Kjell Laugerud

Familiebakgrunn og yrkeskarrière

Han ble født i Guatemala by som sønn av guatemalanske Catalina García og den norske immigranten Per Eugen Laugerud, født i 1906 i Hokksund. Faren var sønn av sagarbeider Hans Laugerud og Olava Laugerud (født Borge), som begge var tillitsvalgte i arbeiderbevegelsen. Per Laugerud arbeidet på en papirfabrikk før han i 1926 tok hyre på en båt til Guatemala, hvor han ble værende. Kjell Laugerud var gift med Hellen Lossi de Laugerud, som han hadde tre sønner og to døtre med.
Kjell Laugerud snakket spansk og engelsk, men ikke norsk. Han tok deler av sin militære utdannelse ved Fort Benning i Georgia og U.S. Army Command and General Staff College ved Fort Leavenworth i Kansas. Han ble til slutt uteksaminert fra militærakademiet Escuela Politécnica, hvor han ble overinspektør i 1965. Senere var han militærattaché til USA og guatemalansk delegat til Inter-American Defense Board 1968–1970. I 1983 ble Laugerud og tre andre ekspresidenter tvunget til å trekke seg tilbake fra militæret. Ved sin avgang hadde han rang av brigadegeneral i infanteriet.
Laugerud ble intervjuet av Alex Rosén i det norske fjernsynsprogrammet Folk i farta, som ble første gang sendt på NRK 1 i februar 2001.

President i Guatemala

Laugerud var forsvarsminister under president Carlos Arana 1972–1974. I 1974 ble Laugerud presidentkandidat for Movimiento de Liberación Nacional (MLN), og ble også støttet av Partido Institucional Democrática (PID). José Efraín Ríos Montt fra Democracia Cristiana Guatemalteca (PDCG) ledet med 45 % av stemmene før militæret blokkerte valgurnene. Både fjernsyn og radio ble tatt av luften på valgnatten. Laugerud ble deretter utropt som valgvinner med en margin på 5,5 prosentpoeng over Montt. Montt kan ha godtatt posten som Guatemalas militærattaché i Madrid som en bestikkelse, for ikke å påklage valgresultatet. Mario Sandoval Alarcón ble visepresident.
Da Laugerud kom til makten, hadde de antikommunistiske regjeringsstyrkene bekjempet den kommunistiske geriljaen militært, skjønt geriljaen begynte å reorganisere seg. Laugerud hadde selv vært tett involvert i Aranas opprørsbekjempelse som forsvarsminister. I midten av 1970-årene kom også et større innslag av organiserte bonde- og arbeiderbevegelser, en reaksjon på dårlige sosioøkonomiske kår for flertallet i befolkningen.
Laugerud forsøkte å distansere seg fra den elitistiske delen av MLN og aktiviteten til dødsskvadronene i landet, og innledet en mindre voldelig periode. Samtidig som han beholdt mange av sin forgjengers ministre, gjennomførte Laugerud forsiktige reformer. Han lanserte et økonomisk program, og åpnet for å motta internasjonal utviklingshjelp. Diskret støttet han etableringen av samvirker på landsbygden, noe som var assosiert med kommunisme og svært brennbart i MLN og PID. Han fastholdt Guatemalas territorielle krav på det britiske territoriet Belize som han frem til jordskjelvet i 1976 planla å invadere, til internasjonale protester. I 1977 brøt han den diplomatiske kontakten med Panama på grunn av Belize-spørsmålet.
I 1976 ble Guatemala rammet av et svært ødeleggende jordskjelv, hvori mer enn 20 000 guatemalanere mistet livet. Laugerud har i ettertid fått mye av æren for å ha ledet gjenoppbyggingen etter jordskjelvet.  På hans initiativ tok Guatemala opp lån hos Den mellomamerikanske utviklingsbanken, Verdensbanken og Den internasjonale utviklingsorganisasjonen for bygging av veier, sykehus og kraftlinjer. Han arbeidet også for å utvikle fiskeindustrien og bygge- og anleggsbransjen.
Jordskjelvet skulle også bety et politisk vendepunkt i presidentperioden, ettersom den politiske uroen ble forverret. Laugerud ble beskyldt av Amnesty International for å ignorere volden utøvd av den antikommunistiske dødsskvadronen Mano Blanco, «Den hvite hånd». Antatte geriljasympatisører og venstreorienterte ble i det hele bortført, torturert og drept. Da Jimmy Carter til slutt kritiserte Laugeruds regime for dette, svarte Laugerud med å avslå mer militærhjelp fra USA. Laugerud vendte seg deretter til land som Israel, Spania, Belgia, Sverige, Taiwan og Jugoslavia for å motta militærhjelp. I 1978 stilte han ikke til gjenvalg. Rett før han forlot presidentkontoret, ble om lag 50 ubevæpnede mayaindianere skutt og drept av regjeringsstyrker i Panzós.