Elizabeth av York

Datter av kongen

Elizabeth av York ble født i Palace of Westminster i London som det eldste barnet til kong Edvard IV og hans hustru Elizabeth Woodville. Hennes dåp ble feiret i Westminster Abbey. Hennes gudmødre var Jacquetta av Luxembourg, hertuginne av Bedford, og Cecily Neville, hertuginne av York. Hennes gudfar var hennes fetter, Richard Neville, 16. jarl av Warwick.
I 1469 ble hun tre år gammel kortvarig trolovet til George Neville. Hans far John Neville støttet senere Georges onkel, jarlen av Warwick, i et opprør mot kong Edvard IV, og forlovelsen ble avlyst. I 1475 inngikk kong Ludvig XI av Frankrike en avtale om at den 9 år gamle Elizabeth skulle gifte seg med hans sønn Karl, dauphin av Frankrike. Det var en del av Picquigny-traktaten, en fredsavtale som ble forhandlet fram den 29. august 1475. Imidlertid gikk den franske kongen fra sin avtale i 1482. Da hun var 11 år gammel i 1477 ble hun navngitt som lady av Hosebåndsordenen sammen med sin mor og hennes tante på farssiden, Elizabeth av York, hertuginne av Suffolk.

Søster av kongen

Den 9. april 1483 døde Elizabeths far uventet og hennes yngre bror Edvard V arvet tronen. Hennes onkel, Rikard III, hertug av Gloucester, ble utpekt som riksregent og som hans verge. Hennes mor, Elizabeth Woodville, forsøkte å nekte Gloucester retten til å bli Lord Protector og heller holde denne makten innenfor hennes familie. Gloucester forsøkte da å isolere sin nevø fra deres Woodville-slektninger. Han avskjærte Edvard da han reiste fra Ludlow, hvor han hadde bodd som prins av Wales, på vei til London for å bli kronet. Gloucester eskorterte ham til London og innlosjerte ham i den kongelige bolig i Tower of London under påskuddet at det var for hans egen beskyttelse. Elizabeth Woodville flyktet til Westminster Abbey med den yngre broren Richard og sine døtre for å søke beskyttelse. Gloucester anmodet om at Richard skulle bo i Tower for å holde sin bror Edvard med selskap. Elizabeth Woodville gikk med på det.
To måneder senere, den 22. juni 1483, fikk Gloucester ekteskapet til Edvard IV erklært ugyldig ved å hevde at på den tiden da Edvard IV giftet seg med Elizabeth Woodville var han allerede forlovet med lady Eleanor Butler. Det engelske parlamentet utstedte en lov, Titulus Regius («Kongens tittel»), som støttet denne posisjonen. Dette grepet gjorde barna av dette ekteskapet til illegitime og derfor kunne de heller ikke være arveberettiget for tronen. Gloucester ble erklært som den rettmessige konge med rett til tronen som barn av George Plantagenet, 1. hertug av Clarence, en annen bror av Gloucester og Edvard IV. Gloucester tok tronen den 6. juli 1483 som Rikard III. De to unge brødrene Edvard og Richard i Tower of London forsvant deretter og ble aldri hørt fra siden. Ryktene gikk, blant annet fra engelske fiender i utlandet, at det hadde blitt myrdet av Rikard III.

