Nigerkongo-språk

Betegnelsen

Den tidligere brukte betegnelsen nigerkordofanske språk, brukt av Joseph Greenberg (1963), impliserer en todeling av språkfamilien i kordofanske språk og resta av nigerkongo-språka. De seks hovedgruppene av nigerkongo-språk anses imidlertid i dag som likestilte, og den mer nøytrale betegnelsen nigerkongo-språk – innført av Greenberg i 1949 – er den mest brukte betegnelsen på språkfamilien.
Før Greenbergs arbeid ble de språka som ikke er bantuspråk kalt vestsudanske språk; deres genetiske slektskap ble erkjent relativt sent (Westermann 1927). At de vestsudanske språka og bantuspråka var i slekt kom ikke fram før med Greenbergs arbeid (fra 1949), men Diedrich Westermann kom til samme konklusjon nesten på samme tid. Greenberg plasserte bantuspråka som ei under-undergruppe av nigerkongo-språka; ei analyse som var kontroversiell i 1950, men som i dag har allmenn aksept.

Statistikk

Det fins 1 400 nigerkongo-språk, med mange tusen dialekter, og dette gjør nigerkongo-språka til den mest språkrike språkfamilien i verden, etterfulgt av de austronesiske språka med 1 100 språk. Etter antall brukere (370–400 millioner) re nigerkongo-språka den tredje største språkfamilien, etter indoeuropeiske språk (2,7 milliarder) og sinotibetanske språk (1,3 milliarder).
Rundt 45 % av Afrikas befolkning snakker et nigerkongo-språk, og 70 % av alle afrikanske språk tilhører denne språkfamilien. Den største homogene undergruppa av nigerkongo-språka er bantuspråka, med 500 nært beslekta språk og 210 millioner brukere. Det gjennomsnittlige nigerkongo-språket har under 300 000 brukere, språkfamilien har altså stor flerfoldighet.

Store nigerkongo-språk

Det er rundt tjue nigerkongo-språk med mer enn fem millioner brukere, og av disse er de fleste bantuspråk. Mange av disse er handelsspråk som ikke læres som morsmål, men har mange andre- og tredjespråksbrukere som bruker det utenfor sin egen folkegruppe eller stamme. For noen språk er antallet andrespråksbrukere større enn antall morsmålsbrukere (f.eks. swahili).
Det mest brukte nigerkongo-språket er swahili, som brukes som lingua franca av 30–40 millioner mennesker i Øst-Afrika. Nest størst er joruba som brukes i Nigeria, med 20–25 millioner brukere. Fulfulde er et stort dialektkontinuum blant de atlantiske språka i Vest-Afrika med over 20 millioner brukere. Igbo snakkes av rundt 20 millioner i sørøstlige Nigeria. Joruba og igbo er begge benue-kongo-språk. Shona, zulu, chichewa, lingala (alle bantuspråk), bambara i Mali, akan i Ghana og wolof er alle nigerkongo-språk med rundt 10 millioner brukere.

Struktur og funksjon

Mange grener av nigerkongospråka har et utprega nominalklassesystem som deler inn alle (eller de fleste) substantiver i klasser. For tellbare substantiv deles de inn parvis i entalls- og flertallsklasser, og for massebetegnelser, væsker og abstraksjoner inn i egne klasser. Markeringa (kjennetegnet) til klassene er av klassene skjer med affikser til nomenet – klasseaffikset, for det meste ved prefiks, og noen ganger (men sjelden) ved infikser. Substantivets klasse fører ofte med seg samsvarsbøyning av underordnede komponenter av nominalfrasen (genitivattributt, adjektivattributt, tallord, eiendomspronomen, demonstrativer), og/eller predikatet til setningen. Noen ganger brukes egne affikser for å samsvarsbøye adjektiver o.l., andre ganger brukes samme affiks som hos substantivet.
Nominalklassesystemet kommer klarest fram i bantuspråka; i andre nigerkongospråk er det omforma eller redusert; noen steder har det også forsvunnet helt, for eksempel i mandespråka. For disse greinene må andre kriterier brukes for å fastslå genetisk slektskap.

