste vanndrevne oppgangssagene som var i bruk i Norge, inntil den ble nedlagt i 1953. I dag er det kun Vasshjulet som står igjen av den opprinnelige saghus-bebyggelsen. Hjulet har en diameter på 7 meter.

Østmorksaga

Etter en brann i 1863 der flere av sagene i Losbyelva ble skadet, ble Østmorksaga hovedsagbruket i Laasbye-compagniets tømmerproduksjon. Sagen hadde en gunstig beliggenhet, var driftsikker og skar pent, noe som muliggjorde økt materialpris på produktet. Hjulet gav ved full fart en effekt på 120 hestekrefter. Selve sagen stod i et saghus på tre etasjer og var en rammesag med to rammer bestående av 8 og 10 sagblad. Med 16 mann i arbeid ble det i gjennomsnitt skåret rundt 400 stokker per dag, mens maksimal produksjon kunne nå 624 stokker. I tillegg til rammesagene drev vasshjulet en kantsag, en vedkappe og en filemaskin. Sagen var operativ fra isen på vannet smeltet, rundt påsketider, til ut august. Drivvannet ble ledet til hjulet fra Mønevannsdammen gjennom en 105 meter lang renne av tre. I 1860-årene ble det bygget en hestejernbane som fraktet sagbruks produktene til hovedjernbanen på Fjellhamer, nord i kommunen. Derfra gikk tømmeret videre til Christiania og resten av europa.

Restaureringer

Den første store restaureringen av Vasshjulet ble utført i 1943, og store deler av trevirket ble byttet ut. I 1990 fikk hjulet ny aksel, nye fundamenter i tre til lagerskålene og deler av treverket på selve hjulet ble også byttet ut. En restaurering fant også sted i 1998 da alle skovler, hele skovlbunnen og deler av hjulringen og eikene ble skiftet ut. Vasshjulets steinfundament ble også sikret mot ytterligere utglidning mot hjulbrønnen, og et midlertidig overbygg ble satt opp for å beskytte hjulet mot vær og vind. De omfattende restaureringsarbeidene har gjort at hjulet ikke lenger er hundre prosent originalt, men bygget på den opprinnelige måten og på de originale steinfundamentene fra 1864-65. I 1987 ble Riksantikvaren anmodet om å frede Vasshjulet, men søknaden ble avslått grunnet manglende kapasitet til å vurdere objektet, men også på grunnlag av at hjulet aldri hadde vært truet av ødeleggelse eller riving. Fra januar 1998 er hjulet en del av Lørenskogs museums struktur og har status som verneverdig. Vasshjulet er et kjent kulturminne for lokalbefolkningen i Lørenskog og i 1957 fikk kommunen godkjenning til å bruke vasshjulmotivet i kommunevåpenet. I 1998 overtok Lørenskog kommune Vasshjulet fra Lørenskog historielag som fikk det i gave i 1957. I forbindelse med Lørenskog kommunes 100-årsjubileum inviterte kommunen i 2008 arkitekter og studenter til å sende inn forslag til vernebygg med scene og amfi rundt Vasshjulet. Arkitektkontoret L2 ble kåret til vinner, men forslaget har ikke blitt bygget.
Completely Fair Scheduler

Completely Fair Scheduler (CFS) er en prosess-skedulerer som ble lansert den 9. oktober 2007 i versjon 2.6.23 av Linuxkjernen som standard skedulerer. Den håndterer ressursallokering av utførende prosesser og har som formål å maksimere mikroprosessorens utnyttelse og ytelsen ved interaksjon.
Con Kolivas’ arbeid med skedulering, deriblant hans implementasjon av rettferdig skedulering som ble kalt Rotating Staircase Deadline, inspirerte Ingo Molnár til å utvikle CFS, som en erstatning for den tidligere O(1) skedulerer.
Fryske Akademy

Fryske Akademy, grunnlagt i 1938, er et forskings- og dokumentasjonssenter for spørsmål knyttet til Friesland og til frisisk språk, samfunn og kultur. Institusjonen holder hus i "Coulonhûs" i Ljouwert.
Fryske Akademy gir ut  Wurdboek fan de Fryske taal (Frisisk ordbok), den viktigste ordboken for frisisk språk. Akademiet spiller generelt en viktig rolle i arbeidet for å fremme frisisk språk, både ved å gi innspill og kunnskap i språkdebatten og gjennom forsking på og bruk av språket. Akademiet har gitt ut omkring 1000 vitskaplige bøker og en rekke artikler og rapporter. Kring halvparten er publisert på frisisk.
Fryske Akademy deloek i internasjonalt samarbeid, særleg med institusjonar knytte til andre europeiske minoritetsspråk. Gjennom «Mercator-nettverket» har Fryske Akademy ansvaret for «Mercator-Education», dvs. at det skal vere knutepunkt for spørsmål knyttet til bruk av minoritetsspråk på alle utdanningsnivå.
Nardo skole

