google/wiki40b huggingface dataset:
Miguel Primo de Rivera

Bakgrunn

Miguel Primo de Rivera tilhørte en formuende aristokratfamilie. Som ung offiser utmerket han seg under felttoget på Cuba og på Filippinene i 1890-årene. I 1902 slo han ned et anarkistisk opprør i Barcelona. 
Etter blant annet flere års velmeritert tjeneste i Marokko ble Primo de Rivera i 1915 guvernør i Cádiz. Men han ble i 1917 tvunget tll avskjed etter at han på et oppskisvekkende vis hadde  kritisert regjeringens Marokkopolitikk.

Politiker

1921 blev han medlem av senatet og opptrådte også her som en frimodig kritiker. I 1922 ble Primo de Rivera generalkaptein i Catalonia med dens urolige hovedstad Barcelona.

Statsleder

Herifra gjennomførte han den 13. september 1923 i samforstand med kong Alfons XIII det ublodige militærkupp hvorved den parlamentariske regjering ble satt ut av spill og Primo de Rivera selv som sjef for et militærdirektorium trådte i spissen for en militærjunta.
Primo de Rivera hadde en visjon om at de politiske urolighetene i landet skulle roe seg ned hvis alle bare kunne forenes i ett eneste parti. Han grunnla følgelig Unión Patriótica (Det patriotiske forbund) i sin egen regjeringsperiode. Selv om dettw parti aldri ble betydningsfullt klarte han imidlertid å få slutt på urolighetetene for en tid, noe som blant annet innebar at han lot representanter for arbeiderklassen delta i regjeringen. UGTs generalsekretær Francisco Largo Caballero ble utsett til minister med oppdraget å løse tvister mellom arbeidere og arbeidsgivere. Han klarte også å slå ned det marokkanske opprøret, ledet av Abd el-Krim, noe som gjorde ham populær.
I desember 1925 omorganiserte Primo de Rivera regjeringen til «det sivile diktatur» der både militærer og sivile satt med. Hans omfattende prosjekt med å knytte den spanske peseta til gullmyntfoten, bygge vannreservoarer og veier, og lignende prosjekter fikk imidlertid den spanske økonomi til svikte. Dette tvang han til slutt til å fratre.
Den 28. januar 1930 leverte han sin avskjedssøknad til kong Alfonso XIII (som i hele perioden var forblitt statoverhode) og flyktet til Frankrike. Et par uker etter døde ham i Paris.

Etter hans død

Primo de Riveras eldste sønn, José Antonio Primo de Rivera, grunnla Falange Española (Den spanske falangen) den 29. oktober 1933. Partiet var fascistisk men hadde ikke særskilt mange medlemmer. Det forente seg i 1934 med Juntas de Ofensiva Nacional-Sindicalista. Under krigen skulle det komme til å stå på den revolterende fascistiske side, anført av Francisco Franco.
Publisitetsdepartementet til Kinas kommunistparti

Publisitetsdepartementet til Kinas kommunistparti (forenklet kinesisk: 中共中央宣传部; tradisjonell kinesisk: 中共中央宣傳部; pinyin: Zhōnggòng Zhōngyāng Xuānchuán Bù, fult navn er Publisitetsdepartementet til Kinas kommunistpartis sentralkomité, er en intern avdeling i Kinas kommunistparti (KKP) som har ansvaret for partiets ideologirelaterte arbeid, så vel som Folkerepublikken Kinas propagandasystem. Som et partiorgan har det utøvende makt i hele samfunnet, ved sin sensurmyndighet og mediekontroll. Slik myndighet er imidilertid ikke eksplisitt nedfelt i statens lovverk. 
Publisitetsdepartementet ble opprettet i mai 1924, ble suspendert under kulturrevolusjonen, og ble gjenopprettet i oktober 1977. Den er et viktig organ innen Folkerepublikken Kinas propagandasystem, og dens indre virke er beskyttet av en høy grad av hemmelighold.

