google/wiki40b huggingface dataset:
Bak stengte dører

Handling

Den unge britisk legen Guy Luthan er nyansatt på et sykehus i New York, men oppdager snart at det foregår merkelige ting ved sykehusets akuttavdeling. Likene til flere av byens uteliggere forsvinner etter at de har fått behandling ved sykehuset. Da han forsøker å finne ut hva som har skjedd blir han utsatt for et komplott og må holde seg i skjul. Han får hjelp av en kvinnelig kollega og søker ned i undergrunnen for å finne frem til bekjente av den uteliggeren som han selv behandlet ved sykehuset. Etterhvert leder sporene til en privatklinikk som driver med hemmelig forskning.

Popularitet og økonomi

Filmen gjorde det ikke så bra kommersielt. Den spilte bare inn drøyt $17 millioner USA og havnet på 92-plass over de mest innbringende filmene i USA i 1996.
Produksjonskostnadene var på ca $38 millioner.

Anmelderne

Filmen fikk blandet mottakelse, noe som gjenspeiles i at den har fått 56 % på Rotten Tomatoes. Den amerikanske filmkritikeren Roger Ebert gav den 3 av 4 stjerner, mens Leonard Maltin har gitt den 2 av 4 stjerner i sin Movie Guide.
VG gav den terningkast fire, mens Dagbladet gav den tre og Aftenposten to.

Tema

Bak stengte dører er en thriller lagt til sykehusmiljø. Filmen berører noe av samme tematikken som i Michael Crichtons sykehusthriller Coma, fra 1978. Begge filmene tar opp etiske dilemma knyttet til hvor langt forskningen kan gå for å helbrede sykdommer.
Orkladalen

Orkladalen (også enkelte steder skrevet Orkdalen) er et dalføre i Sør-Trøndelag. Dalføret følger elva Orkla fra Orkelsjøen i Oppdal i syd til elvas utløp i Orkdalsfjorden i Orkdal i nord, altså i Trondheimsfjorden. Dalføret går gjennom nedre del av Rennebu kommune, Meldal kommune og Orkdal kommune.
Orkladalen er bred med buktende elveløp og svært fruktbar med gode jordbruksbygder. Det er best jord nederst i dalbunnen og på avsatte morenevoller og moer litt oppe i dalsidene, moene kalles lokalt for «jår». 
Europaveien E6 krysser gjennom dalen i Rennebu, parallelt med Dovrebanen. Banen ble fullført her i 1921 og går nord til Trondheim. Lengre vest, i nedre del av Orkladalen går Thamshavnbanen – landets første elektriske jernbane – fra Løkken verk i Meldal og ned til Thamshavn i Orkdalsfjorden. Jernbanetrafikken ble avviklet på 1960- og 70-tallet. 
Den amerikanske oppdagelsesreisende journalisten Bayard Taylor reiste inn i dalen fra Dovrefjell og Drivdalen i sør i 1857, og møtte «en uallminnelig pittoresk dal, som begynner helt inne ved fjellets fot og bukter seg nordover ... i dalbunnen med blomstrende marker på begge sider, og skogkledde dalsider som steg oppover til en bølgende og ujevn kontur mot himmelen.»
Romeo og Julie (2013)

Handling

Romeo (Booth) og Julie (Steinfeld) møter og faller for hverandre ved første blikk, men familiene til de to turtelduene er bitre fiender, og forbyr dem å være sammen. Det stopper dem imidlertid ikke fra å prøve.
Nome (Alaska)

Spanskesyken

Under første verdenskrig dro en strøm av unge menn fra Alaska til skyttergravene i Europa, med påfølgende svikt i gullgravingen. Mellom 1916 og 1918 falt produksjonen med to tredjedeler. Innbyggertallet i Nome falt fra rundt 5.000 til 850 i 1920. Samme år ble byen rammet av spanskesyken. Smitten kom dit med dampskipet "Victoria" i oktober 1920. Flere passasjer ble syke på veien nordover, og ved ankomsten til Nome ble de nektet å komme i land. Men smitten nådde byen likevel, og de neste dagene ble mer enn 90% av innbyggerne syke. Verst gikk det ut over inuittene, som ikke hadde like godt immunforsvar som hvite. Av de 250 inuittene i Nome, døde 200 i løpet av høsten og vinteren. De døde ble hentet i kjerrer og lempet stivfrosne i hauger, siden tundraen var bunnfrossen. Panikkslagne kjempet folk for å få plass i det siste skipet som forlot Nome for vinteren. Men før det rakk ut i rom sjø, var de første blitt syke. Innen det kom til Seattle, var fire døde og over 150 smittet.