Historie

Skolen ble bygd i 1969, den gang som en av tre like like skolebygninger. De andre to var Hallset skole og Kolstad skole, og arkitektene bak disse skolene var Johan Arnstad og Ottar Heggenhougen. Dette var samme år som skolekretsen ble opprettet. Inntil da sognet elevene i dette området til Nidarvoll skole. 
Skolen er bygd på 2 ganger. Første gang var i 1997, da kom et to- og énetasjes påbygg for SFO, i sørenden av skolen. Senere, i 1999, kom et midlertidig påbygg på 300 m². Pr 2006 hadde den et samlet arealt på 4.500 m². Samme år var det 354 elever ved skolen. Den opprinnelige bygningen var kvadratisk, med to etasjer pluss sokkel, og taket var flatt. 
Miljørettet helsevern underkjente i 2001 skolen grunnet for dårlig støyisolering fra Omkjøringsveien, for dårlig ventilasjon, garderober og toaletter, gymnastikksalen for liten, og tilretteleggingen for funksjonshemmede ikke tilfredsstillende. Skolen er etter dette drevet på dispensasjon, men i 2006 ble det besluttet å kondemnere bygget.

Ny skole 2008

I 2007 ble den gamle skolen revet, og den nye skolen ble tatt i bruk etter høstferien 2008. I mellomtiden ble elevene flyttet til Sverresborg skole. Det nye skolebygget er på 5 000 m², og er prosjektert for et gjennomsnittlig elevantall på 385. Det ble også satt krav om at det bygges barnehage i tilknytning til skolen, slik det også var før rivingen.

Grønt flagg

Foundation for Environmental Education (FEE) er en miljøstiftelse som arbeider med informasjon og opplæring i bl.a. skoler og barnehager. I 2005 fikk Nardo skole tildelt FEEs miljøsertifisering «Grønt flagg» for sitt prosjekt Ressursfordeling fattig-rik – Hvordan kan vi på Nardo skole hjelpe andre barn som er fattige?, der elever ved skolen over en 3-årsperiode samlet inn penger til fattige barn i Manila.
Ølen Betong

Ølen Betong AS er en norsk produsent av ferdigbetong, betongvarer og elementer, med flere fabrikker i Hordaland og Rogaland. Bedriften eies av Nordic Concrete Group AS, som samlet har etableringer 40 steder i Norge innen produksjon av betong og transport.
Ølen Betong AS har ca. 200 ansatte. Logistikk utføres av søsterbedriften Ølen Betong Transport AS med 110 ansatte. Ølen Betong AS er hovedeier av Forsand Sandkompani AS, NOR Aggregates AS, Ribe Betong AS, Ribes Betongpumping AS, Sandnes & Jærbetong AS, S&J Transport AS og Kirkenes Ferdigbetong AS. Samlet har disse 450 ansatte i Norge.
Tveitetunet

Tveitetunet (Nordigard Tveiten) i Valle har siden 1969 vært museum tilknyttet Setesdalsmuseet.
Gården var hjemmet til lensmann og eidsvollsmannen Olav Knutsson Tveiten. Gårdstunet består av badstue, arrest, våningshus, loft (stabbur) og løe. Den eldste delen av våningshuset kan dateres tilbake til 1596, sannsynligvis opprinnelig en årestue som siden har blitt modernisert. Loftet er også gammelt, årstallet 1645 er inngravert.
Valleutstillingen holdes på Tveitetunet hvert år. 29. juli holdes Olsokstevnet på tunet, med utdeling av Valle kommunes kulturpris.
Philip Burne-Jones

