Grethe Bartram

Bakgrund

Grethe Bartrams foreldre og deres omgangskreds var medlemmer av Danmarks Kommunistiske Parti (DKP). Hjemmet var fattig. Hun vokste opp som nummer to av åtte barn. Faden, Niels Peter Christopher Bartram (født 1896) var sønderjyde og hadde derfor deltatt i første verdenskrig på tysk side. Grunnet granatsjokk under krigen hadde han tungt for å arbeide, men han han hadde fått skapt et lite verksted med sykkelreparadjon i Klostergade, hvor familien bodde i nummer 70 .
Som 13-årig forlot Grethe Bartram skolen etter 2. mellem' og arbeidet et par år på Den kellerske anstalt i Brejning, før hun fikk arbeide på Mammens Æskefabrik i Aarhus. Som 16-årig ble hun gravid og 12. juli 1941 gift med en ung maskinarbeider, Frode Thomsen (født 28. mars 1920), som hun hadde møtt på eskefabrikken. Samlivet opphørte i sommeren 1943) og sønnen, Benny Gudmund, ble satt i pleie hos svigermoren, hvorpå Grethe Thomsen ble ansatt på Den kellerske snstalt i Brejning som husassistent.

Angiveri under okkupasjonen

Hennes storebror Christian Bartram og hele familien var under okkupasjonen engasjert i illegalt arbeid. I september 1942 hadde det danske politi utlovet en dusør på 1.000 kroner for opplysninger om en formodet sabotagebrann 15. september moy et uniformslager i Skorups Skrædderværksted i Fredericiagade i Aarhus . Via broren fikk Grethe Bartram opplysninger om hvem som hadde vært involvert og gav disse opplysninger videre til politiet. Saken overgikk til de tyske myndigheter etter at sabotørene var anholdt av politiet. Under rettssaken etter frigjøringen fremførte Grethe Bartram at hadde hun visst at saken ville bli overdratt til de tyske myndigheter, ville hun ikke ha angitt personene . Ved samme leilighet angav hun som det eneste motiv at «hun hadde lyst til å tjene det utlovede beløp»  (hun var ikke tiltalt for dette forhold, da det ikke var omfattet av Straffelovstillegget). Med til bildet hører at hennes mann sommeren 1942 hafde vært utsatt for en alvorlig arbeidsulykke hvorpå han tilbragte lang tid på sykehuset, noe som satte den unge families økonomi under press.
Som resultat av Grethe Bartrams opplysninger ble fire personer som direkte hadde vært med ved aksjonen anholdt, og det samme skjedde så Christian Bartram, som hadde skaffet bensin fra farens verksted til bruk ved brandstiftelsen. Den ene av de fire brandstiftere flyktet, men de øvrige tre ble den 2. desember 1942 idømt ti års tukthus, mens Christian Bartram ble idømt ett års tukthus .
I tiden etter deltok Grethe Bartram i det illegale arbeide. I mars-april 1944 ble hun fast angiver hos Gestapo i Aarhus og mottok ifølge egne angivelser 5-700 kroner om måneden for angiveriet, kanskje litt mer. Grethe Bartram angav senere at hun opprinnelig hadde kontaktet Gestapo for å få frigitt broren Hans Andreas Bartram, som 25. november 1943 var blitt idømt to års tukthus i Tyskland. Samtidig fortalte hennes kontaktperson, Hermann Rothenberg (25. januar 1906 – 31. oktober 1944) at DKP-formannen Aksel Larsen under forhør havde videregitt mange opplysninger som for henne legitimerte at hun også kunne gjøre det. Sommeren 1944  ble hele den lokale ledelse av det kommunistiske motstandsarbeide rullet opp på bakgrunn av hennes opplysninger.
Tilliten til henne i motstandsbevegelsen var på dette tidspunkt stadig stor, og i august 1944 ble hun sendt til København som representant for motstandsbevegelsen for å få etablert en ny ledelse i Aarhus. Da hun mottok penger av både Gestapo og DKP på dette tidspunkt, kom hun imidlertid etterhvert under mistanke fra motstandsbevegelsens side. Hun fikk det derfor arrangert slik at hun ble anholdt av Gestapo og anbragt i Frøslevleiren.
Det var imidlertid ikke tilstrekkelig til å fjerne motstandsbevegelsens mistanke, og da den var blitt sikker på hennes skyld, forsøkte den å likvidere henne. På et tidspunkt var «Leif», en meget aktiv likvidator, hvis riktige navn var Einar Sørensen, tilsynelatende så tett på henne at han kunne ha skutt henne, men han kjente henne kun fra bilder og turde ikke skyte. Den 12. desember 1944 ble hun på Kaserneboulevarden forsøkt likvidert ved et nakkeskudd , men overlevde, ettersom våpenet var av for lite kaliber.
Hun ble innlagt i Aarhus, men av sikkerhetsgrunner flyttet til det tyske lasarett i Fredericia. Her fortsatte hun med å virke som angiver og ga opplysninger til «Dr. Peters», dekknavn for Olaf Christian Quist, som ble likvidert på Hotel Royal 29. april 1945 , og August Robert Glaner . I et brev til moren, skrevet på lasarettet i Fredericia i februar 1945, heter det blant annet: «Men som sagt, der kommer snart Penge fra mig, jeg er jo ikke tabt bag en Vogn, og jeg er nu engang ikke skabt til Fattigdom, og jeg skal ogsaa nok vise jer at jeg skal blive rig engang…»
Den lokale motstandsbevægelse havde sporet henne og arbeidet med å få henne likvidert av den såkalte L-gruppen. Men da man var ved å være klar til nok et forsøk, var hun ikke lenger i Fredericia, idet Gestapo hadde sendt den sårede Grethe Bartram til Tyskland som rekonvalesent. Etter å ha kommet seg efter likvideringsforsøket virket Grethe Bartram i Flensburg inntil hun i mars 1945 ble ansatt hos Gestapo i Kolding, hvor hun var frem til den tyske kapitulasjon. Den 5. mai 1945 var hun i Esbjerg, hvor hun oppholdt seg i Gestapos hovedkvarter da det ble sprengt i luften, og hun ble såret. Hun kom seg raskt og reiste på sykkel til Kolding for å søke hjelp. Men Gestapo var allerede vekk fra Staldgården. Hun ville forsøke å slippe ut av landet forkledt som Røde Kors-søster, men vernemakten kunne ikke hjelpe med dette; i stedet fikk hun 25 ekstra patroner til den pistol hun havde fått ved sin ansettelse hos Gestapo i Kolding. Hun flyktet til Brejning, hvor hun ble anholdt 10. mai 1945 av den lokale motstandsbevegelse. Da lå hennes pistol under hodevputen.

Etter løslatelsen

Grethe Bartram oppholdt seg etter løslatelsen i den lille svenske landsby Vessigebro i Falkenbergs kommun i Halland. At hun skulle leve skjult under en annen identitet, som det er blitt sagt i dansk presse, er ikke riktig. Hun hadde verken beskyttet identitet eller levde under et annet navn, men under navnet Maren Margrethe Thomsen. Etternavnet er etter hennes fraskilte mann.
Hun bodde fra 1956 sammen med sin svenske venninne og fikk svensk statsborgerskap i slutten av 1960-årene. Hun talte flytende svensk med dansk aksent. Hun hadde, sammen med venninnen, en virksomhet som solgte sportfiskeartikler, og som er en an bransjens mest anerkjente. Hun satt frem til 2011 istyret for Vebro Industriaktiebolag, et firma som bedriver handel med sportfiskeartikler, energi og produserer elkraft. Firmaet eier og forvalter også verdipapirer.