Difteri

I 1925 ble Nome rammet av difteri. Motgiften befant seg i Nenana. 20 hundesledespann fraktet serumet 1000 km gjennom Alaskas villmark på 5 dager mellom 27. januar og 1. februar. Nordmennene Leonhard Seppala med lederhunden Togo og Gunnar Kaasen med lederhunden Balto gjorde en formidabel innsats. Sledehundløpet Iditarod kjøres hvert år for å minnes denne bragden.
Stigesnok

Utbredelse

Utbredelsen dekker Den iberiske halvøy nord til nordkysten, men mangler i Pyrineene, Cantabria og Baskerland og i Galicia, bortsett fra på Onsøya i den Atlantiske nasjonalparken. I Frankrike strekker utbredelsen seg langs kysten og akkurat inn i Italia. Den forekommer også på øyene Îles d'Hyères, Ibiza, Mallorca og Menorca. På de tre sistnevnte er den innført av menneske.

Leveområder

Arten foretrekker åpen krattskog og finnes ofte under vinstokkene på gårder, i hekker og overgrodde steingjerder. Den er en vanlig art i maquis-landskap. Slangene har skjulested under steiner og i urer, og foretrekker lav skygge. Noen steder går utbredelsen opp mot 2200 meter, men i hovedsak er den en kyst- og lavlandsart som finnes fra kystlinjen og opp til 700 meter.

Utseende

Stigesnok er en mellomstor slangeart. Voksne slanger er vanligvis 120 cm lange, men kan nå helt opp i 160 cm. Hodet er spist og pilformet, nesten som på en hoggorm. Kroppen er forholdsvis bred. Den har mørke felter fra øynene og bakover mot munnvikene og strek fra øynene og ned mot overleppa.
Stigesnoker skifter dramatisk utseende fra de er unge til de er voksne. Unge dyr har et svart og hvitt bånd som løper langs ryggen, og lyse gulgrå eller beige flanker med svarte tegninger. Det svart-hvite båndet langs ryggen kan likne på en stige eller trapp, derav navnet på arten. Buker er lys merd mørke markeringer som noen ganger kan flyte sammen og dekke hele buken. Etter hvert som slangene blir eldre blir gråfargen mer brun og de mørke markeringene blekner. Som voksen framstår den som nesten jevnt brun, med mørke striper («stolpene» i stigetegningene) langs ryggen. Buken er sølhvit til hvit, noen ganger med mørkere tegninger. Øynene både hos unge og voksne er mørk brune til svarte med rundt pupill.

Byttedyr

Stigesnoken tilhører en underfamilie av snoker som ofte går under betegnelsen rottesnoker. De er som navnet antyder spesialisert på å ta litt større smågnagere, typisk rotter og vånd. Stigensoken er ekstremt spesialisert mot varmblodige dyr, og voksne lever nesten utelukkende av småpattedyr og fugler. I forhold til andre slanger i samme familie har stigesnoken få, men store unger, noe som trolig er en tilpasning til den spesielle dietten.
Mesteparten av dietten til stigesnoken er små pattedyr som mus, unge harer og spissmus. Disse gruppen utgjør tre fjerdedeler av byttedyrene. Den siste fjerdedelen er hovedsakelig fugler og fugleegg. Slangen jakter fugl ved å klatre opp i trær eller bygninger på jakt etter reir med egg eller unger. Unge slanger er henvist til å leve av dyr som er små nok til at de kan gape over dem (gjerne musunger) og supplerer dietten ved kladblodige dyr som firfisler og firfisleegg, edderkopper og gresshopper.
Stigesnoken er en ganske stor og tungbygget slange, og har ofte betydelige fettreserver. Ungene kommer også til verden med store fettreserver og spiser ikke før de har vokst seg store nok til å ta byttedyr.
Osvald

Etymologi

Osvald har opprinnelse i det norrøne navnet Osvaldr, som igjen har to opprinnelser: Det kan være en norrøn form av Osewald, en gammelengelsk form av gammelhøytyske Answald, som er dannet av ans, «gud», og waltan, «herske». Osvaldr kan også være en variant av norrøne Ásvaldr, som er dannet av *ansuR, «gud», og valdr, «hersker».
Akademie der bildenden Künste Wien

Akademie der bildenden Künste Wien er et statlig kunstakademi i Wien og et av Europas eldste kunstakademier.

