google/wiki40b huggingface dataset:
Håkon Ivarson

Håkon Ivarson var biskop i Stavanger i perioden 1400–1426.

Bakgrunn

Håkon Ivarson var korsbror i Trondheim og sokneprest i Hadsel, – før han ble biskop i Stavanger. I 1381 ble han anbefalt som erkebiskop av kannikene i Nidaros. Han dro så mot Roma for å få pavens godkjenning. Da han kom til Tyskland fikk han vite at paven hadde utnevnt dansken Nikolas til erkebiskop. Håkon ble ikke senere anbefalt som erkebiskop, men ble i stedet valgt til biskop i Stavanger.
Stillingene han hadde i Trøndelag, kan tyde på at han kom derfra. At han kanskje hadde en arving i Rogaland og selv fikk en stilling i Rogaland kan en bruke som argument for at han hadde slekt i Rogaland, men dette er svært usikkert.

Utnevnelsen som biskop

22. mars 1400 utnevnte paven kanniken i Nidaros, Håkon Ivarson til biskop i Stavanger etter biskop Olavs død.  
2. april 1400 i Roma lovte den utvalgte biskopen i Stavanger Håkon å betale hovedavgiften og de fem mindre avgifter til det pavelige kammer og kardinalkollegiet og å betale sine to forgjengeres resterende gjeld. Det var kostbart å bli biskop, så Håkon har nok vært rik – og derfor av en rik familie. 3. april 1400 kvitterte det pavelige kammeret Håkon for hele hovedavgiften. Håkon klarte ved godkjennelsen som biskop, å få betalt en del av de avgiftene han måtte betale, men han var fortsatt i restanse på en del. To år senere  ser det ut til at Håkon eller et sendebud fra Håkon var i Rom igjen og betalte de resterende avgiftene og fritok ham for den straff, som han ved manglende betaling var ilagt. Håkon hadde nok vært for seint ut med å betale, men hva straffen besto i vet vi ikke.

Slutten på livet

12. februar 1424 i Stavanger skrev domkapitlet i Stavanger til paven om at Håkon hadde vært syk og svekket av alder de siste tre årene. Siden biskopen selv ikke ville gå med på det; ba de paven gi ham en dyktig medhjelper med en passende betaling. Som godt skikket anbefalte der den kongelige kapellanen Audun Eivindsson. Sykdommen var nok også grunnen til at vi i så mange år ikke kjenner noen dokumenter fra eller om biskop Håkon.
Et år etter brevet fra Stavanger, kom det svar fra paven). Han hadde mottatt en søknad om å utnevne presten Audun Eivindsson – kannik i samme kirke, til biskopens stedfortreder. Paven ber biskopen i Bergen og abbedene i Munkeliv kloster og Utstein kloster å undersøke om Audun er skikket, og å innsette ham som hjelpebiskop. Den gamle biskopen skal forsørges. 19. juni 1426 skrev paven at biskop Håkon i  Stavanger har sagt opp sin stilling som biskop. Paven utnevnte så Audun Eivindsson til biskop i Stavanger. 
Andreas Faye skrev at biskop Håkon døde i 1425 eller 1426 på visitasreise i Hallingdal, og at han etter tradisjonen ble gravlagt i Torp kirke. Ut fra at Håkon var syk og ble fratatt embetet er det nok grunn til å stille spørsmål ved riktigheten av denne opplysningen. Ludvig Daae avviser også helt denne opplysningen.
Lydia Lithell

Lydia Lithell (født 10. september 1909, død 6. desember 1957 i Kumla) var en svensk organist, sangforfatter og komponist.
Lithell var aktiv i Kumla baptistmenighet som organist og menighetsmusiker. Hun avla kantoreksamen i 1954 og skrev cirka 300 åndelige sanger og tonesatte selv et flertall av dem, blant annet «Jag har hört om en stad» («Jag har hört om en stad ovan molnen»), som ble skrevet til en russisk folkemelodi. I 1986 års psalmbok er hun representert med en bearbeidelse fra 1955 av «Just som jag är, ej med ett strå». I den norske Salmer 1997 er hun representert med to salmer, en oversettelse til samisk og barnesangen «Om jeg er liten eller stor». Hun er også med i Norsk salmebok 2013.
Pine Portage-demningen

