Daśabhūmikasūtraen

1. Pramuditā bhūmiḥ, det svært gledelige

Dette er det stadium (歡喜地, huānxǐ dì) hvor man gleder seg over å erkjenne et delvis aspekt av sannheten. Bodhisattvaen jubler over å ha skuet virkeligheten som virkelighet for første gang. Den indiske buddhistiske filosofen Nāgārjuna (150–250) beskrev dette som den første direkte persepsjon av tomheten eller śūnyatā. Dette stadium kalles også «veien av å se» (見道, jiàndào), på sanskrit darśana-mārga, og er samtidig den tredje av de fem veier til oppvåkning (pañcamārga).
Bodhisattvaen arbeider med å perfeksjonere generøsiteten (dānapāramitā) og utvikler evnen til å gi bort alt uten anger og uten tanke på lovprisning eller belønning. Alle fenomener betraktes som tomme for egen eksistens og er gjenstand for forfall, lidelse og død, og derfor mister bodhisattvaene all tilknytning til dem.
Tsongkhapa (ཙོང་ཁ་པ།, 1357–1419), grunnleggeren av den tibetanske retningen gelugpa, skrev at bodhisattvaer på dette stadium forstår at personer ikke eksisterer gjennom deres egen natur. Derfor overvinner de den falske idéen om at de fem aggregater danner en i sannhet eksisterende person. De eliminerer også tilbøyelighetene for en korrupt etikk så fullstendig, at disse tilbøyelighetene ikke vender tilbake.
Bodhisattvaer på dette stadiet er primært motiverte av tro. De trener seg i etikk for å rense sinnet for negativitet, og på denne måten forberede seg selv på kultiveringen av den mundane meditative absorbering i neste stadium.

4. Arciṣmatī bhūmiḥ, det strålende intellekt

Dette er det stadium (焰慧地, yànhuì dì) hvor den strålende visdommens flamme brenner bort alle jordiske begjær. På sanskrit kalles det arciṣmatī (अर्चिष्मती) eller arciṣmatī bhūmiḥ. På tibetansk kalles det  'od 'phro ba`i sa.
På dette trinn fullbyrder man dyden av perfeksjonen av bestrebelse, slik at man ødelegger hindringene på kultiveringens vei, noe som gir visdom.
Ifølge Wonch'uk blir dette nivået kalt «strålende intellekt», fordi bodhisattvaene «konstant avgir utstrålingen av opphøyd visdom». Han siterer også māhayānasūtrālaṃkārakārikā av Maitreyanātha, som forklarer at bodhisattvaer på dette nivået brenner opp de plagsomme hindringer og hindringene for allvitenhet gjennom strålene fra deres visdom. De går inn i progressivt dypere meditasjoner og oppnår en mektig mental smidighet. Dette øker deres evne til å praktisere meditasjon over en lengre tidsperiode. De ødelegger de dypt rotfestede forhindringer og kultiverer de 37 faktorer for oppvåkning (bodhipakkhiyādhammā).
Gjennom disse 37 øvelser, utvikles en stor dyktighet i meditative absorberinger og kultivering av visdom. Samtidig svekkes kunstige og medfødte forestillinger om sann eksistens.

5. Sudurjayā bhūmiḥ, det som er vanskelig å mestre

Dette er det stadium (難勝地, nánshèng dì) hvor man overvinner illusjoner av uvitenhetens mørke langs middelveien. På sanskrit kalles det sudurjayā eller sudurjayā-bhūmi. 
Det femte stadium kalles «vanskelig å mestre» fordi det involverer krevende øvelser med store anstrengelser. Det kalles også «vanskelig å overvinne» og medfører en dypsindig visdom og innsikt som er vanskelig å overgå eller undergrave. Nāgārjuna sier:
Det femte er ekstremt vanskelig å overvinne

ettersom alle onde vesener finner det ekstremt vanskelig å overvinne ham;

Han blir dyktig i å kjenne de subtile

meninger av de edle sannheter og så videre.
Bodhisattvaer på dette stadium perfeksjonerer samādhi. De utvikler sterke krefter av meditativ stabilisering og overvinner tendenser til distraksjon. De blir mentalt sentrerte og dveler i sinnsro. De gjennomtrenger den fulle meningen i de fire edle sannheter og de to sannheter (konvensjonell sannhet og endelig sannhet) og oppfatter alle fenomener som tomme, forbigående og utsatte for lidelse.

