Pesten i Athen

Pestens effekter og årsaker

Historikere har lenge forsøkt å identifisere sykdommen bak pesten i Athen. Sykdommen har lenge blitt ansett å ha vært et utbrudd av byllepest i en av dens mange former, men nye betraktninger av de rapporterte symptomene og epidemiologi har fått forskere til å helle mot alternative forklaringer. Disse består av tyfus, kopper, meslinger, og toksisk sjokksyndrom. Andre har foreslått miltbrann, trampet opp av jorda av tusener av opprørte flyktninger eller sammentrengt buskap som ble holdt innenfor murene. Basert på påfallende likheter i beskrivelsene med moderne utbrudd i Afrika, har også ebola eller en beslektet viral hemorragisk feber blitt betraktet.
Gitt mulighetene at symptomene til en kjent sykdom kan ha mutert over tid, eller at pesten ble utløst av en sykdom som ikke lenger eksisterer er det mulig at den nøyaktige årsaken til pesten i Athen aldri vil bli kjent. I tillegg førte opphopingen av flyktninger i byen til mangelfull mat og drikke, og en økning i insekter, rotter og søppel. Disse forholdene i seg selv har ført til mer enn en epidemisk sykdom. Imidlertid er det mulig at avanserte vitenskapelige teknologier kan avsløre nye spor.
I januar 1999 viet Universitet i Maryland, USA, deres femte årlige medisinske konferanse til pesten i Athen. De konkluderte at sykdommen som drepte grekerne, deres militære og deres politiske leder Perikles, må ha vært tyfus. «Epidemisk tyfus er den beste forklaringen», uttalte dr. David Durack, konsulterende professor i medisin ved Duke University. «Den rammer hardest i tider med krig og fravær, den har omtrent 20 prosent dødelighet, den dreper offeret etter rundt syv dager, og det har tidvis påfallende komplikasjoner: koldbrann i fingertuppene og tærne. Pesten i Athen hadde alle disse trekkene.» I tyfustilfeller fører progressiv dehydrering, svekkelse og kardiovaskulær sammenbrudd til sist til pasientens død.
Denne medisinske oppfatningen er delt av A.W. Gomme, forsker og tolker av Thukydids historie, som også mener at tyfus var årsaken til epidemien. Dette blir uttrykt i hans monumentale verk Historic Comments on Thucydides, som ble fullført etter forfatterens død. Angelos Vlachos (Άγγελος Βλάχος), diplomat og medlem av Akademiet i Athen, har i sin bok om Thukydid anerkjent og støttet Gommes oppfatning: «I dag, i henhold til Gomme, er det generelt akseptert at det var tyfus». Andre forskere har dog kommet til en annen oppfatning og har pekt på andre uoverensstemmelser, blant annet fraværet av tyfus i dramatiske gastrointestinal symptomer slik som det er beskrevet av Thukydid.
Et annet svar ble funnet i en nyere DNA-studie av tenner fra en antikk gresk grav, ledet av Manolis Papagrigorakis fra Universitet i Athen. Det ble avdekket DNA-sekvenser tilsvarende til de organismer som fører til tyfusfeber. Symptomene er generelt assosiert med tyfus som minner om Thukydids beskrivelse, blant annet høy feber 39 °C til 40 °C som stiger langsomt; kuldegysning; bradycardia (minsket hjerterytme); svekkelse; hodepine; myalgia (muskelsmerte); tap av matlyst; forstoppelse; mavesmerter; og i en del tilfeller utbrudd av flate, lyserøde flekker kalt for «roseflekker»; foruten ekstreme symptomer som innvollsperforering eller blødning, og vrangforestillinger og forvirring er også mulig.
Andre forskere har bestridt funnene, og sitert alvorlig metodologisk utflod i DNA-undersøkelsen fra tennene. I tillegg, ettersom sykdommen er mest vanlig overført via dårlige hygienevaner og forholdene i offentlig renhold er det meget usannsynlig årsak til omfattende spredt pest som har oppstått i Afrika og kommet til greske bystater slik Thukydid har rapportert. Identifikasjon basert på DNA-sekvenser er også begrenset av at det er meget lett å etterlate «fotspor» som forurenser DNA-undersøkelsen. Mangelen på bestandige signaturer av RNA-virusene betyr en del etiologier, særlig ved virus av typen viral hemorragisk feber («bløderfeber»), som ikke er testbare hypoteser ved å benytte dagens tilgjengelige teknikker.
Erik Tunstad, tidligere fagredaktør av vitenskapsnettstedet Forskning.no kommenterte at «Vi kan kanskje se det som en slags historisk rettferdig symmetri at det greske samfunn, i hvert fall til en viss grad, kunne takke nettopp en epidemi for sin eksistens. Noen år tidligere, under en av perserkrigene, ble persernes elitestyrker rammet av sykdom, noen mener kopper.»