google/wiki40b huggingface dataset:
Robert Lansing

Liv og virke

Han ble uteksaminert i 1886 fra Amherst College og startet i 1889 sin karriere som advokat i advokatbyrået Lansing & Lansing i Watertown. Han ble en kjent ekspert i internasjonal rett. Han bistod USA i 1903 i tribunalet som fastslo Alaskas grenser.

Councellor i State Department

I 1914 ble han Counselor i USAs utenriksdepartement - en slags stedfortredende utenriksminister. 
Da en tysk ubåt den 7. mai 1915 (første verdenskrig) hadde senket passasjerskipet RMS Lusitania, hvorved 1200 (av den 128 amerikanerere) omkom, var det meningsforskjeller i den amerikanske regjering. Den pasifistiske/isolasjonistiske utenriksminister William Jennings Bryan tenderte mot å godta at havsrutene til Nord-Europa var sperret, og ville advare amerikanerne mot å reise til Europa. President Wilson og Lansing stod fast på verdenshavenes frihet, og stod på at amerikanere fritt måtte kunne reise til Europa. 
Lansing støttet Woodrow Wilson når han sendte tyskerne tre protestnoter. William Jennings Bryan fratrådte etter egen vilje som utenriksminister etter Wilsons annen note, som Bryan betraktet som alt for skarp og krigersk.

Fratreden, senere liv

Lansing anso ikke Folkeforbundet som nødvendig for fredsforhandlingene etter første verdenskrig. President Wilson var av en annen oppfatning og Lansing søkte avskjed etter oppfordring fra presidenten. 
Etter tiden som utenriksminister arbeidet Lansing som advokat i New York.
Lansing er onkel til CIA-sjefen Allen Dulles, utenriksministeren John Foster Dulles og diplomaten Eleanor Lansing Dulles.
San Marinos forsvar

San Marino har en av verdens minste militære forsvar. De forskjellige delene av forsvaret tar seg av seremonielle oppdrag, grenseovervåkning, vaktoppdrag ved regjeringsbygg og hjelper politiet i kriminalsaker. Forsvaret har også et Gendarmeri. Forsvaret er basert på profesjonelle soldater og reservestyrker (Corpi Militari Volontari). Forsvar mot utenlandske makter er Italias ansvar.

Guardia di Rocca

Guardia di Rocca er hovedavdelingen i San Marinos forsvar. De har ansvar for grensekontroll, og å stå vakt ved Palazzo Pubblico i San Marino by. Det er i denne rollen avdelingen er best kjent blant turister, blant annet gjennom vaktskifteseremonier.
Guardia di Rocca bærer rød/grønne uniformer med svart kepi. Under seremonielle oppdrag benytter avdelingen Karabiner 98k. 
Avdelingen har også et kompani av reserven (Compagnia di Artiglieria) som utfører salutter ved Palazzo Pubblico.

Gendarmeri

Gendarmeriet (Corpo della Gendarmeria della Repubblica di San Marino) ble etablert i 1842 og er en militær politimyndighet under utenriksministeren. Enheten består av profesjonelle soldater og har ansvaret for å holde lov og orden.
Børge Øvrebø

Biografi

Øvrebø vokste opp i Ganddal i Rogaland, som nummer to i en søskenflokk på fire. Som ung var han innom det meste av fritidsaktiviteter, herunder korps, speider, fotball og friidrett. Han ble etterhvert lei av skolen, og sluttet før han var ferdig. I stedet mønstret han på Christian Radich i 1976. På veien fulgte han rådet fra gymlæreren om å begynne med vektløfting. Senere ble det folkehøyskole og idrettslinje på Birkeland. Øvrebø vant to gull i junior-NM i vektløfting før han presterte å brekke begge beina i militæret. Da fikk han for alvor smaken på styrkeløft, og han meldte seg inn i styrkeløftklubben Sandnes Atletklubb.
Etter militæret tok Øvrebø ett år på handelsskole og tre år på gymnas, før han gikk i sin fars fotspor og utdannet seg til politimann. Den første tiden jobbet han på Politihuset i Oslo, før han returnerte til Sandnes og jobbet under faren sin på Rogaland politikammer. Parallelt med utøvelsen av politiyrket konkurrerte Øvrebø i styrkeløft, og vant det meste av det som vinnes kunne. Etter å ha vunnet NM-gull i 1996 la han opp som topputøver, og han har ikke deltatt i større styrkeløftkonkurranser på seniornivå siden.
Den 1. oktober 1999 stiftet Øvrebø Ganddal Atletklubb sammen med sin svoger Paal Refsland. I 2000, omtrent fire år etter at han la opp som topputøver, gjorde han comeback på styrkeløftplattingen for sin nye klubb. To år senere, i 2002, ble han norgesmester i styrkeløft i klasse yngre veteran -110 kg. Hans foreløpig siste stevnedeltakelse var i desember 2015.
Amara communis