6. Abhimukhī bhūmiḥ, manifestere virkeligheten

I dette stadium (現前地, xiànqián dì) møter utøveren den manifesterte virkeligheten (abhimukhī). Fenomenenes avhengige oppståen blir åpenbart, og man forstår direkte «det ordløse» (animitta, tibetansk: mtshan ma med pa). Det ordløse refererer til det faktum at fenomener synes å besitte deres tilsynelatende kvaliteter som en del av deres egen natur, men når man undersøker dette oppdager man at kvalitetene bare er mentale konstruksjoner og ikke er en del av naturen til objektene.
Den høyeste visdom begynner å manifesteres, og man begynner å kontemplere over at dharma, nirvana og saṃsāra ikke er en dualitet. Bodhisattvaen manifesterer meditativ visdom og unngår å klamre seg til både syklisk gjenfødelse og nirvana. Når de har overvunnet enhver klamring, kan bodhisattvaene på dette nivået oppnå nirvana, men på grunn av oppvåkningen bestemmer de seg for å bli i denne verden for å hjelpe andre sansende vesener. De kultiverer prajñāpāramitā gjennom hvilken de oppfatter alle fenomener som manglende iboende eksistens. Deres vesen er som drømmer, illusjoner, refleksjoner eller magisk skapte objekter. Alle begreper om «jeg» og «andre» blir transcendert, sammen med forestillinger om «iboende eksistens» og «iboende ikke-eksistens». Bodhisattvaene kontemplerer på slikheten (tathātā), med sinn som er uforstyrret av falske idéer.
Oppslagsverket yogācārabhūmiśāstra setter dette stadium i sammenheng med den overlegne visdom som er samtidig med gjensidig oppståen. I denne teksten kalles det boligen av overlegen innsikt som er assosiert med opphøret av avhengig oppstående transmigrasjon (緣起流轉止息相應增上慧住, yuánqǐ liúzhuǎn zhǐxī xiāngyìng zēngshàng huìzhù) på sanskrit pratītya-samutpāda-pravṛtti-nivṛtti-pratisaṃyukto 'dhiprajña-vihāraḥ og på tibetansk rten cing 'brel par 'byung ba la 'jug pa dang ldog pa dang ldan pa'i lhag pa'i shes rab la gnas pa.

7. Dūraṃgamā bhūmiḥ, gått hinsides

I det syvende stadium (遠行地, yuǎnxíng dì) hever man seg over de to lavere vogner (śrāvakayāna og pratyekabuddhayāna). Man forlater fenomenenes verden og hviler i mystisk kontemplasjon. På sanskrit kalles det dūraṃgamā, dūraṃgamāyāṃ bhūmau eller dūraṃgamā bhūmiḥ, på tibetansk ring du song ba.
Bodhisattvaer på det syvende nivå utvikler evnen til å kontemplere umerkelig og uavbrutt og gå inn i avanserte meditasjoner for en lengre tidsperiode, og således passere hinsides både de mundane og de supermundane veiene til śrāvakaer og pratyekabuddhaer. Av denne grunn kalles dette nivået for «gått hinsides».
Nāgārjuna sier: 
Det syvende blir kalt «gått hinsides» fordi

mengden av hans kvaliteter har økt,

Øyeblikk etter øyeblikk kan han gå inn i

equilibriumet av opphør,
På dette nivået perfeksjonerer bodhisattvaene deres evner til å utøve meditasjon og praksis (sanskrit: upaya-kausalya, tibetansk: thabs la mkhas pa), som er evnen til å anvende deres undervisning på individuelle trekk og behov blant tilhørerne. De utvikler også evnen til å kjenne andres tanker, og er hvert øyeblikk i stand til å praktisere alle perfeksjonene (pāramitās). Alle tanker og handlinger er uten lidelser, og de handler konstant spontant og effektivt for andres nytte.

8. Acalā bhūmiḥ, det ubevegelige

I det åttende stadium (不動地, bùdòng dì) dveler man trygt i middelveien og dharma og kan ikke opprøres av noen ting. Dette er et stadium hvor alle gode øvelser kan utføres uten streben. Det blir derfor også kalt den uanstrengte bhūmiḥ (無功用地, wúgōngyòng dì). På sanskrit heter det acalā eller acalābhūmiḥ. Ifølge saṃdhinirmocanasūtraen blir selv de mest sublime former for latente lidelser eliminerte på dette stadium.
Nāgārjuna sier:
Det åttende er det ubevegelige, det ungdommelige stadium,

gjennom fraværet av konsepter er han ubevegelig;

