John Reed (journalist)

Journalist

Reed bestemte seg for å bli journalist og reiste til New York som var et senter for profesjonen. Reed gjorde bruk av en verdifull kontakt fra Harvard universitet, Lincoln Steffens. Han satte tidlig pris på Reeds intellekt og ferdigheter. Gjennom Steffens fikk Reed arbeid hos The American Magazine, hvor han leste manuskripter, korrekturleste, og senere hjalp til med å sette sammen innholdet. Reed supplerte sin utilstrekkelig lønn ved å arbeide som forretningsfører hos en ny, men kortvarig, kvartalmagasin med navnet Landscape Architecture.
Reed bodde i Greenwich Village, et sentrum av poeter, forfattere, aktivister, kunstnere og artister. Han kom til å elske New York, og utforsket byen og skrev dikt om den. Hans formelle jobber hos magasiner var viktig for økonomien, men Reed ønsket en karriere som frilanser. Han sirkulerte et essay og noveller om hans seks måneder i Europa, og til slutt slo han igjennom hos The Saturday Evening Post. I løpet av ett år hadde Reeds andre arbeider blitt akseptert av Collier's, The Forum og The Century Magazine. Arthur Foote komponerte musikk til et av hans dikt. Redaktørene ved The American Magazine begynte også å publisere hans arbeider.
Steffens og Ida M. Tarbell vekket Reeds engasjement for sosiale problemer, men han inntok en mer radikal, politisk posisjon enn dem. I 1913 ble han med i staben av The Masses, redigert av Max Eastman. Reed bidro med mer enn 50 artikler, anmeldelser og kortere stykker til denne sosialistiske publikasjonen.
I 1913 ble Reed arrestert i Paterson for forsøket på å tale på vegne av streikende silkearbeidere. Myndighetenes harde behandling av de streikende, og et kort fengselsopphold for Reed, gjorde Reed mer ytterliggående. Han allierte seg med den syndikalistiske fagforeningen, Industrial Workers of the World. Reeds beretning om sine opplevelser ble publisert i artikkelen War in Paterson. 
Høsten 1913 ble Reed sendt til Mexico av Metropolitan Magazine for å rapportere om den meksikanske revolusjonen. Han var med Pancho Villas hær i fire måneder, og han var med hæren til Venustiano Carranza da den beseiret de føderale styrkene i Torreón – noe som hadde åpnet veien for videre framstøt mot Mexico by.
Reeds rapportering om Villistasene i en rekke fremragende artikler ga han et nasjonalt omdømme som krigskorrespondent. Reed sympatiserte dypt med peonene og var mot amerikansk intervensjon. Reeds rapporter ble samlet og utgitt som boka Insurgent Mexico i 1914. 
Den 30. april 1914 ankom Reed Colorado hvor Ludlowmassakren hadde funnet sted. Han undersøkte hendelsene, talte på vegne av gruvearbeiderne, og publiserte en engasjert artikkel om emnet, The Colorado War, i juli. Hans syn på klassekonflikt ble forsterket.
Reed tilbrakte sommeren 1914 i Provincetown, Massachusetts med Mabel Dodge og hennes sønn. Han fullførte Insurgent Mexico og intervjuet USAs president Woodrow Wilson om emnet. Den resulterende rapporten, utvannet på Det hvite hus' insistering, ble ikke noe suksess.