Utbredelse

Amara communis finnes i Norge, og er ganske vanlig. Finnes i hele Europa, men er sjeldnere helt i sørvest. Den finnes i Nord-Amerika og Asia.

Utseende

Amara communis er 6-8 mm lang. Brystskjoldets bakhjørner er tydelig avsatt, men uten å være markert utstikkende. Sidene er ikke innsvinget og  bakhjørnene er like brede som dekkvingenes skuldre, slik at billen får et ovalt utseende.   Dekkvingene tredje rille-mellomrom (fra midtlinjen / sømmen)  mangler helt børstepunkter, en fordypning med ett stivt oppstående hår. Antennene er mørke, men de første leddene (rotleddene) er med lyse. Beina er ensfarget, lyse, men med en mørkere flekk midt på låret (femora). Ligner Amara aenea, men hos den er rillene på dekkvingene like fine (tydelige) helt bak til spissen. ,

Levevis

Amara communis lever på gressenger.  Larvene lever og de voksne (imago) som plantespisere.
Den tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår  en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de  voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Willy Ustad

Litterær biografi

Ustad vokste opp som fosterbarn på landsbygda i Nord-Trøndelag. Han begynte å jobbe i hæren som 17-åring og jobbet der i 13 år. I 1980 begynte han som arbeider ved Aker Verdal Offshore, der han var hovedverneombud i fire år.
Debutboka Ulva fra Huldretjernet blandes nåtidas Trøndelag, eventyr med sagn og science fiction, som også er typisk for flere av hans senere bøker.
Den neste boka, Ulvetid, er ei historisk fortelling med utgangspunkt i et sagn om ei trellejente som flykter gjennom slaget ved Stiklestad og slutter seg til en ulveflokk.  Her bruker Ustad sin kunnskap om villmark og dyr og studier av historiske kilder.
Begge disse bøkene ble utgitt av Bladkompaniet som ønsket skribenter som kunne levere et stort antall bøker i serier med lokal appell i ulike landsdeler. Forlagsredaktør Finn Arnesen foreslo at Ustad skulle skrive en serie fra Trøndelag. 
Ustad svarte med en skisse til Fire søsken – en serie om to søstre og to brødre fra et fattig småbruk. Ulikt de tidligere Bladkompaniseriene skulle den handle om moderne tid, det vil si formingen av det moderne Norge i etterkrigsårene. Den første romanen i serien, Tyskertøs, ble dramatisert for NRK Radioteateret i 1995.
Et sentralt punkt i serien er Ustads sterke anklager mot behandlinga av såkalte tyskertøser og tyskerunger etter krigen.
Hans neste bokserie Opprør tok utgangspunkt i 1968 og 68-generasjonen. 
Serien Journalisten er Ustads første nåtidsserie for voksne. Den forteller bl.a. om livet i avisa Trondhjems Tidende der Lea Karlsbu fra Fire søsken blei journalist, 60 år seinere.
Flere av Ustads bøker har fått gode anmeldelser. Han er tatt opp som medlem i Den norske Forfatterforening noe som innebærer at minst to av bøkene hans har blitt vurdert av foreningens litterære råd som av høy litterær kvalitet.
Ustad fikk Inderøy kommunes kulturpris i 2002.
Ubume