Nominalklassenes innholdskategorier

De opprinnelige klassene hadde opprinnelig klart definert innhold, for eksempel mennesker, dyr, planter, massebegreper, væsker, stedsnavn, abstrakter og lignende. De enkelte prefiksene var trolig betydningsbærende morfemer som senere ble grammatikaliserte slik at deres etymologi ikke lenger er gjenkjennelig.
Selv om det i dagens nigerkongo-språk er vanskelig å bestemme klassenes semantiske innhold, har det blitt gjort mye forskning på området. Et sammendrag av resultatene, med spesiell fokus på bantuspråka, fins i Hendrikse og Poulos (1992), sitert i Nurse (2003). Et sammendrag av betydningskategoriene fins i tabellen i neste avsnitt. Denne tabellen viser flere overlappende felter i betydningskategoriene til hver klasse; for eksempel kan dyr høre til i klasse 3–4, 5–6, 7–8 og 9–10. Det er derfor vanskelig å forutsi hvilken klasse en viss betydningskategori tilhører. Et unntak er substantiver som har med mennesker å gjøre, disse er nesten bestandig i klasse 1–2. Ellers er klasse et leksikalsk trekk.

Undergreiner av nigerkongo

Nigerkongo-språka er, som de foregående avsnittene viser, en genetisk enhet, altså en språkfamilie, der språkas fonologiske, grammatiske og leksikalske likheter kun kan forklares med at de stammer fra et felles urspråk, urnigerkongo. Det viktigste – om ikke det første – skrittet i oppdagelsen av dette ble tatt av Joseph Greenberg i 1948 (med den ikke omstridte metoden leksikal massesammenligning). Greenbergs resultater og underklassifisering av språka, som han oppsummerte i sin bok i 1963, har blitt endra i detaljer, men består hovedsakelig slik han la det fram, og danner grunnlaget for videre forskning. På grunn av språkfamiliens størrelse og alder (minst 10 000 år gammal) har det imidlertid ikke blitt rekonstruert et urspråk for språkfamilien som sådan, men det fins rekonstruksjoner for urspråk i enkelte undergrupper av nigerkongo, det mest grundige for bantuspråka.

Mandespråk

Mandespråka skilte seg – i likhet med de kordofanske språka – relativt tidlig fra urnigerkongo, og har mange spesielle trekk; blant annet mangler de nominalklasser. Deres posisjon som nigerkongo-språk regnes imidlertid som sikker, til tross for at flere forskere har funnet likhetstrekk mellom dem og de nilosahariske songhai-språka. Allerede på 1800-tallet ble mandespråka identifisert som ei gruppe beslekta språk. Sigismund Wilhelm Koelle brukte som førstemann navnet «Mandenga» om denne gruppa i 1854, et navn som er derivert fra lokale befolkningsnavn.
De rundt 60 mandespråka snakkes av omtrent 19 millioner mennesker i Vest-Sudan i statene Mali, Guinea, Liberia, Elfenbenskysten og Burkina Faso. De deles inn i to greiner; den større vestlige gruppa (16 millioner brukere) og den østlige gruppa med 2–3 millioner brukere. De mest betydningsfulle mandespråka er bambara (handelsspråk i Mali med 10 millioner brukere inkl. andrespråksbrukere), dioula eller jula (4 millioner inkl. andrespråksbrukere), maninka (2 millioner) og mandinka (1,2 millioner), alle i mandinggruppa av vestlige mandespråk.
Siden mandespråka ikke har nominalklasser har deres tilhørighet til nigerkongo-språka ofte blitt ispørresatt. De fleste mandespråka er tonespråk med opptil tre tonehøyder, og toner brukes også til å skille mellom entall og flertall, og tonen er da bundet til morfemer heller enn til stavelser. Det fins frie og bundne substantiv; sistnevnte følges vanligvis av et eiendomspronomen; til disse orda hører slektskapsbetegnelser og kroppsdeler (mao. blir det da «min, din … hånd», aldri «hånda»).

Dogon

Dogon er et språk som innad i nigerkongo er isolert, og dermed utgjør en primærgrein for seg sjøl; alle forsøk på å knytte dogon til andre greiner av nigerkongo har hittil mislyktes. Dogon snakkes av rundt 600 000 personer av dogonfolket i Mali og Burkina Faso. Hovedområdet for dogonkulteren er dogonlandet i sentrale Mali, med hovedbyen Bandiagara, som ligger ca 60 km øst for byen Mopti. Mange dogoner – først og fremst menn og ungdommer – behersker også mandespråket bambara. Det er vanskelig å si bestemt hvorvidt dogon er ett språk med mange ganske forskjellige dialekter, eller om det er en liten språkgruppe med fem–åtte forskjellige språk.
Det fins rester av nominalklassesystemet i dogon, men det er intet klasseprefiks. Betegnelser for menneskelige vesener har spesielle flertallssuffiks. Ordstillinga er SOV (subjekt–okjekt–verb). I nominalfraser står substantivet først, fulgt av attributter, eiendomspronomen, demonstrativer og antall.

