google/wiki40b huggingface dataset:
Hans Sverre Sjøvold

Biografi

Sjøvold har både politiskole, juridisk embetseksamen og mastergrad i ledelse. Han har vært assisterende politidirektør (2000–2001) og politimester i Vestfold politidistrikt fra 2001 til 2005. Han var rektor for Politihøgskolen fra 2005 til 2010. Han var ekspedisjonssjef i Justis- og politidepartementets politiavdeling 2010-2012.
Fra 2012 til 2019 var han politimester i Oslo. Han etterfulgte Anstein Gjengedal og ble etterfulgt av Beate Gangås.
Sjøvold ble utnevnt til sjef for Politiets sikkerhetstjeneste i mars 2019, og tiltrådte 1. juni 2019.
Micrispa

Utseende

Små (2,3 - 4,7 millimeter), avlange bladbiller, gulaktige til svarte. Hodet er fremstrakt, ikke påfallende lite (ulikt mange andre skjoldbiller). Antennene er tynne, 11-leddete, halve kroppslengden. Pronotum er nesten hjerteformet. Dekkvingene er noe utvidet bakover, med 8 rader av grove punkter og tre opphøyde lengderibber.

Levevis

Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Disse lever på ulike enfrøbladete planter (familiene Costaceae, bananfamilien, halvgrasfamilien og ingefærfamilien).

Utbredelse

Slekten er utbredt fra Sri Lanka i vest til Salomonøyene i øst.
Qionghai

Qionghai (kinesisk: 琼海; pinyin: Qiónghǎi) er et byfylke på Hainan i Folkerepublikken Kina. 
Befolkningen var på 442 780 innbyggere i 1999.

Kulturminner

Familien Cais residens (Cai jiazhai) i storkommunen Bo'an er oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Samferdsel

Kinas riksvei 223 løper gjennom området. Den begynner i Haikou i nord og følger Hainans østkyst og ender sør i byen Sanya.
Ophtalmoplon

Utseende

Middelsstore, blanke, lyst rødbrunlige trebukker. Antennene er noe lengre enn kroppen og ganske tynne. Pronotum er tønneformet, noe lengre enn bredt. Dekkvingene er parallellsidige, oftest med gulhvite flekker eller bånd. Beina er middels lange, lårene slanke.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sør-Amerika, for det aller meste i Brasil men også kjent fra Fransk Guyana, Guyana og Bolivia.
Evangelos Zappas

Bakgrunn

Zappas ble født i det ottomanokuperte Hellas i en landsby kalt Lambove, ved Tepelene, i det nordlige Epirus (området er i dag en del av Gjirokaster, en region i Albania). Han sloss for de greske motstandsstyrkene i den greske frihetskrigen mot de ottomanske tyrkerne. Han emigrerte i 1831 til grensen mellom Valakia og Moldavia (i dag ligger dette området på grensen mellom Romania og Moldova).

Nye olympiske leker

I 1856 skrev Zappas til Kong Otto av Hellas, og tilbød 400 aksjer i dampbåtselskapet sitt, slik at han kunne bruke overskuddet til å etablere nye olympiske leker, kalt Olympiade, og til premier til de olympiske vinnerne. Tre år senere, i 1859, klarte han å revitalisere de olympiske leker på et torg i Athen. Zappas døde før de neste lekene ble arrangert, men på grunn av at han testamenterte en større del av formuen sin til videreføringen av lekene, ble de holdt igjen i 1870 og 1875 ved Panathinaiko stadion i Athen.
Zappas stod bak restaureringen av Panathinaiko stadion og byggingen av den første innendørs olympiske arena bygget særskilt for sport, kalt Zappeion. Zappas' hode er gravlagt under hans minnestøtte utenfor Zappeion in Athen, som står rett overfor Panathinaiko stadion. Baron Pierre de Coubertin gjorde en lignende gest, ved at hans hjerte er gravlagt ved Olympia i Hellas.
Evangelis Zappas var den første som reetablerte de olympiske leker siden antikkens leker. Hans innsats var til inspirasjon for Coubertin og etableringen av Den internasjonale olympiske komité (stiftet i 1894). Konkurrentene som deltok i Zappas' leker kom fra både Hellas og fra Det ottomanske riket, noe som gjorde at lekene var internasjonale allerede i 1859, 1870 og 1875.
Zappas' olympiske stadion, Panathinaiko, ble senere også brukt til OL i 1896, 1906 og 2004. I 2004-lekene ble stadionet brukt som olympisk pressesenter.
Sannsynlighetsfordeling