Pine Portage-demningen er en demning med vannkraftverk på elva Nipigon ovenfor Øvresjøen, i provinsen Ontario, Canada. Det har en installert vannkraftkapasitet på 142 MW, fordelt på 4 enheter ferdigstilt i 1954. Operatør er selskapet Ontario Power Generation.
Anlegget ligger 39 km nord for byen Nipigon.
Tony Knapp

Spillerkarriere

Knapp var regnet for å være en kompromissløs forsvarsspiller, som spilte på alle nivåer i det profesjonelle ligasystemet.
Som ung trente han med Nottingham Forest, før han spilte profesjonelt i Leicester City (1955-61, 86 kamper), Southampton FC (1961-67, 260 kamper, 2 mål) og Coventry City (1967-68, 11 kamper), Los Angeles Wolves (1968) og Tranmere Rovers (1969-71, 36 kamper, 1 mål).

Trenerkarriere

Trenerkarriere startet som spillende trener i engelske Poole Town (1971–72) og assistent i Norwich City.
Knapp ble sjef for Islands herrelandslag i fotball (1974-77, A, U18, U21) og hadde suksess, blant annet gjennom å slå Øst-Tyskland 2-1. I Norge trente han Viking FK fra 1978 til 1981. Han sto bak klubbens "The double" i 1979, da de vant 1. divisjon og cupfinalen. I 1981 ledet han Viking til sølvmedalje.
I 1982 overtok han Fredrikstad FK (nedrykk i 1982, opprykk året etter), før han igjen ble landslagssjef på  Island i 1984-85. I 1986 overtok han Sportsklubben Brann, som han ledet til opprykk i 1986 og andreplass i NM i 1987), samtidig som han stoppet klubbens langvarige heistilværelse mellom divisjonene. Senere tilbrakte han mange år i lokalfotballen i Rogaland, hvor han trente SK Vidar, Djerv 1919, Sandnes Ulf, Staal Jørpeland (Både herrelag og damelag 2003), SIF, Hundvåg IL (2004–05). Han var 71 år da han overtok Lillesand IL i 2007. På grunn av sykdom, måtte han fratre trenerjobben i Lillesand 1. juni 2008.
Liyuanopera

Liyuanopera (kinesisk: 梨园戏, pinyin: Líyuán xì) er en form for kinesisk opera som stammer fra provinsen Fujian i Kina.
Luigi Poggi

Liv og virke

Han studerte ved Alberoni-kollegiet i Piacenza og Det pavelige universitet Sant'Apollinare. Han tok ved sistnevnte doktorgrad i både sivil- og kirkerett. 
I 1940 ble han presteviet, og han utførte så pastoralt arbeid i Piacenza i to år. Deretter studerte han videre ved Det pavelige kirkeakademiet i Roma, det vil si Vatikanstatens diplomatskole. I 1949 fikk han tittelen monsignore, og i 1960 tittelen pavelig husprelat. 
Poggi ble i april 1965 utnevnt til titulærbiskop av Forontoniana med personlig rang av erkebiskop, og til apostolisk delegat til Sentral-Afrika (Kamerun, Tsjad, Kongo-Brazzaville, Gabon og Den sentralafrikanske republikk. I 1966 ble han pro-nuntius i Kamerun og i 1967 pro-nuntius i Gabon og Den sentralafrikanske republikk. Han ble så flyttet til Peru, hvor han ble ordinær nuntius i 1969. I 1973 fikk han så et nytt nuntiusoppdrag, med ansvar for å forbedre forbindelsene med Polen, Ungarn, Tsjekkoslovakia, Romania og Bulgaria. 
I 1986 ble han nuntius i Italia, og i 1992 ble han pro-prefekt for Vatikanbiblioteket og pro-arkivar for Vatikanets hemmelige arkiv. 
Poggi ble ved konsistoriet i november 1994 kreert til kardinaldiakon av pave Johannes Paul II. Samme dag ble han prefekt for biblioteket og sjefarkivar for arkivet. Han gikk av fra disse stillingene da han fylte åtti år, i 1997. Han mistet samtidig retten til å stemme ved pavevalg ettersom han kom over aldersgrensen. I samme år ble han kardinalprotodiakon, det vil si den eldste kardinaldiakon. Denne rangen hadde han inntil han ble forfremmet til kardinalprest i 2005.
Gurkha Peak