Navn

Det kinesiske ord xuānchuán (宣传) betyr «å propagere», altså bedrive propaganda. Det har ikke de negative overtoner som det tilsvarende ordet i Vesten har fått i løpet av 1900-tallet. Publisitetsdepartementet beskjeftiger seg med xuānchuánaktivitet i bred forstand, ikke bare med politisk propaganda. For eksempel er det medansvarlig for brannforebyggende opplysningsvirksomhet (全民消防安全宣传教育纲要).

Funksjon

Propagandaavdelingen har en «direkte lederskaps- (lingdao - 领导) rolle» i mediakontrollsystemet, i samarbeid med andre organisasjoner som Statsadministrasjonen for radio, film og fjernsyn og Generaladministrasjonen for presse og publikasjon.  Den kontrollerer lisensieringen av medievirksomheter, og instruerer massemediene om hva som skal sies eller ikke sies, især om «delikate» emner, som for eksempel Taiwan, Tibet, og annet som kan innvirke på statens sikkerhet eller kommunistpartiets styringsevne. Departementets hovedsete er i en umerket bygning nær Zhongnanhai, og det er dessuten avleggere på provins-, prefektur- og fylkesnivå.
Sjefredaktørene for de store nasjonmale medier må delta på Propagandaavdelingens ukentlige møter og holde seg til de der gitte instruksjoner om hvilke emner og vinklinger som skal vektlegges eller ikke, eller overhodet ikke nevnes. Disse instruksene blir normalt aldri kjent for almenheten, men kommuniseres på det ukentlige møtet eller ved hemmelige bulletiner. Propagandaavdelingsinstruksjoner er imidlertid noen ganger blitt lekket til internettet. Eksempler på dette er instruksene «Alle nettsider må benytte klar rød farge for å fremme en festlig atmosfære [i anledning 60-årsjubileet for Folkerepublikken Kina]» og «negative reportasjer ... må ikke overstige 30 prosent».
Propagandaavdelingen holder også øye med journalisters og andre medieaktørers virke.
Rettsvillfarelse

Rettsvillfarelse er i norsk strafferett at en person ved en handling har vært i god tro fordi han ikke har kjent til at handlingen var rettstridig, enten fordi han ikke var kjent med at det gjaldt straffebestemmelser for handlingen, eller fordi han har hatt uriktige opplysninger om innholdet i reglene.
Etter straffeloven § 57 heter det: «For den, som ved Handlingens Foretagelse befandt sig i Vildfarelse med Hensyn til dens retsstridige Beskaffenhed, kan, saafremt Retten ikke finder af denne Grund at burde frifinde ham, Straffen nedsettes under det for Handlingen bestemte Lavmaal og til en mildere Strafart.» Bestemmelsen forutsetter at retten kan velge full frifinnelse. Når frifinnelse ikke er aktuelt kan retten velge å nedsette straffen under straffebudets strafferamme, la villfarelsen være en formildende omstendighet innenfor strafferammen eller straffe fullt ut.
Hva retten skal falle ned på er overlatt til rettens skjønn. Det er likevel i rettspraksis og juridisk teori kommet frem prinsipper for avgjørelsene, hvor det er fastslått at det kun er den unnskyldelige rettsvillfarelse som fører til frifinnelse. Etter dette vil enhver som uaktsomt ikke kjenner til straffebudene ikke kunne frifinnes på grunnlag av rettsvillfarelse. Det skal særlige omstendigheter til for at en villfarelse skal anses som unnskyldelig.
Rettsvillfarelse gjelder kun for villfarelse om rettsstriden, ikke straffbarheten. Hvis vedkommende vet at handlingen er ulovlig, men ikke visste at man kunne bli straffet for handlingen, kan han ikke påberope seg rettsvillfarelse.
Cyril Jenkins

Biografi

Jenkins kom fra Swansea, nærmere bestemt ble han født i Blaengarw, i Wales. I tenårene flyttet han til Trochee for å virke som organist i Bethania Church. I 1911 vant han to prestisjetunge komponistpriser ved Carmarthen National Eisteddfod. Jenkins tok til å studere musikk ved Royal College of Music med Sir Charles Stanford (som visstnok omtalte Jenkins som one of the lesser lights!). I 1922 flyttet han til Australia for en periode. Han døde våren 1978 i Hove, Sussex – 88 år gammel.