Sannsynlighetsfordeling anvendes innen sannsynlighetsteori og statistikk for å beskrive hvordan stokastiske variabler, for eksempel tilfeldige utvalg, fordeler seg. De enkelte utfall av en tilfeldig variabel kan ikke forutsies, men sannsynlighetsfordelingen vil beskrive sannsynligheten for at hvert mulige utfall vil inntre, og hvordan verdiene i et større utvalg normalt vil fordele seg.
Disse forholdene er forskjellige avhengig av den underliggende fysiske prosess eller logiske mekanisme; Utfallet av et terningkast, en lotteritrekning, radioaktiv nedbrytning, en intelligenstest eller ventetider i fergekø vil derfor ha forskjellige sannsynlighetsfordelinger.
Gepidene

Gepidene var den ene av de tre gotiske (germanske) folkeslagene som dannet et eget kongedømme i tidlig middelalder. De er mest kjent for i historien for å ha beseiret hunerne etter Attilas død. Det kongedømme som gepidene hadde var kjent som Gepidia eller som Gepidenes kongedømme, og besto av deler av dagens Romania, Ungarn og Serbia.

Etymologi

Navnet til gepidene har muligens sin opprinnelse i *Gibiðos, «de gaverike» fra *gjav, «gave». På latin Gepidæ, gammelengelsk Gifðas, nevnes i angelsaksiske kvadene Widsith og Beowulf (rad 2494, som ett av folkene i Danerikets og Svearikets nærhet). 
En mer kuriøs forklaring er gitt av Jordanes, en gotisk historiker på 500-tallet som bodde i Konstantinopel og skrev på latin. Han mente at navnet gepidene ble satt på folket for at de var de siste som kom over Østersjøen. I henhold til Jordanes kom navnet fra gepanta som på gepidenes eget språk skal bety langsom. Han skriver direkte at dette folket «er seintenkte, og tunge og treige i kroppen».
Lygus wagneri

Utseende

Lygus wagneri er 5,4-6,5 millimeter lang. Den er  blek gyllengrå til olivenbrun. Ikke sjelden er den litt rødfarget, eller har rødlige flekker. Disse flekken er aldri orangerød som hos den svært nært beslektede Lygus punctatus.  
Hodet har ofte mørkere lengdelinjer mellom øynene og antennenes festepunkt. Antennene er gråbrune. Brystskjoldet (pronotum) er som regel ensfarget.  Scutellet har vanligvis en W-formet mørk tegning.

Levevis

Lygus wagneri lever på flere ulike urter.  Den foretrekker åpne, udyrkede lokaliteter. 
Tegen har ufullstendig forvandling, overgang fra nyklekt larve til det voksne kjønnsmodne insektet går  gradvis gjennom flere hudskift (nymfestadier). Nymfene ligner mer og mer på de voksne (imago) for hvert hudskifte.
Hi Fly