Gurkha Peak er et fjell med en høyde opp mot om lag 900 moh mellom Crescentbreen og Von Guerardbreen på nordsiden av Kukri Hills i Victoria Land i Antarktis. Det ble navngitt av New Zealand Geographic Board i 1998, i forbindelse med Kukri Hills og Gurkha-folket, som var tradisjonelle brukere av kniven kukri.
Clavigesta purdyi

Utseende

En liten vikler (vingespenn 10-12 millimeter) med rødlig vingespiss.
Ellers er vingen rødlig brun med smale, grå tverrbånd.

Levevis

Larvene lever på furu (Pinus sylvestris) og minerer inne i nålene. Fra larven klekker på høsten og til et stykke utpå neste vår lever larven inne i én enkelt furunål, senere borer den seg ut og lever inne ved basis i furunåler. Den forpupper seg i en løs kokong festet til en av nålene. De voksne sommerfuglene flyr fra juli til september.

Utbredelse

Den er utbredt i det vestlige Europa fra Spania til Sør-Norge. I Norge ble det hittil eneste funnet av denne arten gjort ved Kristiansand i 2009.
Theodelinda

Theodelinda (født ca 570, død 22. januar 627) var dronning av langobardene fra 590 til 616 og fortsatte som regent for sin mindreårige sønn Adaloald fra 616. Hun var datter av kong (eller hertug) Garibald I av Bayern og hans hustru Waltrada. Waltrada var datter av den tidligere langobardiske kong Wacho og tilhørte det letingiske dynasti.

Ekteskap

Hun ble gift, først i 589 med Authari, konge av langobardene og sønn av den forrige kongen Cleph. Authari døde allerede i 590 etter å ha regjert i bare atten måneder. Theodelinda hadde på den korte tiden oppnådd stor popularitet blant langobardene, og til forskjell fra gammel sedvane beholdt hun dronningtittelen etter at Authari døde. I tillegg fikk hun selv velge seg en ny ektefelle og valgte i november 590 Autharis fetter Agilulf som var hertug av Torino. Agilulf ble kronet til konge i 591.

Religionsstriden

Theodelinda bekjente seg til den pavelige ( katolske) kristendommen som baserte seg på den nikenske trosbekjennelse, i motsetning til flertallet av langobardene og også deres tidligere konger som bekjente seg til arianismen eller den arianske kristendommen. Hun lyktes i å få Agilulf til å konvertere til katolisismen, og fikk bygd flere kirker og kloster som ble viet til Johannes døperen, blant annet katedralen i Monza og det første dåpskapellet i Firenze. 
Kongeparet fikk sønnen Adaloald i 602. Pave Gregor I den store var til stede ved sønnens dåp, og han støttet Theodelindas arbeid for å få langobardene til å konvertere til den katolske troen. Adaloald ble hyllet som medregent i 604 og overtok som konge da Theodelindas ektemann Agilulf døde i 616. Adaloald ble senere sinnssyk og avsatt i 626.
Theodelinda og Agilulf hadde også datteren Gundeberga (f. 605) som ble gift med Arioald, en langobardisk adelsmann fra Torino. Arioald sto i spissen for å få avsatt sin svoger i 626, og lot seg selv hylle som konge samme år. Gundeberga og Arioald var tilhengere av arianismen, og religionsstriden kan ha vært viktig i maktkampen.
Theodelinda døde i januar 627 eller 628 og hennes sarkofag står i Theodelinda-kapellet i San Giovanni-katedralen i Monza. Hun er helligkåret av Den katolske kirke og hennes minnedag er 22. januar.