Niese av kongen

Elizabeths mor allierte seg med lady Margaret Beaufort, mor av Henrik Tudor, den senere kong Henrik VII, som hadde det nærmeste kravet på tronen i huset Lancaster. Selv om Henrik Tudor nedstammet fra kong Edvard III, var hans krav på tronen svak grunnet en lov fra parlamentet som ble vedtatt under styret til Rikard II som ble vedtatt på 1390-tallet. Den fjernet arveberettigelse til tronen fra enhver arving av de legitimerte etterkommerne av Henrik Tudors tipp-tipp-besteforeldre, John av Gaunt og Katherine Swynford. Til tross for dette ble hans mor og Elizabeth Woodville enige om at Henrik Tudor skulle gjøre sitt krav gjeldende og straks hadde tatt tronen, gifte seg Elizabeth av York for å forene de to rivaliserende fraksjonene York og Lancaster. I desember 1483 sverget Henrik Tudor en bindende ed i katedralen i Rennes i Bretagne hvor han lovte å gifte seg med henne. Deretter begynte han planleggingen av invasjonen av England fra Frankrike.
I 1483 forlot Elizabeth av York og hennes søstre Westminster Abbey og vendte tilbake til hoffet etter at Elizabeth Woodville var blitt forsont med Rikard III. Det gikk rykter om at Rikard III hadde til hensikt å gifte seg med sin niese Elizabeth av York ettersom hans hustru Anne Neville, og de hadde ingen barn som hadde overlevd. En samtidskilde, Croylandkrøniken, hevdet at Rikard III ble tvunget til benekte dette usmakelige ryktet. Det er ingen avgjørende bevis for noe forhold mellom Elizabeth og hennes onkel, men oldtidsgranskeren og skribenten George Buck (1560-1622) hevdet å ha avdekket et brev fra Elizabeth som indikerte at hun var involvert og villig, skjønt et slikt brev har aldri blitt lagt fram. Kort tid etter at Anne Neville døde, sendte Rikard III sin niese av sted fra hoffet og til lukket forvaring i festningen i Sheriff Hutton. Isteden begynte han forhandlinger med kong Johan II av Portugal for å kunne gifte seg med hans søster, Joanna, prinsesse av Portugal, og samtidig få giftet bort Elizabeth med deres fetter, Manuel, den framtidige konge av Portugal.
Den 7. august 1485 gikk Henrik Tudor og hans hær i land i Wales og begynte å marsjere mot England. Den 22. august 1485 møttes Henrik Tudor og Rikard III i slaget ved Bosworth Field. Rikard III hadde den største hæren, men ble forrådt av en av sine mektige undersåtter, William Stanley, bror av Thomas Stanley, 1. jarl av Derby, og ble drept i slaget. Han var den siste engelske konge som ble drept i krig. Henrik tok den engelske kronen som Henrik VII i retten av å ha erobret.