Historie

Selskapet blei oppretta i 2005 av Mirpuri Investments. Det samme eierselskapet dreiv tidligere dreiv Air Luxor. Hi Fly satsa på wet lease, det vil si utleie av fly med besetning til andre flyselskap, og på en flåte av breibruksfly.
Etter å ha fått driftstillatelse (air operator's certificate, AOC) fra portugisiske luftfartsmyndigheter i 2006, starta selskapet virksomheten i lufta med en Airbus A330. I 2007 fikk selskapet tillatelse til å fly i USA og Canada. I tillegg til flere Airbus A330, blei flyflåten utvida med Airbus A340-300 og Airbus A340-500. I 2018 skaffe Hi Fly Malta seg sin første Airbus A380. Denne Airbus 380en var tidligere i flåten til Singapore Airlines.
Hi Fly Malta fikk driftstillatelse i 2013.
I 2016 satte Hi Fly seg som mål å bli verdens første flyselskap som ikke bruker engangsplast. Året etter blei dette markert ved at fly blei dekorert med slagordet Turn the tide on Plastic. Hi Fly Maltas Airbus A380 blei i 2018 malt med slagordet Save the Coral Reefs, et anna miljømål støtta av Mirpuri Foundation.

Flyflåte

I august 2018 hadde Hi Fly og Hi Fly Malta en flyflåte med én Airbus A321, fire Airbus A330, sju Airbus A340 og én Airbus A380.
San Miguel kraftverk

San Miguel kraftverk er et kullkraftverk ved Christine, delstaten Texas i det sørlige USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 390 – 410 MW, fordelt på 2 blokker / turbiner. Operatør er energiselskapet South Texas Electric Cooperative.
Anlegget ble bygget ut i årene omkring 1980–1982. Brenselkilden er sub-bitumenøst kull. 
Utslippene av CO2 i 2006 var totalt 3.589.409 tonn.
Bogafjellhallen

Bogafjellhallen er en idrettshall som ligger i Sandnes i Rogaland. Hallen rommer 3 000m² med tre etasjer med gymsal, klatrevegg, administrasjonsrom og flere rom til kultur- og fritidsforeninger. Håndballlagene i Bogafjell Idrettslag har sine treninger og hjemmekamper her. Hallen blir også brukt som lokale for større arrangement som 17. mai-feiring.
Arioso

Arioso (flertall: ariosi) er solosang med instrumentalakkompagnement som er en blanding av fritt resitativ og metrisk sang. Ariosi er mer sanglig og mindre dramatisk enn resitativet, men er samtidig en åpnere og mindre fastlagt musikkform enn arien.
Ariosi inngår vanligvis som satser i operaer, oratorier eller kantater og opptrer sjelden alene. Typiske tekster er for eksempel bibelord som ikke rimer men som likevel har en mer lyrisk enn fortellende karakter. I en viss forstand kan man se på ariosoen som en etterfølger til den frie solomadrigalen.
Begepet oppsto på 1500-tallet sammen med de ovennevnte musikkformene og monodien.
St. George (Utah)

Geografi

St. George ligger i det sørvestlige hjørnet av Utah, i fylket Washington, omtrent en mil unna grensen mot Arizona. Byen ligger omtrent 170 km unna Las Vegas i Nevada, og ca 430 km sør for Salt Lake City, hovedstaden og den største byen i Utah.
St. George ligger i den nordøstlige delen av Mojaveørkenen, som dekker deler av det sørlige California, Arizona, Nevada og Utah. Området rundt St. George er kjent for sin vakre natur og sine mange stats- og nasjonalparker, som Zion nasjonalpark. 
Rundt selve byen ligger det mange bakker, mesaer, elver og andre vannveier, blant annet elvene Virgin og Santa Clara. Dette danner naturlige grenser mellom sentrum av St. George og nabolag og områder innad i byen. St. George grenser mot forstedene Washington og Hurricane i øst, Santa Clara og Ivins i vest og nordvest, og mot området Bloomington som utgjør den sørvestlige delen av byen.
St. Georges tørre klima er betydelig varmere i gjennomsnitt enn i resten av Utah. St. George har tørt ørkenklima, på grunn av sin beliggenhet i Mojaveørkenen.