I kunsten

Historien om dronningen og hennes forbindelse med den berømte lombardiske jernkronen blir fortalt i fresker malt i Theodelinda-kapellet i katedralen i Monza, malt av Ambrogio og Gregorio Zavattari i 1444.
Gudrid Torbjørnsdatter

Fra Island til Grønland

Gudrids farfar Vivil kom til Island fra Irland som trell. Gudrid ble født ved Laugarbrekka (Hellnar) på Snæfellsnes antagelig en gang rundt 980. Hennes foreldre var Halveig og Torbjørn. Eirik Raudes saga nevner at hun var «.. svært vakker kvinne, myndig og ferm i all sin ferd».
Torbjørn Vivilsson var en stolt mann, men økonomisk gikk det nedover med han. Det fortelles at Einar Torgeirson, en svært velstående sønn av en frigitt trell, spurte om å få gifte seg med Gudrid, men dette giftermålet satte han seg imot for det var under hans stand. Torbjørn solgte gården sin på Island og flyttet med familien til Grønland hvor han fikk en gård av Eirik Raude. Gudrid var da gift med en mann ved navn Torir (Þórir), men som døde på sjøreisen til Grønland. 
På Grønland ble Gudrid gift med Torsten Eiriksson, sønn av Eirik Raude, og bror av Leiv Eiriksson. Torstein var hennes andre ektemann. Etter et mislykket forsøk på å nå fram til Vinland døde Torstein av sykdom på Grønlands Vesterbygd. Gudrid giftet seg deretter med Torfinn Karlsevne, en islandsk stormann, en gang rundt 1002.

Vinland

Etter at Leiv Eiriksson er kommet tilbake fra sin oppdagelsesferd i Nord-Amerika er det mye snakk om «Vinland det gode». Torfinn Karlsevne og hans mannskap seilte av sted sammen med tre skip og rundt 160 bosettere, på den andre reisen til Vinland. De kommer først til Helleland (Baffin Island), deretter til Markland (dagens Labrador) og til slutt til Vinland. I Vinland bosatte de seg i det huset som Leiv Eiriksson hadde reist. Stedet er identifisert av Helge Ingstad som L'Anse aux Meadows på Newfoundland i Canada. 
De ble boende i det nye landet i tre år, og i mellomtiden, i 1004, fødte Gudrid en sønn ved navn Snorre mens de var i Vinland.

Gudrids liv etter hjemkomsten

Etter hjemkomsten til Grønland dro Torfinn og Gudrid til Norge og solgte varene sine. De overvintret i Norge og om våren reiste de tilbake Island og kjøpte en gård som hette Glaumgård nord på Island. En gang rundt 1025 fødte Gudrid sin andre sønn, Torbjørn Torfinnsson.
Etter Torfinns død dro Gudrid ut på reise igjen, da på pilegrimsferd til Vatikanet i Roma hvor hun redegjorde om sine reiser og erfaringer. Etter at hun kom tilbake fra Roma ble hun nonne og valgte å leve som eremitt ved den kirken som sønnen Snorre hadde latt bygge på Island.
Haukur Erlendsson, forfatteren av Hauksbók, hvor en versjon av Eirik Raudes saga finnes, regnet seg som en ætling av Gudrid og Torfinn.
Det er satt opp en statue av henne på Snæfellsnes på Island.
Xylosteus