Historie

Kunstakademiet ble grunnlagt i 1692 som privatakademi for hofkammermaleren Peter Strudel, etter forbilde av Accademia di San Luca. I 1725 ble akademiet nygrunnlagt av Jacob van Schuppen som K.k. Hofakademie der Maler, Bildhauer und Baukunst. Fra 1754 til 1757 var Paul Troger rektor ved akademiet. I 1772 ble alle de daværende kunstakademiene i Wien slått sammen. Akademiet fikk høyskolestatus i 1872 og universitetsstatus i 1998, men beholdt sitt eksisterende navn.
Nicolas Broca

Bakgrunn

Etter å ha studert ved et kunstakademi i Liège fikk han i 1959 jobb i bakgrunnsavdelingen på Studio Belvision i Brussel. Karrieren innen tegneserierelatert film starta imidlertid for alvor i 1966, da han vendte tilbake til Belvision etter en kortvarig periode innen reklamebransjen. Her blei han involvert i tegnefilmproduksjoner av mange av de store franske seriene, blant annet Asterix, Lucky Luke, Tintin og smurfene. I 1980 påtok han seg så oppgaven sammen med tegneserieforfatteren Raoul Cauvin å videreføre serien Sprint. Det blei til tre historier, som imidlertid blei kritisk mottatt av fans og presse. Etter dette gikk han tilbake til tegnefilmbransjen.
Nic Broca døde den 7. februar 1993.
Storblålibelle

Utbredelse

Storblålibelle er utbredt i Europa og vestlige Asia. Finnes i Danmark, og det sørøstlige Sverige og Finland. I det sørlige Norge, rundt «Oslofjorden»

Utseende

Kjønnene er noe ulike. Grunnfargen er gul-brun, bakkroppen har et mørk lengdebånd. Eldre hanner har ensfarget brun bakkropp med blåpudring på oversiden. Hunnens bakkropp er noe bred og flat.
Vingene holdes i en rett vinkel ut fra kroppen i hvile og er helt fargeløse med et mørkt vingemerke (pterostigma). Vingespennet er mellom 75 og 90 millimeter.

Levevis

Nymfen Nymfen lever på bunnen, langs bredden av næringsrike innsjøer  i lavlandet. Den fortrekker vegetasjonsfattige steder med stein og sand bunn.  
Eggene i vann. Utviklingen tar 2 år. Nymfen overvintrer på bunnen, delvis nedgravd. De voksne (imago) øyenstikkerne finnes vanligvis ikke langt fra stedet der de levde som nymfe. Særlig hanner er skye og vanskelige å komme nært innpå.
Flygetiden er fra mai til august.
Storblålibelle har ufullstendig forvandling, overgang fra nymfe til det voksne kjønnsmodne insektet går gradvis gjennom flere hudskift (nymfestadier). Nymfene lever i vann og ligner derfor lite på de voksne (imago), bortsett fra størrelsen. Når nymfen kommer til det siste hudskiftet finner den et strå eller noe, der den kan klatre opp over vannflaten. Her blir den hengende, mens huden revner på ryggsiden. Den nyklekte øyenstikkeren blir hengende på den gamle huden, eller like ved siden av, helt til den nye huden er noe herdet, og vingene har fått sin endelige form.
Einat

Einat (hebraisk skrift עֵינַת) er en kibbutz sentralt i Israel. Den ligger nær Petah Tikva og sør for Rosh HaAyin og tilhører Drom HaSharon regionale kommune. I 2006 hadde fen et folketall på 612.
Kibbutzen ble grunnlagt i 1952 av innbyggere fra Givat HaShlosha og Ramat HaKovesh, som dro fra Hakibbutz HaMeuhad etter et ideologisk skille. Navnet kommer fra nærheten til kilden («en») til Yarkonelva.

Økonomi

Kibbutzen er nå privatisert og mange tidligere innbyggere har flyttet tilbake. Kibbutzen driver et festlokale og en sekulær gravplass. Dette er den første sekulære gravplassen i Israel og begynte å ta i mot døde i 1991.
Helligskogen

Helligskogen (fra finsk Pyhämettä, «den hellige skogen») er et sted med militær grensestasjon og vandrerhjem i Skibotndalen. Stedet ligger ved E8 om lag 30 km fra Skibotn og om lag 10 km fra grenseovergangen til Finland, like der hvor nedstigningen begynner.