Historie

Før de første europeiske bosetterne kom til St. George var området befolket av anasazier, som levde i området fra ca. 200 fvt. til 1200 evt. De etterlot bergkunst og ruiner av bosetningene sine. 
Området ble befolket av paiutefolk mellom år 1100 og 1200. De begynte å jakte på hjortedyr, bomullshalekaniner og andre dyr. Langs elveleiene plantet de blant annet mais, hvete og meloner. De første europeerne som kom til området var del av Dominguez–Escalante-ekspidisjonen. Senere kom det pelsjegere og andre personer som til St. George-området.
St. George er oppkalt etter George A. Smith, en mormonapostel. I dag er rundt 70 % av befolkningen i St. George mormonere.

Luftfart

St. George Regional Airport ligger ca 9 km sørøst for sentrum av byen. Flyplassen ble åpnet i januar 2011, og erstattet den tidligere mindre flyplassen som lå på en mesa inne i byen.
American Airlines har flyvninger mellom St. George og Phoenix i Arizona, Delta Air Lines har flyvninger mellom St. George og Salt Lake City lenger nord i delstaten, og United Airlines har flyvninger mellom St. George og Denver i Colorado, og mellom St. George i Los Angeles i California.

Kollektivtransport

Busselskapet i St. George, SunTran, har seks ruter med over 150 busstopp som betjener St. George og nabobyen Ivins.

Veier

Motorveien Interstate 15 forbinder St. George med Las Vegas og det sørlige California i sør, og Salt Lake City i nord. Interstate 15 forbinder også St. George med Interstate 70 i nord, omtrent midtveis mellom St. George og Salt Lake City. Interstate 70 igjen, forbinder St. George med Denver i Colorado og østkysten av USA. 
Andre veier er Utah State Road 7 (Southern Parkway), som ligger sør og øst for sentrum av byen, Utah State Road 8 (Sunset Boulevard) som går mot nordvest, Utah State Road 34 (St. George Boulevard), som ligger nord for sentrum, og Utah State Road 18 (Bluff Street), som går langs vestsiden av byen, nord til Beryl Junction, som ligger omtrent 8 mil nord for St. George.
Stortingets energi- og miljøkomité

Stortingets energi- og miljøkomité er den stortingskomiteen som behandler saker om miljøvern, forurensning, vassdrag, olje og gass, klimaspørsmål og regional planlegging.
Energi- og miljøkomiteen ble opprettet i 1993, og avløste Energi- og industrikomiteen og Kommunal- og miljøvernkomiteen.
Pardosa lasciva

Utseende

Pardosa lasciva er lyst eller litt mørkere brun eller brunsvarte, med lysere eller mørkere flekker. Mange av artene i slekten Pardosa er ganske lik hverandre og er variable i farge, selv om enkelte kan ha artstypiske flekker (mønster). For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens genitalier, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og et hode-bryst parti (prosoma eller cephalothorax). Foran på hodet er det åtte øyne, hvorav de to midterste er langt større enn de andre.
Pitch Perfect 2

Handling

Etter å ha dummet seg ut foran selveste presidenten av USA, må The Bellas prøve å vinne en internasjonal konkurranse som ingen amerikanske kor har vunnet tidligere for å gjenopprette æren.
Neocorestheta

Utseende

Parmenini er ganske små, oftest brunlige trebukker med hvelvet kropp.

Levevis

Ulikt de fleste andre trebukker lever disse artene på bakken, de voksne kan ikke fly. Larvene lever underjordisk på røtter.

Utbredelse

Arten lever på Ny-Caledonia.
Bergisches Land

Flate

Bergisches Land er kupert og strekker seg opp mot 519 meters høyde (Homert). Bergisches Land har egen nasjonalpark og er et ettertraktet skogsområde for rekreasjon.

