Isaak Babel

Tidlige år

Babel ble født i en jødisk familie i Odessa i en periode med sosial omveltning og jødisk masse-emigrasjon fra Russland. Han overlevde pogromen i 1905 ved hjelp av kristne naboer som gjemte familien, men hans grandonkel Shoyl var en av de cirka 300 jøder som ble myrdet.
For å komme inn på den forberedende klassen ved Nikolaj I Odessa Handelsskole måtte Babel komme innenfor kvoten for jødiske studenter (10 % innen grenseområdet der jøder først og fremst var bosatte, 5 % utenfor og 3 % for begge hovedstedene), men til tross for at han hadde tilstrekkelige gode karakterer ble plassen gitt til en annen gutt. Faren hans hadde bestukket skolemyndighetene. Babel fikk undervisning hjemma et år og gikk igjennom to klassetrinn på den tiden. Utenom de vanlige skolefagene studerte han Talmud og musikk. Inspirert av sin lærere i fransk og fransk litteratur satte han stort pris på Flaubert og Guy de Maupassant og de første egna historiene sine skrev han på fransk.
Etter et mislykket forsøk på å komme inn på universitetet i Odessa (igjen på grunn av kvoter) begynte Babel ved Kievs finans- og handelsinstitutt. Der møtte han sin blivende hustru, Jevgenia Gronfein.

Tidlig karriere

Babel tok eksamen i 1915 og flyttet til Petrograd (i dag Sankt Petersburg), til tross for lover som begrenset jøders bosetting til grenseområdet. I hovedstaden møtte han den russiske forfatteren Maksim Gorkij som publiserte noen av hans fortellinger i sitt litterære magasin Letopis' ("Летопись", "Krønike"). Gorkij ga den unge forfatteren rådet å skaffa seg mer livserfaring og Babel skrev i sin selvbiografi: «...Jeg har alt å takke for dette møtet og sier fortsatt Alexej Maximovitjs (Gorkijs) navn med kjærlighet og beundring.» En av hans mest kjente selvbiografiske noveller, "Historien om mitt dueslag" ("История моей голубятни"), dediserte han til Gorkij.
Historien "Baderomsvinduet" ble av sensorene ansett å være obskøn og Babel ble anklaget for brudd mot straffelovens artikkel 1001.
De neste sju årene kjempet Babel på kommunistsiden i Den russiske borgerkrigen, arbeidet i Tjekan som oversetter for kontraspionasjen i Odessa, i matrekvisisjonen, i Narkompros (Undervisningskommissariatet), i et typografisk trykkeri og som nyhetsreporter i Petersburg og Tbilisi. Han gifte seg med Jevgenia Gronfein 9. august 1919 i Odessa.
Han ble under den russiske borgerkrigen plassert i den første kavaleriarméen og opplevde den polsk-sovjetiske krig i 1920. Babel dokumenterte de grusomheter han bevitnet i Dagbok 1920 (Konarmeyskiy Dnevnik 1920 Goda) som han seinere anvendte for å skrive Rytterarméen (Конармия), en samling noveller som "Krysningen av eleven Zbrucz" og "Min første gås". Volden hos det første kavaleriet virket å stå i kontrast til Babels egne milde natur.
Babel skrev: «Først i 1923 har jeg lært meg å uttrykke mine tanker på en klar og ikke altfor omstendelig måte. Deretter gjenopptok jeg skrivingen.» Flere historier som seinere ble tatt med i Rytterarméen ble publisert i Vladimir Majakovskijs tidsskrift LEF ("ЛЕФ") 1924. Babels oppriktige beskrivelser av krigens brutale virkelighet, i kontrast til revolusjonsromantikken, skaffet ham noen mektige fiender, blant annet sjefen for den første kavaleriarmeen Budyonny, men Gorkijs inngrep bidro til å redde boken, og den ble snart oversatt til mange språk.
Tilbake i Odessa begynte Babel å skrive Fortellinger fra Odessa, en serie noveller som utspilte seg i gettoen Moldavanka i Odessa, der han var født. Han beskrev jødiske gangsteres liv før og etter Oktoberrevolusjonen i 1917. På denne tiden møtte Babel Ilja Ehrenburg og de ble tidlig venner. Han fortsatte å skrive noveller og vant berømmelse på 1920-tallet. Hustruen hans emigrerte i 1925 til Paris, der datteren Nathalie ble født.

Arrestasjon og død

Etter Gorkijs død i 1936 konstaterte Babel: «Nå kommer de å komme etter meg». Han oppgis også å ha «innledet en affære med den vakre og eventyrlystne hustruen til Stalins mordlystne NKVD-sjef, Jezhov» og da Jezhov mistet sin makt «gikk det likedan med henne og alle hennes elskere - inklusive Babel».
I mai 1939 ble han arrestert i sin datsja i Peredelkino og avhørt til slutt under tortur i Lubjanka. Etter en framtvunget tilståelse ble Babel stilt overfor en rett som besto av en troika fra NKVD og ble dømt for å ha spionert samtidig for franskmennene, østerrikerne og Leo Trotskij, som «medlemskap i en terroristorganisasjon.» Selv om Babel tilsto under tortur ble det uttalt at «da han innså at han gikk mot dommedagen sin, trakk han tilbake tilståelsen sin», men «det hadde ingen betydning.» I januar 1940 ble han skutt i Butyrka-fengselet. Hans andre hustru, Antonina Pirozjkova (Антонина Пирожкова), fikk ikke vite noe om hans skjebne før etter 15 år.
Ifølge den tidlige offisielle sovjetiske versjonen døde Isaak Babel i en fangleir i Sibir 17. mars 1941. Hans arkiv og manuskripter ble konfiskert og ødelagt av NKVD.

Rehabilitering og arv

Den 23. desember 1954, under Khrusjtsjovs tøvær, ble det kunngjort at Isaak Babel hadde blitt renvasket fra alle anklager «på grunn av mangel på grunner». Hans verker ble allikevel aldri publisert i usensurert form før etter Sovjetunionens kollaps.
Datteren hans, Nathalie Babel Brown, kom til å bli en av verdens fremste kjennere av sin fars liv og verk. Da hans samlede verk ble utgitt i 2002, redigerte hun bindene og skrev forordet.
Babels drama "Marija", et portrett av de skitne sidene ved det sovjetiske samfunnet, ledet til at Gorkij klandret Babel for å ha en «Baudelairesk forkjærlighet for råttent kjøtt». Gorkij advarte videre sin venn at «politiske konklusjoner» ville bli trukket «som kommer til å være personlig skadelige for deg». Selv om det var planlagt å framføre det ved Moskvas Vakhtangov teater innstilte NKVD oppføringen av dramaet under generalprøven i 1935. Verket var veldig populært på vesteuropeiske høyskoler på 1960-tallet, men det ble likevel ikke oppført i Babels hjemland før i 1994. "Marijas" amerikanske premiere fant sted ved Stanford i 2004.