Og sfærene av hans kropp, tale og sinnets

aktiviteter er utenfor fatteevne.
Fordi de er kjent med «det ordløse» (animitta), blir ikke deres sinn beveget av idéer om ord eller begreper. Dette stadiet er irreversibelt, fordi det ikke lenger er noen mulighet til å vakle langs veien eller oppleve tilbakeslag. Bodhisattvaer på dette stadiet er bestemt for full Buddhanatur, og har ikke lenger noen trang til å søke nirvana bare for seg selv. De kultiverer «perfeksjonen av aspirasjon» (praṇidhānapāramitā), som betyr at de foretar ulike eder om å akkumulere årsakene til fremtidige dyder. De arbeider altruistisk og gjennomsyrer verden med følelser av kjærlig vennlighet (mettā) overfor alle sansende vesener, og har transcendert enhver tendens mot misforståelse (anattā).
Deres forståelse av tomheten (śūnyatā) blir så fullstendig at den velter overende medfødte vrangforestillinger, slik at virkeligheten kommer til syne i et helt nytt lys. De går inn i meditasjon på tomheten med liten anstrengelse. Bodhisattvaer på dette nivået kan sammenlignes med folk som har våknet fra en drøm, og hvor alle deres sanser påvirkes av denne nye bevisstheten. De oppnår den meditative tilstand som kalles «tålmodighet overfor ikke oppståtte fenomener» hvor de ikke lenger tenker i begreper om iboende årsaker eller iboende årsaksløshet. De utvikler også evnen til å manifestere ulike former av å instruere andre. Medlidenhet og kyndige midler (upāya) blir automatiske og spontane. Det er ikke lenger noe behov for å planlegge eller kontemplere over hvordan man handler altruistisk, fordi bodhisattvaer på dette åttende nivået automatisk reagerer korrekt i enhver situasjon.

9. Sādhumatī bhūmiḥ, den gode intelligens

På det niende stadium (善慧地, shànhuì dì) forkynner man dharma fritt og uten restriksjon på alle steder og i alle språk uten feil. Dette stadium kalles «den gode intelligens», på sanskrit sādhumatī eller sādhumatī bhūmiḥ, på tibetansk legs pa'i blo gros sa eller legs pa'i blo gros. På dette punktet akselreres bevegelsen mot oppvåkning. Før dette stadium har fremgangen vært liksom en båt som taues gjennom en havn. På det niende nivået blir man derimot som et skip som når havet og hever seilene. Man oppnår full forståelse av de tre vognene śrāvakayāna, pratyekabuddhayāna og bodhisattvayāna (mahāyāna) og perfeksjonerer evnen til å undervise i læren. Saṃdhinirmocanasūtraen sier:
På grunn av oppnåelsen av feilfrihet og svært omfattende intelligens i mestringen av undervisningen av læren på alle aspekter, kalles det niende nivået for den «gode intelligens»."
Denne frie forkynnelsen skyldes igjen oppnåelsen av «de fire former for uhindret forståelse» (四無礙解, sì wúài jiě), på sanskrit catasṛbhiḥ pratisaṃvidbhiḥ, catasraḥ pratisaṃvidaḥ eller pratisaṃvid, på tibetansk so so yang dag par rig pa bzhi po. Dette er forståelsen av fundamentale konsepter, mening, grammatikk og fremførelse. Asaṅga (315–390) forklarer at deres intelligens overgår alle mennesker og guder, og at de oppfatter alle navn, ord, meninger og språk og kan forstå ethvert spørsmål fra ethvert vesen. De har også evnen til å svare en person med en enkelt lyd, som blir forstått av hvert vesen i henhold til deres evner. De perfeksjonerer vīrya, hvilket betyr at på grunn av styrken i deres mesterskap i de fire analytiske kunnskaper og deres meditasjon, praktiseres paramitas kontinuerlig.