Ubume (産女, fødselskvinne), en type yokai eller obakemono (japanske spøkelser), er åndene til kvinner som enten døde under en fødsel, eller som døde uten å ha forsikret seg om at barna hennes ville bli tatt vare på. Historiene om ubume i Japan er mange. De opptrer i den mest vanlige formen for spøkelser i Japan, nemlig kledd i hvitt, med langt hår hengende låst nedover ryggen.
I noen fortellinger kjøper ubumen søtsaker og annen mat til sine levende barn, med penger som senere forvandles til døde blader. Andre historier forteller om ubumer som prøver å tiltrekke seg oppmerksomheten til et levende menneske, for så å lede det til det stede barnet hennes er gjemt, slik at barnet kan tas inn i samfunnet igjen.
Paulo Jamelli

Landslaget

Paulo Jamelli spilte 5 landskamper for Brasils herrelandslag. Han ble tatt ut i Brasils tropp til CONCACAF Gold Cup for menn 1996.
Fylkesvei 7662

Fylkesvei 7662 går mellom Ramnåsen og Sund i Bø kommune. Veien er 1,8 km lang og har grusdekke.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 918.

Veiprotest

I mai 2007 protesterte en mann fra Haugen i Bø på sin egen måte mot dårlig veistandard, da han satte potet, rabarbra og blomster i myrjorda på fylkesvei 918.
Paradis nå!

Handling

To barndomsvenner rekrutteres som selvmordsbombere i Tel Aviv. Etter en siste kveld med familiene, uten å kunne ta farvel, blir de kjørt til grensen med bomber festet til kroppen. De to utvalgte er nybarbert, nyfrisert og pent kledd i mørk dress for å fremstå som bosettere som skal i bryllup i Tel Aviv. Operasjonen går imidlertid ikke som planlagt. 
Filmens handling er «krydret» med lett absurde dagligdagse detaljer hvor blir seerne vitne til et hverdagsdrama som ulmer under overflaten.

Anmelderne

Filmen ble godt mottatt av kritikerne, noe som gjenspeiles i at den har fått 89% på Rotten Tomatoes. The New York Times skrev «it is easier to see suicide bomber as a 21st-century Manchurian Candidate - a soulless, robotic shell of a person programmed to wreak destruction - than it is to picture a flesh-and-blood human being doing the damage».
Den fikk terningkast fem av både Dagbladet, VG, Adressa, Aftenposten, Dagsavisen og P3.

Priser

Filmen har blitt tildelt flere filmpriser, blant annet en Golden Globe for beste fremmedspråklige film. Den vant også tre priser ved Filmfestivalen i Berlin, samt en rekke andre filmpriser. 
Den ble nominert til en Oscar i kategorien beste utenlandske film. Nominasjonen var omstridt på grunn av at Palestina ikke var anerkjent som suveren stat på den tiden. Samme forhold hindret i 2002 den palestinske filmen Gud griper inn fra å bli nominert. Årsaken til en endrede holdningen hos nominasjonskomiteen denne gang var at bidrag fra ikke-suverene nasjoner som Taiwan, Hongkong og Puerto Rico tidligere hadde blitt godtatt. Enkelte jødiske og israelske grupperinger med en politisk agenda la press på nominasjonskomiteens medlemmer for å forhindre at den skulle vinne prisen.
Paradis nå! var den første palestinske filmen til å bli Oscar-nominert.
Hansens Flødeis

Hansens Flødeis er en dansk produsent av iskrem beliggende i Hornsherred på Sjælland.
Virksomheten fremstiller is basert på økologiske råvarer, og får levert melk fra de nærliggende Svanholm Storkollektiv (tidligere Svanholm Gods) og Stensbølgård. Hansens Flødeis' historie går tilbake til 1922, da Hans Hansen grunnla sin meierivirksomhet og fremstilling av krystallis, som ble brukte i datidens kjøleskap. I 1970 flyttet virksomheten til de nåværende lokaler ved Jægerspris, og er fremdeles i familien eie.
I 2014 åpnet bedriften et tradisjonelt ismeieri med salg av ost, is, yoghurt og delikatesser.
Ávjovárri valgkrets

