Marta Steinsvik

Bakgrunn

Faren Torkell Tonstad var født i Sirdal, men da Marta ble født i 1877 var han lærer i Flekkefjord. Moren Ingeborg var også fra Tonstad, og begge var av særs gamle bondeætter. Torkell Tonstad eide gården Skjeggestad i Bakke sogn ved Flekkefjord, der familien bodde til til Marta var tre år gammel. 
Som voksen giftet hun seg med Rasmus Olai Steinsvik. Hun var mor til redaktør Kjell Steinsvik og farmor til industrilederen og museumsmannen Kjell Rasmus Steinsvik.

Prestestudier

Marta studerte medisin i Kristiania, men sluttet da hun var imot viviseksjon. Hun studerte flere andre fag, blant annet egyptologi i London. I 1921 holdt hun som første kvinne preken i Grønland kirke under en gudstjeneste. Kirken var fullsatt. Det vakte oppsikt, og på hennes studiested, Menighetsfakultetet, gikk professorene aktivt ut og kritiserte det som hadde skjedd og la ansvaret på sokneprest Carl Johan Ecktell. Overrasket, skuffet og sint valgte hun å avslutte sitt studium i teologi.

Skribent

I 1894 begynte hun å skrive i avisa Den 17de Mai som hadde begynt å komme ut samme året.
Den 16. mai 1896 giftet hun seg med anarkisten Rasmus Olai Steinsvik, som var en av mennene bak Den 17de Mai. Hun fikk fem barn før hun fylte 30 år, blant annet datteren Kari og sønnen Torkjell. Flere av fødslene var problematiske, og da legen advarte om at enda et svangerskap høyst sannsynlig ville ta livet av henne, flyttet hun fra sin mann. 
Marta Steinsvik var venn av Ingeborg Møller, Ivar Mortensson-Egnund og Arne Garborg. Hun kjente også Rudolf Steiner og besøkte ham i Tyskland i 1910. Ifølge Ingeborg Solbrekkens bok om henne var hun ulykkelig forelsket i Steiner, men hennes mann fikk hentet henne hjem til Norge, og fikk Johan Scharffenberg til å legge henne inn på sykehus som «sinnssyk».
I 1910 ble hun redaktør for tidsskriftet Kringsjaa. Hun var språkmektig og oversatte mange bøker til nynorsk. Blant annet oversatte hun Jeanne d’Arc av Louis de Conte fra 1905 og Kvar gjeng du? (originaltittel: Quo vadis) av Henryk Sienkiewicz fra 1903.
Etter sin manns død i 1913 livnærte hun familien ved å dra rundt i Norge og holde foredrag om emner så ulike som arkeologi i Midtøsten, viviseksjon, alternative energikilder til olje, religion og mere. Steinsvik var en ivrig propagandist for det antisemittiske og var en 1920-tallets mest aktive antisemitter i Norge. Hun forsvarte Sions vises protokoller lenge etter at det var påvist som forfalskning. Hun holdt flere foredrag om det hun mente var jødenes destruktive innflytelse og den hun mente var jødenes forsøk på å vinne verdensherredømme. Hun ivret også for gjeninnføringen av «jødeparagrafen» i den norske grunnloven. Kjetil Braut Simonsen skriver at Steinsvik var en «antisemittisk multiplikator» ved at hun spredte jødefiendtlige ideer til et bredt publikum. Øyvind Strømmen skriver i sin masteroppgave: «I denne samanhang er det ikkje naturleg å gå djupare inn i debatten om Steinsvik sin antisemittisme, utover å slå fast at Steinsvik definitivt var ein sentral aktør i å spreia antisemittiske konspirasjonsteoriar i norsk offentlegheit. Ho heldt blant anna ei lang rekkje føredrag om det vidgjetne antisemittiske falsknarverket Sions Vises Protokollar.»
I 1920-årene ga hun ut boka St. Peters himmelnøkler, som var et rabiat angrep på den katolske kirke. Boka vakte stor debatt, og hun reiste land og strand rundt og holdt foredrag basert på boka. Da den katolske sognepresten i Kristiansand, Celestin Riesterer, offentlig beskyldte henne for løgn, gikk hun til injuriesøksmål mot ham. Riesterer ble ikke idømt straff, men 11 av 15 omstridte utsagn ble mortifisert, noe advokat Cato Schiøtz i 2012 omtalte som en seier for Steinsvik. Steinsvik reiste landet rundt med foredraget «I moderkirkens favn» og agiterte gjennom en artikkelserie i Aftenposten i 1925 kraftig mot den katolske kirke og opphevelse av Jesuittparagrafen. Steinsvik var på 1920-tallet en markant motstander av å oppheve grunnlovens forbud mot jesuitter i landet. Espen Søbye skriver at Solbrekkens biografi viser at Steinsvik sto fascismen nær i mellomkrigstiden og at Marta Steinsvik levde nært opp til høyreradikale krefter.
Frimodige ytringer kom i 1946 og handlet om landssvikoppgjøret etter den andre verdenskrig. Boken gir blant annet eksempler på tortur foretatt på fritt initiativ fra norske hjemmestyrker og andre sommeren 1945. Den tar også opp lovligheten av å frata menneskerettigheter til en gruppe mennesker (de som var medlem av NS etter 9. april 1940), ved tilbakevirkende lov og tilsidesettelse av en internasjonal traktat som Norge hadde ratifisert (Haagkonvensjonen).
Det skal også være hun som har skrevet «De hvite ravners broderskap: Noen shortstories». som ble utgitt under pseudonymet Marstein på eget forlag i 1945, Boka er en samling besynderlige noveller, til dels med overnaturlig innhold.

Ettermæle

Marta Steinsviks vei på Mortensrud i Bydel Søndre Nordstrand i Oslo er oppkalt etter Marta Steinsvik. Veien fikk dette navn i 2005.
I 2019 vakte det oppsikt at Mandal kommune hadde vedtatt å omdøpe en gate til Marta Steinsviks gate. Det ble fremholdt at hennes sterke antisemittisme burde være til hinder for å hedre henne på denne måten. Den 5. april 2019 gikk ordføreren i Mandal kommune ut i media og kunngjorde at gaten likevel ikke ville få navn etter Marta Steinsvik.