Vandrerhjem og tollstasjon

Vandrerhjemmet er en gammel fjellstue som markedsfører seg med at den er et godt utgangspunkt for turer til Treriksrøysa, som er verdens nordligste i sitt slag.
Helligskogen tollstasjon er den stasjon som det transporteres mest varer over av grenseovergangene i Troms og Finnmark. Overgangen er spesielt viktig for eksport av fisk fra Troms.

Militær vaktstyrke

Hæren hadde under den kalde krigen en stående vaktstyrke på stedet, som er en gammel møteplass for reisende på Nordkalotten. Vaktstyrken på Helligskogen, og på Brennfjell, var en del av Brigaden i Nord-Norges forsvarsverk i Skibotndalen. Den framskutte styrken på Helligskogen skulle sinke en eventuell sovjetisk eller finsk invasjon over land via Finland, slik at sprengningstroppene fra Brennfjell kunne klargjøre sine sprengningsobjekter.
Stasjonen var bemannet med en infanteritropp fra Brennfjell leir lenger nede i Skibotndalen der resten av kompaniet var forlagt. Kompaniet kom fra 2. bataljon Skjold - Bn 2. Geværkompaniene i Bn 2 rullerte på å bemanne Skibotndalen med tre måneders lange opphold. Oppgaven var å stenge veien gjennom dalen ved å føre oppholdende strid. På en rekke steder var det laget mulighet for å sprenge veien om det skulle bli en invasjon. Mange tonn sprengstoff lå plassert under bruer og i veiskjæringer fram til midten av 1990-tallet. Daghavedende offiser på Brennfjell sjekket ladningene tre ganger hver dag hele året. På forskjellige steder (objekter) var det laget betongstillinger med skuddfelt på kryss og tvers over Skibotndalen. På vaktrunder på 1980-1990 -tallet ble det konfiskert mange filmruller av "turister" som hadde tatt bilder av betongstillinger og andre militære installasjoner. 
Leiren er ikke i bruk av forsvaret. Det er mange år siden den ble nedlagt. Har vært prøvd som villmarkssenter og kafe, men har nå stått ubrukt i flere år. 
Helligskogen leir blir kun brukt til kurs og konferanser. Muligens også som feriested for det militære.
William Butler Yeats

Bakgrunn

Yeats var født i nærheten av Dublin og fikk sin utdannelse der og i London. Han tilbrakte barndommens ferier i grevskapet Sligo. Han studerte poesi i sin ungdom og var fra tidlig av fascinert av både irske legender og esoteriske, okkulte emner. Disse emnene var trekk i den første fase av hans diktning som varte omtrentlig fram til århundreskiftet.
Yeats bror var maleren Jack Butler Yeats. Hans muse i de første årene var den irske nasjonalisten og feministen Maud Gonne.

Forfatter

Hans første diktsamling ble utgitt i 1889, og dens langsomme og lyriske dikt viste Yeats’ gjeld til Edmund Spenser, Percy Bysshe Shelley, og dikterne i det prerafaelittiske broderskap. Fra 1900 vokste Yeats poesi i en mer fysisk og realistisk retning. Han vendte seg i stor grad bort fra de oversanselige svermeriene fra sin ungdom, skjønt han forble opptatt av sykliske livsteorier.
Han var en drivkraft bak den irske litterære fornyelse, og sammen med Lady Gregory, Edward Martyn og andre, opprettet teateret Abbey Theatre. Han fungerte som teaterets sjef i dets første år og det ble et sentrum for den irske dramatikkens fornyelse på 1900-tallet og fikk siden status som den irske nasjonalscene. I 1923 ble Yeats tildelt nobelprisen i litteratur som den første irlender, og for hva nobelkomiteen beskrev som «inspirert poesi som i en meget kunstnerisk form som gir uttrykk for ånden til en hel nasjon.»
Yeats er generelt betraktet som en av få forfattere som har skrevet sine største verk etter at de fikk prisen, blant annet The Tower (1928) og The Winding Stair and Other Poems (1929). Yeats var en meget god venn av den amerikanske poeten Ezra Pound og han skrev innledningen for den indiske forfatteren og nobelprisvinneren (1913) Rabindranath Tagores diktsamling Gitanjali (1910) som ble oversatt til engelsk og utgitt av India Society i 1912.
Banteay Chhmar