10. Dharmameghā bhūmiḥ, skyen av doktrinen

Det tiende og siste stadium (法雲地, fǎyún dì) også stadiet av dharmaskyen (dharmameghā) eller stadiet av den store dharmaskyen (mahādharmamegha), på tibetansk chos kyi sprin, er det stadium hvor man sprer den buddhistiske visdommen (dharma) ut i verden, på samme måte som en sky upartisk sender ned regn på alle ting.
Nāgārjuna sier at
Den tiende er skyen av dharma fordi

regnet av den utmerkede lære faller,

Bodhisattvaen er blant forsamlingen

til lyset av Buddhaene.
På dette stadiet utvikler bodhisattvaene grenseløs makt ved hjelp av mantraer. De kultiverer prajñāpāramitā, som, ifølge Asaṅga, gjør dem istand til å øke sin opphøyde visdom. Dette styrker i sin tur de andre pāramitāene. Som et resultat etablerer de en glede over læren.
De oppnår perfekte kropper, og deres sinn er renset for de mest sublime spor av lidelser. De manifesteres i utallige former av altrustistiske hensyn og transcenderer de ordinære lover av tid og rom. De er i stand til å plassere komplette verdenssystemer inne i en enkelt pore, uten å forminske verdenene eller øke størrelsen på poren. Og når de gjør dette, føler ikke de vesener som bebor disse verdener noe ubehag, og bare avanserte bodhisattva'er legger merke til det.
Bodhisattva'er på dette nivået mottar en form for myndiggjøring, innvielse eller dåp fra utallige Buddhaer. Disse blir kalt «de store stråler av lys», fordi utstrålingen fra disse Buddhaer skinner i alle retninger. Denne innvielsen hjelper dem med å fjerne de resterende hindringer for allvitenhet og gir dem økt selvtillit og styrke. I det avsluttende øyeblikk på dette stadium går de inn i en meditativ tilstand som kalles «vajralignende meditativ stabilisering», hvor de siste hindringer for buddhanaturen overvinnes. De reiser seg fra denne meditasjon som Buddhaer.

Sanskritversjoner

To sanskrit-manuskripter som er skrevet i newari, befinner seg i The National Archives of Nepal, Kathmandu, Nepal, og bærer tittelen ārya śrī daśabhūmikā sūtram (devanāgarī: आर्यश्रीदशभूमिकासूत्रम), «den store herren [Buddha's] sūtra om de ti stadier».
Et tredje manuskript fra Nepal (Daçabhumiçvara) er bevart i Cambridge University Library.
Sanskrit-teksten ble redigert og utgitt av J. Raldor i 1926.

Den tibetanske versjonen

Teksten inngår som kapittel 31 (kapittel om de ti fundamenter, ས་བཅུའི་ལེའུ།, sa bcu'i le'u) i den tibetanske oversettelsen av avataṃsakasūtraen i Kangyur.
Oversettelsen ble foretatt mellom 878 og 901 e.Kr. i klosterkomplekset Samye, i nærheten av Lhasa. Originalen var et manuskript fra Nepal i 39 000 vers og 46 kapitler, med tittelen Buddhāvataṃsaka nama mahāvaipulya sūtra (devanāgarī: बुद्धवतम्सक नम महावैपुल्य षूत्र). Den tibetanske tittelen er Sangs-rgyas phal-po-che zhes-bya-ba shin-tu-rgyas pa chen po’i mdo (སངས་རྒྱས་ཕལ་པོ་ཆེ་ཞེས-བྱ-བ་ཤིནཊུ-རྒྱས་པ་ཆེན་པོའི་མདོ). Buddhāvataṃsaka (बुद्धवतम्सक) betyr «Buddhas blomsterkrans». Mahāvaipulya (अहावैपुल्य) betyr «den store utvidelse eller tilføyelse», og ble brukt av mahāyānaskolene om deres mest hellige tekster.
Oversetterne var den innfødte tibetaneren Lotsa Ba Yeshé Dé fra skolen Nyingma i samarbeid med tre indiske munker: Jinamitra, Prajñāvarman og Surendrabodi.
Padmakara Translation Group har påtatt seg oppgaven å oversette den tibetanske versjonen til engelsk. Pr 23. september 2019 pågår oversettelsene av 10 av avataṃsakasūtraens 46 kapitler (deriblant daśabhūmikasūtraen), mens 36 ennå ikke er påbegynt.

Kinesiske kommentarer

I begynnelsen av 1900-tallet ble det oppdaget to små kinesiske kommentarer til Vasubandhus kommentar i «de tusen Buddhaers huler» i Dun Huang. Den første av disse, Shídì Yìjì Juăn-dì Yì (十地義記卷第一), ble skrevet av en ukjent forfatter i en ukjent tidsperiode. Den andre, med tittelen Shí-dì Lùn Yì-shū Juăn-dì Yì – Dì-èr (十地論議疏卷第一ｷ第二), i 2 bokruller, ble skrevet av Fă Shàng (法上) fra det nordlige Zhōu-dynastiet (北周, 557–581).