Jordskjelvet i Lisboa

Jordskjelvet i Lisboa var et kraftig jordskjelv som rammet den portugisiske hovedstaden den 1. november 1755, rundt klokken 09.40 lokal tid. Det var et av historiens mest katastrofale jordskjelv og bestod av tre kraftige og distinkte rystelser med episenter ca. 200 km sørvest for Cabo de São Vicente i Atlanterhavet. Det er estimert at jordskjelvet hadde en styrke på 8,5-9,0 på den Momentmagnitude skalaen. 
Årsaken kan ha vært platetektonikk. Undersøkelser av havbunnen utenfor Portugal tyder på at Atlanterhavets havbunnsspredning kanskje har nådd sitt endepunkt, og at Nord-Amerika og Europa har tatt fatt på kollisjonsfasen som vil føre til at kontinentene samles innen om lag 220 millioner år. Portugisiske geologer mener denne prosessen har pågått i noen hundre år og forårsaket jordskjelvet i Lisboa i 1755.
Man regner med at et sted mellom 15 000 og 70 000 mennesker omkom som en følge av jordskjelvet og dets ettervirkninger, som blant annet omfattet store branner og en tsunami med bølgehøyde opp mot 20 meter.
Jordskjelvet framhevet den politiske spenningen i Portugal og senket landets ambisjoner for kolonisering.

Jordskjelvet

Ifølge et øyenvitne ble det ca. klokken 09.40 hørt en fjern, rumlende lyd, ikke ulik torden, tett etterfulgt av rystelser som var så kraftige at byens kirkeklokker ble satt i bevegelse. 1. november markerte feiringen av Allehelgensdag og mange mennesker hadde på dette tidspunktet samlet seg til messe, blant annet i den gamle katedralen og i St.Antonio-kirken. Nå strømmet disse og andre rundt om i byen ut mellom bygningene. Etter et kort opphold ankom et nytt og langt kraftigere skjelv som veltet bygninger over hele Lisboa, men som særlig gikk utover havneområdet ved utløpet av elven Tejo. Av de som hadde flokket seg sammen utenfor kirkene og på gatene ble nå mange begravd under de styrtende bygningene. Noen minutter senere begynte et tredje skjelv, angivelig så kraftig at man tydelig kunne se at grunnen under Lisboa hevet seg. Flere mindre etterskjelv fulgte de nærmeste dagene, men det var de tre hovedskjelvene – som alle fant sted i løpet av ca. femten minutter – som gjorde størst skade. Når det hele var over hadde omtrent 17 000 av de anslagsvis 20 000 bygningene i Lisboa kollapset.

Brannen

Etter det tredje skjelvet oppstod det flere steder i byen mindre branner som, godt hjulpet av en tørr, nordøstlig vind, raskt spredte seg gjennom ruinene og satte fyr på en rekke bygninger som hadde overlevd jordskjelvet. Det kongelige palasset, med et bibliotek som rommet over 70 000 dokumenter, var en av bygningene som tok fyr og brant ned til grunnen. Brannen, som varte i fem dager, gjorde redningsarbeidet svært vanskelig og krevde mange menneskeliv.

Tsunamien

En time etter det siste store skjelvet fulgte en ny katastrofe i Lisboas havneområde. Det undersjøiske jordskjelvet genererte en tsunami som nå slo inn over kysten med voldsom kraft. Store folkemengder hadde på dette tidspunktet samlet seg på de åpne plassene ved elven hvor faren for fallende bygninger var minst og mange av disse mistet nå livet. Vannet i Tejo trakk seg først tilbake mot havet, men slo deretter inn over havnen i form av tre massive bølger som var opp mot 20 meter høye.

Betydning for kunsten

Voltaire skrev romanen Candide med blant annet jordskjelvet i Lisboa som bakteppe.