Musikk for brassband

Jenkins er nok mest kjent for å ha komponert Life Divine, pliktnummeret som ble skrevet til The National Brass Band Championships of Great Britain i Krystallpalasset 24. september 1921. I tillegg til dette stykket skrev han iallfall tre andre verk for brassband, som alle har blitt tatt i bruk ved de to største britiske brassbandmesterskapene. Coriolanus og Victory ble benyttet som pliktnummer i forbindelse med det nasjonale brassbandmesterskapet i henholdsvis 1920 og 1929, og dertil var Saga of the North pliktnummer ved British Open i 1965. I forbindelse med British Open to år tidligere, i 1963, var for øvrig også Life Divine benyttet som pliktnummer i Belle Vue Gardens, Manchester.

Trivia

Opprinnelig hadde Jenkins titulert tonediktet Life Divine for A Comedy of Errors. Den tittelen ble imidlertid nærmest refusert av Herbert Whiteley; Whiteley var redaktør av British Bandsman (1906–1930) og hadde lenge jobbet for å få seriøse komponister til å skrive for brassband. Whitley mente tittelen var useriøs og noe upassende overfor de deltakende korpsene i konkurransen – som hadde sitt fulle hyre med å spille det krevende pliktnummeret... Jenkins gikk med på å endre tittelen på verket til det noe mer passende (iallfall etter Whiteleys mening) Life Divine. En god tittel som passer med tonediktets verdighet vil nok mange kunne si!
Lienü zhuan

Lienü zhuan eller Biografier av eksemplariske kvinner (kinesisk: 列女傳; pinyin: Liènǚ Zhuàn) er en bok kompilert under Han-dynastiet i Kina av Liu Xiang ca. 18 f.Kr.. Den omfatter 125 biografiske skildringer av kvinner i det gamle Kina, tatt fra tidlige kinesiske verker som Chun Qiu, Zuo Zhuan og Shiji. Verket var i nær 2000 år en standard konfuciansk lærebok for den moralske formasjon av kvinner i det tradisjonelle Kina.
De idealiserte biografier er inndelt i åtte skriftruller, medregnet den åttende som er et tillegg av ukjent forfatter.
Morten Anker

Biografi

Han var sønn av Jess Anker og nevø av Bernt Anker og Peder Anker. Hans far hadde begått selvmord etter å ha spilt bort hele sin formue og opparbeidet seg en stor spillegjeld som han ikke kunne betale.
Morten Anker var eier av Frogner Hovedgård fra 1807 til 1836. Hovedgården hadde vært eid av hans onkel Bernt Anker, og ble etter Bernt Ankers død i 1805 overtatt av Det ankerske Fideikommiss, som solgte den til Morten Anker. De dårlige tidene etter Napoleonskrigene førte til at Anker gikk konkurs, og Frogner Hovedgård ble solgt på tvangsauksjon 19. desember 1836 til konsul Benjamin Wegner. I henhold til auksjonsvilkårene fikk Morten Anker bygsel på Langeløkken under Frogner for resten av sin levetid. Han døde der to år senere som en nedbrutt mann etter mange års motgang, som trolig den eneste i nyere norsk historie som har gått fra å være godseier til å bli bygselmann.
Han var gift (fra 1802) med Annette Karine Thorsen (1782–1830), datter av skipsfører Ole Balle Thorsen og Anna Knudsdatter Schmidt. De var foreldre til sønnene Jess Anker (1808–1864), sorenskriver i Gauldalen Bernt Olaus Anker (1809–1881), kirkeverge Christian Anker (1811–1885), infanterikaptein John Collett Anker (1816–1866), kunstmaler Peter Bernhard Anker (1825–1856), og til døtrene Karen Annette Anker (1804–1862), Martine Emilie Anker (1805–1888), Sophie Anker (1806–1874), Helene Cathrine Anker (1812–1814), Kathinka Anker (1815–1869) gift med Niels Arveschoug, Caroline Charlotte Anker (1818–1841) og Josephine Bernhardine Wilhelmine Anker (1823–1823).
Sønnesønnen Bernhard Anker (1840-1921) var lensmann i Nittedal i perioden 1875-1913.
Hilde Hefte