Hustru av kongen

Som den eldste datteren av Edvard IV med ingen overlevende brødre hadde Elizabeth av York et sterkt krav på tronen i egen rett, men hun tok ikke tronen som dronningregent. En slik presesens var for tidlig for England for ytterligere 67 år da hennes barnebarn, Maria I, kom på tronen. Selv han innledningsvis var motvillig til å holde sitt løfte han høytidelig avga i Rennes, men han innså at det var mange gode grunner for å gifte seg med Elizabeth: hun kom fra en meget fruktbar familie (hennes bestemor Jacquetta av Luxembourg fikk fjorten barn og hennes mor Elizabeth Woodville fikk tolv barn), men enda viktigere var den politiske betydningen i å forsone York og Lancester i en ekteskapsforening, således stabilisere sitt styre og skape fred, og samtidig svekke tronkravene til andre overlevende medlemmer av huset York. Men selv om hun forsterket hans krav på tronen, styrte han i egen rett ved erobring og ikke ved ekteskap med arvingen av York. Det var ingen form for maktdeling, og lot seg krone den 30. oktober 1485 før bryllupet.
Henrik VII fikk Titulus Regius, således legitimerte barna til Edvard IV, og anerkjente Edvard IV som sin forgjenger. Etter å ha sikret seg dispensasjon fra paven, gjennomførte Thomas Bourchier, erkebiskop av Canterbury, bryllupsseremonien Westminster Abbey den 18. januar 1486 mellom Henrik VII og Elizabeth av York. Deres første sønn, Arthur, ble født den 20. september 1486. Elizabeth ble kronet som dronning den 25. november 1497. Etter kroningen født hun ytterligere seks barn, men kun fire av dem overlevde barndommen: Arthur, Margaret, Henrik og Maria.
Til tross for at ekteskapet var et resultat av en politisk arrangement, viste det seg å være vellykket og begge parter synes å vokst inn i det og elsket hverandre. Elizabeth av York utøvde liten politisk makt og innflytelse som dronning, blant annet grunnet hennes sterke og dominerende svigermor, lady Margaret Beaufort. Hun ble rost for å være vennlig og sjenerøs mot sine slektninger, tjenere og velgjørere. Om hun ikke deltok ved offentlige sammenkomster, levde hun et stille liv ganske langt fra politikken sammen med tre av sine barn ved Eltham Palace. Elizabeth av York likte musikk og dans, foruten å spille med terninger. Hun holdt også hunder av typen greyhound (tidligere kalt for engelsk mynde).
Den 14. november 1501 ble hennes 15 år gamle sønn Arthur gift med Katarina av Aragón, datter av kong Ferdinand II av Aragón og dronning Isabella I av Castilla. Paret ble sendt til Ludlow Castle, den tradisjonelle residensen til prinsen av Wales. Lykken varte ikke lenge da Arthur døde allerede i april 1502. Nyheten av Arthurs død fikk Henrik VII til å bryte sammen i sorg, like mye i frykt for sitt dynasti som i sorg over sin sønn. Elizabeth trøstet ham og sa at han selv var den eneste sønnen til sin mor, men hadde overlevd til å bli konge, og at Gud hadde latt ham beholde en sønn og to døtre, og de var begge unge nok til å få flere barn.
Elizabeth av York ble gravid enda en gang og tilbrakte sin nedkomst i Tower of London. Den 2. februar 1503 fødte hun datteren Katherine, men barnet levde bare noen dager. Rystet av infeksjon post partum døde hun den 1. februar, hennes fødselsdag. Hun ble 37 år gammel. Hennes ektemann og barn synes å sørget tungt over hennes død. I henhold til en redegjørelse skal Henrik VII «i all stillhet ha trukket seg tilbake til ensomt sted og ville ikke at noen skulle kom til ham.» Dette er bemerkelsesverdig da han kort tid etter Elizabeths død viste nedtegnelser at han selv ble meget syk og ville ikke la noen, unntatt moren Margaret Beaufort, kom nær seg. At Henrik Tudor viste sin følelser, ikke minst alle tegn på svakhet, var meget uvanlig og alarmerende for hoffet.
I 2012 ble Vaux Passional, et illuminert manuskript som en gang var eid av Henrik VII, gjenoppdaget i Nasjonalbiblioteket i Wales. Det framstiller og avbilder på levende vis tiden etter Elizabeths død. Henrik VII er vist mens han mottar boken som inneholder manuskriptet. Han er kledd i sørgeklær med et sorgfullt uttrykk i ansiktet. I bakgrunnen bak deres far er den avdøde dronningens døtre, Maria og Margaret, i svarte slør. Den 11 år gamle Henrik, den senere kong Henrik VIII vist mens han gråter i sengetøyet til sin mors tomme seng, identifisert med sitt røde hår.
Henrik VII vurderte å gifte seg på nytt for å fornye alliansen med Spania. Blant de kvinnene som ble vurdert var Joanna, enkedronning av Napoli (niese av Ferdinand II av Aragón); Johanna av Castilla (datter av Ferdinand II og Isabella); og Margarete, enkehertuginne av Savoie (svigerinne av Johanna av Castilla), men han døde som enkemann i 1509.
Hvert år på Elizabeths dødsdag bestemte han at en messe med rekviem ble sunget, at kirkeklokker ble ringet og at hundre lys ble tent i hennes ære. Slike minneseremonier ble også beordret av andre monarker for deres ektefeller, eksempelvis av Rikard II for sin dronning Anna av Böhmen, og av Edvard I for sin dronning, Eleonore av Castilla.
Tower of London ble oppgitt som kongelig residens, bevitnet ved mangelen av nedtegnelser for at den ble benyttet av den kongelige familie eller av Henrik Tudor etter 1503. Alle framtidige fødsler i styret til Elizabeths sønn, Henrik VIII, foregikk på andre palasser.
Henrik VIIs omdømme som gjerrig ble verre etter hustruens død, dokumentert ved skatteopptegnelser, skjønt en direkte forbindelse mellom hans gjerrighet og hennes død er ikke støttet av bevis. Opprør mot skattene i Yorkshire i 1489 og i Cornwall i 1497 antyder det. Det er mulig at dette omdømmet for gjerrighet var også knyttet til mangelen på veldedighetsarbeid etter at dronningen døde, men han brukte også store midler på personlige utgifter, antagelig mer enn noen annen Tudor-monark, og det er beregnet at for de første to årene av hans styre benyttet han tilsvarende av 3 millioner pund på klær.
Han ble gravlagt sammen med Elizabeth av York under deres gravskulpturer i hans kapell. Hennes grav ble åpnet på 1800-tallet. Det ble da oppdaget at bekledningen i tre på hennes kiste av bly var blitt fjernet for skaffe plass til gravleggingen av hennes tipp-oldebarn Jakob I.