Liv og karriere

Burne-Jones ble født i London i 1861. Både John Ruskin og Dante Gabriel Rossetti var begge navngitt som hans gudfar. Han fikk sin utdannelse ved Marlborough College, en eksklusiv privat skole. Han studerte deretter ved University of Oxford i to år, men hoppet av studiene uten å gå opp til eksamen. For å berolige foreldrene overfor denne fiaskoen gikk han med på å ta maleriutdannelse i London.
Han tok maleriutdannelsen alvorlig og hans dyktighetsnivå ble etterhvert høyt. Han stilte ut sine verker i velkjente gallerier i London og Paris. Royal Academy stilte ut hans arbeider 11 ganger mellom 1898 og 1918, og han ble også vist ved Parissalongen i 1900. Der stilte han ut et portrett av hans far, som i dag er bevart i Det nasjonale portrettgalleriet i London. Han malte portretter av mange velkjente navn i sin tid, blant Edward Elgar, Henry James, Charles Eliot Norton, og sin onkel Rudyard Kipling.
Hans mest berømte verk, The Vampire (Vampyren), et portrett av en kvinne som lener seg over en bevisstløs mann, ble utstilt den 24. april 1896 i National Gallery i London sammen med noen verker av hans far. Bildet vekket en voldsom strid. Det ble påstått av George Bernard Shaw (som da var teaterkritiker) at det var «et hevngjerrig portrett av fru Patrick Campbell». Den påståtte modellen var den gang en voksende skuespillerstjerne i London og Burne Jones var blitt knyttet romantisk til henne. Portrettet viser en vakker, mørk kvinne som triumferende og med et ondsinnet smil bøyer seg over en intetanende mann. Bildet inspirerte også Rudyard Kiplings dikt med den samme tittelen. Stumfilmen A Fool There Was (1915) med Theda Bara ble også inspirert av både maleriet og Kiplings dikt.
I 1902 besøkte Burne-Jones USA hvor han ble omsvermet av sositeten i New England. Ved et besøk på Harvard University møtte han den daværende amerikanske presidenten Theodore Roosevelt. Tilbake i London utga han sine inntrykk fra sin amerikanske reise i en illustrert bok, Dollars and Democracy (1904). Et år senere utga han With Amy in Brittany (1905), en reiseskildring fra Bretagne i Frankrike, bestående av notater og skisser i blyant og penn. Han levde det meste av sitt liv i London. Til tross for hans relative anerkjennelse kom han til å stå i skyggen av sin far og ble sammenlignet med ham. Hans siste år er lite kjent. Skuffet over mangelen på anerkjennelse trakk han seg tilbake og falt deretter rask i glemsel. Han døde i 1926 i London, 63 år gammel.
Hans niese Angela Thirkell (1890–1961), datter av hans søster Margaret, utga sine memoarer Three Houses (1931) hvor hun blant annet minnes sin onkels mange gode kvaliteter, men også som en «meget ulykkelig mann» ved at «Han kunne ha vært en fremragende maler og ville også ha vært det under en mer heldig stjerne, men to ting gikk fatalt imot ham. Han trengte aldri arbeide og han var forbannet med en følelse av mistillit og at hva han enn gjorde ble han ufordelaktig sammenlignet med verkene til sin far.»
Slaget ved Friedlingen

Opptakt

Franskmennene prøvde å øke makten sin på østsiden av elven Rhinen. Høsten 1702 fikk Villars ordre fra Ludvig XIV om å gå til angrep på Schwaben. De franske styrkene trengte å slå seg sammen med sine allierte i Bayern og måte slå keiseren sine styrker som stod mellom dem.

Slaget

Franskmennene krysset Rhinen ved Weil am Rhein, like nord for Basel den 14. oktober 1702. Villars gikk til angrep på keiserarmeen ved Friedlingen. Den framtidige feltmarskalken Ludvig Vilhelm satte armeen sin i skyttergraver og klarte å holde franskmennene unna en tid. Han trakk seg så tilbake i god orden mot nord.

Ettervirkning

Det var en pyrrhosseier for Villars. Franskmennene tapte 1 703 mann som døde og 2 601 som ble skadet, mens keiserarmen tapte 3 000 mann, mens 742 ble skadet. Villars ble også hindret fra å slå seg sammen med bayerne.
Landsbyene på østsiden av Rhinen ble hardt rammet, særleg Weil am Rhein.
Fårehunder

Egenskaper

Fårehunder er glimrende brukshunder som ofte er kjent som lettlærte, energiske og arbeidsvillige. På grunn av disse egenskapene benyttes disse hunderasene ofte til mange andre formål enn gjeting av dyr. Fårehundraser er blant annet populære som politihunder og mye annet, herunder også innen en rekke grener av hundesport. Mange benytter også slike hunder til gjeting av større bufe, som kveg.

Arbeidsmønster

Fårehunder som gjeter sau og lignende, gjør dette gjennom å styre dyra med kontrollert bruk av rovdyratferd. Teknikkene som brukes kalles gjerne eyeing (stirring), stalking (smyging) og heeling (hasebiting). Denne motoriske atferden er til en viss grad genetisk arvelig, men den kan maksimaliseres og perfeksjoneres gjennom trening. Hunden kontrolleres (styres) av hundefører gjennom kommandoer, som ofte kommer i form av arm og håndbevegelser eller plystrelyder som hunden har fått opplæring i å forstå.

Inndeling og trening

Morfologisk sett er gjerne disse hundene middels store og veier gjerne som sådan vanligvis ca. 10-20 kg. De trenes til å agere på menneskelige kommandoer, gjerne i form av ulike plystrelyder og arm/håndbevegelser som kan oppfattes over avstand.