Karriere

Hefte har utdanning fra Barratt Due musikkinstitutt med klaver som hovedinstrument og sang som biinstrument. Hun spilte saksofon og klarinett i ti år da hun gikk i lære hos sin far som var saksofonlærer og musiker.
Hun tok også teaterutdannelse,  først hos Alex Scherpf og senere skole. Hun fikk også etter hvert flere roller ved Agder teater og på diverse andre scener – blant annet i Fugleelskerne av Jens Bjørneboe og Piaf av Pam Gems. Over en periode på noen år var hun også lærer ved Agder musikkonservatorium før hun begynte som heltidsmusiker.
I 1999 hun ga hun ut sin første CD under eget navn Round Chet's Midnight. I 2017 ga hun ut albumet Quiet Dreams der hun gjør mesteparten selv.
I 2003 dannet hun forlaget Norsk Jazzforlag i et forsøk på å bevare Norges jazzarv, herunder komposisjoner av tenorsaksofonist, Bjørn Johansen. I forlengelse av Norsk Jazzforlag dannet hun i 2004 plateselskapet Ponca Jazz Records.
Australias kvinnelandslag i strandhåndball

Australias kvinnelandslag i strandhåndball representerer Australia i internasjonale konkurranser i strandhåndball. Sporten er underlagt Australian Handball Federation, som er Australias nasjonale håndballforbund.

VM i beachhåndball

Australia deltok første gang i VM da de deltok ved VM i beachhåndball 2012 i Muskat i Oman. De kom på 8.-plass i denne turneringen.
Moules-frites

Historie og opphav

Selv om moules-frites er en vanlig rett i nordlige Frankrike antas det at dens opphav er belgisk. Trolig oppstod retten som fattigmannskost. Blåskjell var en rimelig matvare som ble konsumert i store kvanta langs den flanderske kysten, mens frityrstekte poteter var vanlig kost rundt om i landet vinterstid, da tilgangen på fisk og andre råvarer var begrenset. Denne teorien støttes av et manuskript fra 1781, med tittelen «Curiosités de la table dans les Pays-Bas - Belgiques» (oversatt: gastronomiske kuriøsiteter i de belgiske nederlender), som skildrer hvordan innbyggerne i Namur, Dinant og Andenne rundt Maas-elven hadde spist frityrstekte potetbiter siden omkring 1680.

Utbredelse

Moules-frites er en svært populær rett i Belgia og i nordlige Frankrike, og serveres på de fleste restauranter der. Kombinasjonen blåskjell og pommes frites - da ofte under andre navn er til en viss grad utbredt i kystområder i Nord-Europa, også i Norge.
Fotballklubben Vigør

Historikk

På sitt øverste nivå ble klubben rangert som Norges 38. beste klubb etter semifinaleplass i NM i 1938. Finaleplass var svært nære i 1938, men det ble tap for Mjøndalen på nøytral bane i Larvik. Gjennom store deler av 1950- og 1960-tallet var Vigør blant Sørlandets beste lag, dog ikke så klart som i storhetstida på 1930-tallet.
Bibi Andersson

Familie

Andersson var gift tre ganger. Hennes første mann var regissøren Kjell Grede; hennes andre mann var politikeren Per Ahlmark. I 2004 giftet hun seg med legen Gabriel Mora Baeza.
Andersson ble rammet av et kraftig hjerneslag i 2009. Dette førte til at hun mistet store deler av taleevnen, ble svært lammet i den ene siden og måtte sitte i rullestol. Hun døde 14. april 2019, 83 år gammel.