Radikal politisk aktivist

Tilbake i USA forsvarte Reed og Bryant bolsjevikene, og de argumenterte imot amerikansk intervensjon. Reed fikk kjølig mottakesle grunnet bitterheten over at Russland hadde trukket seg fra krigen mot Tyskland. Hans artikler i The Masses var avgjørende for regjeringens oppvigleri-tiltale mot bladet da antikrigsagitasjon ble ansett som oppvigleri og forræderi. Den første rettssaken mot The Masses endte i en fastlåst jury dagen før Reed nådde New York. Den andre rettssaken mot The Masses endte også i en fastlåst jury.
Den 31. mai i Philadelphia agiterte Reed overfor en folkemengde på 1000 personer om rettssaken og krigen, og politiet arresterte han for oppfordring til et opprør. Reed ble mer aggressivt politisk, intolerant, og selvdestruktiv. Den 14. september ble han arrestert for tredje gang siden returen fra Russland. Han ble siktet for oppvigleri, og deretter løslatt mot en kausjon på 5.000 dollar. Dette var dagen etter at den (muligens) største demonstrasjonenen til støtte for bolsjevikene fant sted i USA. Reed hadde lidenskapelig forsvart revolusjonen som han trudde var på vei til hjemlandet også. Han prøvde å hindre de alliertes intervensjon i Russland, og hevdet at russerne bidro til krigsinnsatsen ved å  holde i sjakk tyske og japanske ambisjoner i henholdsvis Ukraina og Sibir.
Den 21.-22. februar 1919 ble Bryant intenst grillet av en senatskomité som forsøkte å kartlegge bolsjevikiske propagandaaktiviteter i USA. Det samme skjedde med Reed. Ifølge Homberger ble hans vitnesbyrd  "brutalt forvrengt" av pressen. Senere på dagen dro Reed til Philadelphia for å møte opp i rettssaken om hans maitale. Til tross for en fiendtlig dommer og presse, og en patriotisk tale fra aktor, klarte Reeds advokat å overbevise juryen om at saken handlet om ytringsfrihet. Reeds ble derfor frikjent. Tilbake i New York fortsatte Reed å uttale seg, og deltok i de ulike vendingene sosialistisk politikk tok det året. Han fungerte som redaktør av The New York Communist, ukeavisen utstedt av Left Wing Section av Stor-New York.
Reed og andre radikalere, som var tilknyttet venstrefløyen i Socialist Party of America, ble ekskludert 30. august 1919. De radikale delte seg i to bitre og fiendtlige grupper. Reed var med på å stifte Communist Labor Party of America (CLP), og neste dag ble USAs kommunistiske parti stiftet. Reed var den internasjonale representanten for den førstnevnte, og skrev partiets manifest og plattform, redigerte partiavisen The Voice of Labor. Reeds skrifter fra 1919 utviser tvil om vestlig demokrati og forsvarer proletariatets diktatur; ifølge Reed et nødvendig skritt som ville bebude den sanne demokrati "basert på likhet og frihet for den enkelte."