Ávjovárri valgkrets (nordsamisk: Ávjovári válgabiire) er en valgkrets ved sametingsvalg i Norge fra og med valget i 2009. Den blir også kalt valgkrets 2. Stemmerett i valgkretsen har de som er bosatt der og er innført i Sametingets valgmanntall. I 2017 var det 3 738 personer som var registrert i manntalet i området, og det var dermed den største valgkretsen etter antall stemmeberettigede.
Valgkretsen består av kommunene Karasjok, Kautokeino og Porsanger i Finnmark.
Ved valget i 2017 ble det valgt inn åtte sametingsrepresentanter fra valgkretsen, av totalt 39 sametingsrepresentanter.
Valgkretsordningen ved sametingsvalgene ble endret før sametingsvalget i 2009. Ved sametingsvalgene fra 1989 til 2005 var det 13 valgkretser, som ble redusert til sju fra og med 2009. Ávjovárri valgkrets består av de tidligere valgkretsene Karasjok og Kautokeino, samt Porsanger kommune fra den større Porsanger valgkrets.
Kenneth Kaunda

Utmerkelser

Kaunda ble i 2002 utnevnt til den sørafrikanske Ordenen O. R. Tambos følgesvenner.
Nunoidium

Utseende

Små, ovale, høyt hvelvede, brunsvarte skarabider. Oversiden er kledt med korte, lyse børster.
Denne arten har forholdsvis avlang kroppsform, børstene står forholdsvis tett og dekkvingene har skarpe punktrader.

Utbredelse

Arten er kjent fra Argentina.
Agetocera

Utseende

Middelsstore, avlange, blanke bladbiller, oversiden ikke påfallende punktert og uten synlige hår. Hode og pronotum er vanligvis gule eller røde, dekkvingene svarte. Hos hannene er noen av antenneleddene (rundt midten) påfallende utvidete. Pronotum er avrundet firkantet, mye smalere enn dekkvingene, som gjerne er litt utvidet bakover. Beina er middels lange, gule til svarte.

Levevis

Både larvene og de voksne (imago) er planteetere, ofte på busker og trær. Noen av artene kan opptre i store mengder og snauspise vertsplantene i enkelte år. De voksne billene flyr godt og kan forflytte seg over betydelige avstander.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Asia.
Sliberget

Sliberget er en plass og et gatenavn i strøket Nordnes i Bergen. Gaten er inntegnet på kart fra 1746 og første gang nevnt i skriftlige kilder i 1750. Navnet Sliberget har trolig sammenheng med at det i sin tid har vært glatt nederst på berget av sli (norr. slý) eller grønske som var skyllet opp i fjæren.
Sliberget er fremdeles preget av eldre trehusbebyggelse som har overlevd sanering, branner og eksplosjonen på Vågen i 1944. Bebyggelsen ligger ved Fiskeridirektoratet, like bak Hellandsgården og Tvedtegården. Sliberget gikk opprinnelig ned mellom Nordnesgaten 23 og 25.
«Sliberget paa Stranden» beskrives i Christian Koren-Wibergs Bidrag til Bergens kulturhistorie (1908): «Tilsammen danner Sliberget en morsom og malerisk krog fra det gamle Bergen». I 1927 ble Sliberget 1-3 fredet av Riksantikvaren sammen med Nordnesgaten 23, Nordnesgaten 25 og Allersgården. På tross av fredning, ble de tre sistnevnte bygningene demontert og senere gjenreist på Gamle Bergen Museum.
Sjøhelten Peter Wessel Tordenskjold skal ha bodd på Sliberget under sine besøk i Bergen.
Hans Latza