Utdannelse

Bibi Andersson var først elev ved Terserus teaterskola, og kom inn ved Dramatens elevskola i 1954.

Teater

Hun var engasjert ved Malmö stadsteater i årene 1956–1959, og ved Dramaten 1959–1962 og fra 1963.
I Ingmar Bergmans regi ved Dramaten spilte hun hovedrollen i Eugene O'Neills Lang dags ferd mot natt (1988), rollen som Mor Åse i Peer Gynt (1991) og rollen som Paulina i William Shakespeares Vintereventyret (1994).

Film og fjernsyn

Totalt medvirket Bibi Andersson i rundt 90 filmer og TV-produksjoner.
Hun filmdebuterte 1951 i en reklamefilm for såpe som Bergman regisserte, og ble etter hvert en av hans ledende skuespillere. Etter biroller i Sommernattens smil (Sommarnattens leende, 1955) og Det syvende segl (Det sjunde inseglet, 1956) kom hennes allsidighet til uttrykk i roller fra den spillevende unge haikeren i Jordbærstedet (Smultronstället, 1957), til den kriserammede sykepleieren i Persona (1966) mot Liv Ullmann. Disse og to senere Bergman-filmer, En passion (1969) og Berøringen (The Touch, 1971), gjorde henne til et verdensnavn, og hun har siden medvirket i en lang rekke filmer i Norden og internasjonalt, blant annet Brevet til Kreml (The Kremlin Letter, 1970) av John Huston og Quintet (1979) av Robert Altman. Hun hadde den kvinnelige hovedrollen i Lasse Glomms Svarte fugler (1983). I 2007 medvirket hun i to av spillefilmene om Arn, basert på Jan Guillous trilogi fra korsfarertiden.

Priser og utmerkelser

Hun ble tildelt en rekke priser i sin skuespillerkarriere, blant annet Svenska Dagbladets Thaliapris i 1962 og Sølvbjørnen i 1963. 
For sin hovedrolle i Bergmans Persona (1966; med Liv Ullmann i den andre hovedrollen) vant hun en Guldbagge, og ble deretter tildelt prisen som beste skuespillerinne under utdelingen av National Society of Film Critics Awards i USA. Bibi Andersson var dessuten nominert i kategorien beste utenlandske skuespillerinne ved BAFTA-utdelingen.
Hun fikk O'Neill-stipendiet i 1988.
Hun fikk to nye Guldbagger på 2000-tallet for birollene i henholdsvis Det blir aldrig som man tänkt sig (2001) og Elina – som om jag inte fanns (2004).
I 2006 mottok hun Ibsenstatuetten for hennes tolkinger av Ibsens kvinneskikkelser.
Etter sin rolleprestasjon i filmen Arn: Tempelridderen (2007) mottok hun en Guldbagge for beste kvinnelige birolle.

Selvbiografi

I 1996 utgav hun selvbiografien Ett ögonblick.
Patrick Herrmann

Klubbkarriere

Patrick Herrmann er født i Saarbrücken der han startet sin karriere i det lokale laget FC Uchtelfangen fra den lille byen Illingen. Som 13-åring skiftet han til 1. FC Saarbrücken, før han i 2008 signerte for Borussia Mönchengladbach
Herrmann fikk sin førstelagsdebut den 16. januar 2010 som innbytter i en bundesligakamp mot VfL Bochum. Gladbach fikk mål under et minutt etter byttet, der Herrmann sørget for den målgivende passningen til en annen debutant, Fabian Bächer. Kampen endte allikevel i et 2-1 tap for Gladbach. Herrmann spilte for førstelaget 13 ganger i løpet av andre del av 2009-2010-sesongen, og skrev under på en ny kontrakt som ville holde han i klubben frem til 2014. I april 2015 skrev Herrmann under enda en kontrakt, denne gangen til 2019