Utseende

Middelsstore, avlange, mørkbrunlige til brunsvarte trebukker med oransje flekker på dekkvingene. Hodet har rundede, utstående fasettøyne, og er minst så bredt som pronotum, som er sylindrisk med en kraftig pigg på hver side, lengre enn bredt. Antennene er tynne, omtrent så lange som kroppen. Dekkvingene er langstrakte, parallellsidige, med rettvinklede "skuldre". Beina er tynne, middels lange.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sør- og Mellom-Europa (nord til Østerrike) og den asiatiske delen av Tyrkia.
Jalcomulco

Jalcomulco er en kommune sentralt i den meksikanske delstaten Veracruz. Den befinner seg 29 km fra delstatshovedstaden Xalapa. Jalcomulco er et populært turistmål, og er mest kjent for rafting i elva Río Antigua. Det tilbys også en rekke andre utendørsaktiviteter, som klatring og terrengsykling.
Kommunen hadde 4 940 innbyggere i 2010. Den har et areal på 58,40 km².
Navnet Jalcomulco er nahuatl og betyr «Grop i sanda».
Fylkesvei 5918

Fylkesveg 5918 går mellom Fetbrua og Hjorthol i Sykkylven kommune. Veien er 4,0 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen Fv77.
Boksing under samveldelekene 1978

Boksing under samveldelekene 1978.  Boksing var en av flere sporter under de ellevte samveldelekene som ble arrangert i Edmonton i Canada i perioden 3. til 12. august 1978. Det var ellevte gangen som boksing var med på programmet i Samveldelekene. I lekene i 1978 ble det konkurrert i elleve vektklasser i boksing. Kenya ble beste nasjon med to gullmedaljer foran Canada og Nord-Irland som også vant to gullmedaljer hver.
Svein Bjerke

Verv

Bjerke har representert det norske religionshistoriske miljøet i International Association for the History of Religion (IAHR) og i en årrekke vært medlem av redaksjonsrådet for tidsskriftet Humanist.
Di Derre

Historien

Gruppen ble dannet i 1992. Opprinnelsen til navnet er kort og godt at bandet ikke hadde noe navn, slik at følgende ordveksling ofte fant sted når de skulle spille: –Hvem spiller i kveld? –Jo, det er nå de derre … (Her har e'en i De blitt gjort om til -i for å gjøre det mer på dialekten. Men e'en i Derre er der fremdeles i stedet for en -æ, i tilfelle bandet skulle havne på hitlistene i USA). Mange av tekstene omhandler steder, personer og hendelser knyttet til Molde. 
Bandet slo gjennom med sitt andre album Kvinner & klær (senere omdøpt til Jenter & Sånn etter krav fra ukebladet KK) i 1994. Albumet er bandets mestselgende med over 190 000 solgte eksemplarer.
I 1996 kom albumet Gym som også ble godt mottatt av publikum. Med sanger som «Vårt korps» og «Faren til Ivar» befestet de inntrykket av å være en popgruppe som lot oppvekst, pubertet og nostalgi prege sangene sine. Den siste plata, Slå meg på! (Popmusikk), ble gitt ut i 1998 og fikk også en rekke gode anmeldelser, blant annet i Dagbladet, som lot den stå til 5 på terningen. Fengende poplåter som «14 kvinner» og tittellåta «Slå meg på» sikret at også denne plata solgte bra.
Siden 1998 har bandet holdt en lav profil med noen få, utvalgte konserter her og der. De holder imidlertid én fast konsert i året – i hjembyen Molde under Moldejazzen. De spiller så å si alltid for fulle hus på hjemmebane. Jo Nesbø er fortsatt en aktiv musiker som turnerer landet rundt med en kassegitar rundt halsen og en bassist ved sin side. Han har gitt ut ett solo-album som ga oss radiohiten «Håp». Han har også gitt ut flere prisbelønnede krimromaner.
Sommeren og høsten 2006 reiste Di Derre på en omfattende avslutningsturné over store deler av landet. I juni 2006 kom de med samleskiva Di beste med Di Derre, som inkluderte et par nye låter. Responsen har vært "overveldende", ifølge bandet selv, og de har spilt for fulle hus blant annet i Bergen og Kristiansund. I forbindelse med Moldejazz skulle bandet avholdt to konserter, som for øvrig ble svært raskt utsolgt. Dagen før første konsert måtte de imidlertid avlyse, da vokalist Jo Nesbø hadde fått halsbetennelse og mistet stemmen.
27. juni 2009 opptrådte bandet på Rogafest på Vaulen, Stavanger.
Bandet fikk Gammleng-prisen i klassen pop i 1996.
Di Derre pleier å holde konsert hver sommer under "to tårn" på øya Jomfruland som ligger utenfor Kragerø.
Haug skole og ressurssenter