Headers

Såkalte headers er typisk raser som australian shepherd, newzealandsk huntaway med flere. De jobber med hevet hodet, mens de bjeffer for å jage dyrene vekk fra hundeføreren, i den retning denne ønsker.

Heelers

Såkalte heelers er typisk raser som border collie, lancashire heeler med flere. De biter vanligvis bufeet i hasene, selv om slik atferd ikke aksepteres når de jobber med sårbare dyr som sau og gjess, for å styre det mot hunderføreren.

Catch dogs

Såkalte catch dogs er hunder som er trent til oppgaver med å immobilisere dyr som forlater flokken eller av andre årsaker trengs å hentes inn eller stoppes. Typen kan derfor også brukes i andre sammenhenger, som under jakt. Ofte blir headers og heelers også er trent til denne oppgaven. Det er imidlertid mest vanlig at kveghunder trenes opp.
Capri-Fischer

«Capri-Fischer» er en tysk schlager med melodi av Gerhard Winkler og tekst av Ralph Maria Siegel.

Historie

Sangen ble skrevet i 1943. Spilling av den på radio ble forbudt, da US Army allerede hadde landet på Capri. Den første tolkning av sangen og på 78-plate var med sangeren Magda Hain. Hun ble oppdaget av Gerhard Winkler og var kjent for sin klokkeklare koloratursopran.
I mai 1947 i daværende SBZ ble en 78-plate utgitt av selskapet Amiga med Kurt Reimann som sanger. I Vestsonen og den unge Bundesrepublik Deutschland ble sangen kjent gjennom Rudi Schuricke i 1949. I Sveits ble også en innspilt tolkning med Gretl Rat populær.
Det er også skrevet en islandsk tekst med tittelen «Fiskimianni ljod frá Capri». Svarvar Larusson med Sy-We-La kvintetten spilte den inn 6. juni 1952.

Mottakelse

Sangen fremstår som et eksempel på tyskernes lengsel etter Italia, som fant sitt uttrykk i tallrike romantiske slagere allerede under den andre verdenskrig og i Wirtschaftswunder-eraen, som muliggjorde at flere vesttyskere for første gang kunne foreta ferieturer til Middelhavet. Flere senere tyske slagere har fulgt «Capri-Fischer»s prototypisk fastsatte skjema, som derved ble forfaderen til en egen genre som flere hittolkere har pleiet frem til i dag.
«Capri-Fischer» har selv blitt en evergreen og har til i dag vært på repertoaret til kunstnere som G.G. Anderson, Die Flippers, Peter Krauss, Max Raabe, Victor Torriani og Ewald Wandas. Max Raabe forteller at hans Palastorchester tok opp sangen på sitt repertoar på grunn av et spesielt ønske fra tidligere forbundskansler Helmut Kohl. «Capri-Fischer» skal også tilhøre yndlingsmusikken til tidligere forbundskansler Gerhard Schröder.
På nordsjøøya Sylt lød sangen fremfor alt i 1950- og 1960-årene som felles lovprisning av solnedgangen blant et flertall av gjestene på Westerländer Promenade.

Norske versjoner

Juul Hansen har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Bella, Bella Marie».
San Ramon

San Ramon er en by i Contra Costa County i den amerikanske delstaten California, med 45.900 innbyggere (2004). I denne byen ligger hovedkontoret til det amerikanske oljeselskapet Chevron.
El Tepozteco nasjonalpark

El Tepozteco nasjonalpark (spansk: Parque Nacional El Tepozteco) er en nasjonalpark i Mexico. Den befinner seg i delegasjonen Milpa Alta sør i Mexico by og i Tepoztlán kommune i delstaten Morelos. Den omfatter skogsområder dekka av barskog. I nasjonalparken ligger også det arkeologiske funnstedet El Tepozteco.
Nasjonalparken ble oppretta 22. januar 1937, og har et areal på 23 259 hektar.
Svart på hvitt

Svart på hvitt er et musikkalbum med Elisabeth Ødegård Widmer, utgitt i 1986.
Plagithmysus

Utseende

Middelsstore, avlange, langbeinte, blanke, mer eller mindre brunlige trebukker. Antennene er forholdsvis korte, omtrent halvparten så lange som kroppen. Pronotum er avrundet og bredere enn langt. Dekkvingene er ofte kraftig tilspissede.

Levevis

Larvene lever i død ved, mest av løvtrær. De voksne billene finnes ofte på blomster der de eter pollen.

Utbredelse

Denne artsrike slekten er endemisk for Hawaii-øyene og er et interessant eksempel på adaptiv radiasjon der.