Byer i Bergisches Land

Den største byen i Bergisches Land er Wuppertal. Andre byer er Remscheid, Gummersbach, Leverkusen, Solingen og Hennef-Sankt Augustin. Remscheid er den høyestliggende by på det europeiske kontinentet nord for Donau. I nordvest er området så tett befolket at befolkningen ikke regner seg som hjemmehørende i Bergisches Land, men snarere i Ruhrområdet («Ruhrgebiet»). Düsseldorf var tidligere hovedstad i Bergisches Land, men regner seg i dag utvetydig til området Rhinland.
Forskningsstasjon Austevoll

Forskningsstasjon Austevoll, også kjent som Statens biologiske forskningsstasjon Austevoll eller Austevoll forskningsstasjon er en av Havforskningsinstituttets tre nasjonale forskningsstasjoner for biologiske og oseaniske observasjoner. Den ligger i Austevoll kommune ute i øygarden sørvest for Bergen i Hordaland. Denne forskningsstasjonen startet forskning på fiskeoppdrett og fiskeatferd i 1978 og er en av to slike stasjoner i bergensområdet – den andre er Forskningsstasjon Matre. 
Forskningsstasjonen Austevoll forsker både på oppdrettsfisk og villfisk i ulike miljø og omgivelser. Anlegget har laboratorier, sjøtanker og merder, og innendørs bygningsfasiliteter på 4 500 kvm, er den blant Europas største forskningsstasjoner for fisk og skalldyr. Her har det vært forsket på nærmere tretti arter i like mange år, og stasjonen har stått bak flere internasjonalt viktige oppdagelser. I dag forskes det blant annet på skalldyr- og fiskeatferd og økologisk tilpasning under oppdrett og akvakultur.
Det foretas ikke hydrografiske målinger av temperatur eller salinitet ved stasjonen.
Idrettslaget Stålkameratene

Fotball

Hjemmebanen til fotballgruppa er Sagbakken stadion. Da fotball Nord-Norge ble samlet, (Finnmark kom senere) for første gang i 1967. 3. div. Nordland og Troms avd. 9 og 10. var Stålkam med. Det skjedde etter 2. kvalikkamper høsten 1966.  Den første  mot Lyngen IL på Polleidet i Nord-Troms, endte med tap 0-2, og returkampen heime på Sagbakken ble det seier 3-0.
Laget spilte i allnorsk 1. div. i sesongene 1995 og 96.
Fotballgruppa er fra 2019-sesongen vedtatt fusjonert med Mo Idrettslag til nye Rana Fotballklubb. Aldersbestemt fotball under junior-nivå ble overført til den nye klubben alt fra 2018-sesongen.

Ski

Laget har siden 1979 arrangert det rundt 45 kilometer lange Blåvegenløpet på ski. Turrennet er et av Nord-Norges største og går fra riksgrensen ved Umbukta (ved E12) til målgang i Brennåsen, litt øst for Mo i Rana. Konkurranseklassene og en klasse for trim går også fra  Umbukta, mens trimmere går fra Raudvatnet, 22 km. Nytt fra år 2013 er en trimklasse med start fra Utsikten øverst i Ildgrublia.
Rekareka Breweries

Rekareka Breweries er et mikrobryggeri i Avarua på Rarotonga i Cookøyene. Selskapet produserer ølmerkene Cooks Lager, Cooks Blonde og Cooks Darkie, alle med bilde av kaptein James Cook på etiketten. Rekareka Breweries startet sin bryggerivirksomhet i 2009.
Pelsbier

Utseende

Store, robuste, tett hårete bier. Antennene er trådformede og forholdsvis korte. Hodet er nokså lite i forhold til kroppen, fasettøynene store. De kan kjennes fra humler på at fasettøynene når nesten helt ned til roten av kjevene, uten noe langt kinn mellom. Kroppen er kort og bred, høyt hvelvet, tett kledt med oppstående hår. Forvingen har tre submarginalceller. Beina er kraftige og nokså lange til bier å være, kledt med ganske lange hår.

Levevis

Pelsbiene eer solitære bier som legger reirene sine i ganger i jord, kan også grave i løs mørtel i en murvegg. De voksen biene er flittige blomsterbesøkere og kan ligne mye på humler, men de flyr mye raskere enn humlene.
Skalpering

Skalpering er å skjære skalpen, et stykke hud med hår fra hodebunnen, av en fiende som bevis på seier eller som et krigstrofé. Skalpering er en skikk som særlig er kjent fra indianere i Nord-Amerika fra 1600- til 1800-tallet.