Ijoide språk

Den ijoide gruppa er en liten språkgruppe med rundt 10 språk, som snakkes av totalt 1,6 millioner mennesker ved Nigerdeltaet i Nigeria. Den ijoide gruppa deles i to, hvorav den ene delen består av ett språk (defaka), og den andre – ijo-gruppa – består av ni språk. Blant dem har man ijo (også kalt ijaw) med én million brukere, kalabari og kirike med rundt 250 000 brukere hver, samt seks mindre språk.
De ijoide språka er nært beslekta med hverandre, og danner – med unntak av defana – et dialektkontinuum. Ijoide språk skiller seg fra andre nigerkongo-språk på flere punkter; de har bare rester av nominalklassesystemet, for menneskelige vesen er det egne klassesuffiks. I pronemenene har det blitt danna et genussystem (med hankjønn, hunkjønn og delvis intetkjønn), hvilket er uvanlig blant andre nigerkongo-språk. Som i mandespråka og dogon er ordstillinga SOV (subjekt–objekt–verb), mens de fleste andre nigerkongo-språk bruker SVO (se Claudi 1993).

Kru-språk

De rundt 30 kru-språka tilhører den nordlige greinen av voltakongo-språk, og tales av 2,3 millioner mennesker i Elfenbenskysten og sørlige Liberia. Navnet «kru» er tydeligvis en forvansking av språknavnet «klao» – det er nok blanda med det engelske ordet «crew», siden kru-menn ofte var mannskap på europeiske skip. Westermann (1927) og Greenberg (1963) regna kru-språka til kwa-språka, men etter Bennett og Sterk (1977) har de blitt regna til nord-voltakongo-greina. Kru-språka deles inn i en østlig og en vestlig grein, samt tre isolerte språk.
Det er nesten ingen rester av nominalklassesystemet i kru-språka; flertall dannes ved suffikser og endring av utlydsvokaler. I nominalfraser er det samsvarsbøyning. Kru-språka bruker også verbbøying aktivt, med bøyningsformativer for bl.a. kausativ, benefaktiv, inkoativ og passiv. De personlige pronomena i noen av språka skiller mellom hankjønn og hunkjønn i tredje person flertall, ellers er det ingen kjønnsdistinksjoner. Ordstillinga er SVO (subjekt–verb–objekt), og man har postposisjoner. Mens «genitivattributter» og possessiver settes foran nomenet kommer adjektiver, demonstrativer og tall bak.

Gur-språk

Gur-språka, også kalt voltaiske språk, er ei stor språkgruppe med 75 språk som snakkes i et sammenhengende område fra sørøstlige Mali og strekker seg over nordlige Elfenbenskysten, Ghana, Togo og Benin og rekker til Burkina Faso og Nigeria. De snakkes av totalt 15 millioner mennesker. Navnet «gur» ble tatt i bruk av Gottlob Krause i 1895, fordi mange av språkas navn på seg selv begynner med gur- (gurma, gurunsi, gurenne). Betegnelsen «voltaiske språk» kommer fra elva Volta, og brukes først og fremst i franskspråklig litteratur (langues voltaïque).
Det genetiske sektskapet mellom språka i kjernegruppa sentrale gur-språk har vært etablert lenge, men tilhørigheten til enkelte språk utafor denne kjernen er mindre sikker. Tidligere ble dogon og senufo-språka regna til gur-språka (f.eks. i Bendor-Samuel 1971 og De Wolf 1981). Den genetiske nærheten mellom gur-språka og kwa- og benuekongo-språka førte til innføringa av betegnelsen voltakongo.
Det viktigste gur-språket er mòoré, som snakkes av sju millioner mennesker. Det er et anerkjent regionalspråk i Burkina Faso, og brukes også i Mali, Togo, Benin og Elfenbenskysten. Andre gur-språk med minst en halv million brukere er dagaari, frafra, dagbani, kusaal, gurma, konkomba, tem, kabiye, loribi og bariba.
De fleste gur-språka har et nominalklassesystem, og de fleste har også samsvarsbøyning. Det er i gjennomsnitt elleve klasser, som markeres ved hjelp av suffikser; noen språk har også klasseprefikser. Ordstillinga er SVO, og man bruker som regel postposisjoner. Genitivattributter og eiendomspronomen står foran substantivet de gjelder, mens adjektiver, demonstrativer og tall kommer etter substantivet. De fleste gur-språka er tonespråk med to eller tre tonemer; bariba er et ekstremt tilfelle som har seks tonemer.