SS-dommer

Han begynte i SD i 1936 og kom til Norge rett etter at landet var okkupert av Tyskland.
Han var SS-dommer i München (1939-1940), Praha i 1940 og i Oslo fra 1940 til 1945. Han var fra oktober 1940 hoveddommer ved SS- und Polizeigericht Nord i Oslo med ansvar for over 25 dødsdommer mot nordmenn (inkludert Iacob D. Sømme), i alt 33 dødsdommer (127 nordmenn i følge Hans Petter Graver). De første månedene av okkupasjonen var dr.juris. Günther Reinecke hoveddommer. Latza dømte blant andre Iacob D. Sømme til døden.
Domstolen Latza ledet var kjent for strenge straffer og hyppig bruk av dødsstraff. SS-sjef Wilhelm Redieß var domstolens øverste leder (Gerichtsherr) og måtte stadfeste dommene. Josef Terboven kunne benåde i saker mot nordmenn, ifølge Latza var Terboven generelt mot benådning.
Latza giftet seg i 1944 med en norsk kvinne.
Etter en britisk aksjon mot Svalbard i 1943 ble hundre (41 i følge Ulateig) norske borgere i britisk uniform tatt til fange. Da Terboven ville henrette alle skal Latza ha protestert og sagt at de var krigsfanger etter folkeretten. Terboven la saken frem for Hitler personlig og fangene fra Svalbard ble sendt til Tyskland som krigsfanger. I saken mot Ottar Lie dømte Latza etter en eldre og opphevet paragraf som ga strengeste straff. Berit Nøkleby skriver at den strenge straffen var politisk motivert fordi Lie var kommunist. I januar 1943 dømte han ti personer fra Kristiansand i den såkalte Eichinger-gruppen til døden. Flere engasjerte seg for å få dem benådet inkludert NS-fylkesfører Hæreid i Agder og Fridtjof Heyerdahl i Røde Kors. Latza skal etter flere forsøk ha fått Terboven til å godta benådning.
På høsten 1944 begynte Sipo på egen hånd å henrette motstandsfolk uten noen form for domstolsbehandling, dette var i henhold til «Führerbefehl» om at domstolene i okkuperte land skulle innstille sin virksomhet. Det tyske regimet mente dette var mer egnet til å sette skrekk i folk. Slik administrativ dødsstraff var klart i strid med folkeretten, og Latza skal ha protestert mot ordningen. Domstolen tok opp igjen arbeidet våren 1945. Latza avsa den siste dommen 30. april, og 1. mai 1945 arbeidet han med nye saker. Ifølge Ulateig var det særlig Roald Dysthe som hadde påvirket Latza til å hjelpe nordmenn i fare for å bli dømt.

Etterkrigstiden

Hans Latza ble leder for et forsikringsselskap i Stuttgart etter krigen. Han vitnet på 1960-tallet i saken mot gestapo-sjefen Hellmuth Reinhard.
Peggy-serien

Peggy-serien er en dansk romanserie for ungdom skrevet av Niels O. Levinsen under pseudonymet H.J. Temple. Hovedpersonen i serien er skolepiken Peggy. I Norge ble bøkene utgitt av Forlagshuset. Omslagsillustratør var Sten Nilsen.
Kapabel Forlag

Kapabel Forlag er et forlag som holder til i Bergen. Forlaget utgir skjønnlitterær og historisk litteratur, fortrinnsvis fra og for det lokale markedet Bergen og Hordaland. Daglig leder er Otto Ersland.
De mest kjente bøkene til forlaget er 
Dei fine ferjene (2005), Frå Krigsskip til flaggskip (2006).
Lavrants Østtveiten

Lavrants Aslaksson Østtveiten (også skrevet Øvsttveiten) (født 3. mars 1899 i Seljord, død 18. desember 1979 i Seljord) var en norsk kveder. I kvedinga brukte han den såkalte skulemeisterstilen. Østtveiten er kjent for «Kivletone», som senere er utgitt av Per Anders Buen Garnås.
Lavrants-kvad, en samling opptak av Østtveiten, ble utgitt av Buen Kulturverkstad i 1992.
Østtveiten bodde på gården Øvsttveiten, som er det øverste bruket på Seljordshei. Han var nest yngste barn i en søskenflokk på ti stykker.
Archie Goldie

Statistikk

Liverpool
Den første siamesisk-vietnamesiske krig

Den første siamesisk-vietnamesiske krig, også kjent som den siamesisk-kambodsjanske krig 1831-1834, startet da Siam (Thailand) prøvde å erobre Kambodsja, men ble hindret av Viet Nam.
Etter at Ang Chan II (1791–1837) gjeninntok den kambodsjanske tronen i 1812, fra den rettmessige herskeren, beveget siamesiske styrker seg inn i Nord-Kambodsja og så sørover og beseiret kambodsjanerne i slaget ved Kompong Chang og tvang Ang Chan til å flykte til Viet Nam i 1832. Siameserne truet også med å ta tilbake land fra Viet Nam, ved å rykke fram til Châu Đốc og Vĩnh Long i Sør-Vietnam før de ble møtt med motangrep av vietnamesiske tropper og tvunget til å trekke seg tilbake. Et generelt opprør brøt ut i Kambodsja og østlige Laos (under siamesiske og vietnamesisk kontroll) mens en 15 000 mann stor vietnamesisk hær marsjerte mot den siamesiske i 1833 og assisterte Ang Chan med å vende tilbake til Udong, den kambodsjanske hovedstaden (nord for Phnom Penh). Med retretten til de siamesisk troppene, fikk Vietnam nesten total kontroll over Kambodsja.
Alkaisk versemål