Utbredelse

Skalpering skal ha forekommet flere steder i verden, for eksempel hos oldtidens skytere, i Asia, Afrika og Sør-Amerika. 
Skikken forekom også blant enkelte nordamerikanske indianerstammer i østlige skogområder, men opprinnelsen er uviss. Da europeerne kom til Nord-Amerika på 1600-tallet, spredte skikken seg ved at kolonialistene oppfordret, og delvis betalte, allierte indianere for å skalpere fiendene. Skalpering ble praktisert på begge sider i krigen mellom indianere og europeiske nybyggere. Det samme skal ha skjedd under den amerikanske uavhengighetskrigen med Storbritannia. 
Både døde og levende kunne skalperes. Skalpering av levende fanger foregikk ved at en mindre hårlokk ble fjernet fra issen. Det fungerte da som en vanærende skamstraff. Skamklipping, for eksempel av tyskertøser etter andre verdenskrig, har en liknende stigmatiserende virkning, men varer kortere fordi håret vokser ut igjen.
Dune (musikkgruppe)

Dune er en tysk rave/techno gruppe som hadde flere hits på nittitallet bla. «Hardcore Vibes», «Are you ready to fly», «Can’t stop raving», og en remix av Queens «Who Wants to Live Forever». Det har vært forskjellige medlemmer av gruppen; Oliver Froning (1995–), Jens Oettrich (1995–), Bernd Burhoff (1995–), Verena von Strenge (1995-1997, 1999-2000), Vanessa Hörster (1997–1998), og Tina Lacebal (1998).
Neunhausen

Neunhausen er et tettsted og en tidligere kommune i Luxembourg. Kommunen, som hadde et areal på 11,85 km², ligger i kantonen Wiltz i distriktet Diekirch. I 2005 hadde kommunen 253 innbyggere.
Den 24. mai 2011 ble kommunene Heiderscheid, Neunhausen og Esch-sur-Sûre slått sammen. Den nye kommunen fikk navnet Esch-sur-Sûre.
St. Martin kirke i Warszawa

St. Martin kirke (polsk Kościół św. Marcina) er en kirke ved Piwna-gaten i Gamlebyen i Warszawa.

Historie

Kirken ble reist sammen med et Augustinerkloster i 1353 av hertugen Siemowit III av Masovia og hans kone Eufemia. På 1500-tallet holdt sejmikene til det masoviske voivodskap sine møter på klostergården.
Kirken ble ombygd i det 17. og 18. århundre etter tegninger av Karol Bay, og fikk en lignende form som Salesianerkirken, som også ble tegnet av Bay. Hovedfasaden fikk en bølgeform i rokokkostil. Hovedalteret ble også tegnet av Bay med skulpturer av Jan Jerzy Plersch, og stod ferdig i 1751.
Kirkebygningen ble sprengt i luften av tyskerne under Warszawaoppstanden under andre verdenskrig. Både barokkinnredningen fra 1630-tallet av Jan Henel og rokokkodekorasjonene fra 1750-tallet gikk tapt. Kirken ble gjenoppbygd etter krigen, og fikk da barokkfasade og en i stor grad moderne innredning.
Kaja Gunnufsen

Karriere

Debutalbumet Faen Kaja ble utgitt i 2014 på plateselskapet Brilliance, og mottok gode anmeldelser. Hun ble med dette albumet hyllet av enkelte anmeldere som en stemme som presist og humoristisk beskrev nåtidens ungdoms, i ordlag som «ungdommens naive stemme blir ikke skarpere enn dette», mens hun av andre anmeldere ble beskyldt for å være platt og uniteressant. Med dette albumet ble hun nominert til Spellemannprisen 2014 som årets nykommer.
Hun ga ut sin andre album Ikke tenk på det i 2016 og ble nominert i klassen tekstforfatter under Spellemannprisen 2016.