Funksjonær i Komitern

Grunnet tiltalen for oppvigleri, og i håp om å sikre Kominterns støtte for CLP, ønsket Reed seg til Russland. I begynnelsen av oktober 1919 dro han til Bergen på en skandinavisk fregatt. Han kom seg til Sverige den 22. oktober, før han ankom Moskva med tog fra Finland. I den kalde vinteren 1919-20 reiste han rundt i Moskvaregionen, og observerte fabrikker, kommuner og landsbyer. Han skrev notatbøker og hadde en affære med en russisk kvinne.
Reed følelser om revolusjonen ble ambivalente. Aktivisten Emma Goldman hadde nylig ankommet sammen med hundrevis av andre som var blitt deportert fra USA. Hun var spesielt bekymret av Tsjekaen. Reed fortalte henne at fiender av revolusjonen fortjente sin skjebne, men foreslo at hun møtte Angelica Balabanoff. Han ønsket Goldman skulle å høre hva motparten hadde å si.
Selv om han risikerte å bli arrestert i Illinois prøvde Reed å komme seg tilbake til USA i februar 1920. Sovjeterne organiserte på denne tiden en konvensjon for å etablere en forent kommunistparti i USA. Reed forsøkte å forlate Russland gjennom Latvia, men hans tog kom aldri. Det tvang han til å reise tilbake Petrograd på godsvognen til et militærtog. I mars krysset han inn i Helsingfors, hvor han hadde radikale venner, inkludert Hella Wuolijoki - fremtidig politiker og SDKLs represetant i det finske parlamentet. Med deres hjelp kom han seg på en fraktbåt, hvor han skjulte seg i lasterommet. 
13. mars ble Reed oppdaget i kullbeholderen på skipet av tollerne i Finland. Han ble tatt med til politistasjonen, hvor han hevdet at han var sjømann med navnet "Jim Gormley". Juveler, bilder, brev og falske dokumenter som han hadde i sin besittelse tvang ham til å avsløre sin sanne identitet. Selv om han ble slått flere ganger og truet med tortur nektet han å oppgi navnene på hans lokale kontakter. På grunn av sin stillhet kunne han ikke bli dømt for forræderi. Han ble derfor siktet og dømt for smugling og for å ha juveler i sin besittelse (102 små diamanter verdt $14,000, ble konfiskert).
Den amerikanske utenriksministeren var fornøyd med Reeds arrestasjon og presset finnene for å få utlevert hans sine papirer. Derimot forble amerikanske myndigheter likegyldig til Reeds skjebne. Selv om Reed hadde betalt boten for smugling var han fortsatt (ulovlig) fengslet. Hans fysiske tilstand og sinnstilstand forverret seg raskt. Han led av depresjon og søvnløshet, skrev alarmerende brev til Bryant. Den 18. mai truet han med sultestreik. Han ble til slutt løslatt i begynnelsen av juni. Tilbake i Petrograd restituerte han fra underernæring, og skjørbuk forårsaket av å ha blitt foret nesten utelukkende med tørket fisk.
Mot slutten av juni reiste Reed til Moskva. Etter å ha diskutert med Bryant om hennes muligheter for å slå seg sammen med ham, kom hun seg til Göteborg på en svensk trampbåt den 10. august. På samme tid deltok Reed på Kominterns andre kongress. Reed var like jovial og blid som vanlig men hans fysiske form hadde forverret seg.
Under denne kongressen protesterte Reed bittert mot den aktelse andre revolusjonære viste russerne da sistnevnte mente at bølgen av revolusjonær glød gikk mot slutten, og at de kommunistiske partiene måtte arbeide innenfor eksisterende institusjoner – en politikk Reed følte ville være katastrofalt. Han var foraktet mobbetaktikken til Karl Radek og Grigorij Zinoviev under kongressen. De sistnevnte beordret Reed til å delta på Congress of the Peoples of the East som ble holdt i Baku 15. august.
Reise til Baku betydde fem dager med tog gjennom et landskap som var herjet av borgerkrig og tyfus. Reed var motvillig og ba om tillatelse til å reise senere da han ønsket å møte Bryant i Petrograd etter at hun hadde ankommet dit. Zinoviev insisterte: «Komintern har tatt en avgjørelse. Adlyd.» Reed, som trengte sovjetisk goodwill og som var uforberedt på et brudd med Komintern, reiste motvillig. Flere år etter å ha forlatt kommunismen selv hevdet hans venn Benjamin Gitlow at Reed ble bittert desillusjonert med den kommunistiske bevegelsen på grunn av behandlingen han fikk av Zinoviev.
I løpet av hans tid i Baku mottok Reed et telegram som annonserte Bryants ankomst i Moskva. Han ankom Moskva 15. september, og fortalte henne om hendelsene i de foregående åtte månedene. Reed introduserte Bryant for Lenin, Trotskij, Lev Kamenjev, og andre ledende bolsjeviker.

Død

Reed var fast bestemt på å returnere til USA, men ble syk på 25. september. Han ble innlagt på sykehus fem dager senere og diagnostisert med tyfus. Bryant brukt all sin tid sammen med ham, men det var ingen medisiner grunnet de alliertes blokade. Tankene hans begynte å vandre. Han ble lam på høyresiden av kroppen, og kunne ikke lenger snakke. Hans kone holdt hans hånd da han døde i Moskva 17. oktober 1920. Han ble begravet i Kreml, og er en av bare tre amerikanere som er blitt hedret ved å bli gravlagt der.

Ettermæle

Tolkningen av Reed i populærkulturen har vært variert. For den kommunistiske bevegelsen som han selv tilhørte ble Reed et symbol på den internasjonale naturen til den bolsjevikiske revolusjon; en martyr gravlagt i Kremlmurens nekropolis. Andre, slik som hans gamle venn og kamerat Benjamin Gitlow, hevdet at Reed hadde begynt å avvise det sovjetiske byråkratiet og sovjetkommunismens vold mot slutten av sitt liv. De forsøkte å bruke Reed i sin egen anti-kommunistiske agenda etter hans død.