Banteay Chhmar​ er en kommune i nordvest Kambodsja. Den ligger 63 km. nord for Sisophon og ca. 20 km. øst for grensen til Thailand. Kommunen har totalt 14 landsbyer.
Banteay Chhmar er kjent for sitt store tempel, og har de nest mest kjente arkeologiske komplekser i Kambodsja etter Angkor Vat.
I senere tid har komplekset vært utsatt for tyveri og ødeleggelse. For eksempel i 1998 stjal en gruppe soldater en 30 meter lang del av sør-veggen. Fra et kulturhistorisk synspunkt er det avgjørende å bevare disse skattene. Global Heritage Fund er engasjerte i arbeid med å bevare kulturminnene.
Decatur County (Iowa)

Navn

Fylket er oppkalt etter Stephen Decatur, som deltok i 1812-krigen og bekjempet sjørøveri i Middelhavet.
Shepherd's pie

Shepherd's pie, eller cottage pie, er en pai laget av kjøttdeig med potetmos over. Den stammer fra Storbritannia og Irland, men er blitt populær i mange land.
Navnet cottage pie kom først i bruk mot slutten av 1700-tallet. Opprinnelig kunne enhver type kjøtt benyttes, og dersom den ble servert med moste poteter ble resultatet kalt cottage pie. Senere er cottage pie mer blitt forbeholdt retten med storfekjøtt. Dersom lammekjøtt er benyttet er det foretrukne navn shepherd's pie.
Ekstremt lav frekvens

Ekstremt lav frekvens (ELF) er elektromagnetisk stråling i området mellom 3 og 30 hertz. Det er litt forskjeller mellom språk hvordan slike svært lave frekvenser navngis.
ELF har blitt brukt av de amerikanske og sovjetiske/russiske mariner for kommunikasjon med undervannsbåter.
Den elektriske konduktiviteten til saltvann forhindrer undervannsbåter i å bruke det meste av elektromagnetisk kommunikasjon. Singnaler i ELF-området kan likevel trenge gjennom dypt vann. Begrensninger er den lave datahastigheten som kan være noen få tegn per minutt, og det faktum at det er upraktisk å installere en meget stor sender på en ubåt. Derfor ble ELF kun brukt til å sende korte beskjeder til undervannsbåtene om å stige til grunnere vann slik at de kunne bruke annen form for kommunikasjon.
Sult (roman)

Sult og forelskelse i Kristiania

Sult er skrevet i jeg-form. Hovedpersonen er en fattig og ukjent ung mann som prøver å livnære seg som forfatter i Kristiania, «denne forunderlige byen som ingen forlater før han har fått merker av den....» Han lever konstant på sultegrensen, og forsøker desperat å holde verdigheten oppe. Han er til det ytterste mistenksom, stolt og ærekjær. Får han tilfeldig noen penger på en måte som kan tenkes å være  tvilsom, får han alvorlige anfektelser, selv om han er nær ved å dø av sult. Han har også et behov for å holde seg oppe ved å gi skinn av å ha mer enn han trenger, bl.a. ved å gi «penger til melk» til en fattig forbipasserende, enda han trenger pengene selv. De psykiske svingningene er voldsomme, og han er smertelig inntrykksøm, noe som for eksempel kan uttrykkes på følgende måte: «Min nervøse hjærne skjøt følehorn» Han forelsker seg også etter at han på en gate tilfeldig har passert en kvinne som setter hans fantasi i sving, og som han for seg selv kaller ved det oppdiktede navnet Ylajali. Rett som det er krysses deres veier, og etter hvert kommer de på talefot. De presenterer seg også for hverandre ved sine virkelige navn under det første intime møtet, som også blir det siste. Leseren får imidlertid aldri lære å kjenne noe annet navn enn Ylajali. Til tross for at begge parter er tente, dukker det i den ene intime scenen mellom Sult-helten og Ylajali opp tvetydigheter i kommunikasjonen som fjerner dem fra hverandre. Scenen kan sies å framstille i et nøtteskall noe typisk for flere av de kjærlighetsforhold som Hamsun senere skulle komme til å framstille i sin diktning, som for eksempel forholdet mellom Glahn og Edvarda i romanen Pan (1894).