Internasjonal karriere

Herrmann har representert det tyske landslaget på alle nivåer fra U16 til U21. 24. mars 2013 ble han for første gang inkludert i troppen til seniorlaget, før en 2014 VM-kvalifiseringskamp mot Kasakhstan. Debuten kom derimot ikke før 10. juni 2015 på RheinEnergieStadion i Köln der Tyskland møtte USA i en vennskapskamp. Til tross for Patrick Herrmanns målgivende pasning til Mario Götzes åpningsmål, tapte Tyskland kampen 1-2.
Sørfjorden (Ullsfjord)

Sørfjorden (nordsamisk: Moskavuotna, kvensk: Moskivuono, begge brukt om hele Ullsfjorden) er den innerste delen av Ullsfjorden i Tromsø kommune i Troms.
Fjorden er 28 kilometer lang, og begynner ved Storstraumen, mellom bygda Skarmunken i vest og Straumsnes i øst. På østsiden av fjorden ligger bygda Olderbakken, og på vestsiden ligger Sjursnes, som var kommunesenter i den tidligere Ullsfjord kommune. På Sjursnes ligger også Ullsfjord kirke. Fjorden er her rundt 4 kilometer bred. Ved Skognes svinger Sørfjorden mot sørvest, og blir smalere. Rundt 10 kilometer fra fjordbotnen går Lakselvbukta inn på østsiden av fjorden. Innerst i bukta ligger bygda Lakselvbukt, som i dag er den største bygda i fjorden. Sørfjorden slutter i en liten poll kalt Sjøvassbotn, som har innløp via et smalt sund kalt Sørstraumen. Fra Sjøvassbotn er det bare 3 kilometer over til Balsfjorden.
Foruten bygdene som er nevnt ligger det langs hele Sørfjorden mange mindre bygder og bosetninger langs begge sider av fjorden. Fv51 og Fv52 går langs vestsiden av fjorden, mens Fv293 går langs østsiden.
10cc

Historie

Gruppen fikk sitt gjennombrudd i England i 1972 med parodilåta «Donna», som kort tid etter ble etterfulgt av singlene «Rubber Bullets» og «The Dean and I». 10cc slo igjennom blant musikkritikerne i 1974 med utgivelsen Sheet Music og bandet ble her delt i en harmonisk likevekt ved at Godley og Creme stod for de progressive idéene, mens Stewart og Gouldman var mer tradisjonelt vinklet.
10cc fikk sitt definitive internasjonale gjennombrudd i 1975 da de gav ut albumet The Original Soundtrack, med låta «I'm Not in Love», som ble en av bandets største hits. Til tross for at denne låten endte opp som nummer to på singlelistene i USA klarte ikke bandet å etablere seg der, noe som førte til uenigheter blant bandmedlemmene. Låta gjorde derfor at publikum fikk forventninger om hvordan bandet skulle høres ut, mens Godley og Creme med sitt progressive og eksperimentelle synspunkter ville fortsette å utvikler nye retninger for bandet. Disse to forlot derfor 10cc rett etter How Dare You i 1976 for å gjennomføre egne prosjekter. 
Stewart og Gouldman bestemte seg for øvrig for å fortsette i bandet og tok etterhvert kontakt med både Paul Burgess og Stuart Tosh på trommer, Rick Fenn på gitar samt Tony O'Malley på keyboards. Sistnevnte ble senere erstattet av Duncan Mackay. 10ccs popularitet vokste med flere utgivelser og hitsingler som «The Things We Do For Love» og «Dreadlock Holiday», men etter at Eric Stewart ble involvert i en bilulykke i 1979 så gikk det nedover med bandet både kommersielt og artistisk, noe som til slutt gjorde at bandet gikk inn i en stillstand utover høsten 1983.
På grunn av en storsatsing på slutten av 1980-tallet av plateselskapet Polygram, som baserte seg på samlealbumkonseptet, så fikk bandet en lukrativ kontrakt som de til slutt takket ja til. Stewart og Gouldman ble gjenforent, mens Godley og Creme stilte opp som gjesteartister. Resultatet ble utgivelsen Meanwhile som kom ut i 1992, men som fikk en lunken mottagelse blant musikkritikerne. Etter at utgivelsen Mirror Mirror fra 1995 også skuffet rent salgsmessig, så brøt Stewart og Gouldman samarbeidet med hverandre. Siden 2004 har Gouldman turnert under navnet 10cc selv, med hjelp av blant annet Rick Fenn og Paul Burgess.
Video Genie

