Erobringen av Bagdad (1917)

Bakgrunn

Etter den britiske nederlaget ved beleiringen av Kut 29. april 1916, måtte den britiske styrken i Mesopotamia reorganiseres og generalløytnant Frederick Stanley Maude ble satt inn som ny øverstkommanderende etter generalmajor Charles Townshend som var i osmansk krigsfangenskap etter Kut. General Maude brukte resten av 1916 på å gjenoppbygge den britiske styrken. De fleste av de nye soldatene ble rekrutter i Britisk India og sendt sjøveien til Basra. Mens disse var under opptrening, fikk Maude bygget en feltjernbane fra Basra og videre nordover.  
13. desember 1916 startet denne styrken på rundt 50 000 mann en fremrykning nordover. Foran dem sto en osmansk styrke på anslagsvis 25 000 mann under kommando av Halil Kut som hadde stått for avslutningen av beleiringen av Kut etter at den tyske rådgiveren Colmar von der Goltz døde av flekktyfus to uker tidligere.

Marsjen mot Bagdad

Den britiske  fremrykningen møtte osmansk motstand, men ble ikke slått tilbake på noen stadier. Maude ledet sine soldater i en forsiktig fremrykningen langs begge breddene av elven Tigris. De osmanske styrkene utfordret den britiske fremrykningen ved en befestning ved et punkt som ble kalt Khadairi-buktningen. Dette falt etter to ukers beleiring i perioden 6. - 19. januar 1917. Britene måtte deretter bekjempe et osmansk støttepunkt langs Shatt al-Hayy-kanalen, noe som tok ytterligere to uker, i perioden 25. januar til 4. februar. Et annet osmansk støttepunkt, kalt Dahra, falt 16. februar. Tilslutt gjenerobret britene Kut 24. februar 1917 i det som er kalt andre slaget om Kut. De osmanske styrkene under kommando av Kâzım Karabekir unngikk britenes skjebne da de ble beleiret her tidligere.
5. mars ble marsjen mot Bagdad gjenopptatt. Tre dager senere nådde styrkene punktet der hvor elvene Diyala og Tigris møtes i utkanten av Bagdad, sør for byen, hvor den osmanske kommandanten Halil Kut hadde valgt å etablere byens forsvarslinje. De osmanske styrkene stoppet de første britiske angrepene 9. mars. General Maude tok da og førte hoveddelen av sine styrker nordover i et forsøk på å omgå den osmanske forsvarslinjen og heller angripe byen direkte. Halil Kut svarte på denne manøvren med å  ta hovedstyrken ut av sine defensive posisjoner og vende denne mot den britiske hovedstyrken på den andre siden av elven, og etterlot bare et regiment til å forsvare den opprinnelige forsvarslinjen. Denne regimenetet ble knust av et britisk overraskelsesangrep 10. mars. Dette gjorde Halil Kut usikker på sin styrke, og han beordret hele sin styrke til å etablere nøye forsvarslinjen nord for byen.
De osmanske myndighetene i byen beordret evakuering av denne kl 10.00 samme dag. Men britene reagerte rask, og utenfor osmanenes kontroll og fulgte tett etter de osmanske styrkene. Den følgende dagen kunne britene marsjere inn i Bagdad, uten å møte motstand.
De britiske styrkene ble tatt godt imot av den lokale befolkningen. Uken etter utstedte general Maude en proklamasjon, «Proclamation of Baghdad» som blant annet understreket at de britiske styrkene kom som frigjørere, og ikke som erobrerne eller som fiender. Rundt 9 000 osmanske soldater ble tatt til fange i forvirringen. Erobringen ble sikret gjennom den etterfølgende Samarra-offensiven i mars og april, hvor jernbanen fram til Samarra og selve byen, 130 km nord for Bagdad, ble inntatt.