Haug skole ble opprinnelig åpnet den 11. desember 1865 og er Bærums nest eldste faste skole. Husene var bygget av tre. Skolen var i begynnelsen tredelt med ni uker lovfestet og tre uker frivillig for hver klasse. Fra 1898 til utgangen av 1900 var den todelt. Fra begynnelsen av 1901 ble den firedelt og lærerinne ble ansatt. På grunn av plassmangel ble det leid lokale for småskolen på Hosle til en ny skolebygning ble oppført i 1905. Også den nye skolebygningen var av tre og hadde to klasseværelser. Den gamle skolestua ble brukt til lærerinnebolig.
Donaukanalen

Donaukanalen er en forgrening elven Donau mere enn en menneskeskapt, utgravd kanal. Den er en 17,3 km lang vannvei og er ligger utelukkende i Østerrikes hovedstad Wien. Den Skiller lag fra hovedelven i Döbling og møter Donau igjen i Simmering. Slik skapes det en øy, som inneholder to av byens 23 distrikter i Wien, Brigittenau og Leopoldstadt.
I motsetning til selve Donau løper Donaukanalen gjennom Wiens sentrum, Innere Stadt, hvor elven Wien (Wienfluss) renner ut i den. 
Donaukanalen krysses av 15 veibroer og fem togbroer.
RER C

RER C er en av 5 linjer i systemet av hurtige lokaltog, RER, som dekker Frankrikes hovedstad Paris. Linja ble innviet 26. september 1979, er med senere utvidelser 185,6 km lang med 84 stasjoner og har årlig mer enn 140 millioner enkeltreiser.
Insentiv

Begrepet insentiv  brukes for å betegne noe som motiverer noen til å utføre en bestemt handling.

Etymologi

Order insentiv kommer via engelsk fra latin incentivus («som angår tonen») incentus, perfektum partisipp av incinere som betyr å «lyde, synge». Ordet kan i noen sammenhenger bety beveggrunn eller tilskyndelse. Begrepet «motivasjonsfaktor» kan også brukes som synonym.

Bruk av ordet

I dagligtale kan ordet insentiv benyttes om ulike goder. For eksempel kan lønnsbonus være et insentiv til å gjøre en bedre jobb, og medaljer til vinnerne være insentiv for å få deltakerne til å prestere i en idrettskonkurranse.
Taygetomorpha

Utseende

Ganske store (vingespenn 60-70 millimeter) sommerfugler med litt flikete vinger. Oversiden er ensfarget brun. Undersiden er brungrå med to brede men litt diffuse, mørkere tverrstriper. Øyeflekker mangler på forvingen men det er noen ganske små på bakvingen. Bakvingens kant er litt tannet i den bakre delen.

Levevis

Disse sommerfuglene lever i tropisk regnskog og annen skog. De voksne sommerfuglene flyr ikke langt og holder seg inne i skyggen, eller de er aktive i skumringen. Larvene lever på planter i gressfamilien (Poaceae). De voksne sommerfuglene besøker ikke blomster, men suger gjerne til seg væske fra råtnende frukt, sopp og fugleskitt.