EG3014 Expander

EG3014 utvidelsesboks tilsvarere Tandy TRS-80 Model I sin Expansion Interface. Den er utstyrt med grensesnitt for skriver og diskettstasjoner i tillegg til å ha kontakter for flere andre utvidelser. Skrivergrensenittet var IEEE 1284 "Centronics" type (som har vært veldig vanlig frem til del ble erstattet av USB). Diskettstasjongrensesnittet var for 5¼ Single density (enkel tetthet – FM koding), opptil 4 enkeltsidige eller 3 dobbeltsidige enheter. Det var sokler for to sett av 16K RAM (slik at minnet kunne utvides til 48K). Det var kantkontakt-sokler for EG3020 (RS-232 grensesnitt) og EG3022 (S-100 buss gresesnitt). EG3014 kunne også utvides med EG3021 double density kit (dobbel tetthet – MFM koding).

EG3016 Parallel Printer Interface

Skrivergrensesnitt, også IEEE 1284 "Centronics" type.
Ho Emma

Ho Emma er et musikkalbum med Berit Emma Forsmo, utgitt i 2005. Dette er hennes debutalbum.
The Ultimate Performance

The Ultimate Performance er et konsertalbum med Elvis Presley, utgitt i 1981.
Clytus arietis

Utseende

En middelsstor (6-15 mm), slank , gul og svart trebukk. Den kan ligne på de andre trebukkene som etterligner veps, og kjennes lettest på at antennene er røde ved roten, svarte ytterst og at beina er rødlige. Antennene er snaut halvparten så lange som kroppen, de fem innerste leddene er rødoransje, de seks ytterste mørke. Hodet er svart med to gule flekker foran antennefestet. Pronotum er nesten sirkelrundt sett ovenfra, med sterkt rundede sider, svart med gule tverrbånd foran og bak. Dekkvingene er svarte med fire gule tverrflekker eller – bånd, dessuten er scutellum gulhåret. Beina er slanke, oransjerøde bortsett fra at for- og mellomlårene er litt mørke.

Levevis

Larvene utvikler seg i døde greiner og tynne stammer av løvtrær, mest eik. De kan også av og til utnytte bartrær. Larvene lever først under barken men gnager seg så inn i veden. Veden må være hard og ikke angrepet av sopp. Utviklingen tar vanligvis to år, under mindre gunstige forhold tre-fire. De voksne billene er aktive fra slutten av mai til juli og besøker gjerne blomster, der arten trolig har god nytte av sin likhet med veps.

Utbredelse

Arten er utbredt over hele Europa og videre østover til Iran. I Norge finnes den i kystnære strøk nord til Møre og Romsdal, dessuten ved Trondheimsfjorden, men den er ikke vanlig på Vestlandet.
Manhemsförbundet

Manhemsförbundet var en svensk forening for nasjonal, moralsk og religiøs oppdragelse grunnlagt i 1815 av Carl Fredric Dahlgren og A. J. Cnattingius.
NM i friidrett 1947

Norgesmesterskapet i friidrett 1947 bestod av flere arrangementer som i 1947 kåret norgesmestere i friidrettsøvelsene.
Hovedmesterskapet for menn ble arrangert på Bislett stadion i Oslo i perioden 15. til 17. august. 
Arrangør var Norges Friidrettsforbund.
For første gang fikk kvinner også være med i NM. Hovedmesterskapet for kvinner ble arrangert på Bislett stadion i Oslo i perioden 9. til 10. august. Arrangør var Torshaug IF.
Kongepokalvinner ble Martin Stokken. Kongepokal for kvinner ble ikke utdelt.
Se også NM i mangekamp 1947.