Helena (keiserinne)

Bakgrunn

Helena ble etter den fremherskende mening født ca 248/250 i Drepanon i provinsen Bithynia ved Bosporus. Hun kom fra meget enkle kår. Kirkefaren Ambrosius av Milano kriver at hun var en god herbergsvertinne. En slik enkel herkomst er det som allment antas, men det består egentlig en liten mulighet for at hun kom fra mer eleverte omstendigheter. Så er det for eksempel en britisk legende som vil at hun var datter av en  britannisk konge ved navn Coel.

Mor til Konstantin

Hun hadde et forhold med den romerske offiser Constantius og de fikk mellom 272 og 280 sønnen Konstantin. Om Constantius og Helena også var gift, er omstridt. Det kan være at de to levde i et livslangt konkubinat. Constantius Chlorus (i så fall) skilte seg i 289 fra Helena, for å ta Theodora til rekte; hun var stedatteren av keiser Maximian. Han ble adoptert og i 293 innen rammen av det romerske tektarki utnevnt til  caesar (underkeiser).
Etter Constantius Chlorus' død overtok sønnen Konstantin farens hær, og ble utropt av hæren til overkeiser (augustus) den 25. juli 306 i det som i dag er  York. Etter sin regjeringsovertakelse hentet han sin mor til Trier.
Constantius Chlorus forble hedning, men Helena lot seg døpe. Hennes sønn Konstantin seiret i 312 under Jesu Kristi banner over sin motstander Maxentius i slaget ved Ponte Milvio, og utstedte året etter Toleranseediktet i Milano.

Reise til Palestina

Ifølge biskop Ambrosius av Milano og Eusebius reiste Helena i en alder formodentlig 76 år til Palestina. Underveis var hun en tid på Kypros, noe som senere skulle spille en rolle for den stedlige kirkes autokefale karakter.
I Jerusalem henviste Helena ca 326 biskop Makarios til det forhold at en overlevering tilsa at Jesu grav skulle ligge under det Venustempel som romerne hadde bygd på 100-tallet. Dette tempelet var blitt bygget av keiser Hadrian etter Bar Kochba-oppstanden, for å få satt en stopper for den kristne venerasjon av graven, for allerede i løpet av de første hundre år etter Jesu korsfestelse var Golgata og graven ca 40 meter unna blitt til viktige steder for den voksende gruppe jødekristne.
Da Hadrian etter i 125 å hadde slått ned oppstanden, og over det ødelagte Jerusalem grunnla romerkolonien Aelia Capitolina, innviet han buen til sin yndlingsgudinne Venus og lot bygge et stort tempel over de førkristne templer i vestkanten av byens Forum. En høy terrasse dekket den antatte graven og hele Golgataklippen, og på den stilte men opp et Venus-stele. Denne kunstige terrasse er det som vel hadde bevart for senere tider de de to kristne hellige steder.
Etter legenden fikk Helena igangsatt gravearbeider, og fant da blant annet rester av Jesu kors og den hellige Grav. Helena lot restene av Jesu kors dele i tre. Én tredel forble i Jerusalem, én tredel tok keisermoren med tilbake til Roma, og én tredel sendte hun til sin sønn i Konstantinopel.
Over graven og funnstedet for korset lot Helena og hennes sønn Konstantin bygge en basilika, den såkalte Gravkirken. Også Fødselskirken i Betlehem og den senere ødelagte Eleona- (det vil si Helena-)basilikaen på Oljeberget kan tilbakeføres til Helena. I tillegg stod humn bak gyggingen av en rekke andre kirker, ikke bare i Jerusalem.
Helena tilskrev dessuten funnet og medstakelsen av relikviene etter De hellige tre konger. Først var de i hennes families besittelse, og så skjenket til biskop Eustorgius. De kom etterhvert til Milano, og så senere bragte keiser Fredrik Barbarossa dem til Kölnerdomen. De der bevarte vevstykker oppviser store likheter med sammenligingsstykker fra Syria fra den aktuelle tid ved begynnelsen av den kristne tidsregning.
Helenas dødsår angis varierende til noe fra 329 til 335. Men året 329 er det mest sannsynlige, ettersom det etter dette år ikke er blitt preget mynter med hennes navn. Hun døde dermed formodentlig det året, den 18. august 329 i Nikomedia (İzmit).