Utbredelse

Slekten er utbredt fra Nicaragua i nord til Paraná, Brasil i sør.
Kent Andersen

Bakgrunn og arbeid

Kent Andersen vokste opp i Våler i Østfold, på Andenes i Nordland  og Hønefoss og Haugsbygda i Buskerud. Han har jobbet flere år i industrien, som vekter og som budbilsjåfør for Tiny Budbiler. 
Andersen er utdannet tekstforfatter for reklamebransjen fra Westerdals Reklameskole, og har i følge seg selv jobbet 20 år som kreatør og copy.

Skribent og forfatter

Andersen har skrevet flere noveller for A-magasinet, Vi Menn og andre magasiner på 1990-tallet.  Han har har også publisert ikke-politiske kronikker som «Fra Gud til Forbruk» I Aftenposten i mai 2009.
Boken Nakenape kom ut på Fair Forlag i oktober 2015. Boken er en thriller med et underliggende filosofisk og miljøbasert budskap og handler om mennesket som mister kontroll, men alltid forsøker å tilpasse seg til omstendighetene. Andersen oppgir å være inspirert av Knut Hamsun. I juni 2017 lanserte Fair Forlag en kickstarter-kampanje for å få oversatt Nakenape til engelsk. Da Kickstarter-perioden var over hadde de klart å få inn 10% av summen.

Politikk

Andersen representerer Fremskrittspartiet, oppgir Einar Gerhardsen som sitt politiske forbilde og har gitt uttrykk for at han er opptatt av norsk kultur, fedrelandet og vestlige verdier. Han har i ulike sammenhenger uttalt seg kritisk til eksistensen av menneskeskapte klimaendringer.
Han har foreslått å omgjøre Heimevernet til et organisert borgervern i form av en halvmilitær politistyrke rettet blant annet mot det han mener er muslimske enklaver i Norge. Ifølge Andersen kan det bli aktuelt å bruke «alle midler» og «enorm maktbruk» overfor disse «enklavene».

Kronikker, kontroverser og ytringer

Andersen ble første kjent gjennom kronikken «Dette er Frp-koden» i Aftenposten 21. august 2007. Han har siden fulgt opp med flere andre kronikker, deriblant «Drøm fra Disneyland» skrevet sammen med Christian Tybring-Gjedde i Aftenposten i august 2010, og oppfølgeren «Stø kurs mot Disneyland» i september 2010. 
Etter terrorangrepene i Norge 22. juli 2011 uttalte Andersen at han delte flere synspunkter med Anders Behring Breivik, særlig kritikken av Arbeiderpartiet og dets flerkulturelle prosjekt. Andersen skrev 24. juli 2011 på sin blogg: «Jeg har advart lenge mot å demonisere og kneble moderate demokratiske krefter som Frp, for det kan legge lokk på debatten, og brøyte vei for langt farligere og mer ekstreme krefter. Nå ser vi at jeg har fått rett. Dessverre.» Andersen tok kraftig avstand fra Breiviks handlinger og uttalte at Breivik er en fanatiker som ikke forstår hvordan politikk fungerer. Han uttalte i et intervju med NRK at han ville forsvare muslimer som ble satt i bås med terrorister. Han deltok under Ibsenfestivalen i august 2012 i stykket «En Folkefiende i Oslo.» som en av hundre Oslo-borgere på scenen Andersen blogger av og til for Human Rights Service (HRS) og Document.no.

Musiker

Andersen er sanger og rytmegitarist i partybandet Loose Item Harness.  Bandet leverte bidrag til Melodi Grand Prix i 2016, men ble refusert av juryen. Han er også bassist og korist i bluesbandet Just Another Blues Band siden 1995, samt spiller i en viseduo med gitaristen Pål Risvang.  Han komponerer også selv.