Chaperon (hodeplagg)

Chaperon, også kalt kaprun på dansk og norsk og i eldre tid kapperøllike, er forskjellige historiske hodeplagg som ble båret av kvinner og menn i middelalderen i Europa. Kapruner var opprinnelig hetteslag, skulderkapper med hette, særlig struthetter med hale-forma hettespiss. På 1300-tallet ble det mote å bære de varme skulderhettene som en bylt oppå hodet, med ansiktsplitten ned over issen og resten drapert omkring med hettespissen og skulderkappa hengende ned. Skikken gjorde at plagget forandra form og utvikla seg til turbanliknende hatter, forskjellige typer stoffrike og overdådige hodeplagg som ble overklassemote blant menn, særlig i den franske gotikken på 1400-tallet. 
Ordet chaperon er fransk for «hette» eller «lue» og uttales enten «sjap'rång», [ʃaprõ] eller [ʃapərˈɔ]. Det er danna av chape som igjen er henta fra middelalderlatin cappa, 'kappe'.

Historikk og utbredelse

De første hetteslagene eller -kappene i middelalderen var struthetter, hettekrager med kort og etter hvert svært lang strut (hettespiss). Dette plagget endra form med skiftende moter. Chaperonene utvikla seg til store hatter, gjerne flate og med polstra hodekranser, som ble utstyrt med korte eller lange stoffstykker som hang ned på skulderne eller ble slynga omkring hodet og halsen som en turban, et hodetørkle eller sjal. 
Hetter og luer, som kveif (ettersittende kyseluer med knytebånd), var vanlig blant både rike og fattige. Overdådige chaperon-varianter var imidlertid bare i bruk blant menn i den vesteuropeiske overklassen, i perioden fra ca. 1350 til 1470. Plaggene ble særlig karakteristiske for den seingotiske klesstilen i det fransk-burgundiske kulturområdet, der den overdrevent utsmykka flammegotikken (flamboyant) varte til 1500-tallet. De dekorative, nedhengende tøystykkene og stoffremsene var etterlevninger etter «halen» på struthettene. De kunne være i kraftige farger og dekorert med slisser eller tunger i kantene. 
Utviklinga fra hette- til hatte-form skjedde ved  at en omkring 1300 begynte å bære de tradisjonelle hetteslagene, som var trange ihalsen og kunne være varme, som en drapert bylt oppe på hodet; istedenfor å tre hettekappene på vanlig måte over skuldrene og ansiktet ut foran, la en hele plagget oppå issen og valgte «feil» hull, det vil si trakk ansiktsåpninga ned som ei lue. Det løse kappeslaget eller halsenden ble dandert i den ene sida eller i nakken med hettestruten hengende ned på den andre, eventuelt knytta omkring hodet med den ytterste, løse tuppen ned.
Bruken av enkle kragehetter har holdt seg i flere tradisjonelle munkedrakter. Kapusinermunkene («hettemunker»), en streng tiggermunkorden som ble opprettet i 1525, bar brun munkekutte med spiss hette. På kuttene er hettene gjerne fastydd til selve kjortelen.

Betegnelser og ordbakgrunn

Sendelbinde eller Zindelbinde («silkebånd») er en tysk betegnelse på hatteforma chaperoner. Også på dansk og norsk forekommer formen sendelbinde. Ordet kommer fra det middelhøytyske ordet zendal som ble brukt om et slags silkestoff, og sendelbinde betyr da 'silkebind'. Sendelbinde kan brukes om hele hodeplagget, men oftest om bare stoffstrimlene, enten det er smale, draperte tøystykker eller den lange hettespissen på struthetter. Hele hodeplagget med draperiene omtales vanligvis som chausse eller chaperon,  et fransk ord som dessuten kan betegne andre hetteplagg, blant annet åpen struthette. Middelalderens spisse hetteslag kalles for øvrig gjerne internasjonalt Gugel som på tysk. 
På engelsk blir hattetypen oftest omtalt som chaperon. Varianten med hatt, stoffolder og langt bånd blir også spøkefullt omtalt som dead chicken hat («død-høne-hatt»). På engelsk brukes ellers den latinske betegnelsen liripipe om pyntebånd og lange hettespisser. Liripipe kan i tillegg benyttes om den lange tåspissen på snabelsko og i moderne engelsk også om dusken på ulike typer akademiske hodeplagg. 
Jamfør ellers Le petit chaperon rouge som er det franske navnet på eventyrfiguren Rødhette.