Livsvilje og forfall

Hovedpersonen blir mer og mer ynkelig og avmagret; håret faller av i dotter. Han pantsetter klær, fryser og får feberanfall. I blant lurer han på om han er i ferd med å bli vanvittig. Men han har en ubendig vilje til å holde seg oppe. Hver gang det holder på å gå helt galt, skjer det noe som redder ham for en kortere tid. Og i bakhodet svever alltid den muligheten at han kan ta hyre på en båt. Det er også det som til slutt blir løsningen.

Filmatiseringer

Romanen ble filmatisert i 1966 av regissør Henning Carlsen. Filmen ble en suksess, og hovedrolleinnehaver Per Oscarsson vant gullpalmen i Cannes for sin innsats.
I 2001 kom filmen Hunger som er basert på romanen, regissert av Maria Giese.
Lerøy Seafood Group

Historie

Konsernet startet på slutten av 1800-tallet da fiskeren Ole Mikkel Lerøen begynte med salg av levende fisk på fisketorget i Bergen. Aktivitetene til Ole Mikkel Lerøen utviklet seg gradvis til å omfatte detaljutsalg i Bergen, omsetning av levende skalldyr og en begynnende eksportforretning. I 1939 ble konsernets største salgsselskap, Halvard Lerøy AS grunnlagt. Konsernet startet sin eksport av laks i 1973, og ble gradvis blant Norges mest dominante lakseeksportører. Lerøy var en familiebedrift helt til 1997, da konsernet ble et offentlig firma, som resulterte i en notering på Oslo Børs i 2002. I dag er Lerøy verdens 2. største produsent av laks og torsk, og er involvert i lakseproduksjon på Hitra, Kristiansund, Troms og Skottland (Shetland). I 2011 ble Lerøy erklært Norges 12. største eksportselskap.
Gauksmesse

Gauksmesse, også skrevet Gaukemesse eller Gaukmesse og i kirkekalenderen Philippi Jacobi dag, er en merkedag som faller 1. mai som var halvveis inn i den måneden som man i førkristen tid ofte kalte gaukmánaðr.
På primstaven er dagen merket med en fugl da det er dagen man kunne vente seg å høre gjøken. I Sør-Norge markerte dagen starten på sommeren. I deler av landet ble dagen kalt den lille gangdagen og hadde de samme seremoniene som den store gangdagen.
Det var ulike vers knyttet til dagen. En av variantene gikk slik:

«Nord nå-gauk, sør så-gauk
vest vilja-gauk, aust gilja-gauk»
I Alversund ble følgende sagt om gaukmessa: «Han gjel ikkje før den første, og teie ikkje etter den tiande» hvor «han» refererer til gjøken.
I kirkekalenderen markeres dagen til minne om apostlene Filip og Jakob, sønn av Alfeus og er i den sammenhengen avmerket med et dobbelt kors på primstaven.
Tanaostigmatidae

Utseende

Små, forholdsvis slanke vepser. Antennene er knebøyde. Vingene er mer eller mindre kølleformede, uten årer bortsett fra en litt fortykket framkant i forvingen og en kort, buet åre nær framkanten i den ytre delen. Forkroppen har en "knekk" på midten (rett foran vingefestet), den fremre delen er ofte nesten loddrett. Sett ovenfra har den markerte "skuldre". Mesteparten av sidene av forkroppen er dekket av én, udelt plate (mesosternum). Mellom-hoftene er festet på nivå med underkanten av denne. Beina er slanke. Bakkroppen er nesten trykket helt inn til propodeum, slik at man såvidt kan se "vepsetaljen".

Levevis

De fleste medlemmene i denne familien har larver som utvikler seg i galler, gjerne på busker og trær i erteblomstfamilien (Fabaceae). Man regner med at de fleste fremprovoserer galledannelsen selv, men noen lever også i galler laget av andre insekter – arter med slikt levesett kalles inkviliner. Man kjenner én art som lever som parasitoid og snylter på gallevepser (Cynipidae).
Biloxi (folk)

Biloxi, egentlig Tanêksa, er en siouxspråklig indianerstamme. Den ble påtruffet første gangen av européere i 1699 i nærheten av den nåværende byen Biloxi. Under trykket fra de hvite kolonister ble biloxiene nødt til å flytte vestover til Texas, der et fåtall av dem fortsatt finnes. Biloxispråket er siden 1930-årene et utdødd språk.
Vrd folketellingen i 2000 rapporterte 466 mennesker at de regnet seg som helt eller delvis biloxi.