Senufo-språk

Senufo-språka danner ei lita gruppe på 15 språk som blir snakka av totalt 2,7 millioner mennesker i Burkina Faso, Elfenbenskysten, Mali og Ghana. Det mest brukte senufo-språket er cebara med én million brukere; andre viktife senufo-språk er supyire, mamara, shempire, tagwana, djimini og syenara. Senufo-språka deles videre inn i seks greiner, hvor supyire-mamara, tagwana-djimini og senari er de mest betydningsfulle, resta består av mindre språk.

Adamawa-ubangi-språk

Adamawa-ubangi-språka består av to undergrupper – adamawa og ubangi – som inneholder totalt 160 språk og blir snakka av åtte millioner mennesker. Adamawa-ubangi-språka strekker seg fra nordvestlige Nigeria over nordlige Kamerun, sørlige Tsjad, Den sentralafrikanske republikk, nordlige Gabon, Republikken Kongo og Den demokratiske republikken Kongo og sørvestlige Sudan, altså gjennom det meste av Sentral-Afrika. Sango er et kreolspråk med grunnlag i ubangi-språket ngbandi. Andre store språk er zande, ngbaka, gbaya, mumuye, mundagn og tupuri.
Greenberg (1949) grupperte først adamawa-ubangi-språka som ei egen undergruppe av nigerkongo-språka under navnet adamawa-østlige språk. Inndelinga av gruppa i to deler forklares med at det er fonologiske forskjeller (adamawa-språka har en tendens til å ha lukkede stavelser, noe som sjelden er tilfelle i ubangi-språka) og leksikale særpreg i begge greinene (Boyd 1989). Ifølge Bennett (1983) er det imidlertid språkkontinuum mellom de to gruppene, så ei klar inndeling i to undergrupper kan være problematisk.
Det har vært lite forskning på adamawa-språka, da forskere har konsentrert seg om den større ubangi-gruppa. Nominalklassesystemet er redusert; klassesuffikser brukes, og det er delvis samsvarsbøyning i noen språk. Verbutvidelse er ikke vanlig, og skjer for det meste med iterasjon, benefaktiv og kausativ. Den vanlige ordstillinga er SVO, og kun preposisjoner brukes. Substantivet står foran genitiv, adjektiver, tall og demonstrativer; i ubangi-språka kan adjektiver også stå foran substantivet.

Øst-benuekongo-språk

Øst-benuekongo-språka (i Greenbergs terminologi kalt benuekongo) består av to ulike genetiske underenheter; platoide språk og bantoid-cross-språk. De platoide språka – også kalt sentralnigerianske språk – omfatter 120 språk som snakkes av 3,5 millioner mennesker i sentral-Nigeria, og bantoid-cross-språka omfatter rundt 700 språk med over 200 millioner brukere i Nigeria, Kamerun og sentrale og sørlige Afrika. Etter antall brukere er øst-benuekongo-språka den mest betydningsfulle enheten av voltakongo-språka, i og med at den omfatter den store bantugruppa.

Cross-river-språk

Øst-benuekongo-språka deler seg inn i hovedgruppene platoide språk og bantoid-cross-språk, og sistnevnte deler seg videre inn i cross-river-språk og bantoide språk.
De rundt 70 cross-river-språka snakkes av rundt seks millioner mennesker i sørøstlige Nigeria, i delstaten Cross River, og i nordvestlige Kamerun. Cross-river deler seg inn i bendi (ti språk, 400 000 brukere) og delta-cros (ca. seksti språk, 5,2 millioner brukere). De desidert viktigste språka er de nær beslekta efik (400 000 morsmålsbrukere, til sammen 2,4 millioner med andrespråksbrukere), ibibo (to millioner) og anaang (én million), som alle tilhører delta-cross-gruppa.
Noen cross-river-språk har fullt utprega nominalklassesystemer, mens andre har reduserte systemer med begrensa samsvar. Det er tallrike verbavledninger, og de vanlige pronomenene: uavhengige personalpronomen og avhengige subjekts-, objekts- og possisivpronomen. Ordstillinga er SVO, og kun preposisjoner brukes. Nomenfrasen har rekkefølga bestemt pronomen + determinativ, men adjektiv kommer ofte foran nomenet. Verbbøying skjer gjennom prefikser, sjelden via suffikser. Reduplikasjon av verbrota gjør at verbet blir fokusert på, og reversering av ordstillinga (OSV i stedet for SVO) gjør at objektet blir fokusert på.