Annet

Musikkvideon til hennes singel «Au», laget av Kenneth Karlstad ble også nominert til “Årets film - Åpen kort” under kortfilmfestivalen Kort i 2015.
I 2015 var Kaja med på NRK P3s radiodokumentar, med tittelen «Fra pop til pupp».
Théodore Chassériau

Liv og arbeide

Chassériau ble født i Samaná, i Santo Domingo (nå Den dominikanske republikk). Faren var en fransk tjenestemann i det som den tid var fransk koloni. Moren var datter av en kreolsk landeier. Familien flyttet til Paris i 1821. Gutten viste raskt at han var usedvanlig god til å tegne, og ble tatt inn som elev av Jean-Auguste-Dominique Ingres som 11-åring. Klassisisten Ingres syntes raskt at han hadde fått en sann disippel, og sa: «Kom, mine herrer, kom og se. Dette barnet vil bli malekunstens Napoleon!»
Ingres fikk stilling som leder av det franske akademiet i Roma og forlot Paris i 1834. Hans kunstneriske motstander Eugène Delacroix overtok undervisningen.  Chassériaus kunst har ofte blitt beskrevet som et langvarig forsøk på et kompromiss mellom de to stilartene (klassisisme og romantikk). Han stilte med bilder på Parisersalongen i 1836, og vant en bronsemedalje i klassen historiemaleri. Han reiste til Roma i 1840, og møtte igjen Ingres. Møtet ble ingen gjenforening, men et brudd.
Blant hans verker fra denne tiden, kan nevnes «Susanna og de eldste» og «Venus Anadyomene» (begge fra 1839), «Diana overrasket av Actaeon» (1840), «Andromeda lenket til klippen av Nereider» (1840), og «Esther i morgentoalettet» (1841), alle med en personlig framstilling av idealkvinnen.
Hovedverkene hans med religiøse motiver som «Kristus på Oljeberget» (både 1840 og 1844) og «Nedtakelsen fra korset» fikk blandet mottakelse av kritikerne. Han fullførte også en serie fresker med scener fra Santa Maria av Egypts liv til kirken Saint-Merri i Paris. Disse var ferdige i 1843.
Portrettene fra denne perioden omfatter «Portrett av pater Dominique Lacordaire» (1840), og «To søstre», som var portrett av hans søstre Adèle og Aline.
Han var en dyktig tegner som med spiss grafisk penn laget portretter i en stil som var tett på mesteren Ingres. Han laget også 29 grafiske arbeider, deriblant 18 etsinger med temaer fra Shakespeares Othello i 1844.
Etter at han i 1846 hadde fullført det store  «Ali-Ben-Hamet, Kalif av Konstantinopel», dro han på sin første reise til Algerie. Ut av skissene på disse turene kom bilder med titler som: «Araberhøvdinger på besøk hos sine undersåtter» og «Jødinner på balkongen» (1849, nå i Louvre.) Et større bilde kalt «Tepidariet» (1853, Musée d'Orsay), viser en stor gruppe kvinner i ferd med å tørke seg etter badet, i omgivelser han skisserte mens han besøkte Pompeii. 
Hans mest monumentale verk ble bestilt av staten til den store trappen i Cour des Comptes, påbegynt 1844, fullført 1848. Dette ble sterkt skadd av en påsatt brann i 1871, og bare deler er i dag å finne i Louvre.
Helsen ble dårlig ved at han tok på seg for mange store oppdrag, som fresker i både Saint-Rochkirken og Saint-Philippe-du-Roule. Han døde i Paris 8. oktober 1856, bare 37 år gammel. 
Arbeidene hans hadde merkbar innflytelse på malerne Puvis de Chavannes og Gustave Moreau, og gjennom disses virkning en videreføring til arbeidene til Paul Gauguin og Henri Matisse.
Han ble begravet på Cimetière de Montmartre.