Alkaisk versemål er et gresk lyrisk versemål, et poesi på aiolisk gresk som tradisjonelt er antatt å ha blitt funnet opp av Alkaios, en lyrisk poet fra Mytilene på øya Lesbos, en gang på 600-tallet f.Kr. Alkaisk og sapfisk versemål, sistnevnte er navngitt etter Alkaios' samtidige Sapfo, også fra Lesbos, er to betydningsfulle diktformer innenfor oldtidens greske diktning.

I latinsk poesi

Alkaisk versemål er utmerker seg ved en komplisert variasjon av en dominerende jambisk mønster. Et vers består av fire linjer; de første to linjene er delt inn i to deler ved en cesur (pause) etter den femte stavelsen. Det metriske mønsteret i et alkaisk versemål vil se ut som dette:

_ _ u _ _ : _ u u _ u _
_ _ u _ _ : _ u u _ u _
_ _ u _ _ _ u _ _
_ u u _ u u _ u _ _
(En «_» betegne en lang stavelse, «u» betegner en kort, og «:» er en cesur.)
I latinsk poesi benyttet Horatius alkaisk versemål i sine oder, slik som det kan bli sett i følgende eksempel:

 _   _   u _    _ :_ u u   _ u _
Antehac nefas, depromere Caecubum
 _  _  u _ _  : _   u u _ u_
cellis avitis, dum Capitolio
 _ _ u  _ _  _   u_ _
Regina dementis ruinas
 _ u  u  _  u u_  u _ _
funus et Imperio parabat.
Alkaisk versemål ble benyttet i engelsk og fransk poesi i løpet av renessansen. Den var også historisk en viktig poesiform i ungarsk diktning. Både Welhavens Vingede Skarer og Wergelands Til min Gyldenlak har et fjernt slektskap med alkaisk og sapfisk versemål.
Ameletopsidae

Utseende

De voksne insektene er nokså store, avlange døgnfluer med temmelig parallellsidig kropp. Forvingene er lange og smale, brunlige, med tett årenett og litt mørkere framkant. Bakvingene er forholdsvis store og avrundet trekantede. På bakkroppsspissen har det to haletråder.
Nymfene er store (opptil 30 mm lange) og robuste. Hodet er stort og firkantet, fasettøynene noe flattrykte, antennene litt lengre enn hodekapselen. Munndelene er store og skarpe, tilpasset et levesett som rovdyr. Beina er temmelig lange, føttene består av fire ledd. Bakkroppen er oval i tverrsnitt. Trakégjellene består av en bladformet øvre del og en trådformet nedre del. Den øvre delen er kraftig sklerotisert (hard) langs ytterkanten, med små pigger. Innerkantene av haletrådene har tette hårfrynser.

Levevis

Nymfene (najadene) er rovdyr som lever i elver.
Den australske slekten Mirawara lever i elver med steinete bunn. Nymfene graver seg ned i bunnen om dagen, men kommer fram for å jakte på fjærmygglarver, andre døgnfluer og andre smådyr om natten. Hunnen kan legge opptil 8000 egg, i små klynger på vannoverflaten.
Luo Ruiqing

Bakgrunn

Luo Ruiqing kom fra en rik familie nord i provinsen Sichuan som var forfalt til fattigdom på grunn av farens, godseieren Luo Chuntings (罗春庭) opiummisbruk. Han var ett av seks barn. Hele familien måtte da brøføs av moren inntekter. Hennes gylle navn er ikke overlevert, men slektsnavnet var Xian (鲜). Hun klarte å sørge for Ruiqings utdannelse.

Militær

Han ble med i kommunistpartiet i 1928 og i Den røde armé i 1929. Han deltok på den lange marsjen, den andre sino-japanske krig og den kinesiske borgerkrig i ledende militære poster. I 1955 ble han sammen med ni andre veteraner i Folkets frigjøringshær til firestjernes general.
Luo var en av Mao Zedongs mest trofaste menn og etter kommunistenes maktovertagelse i 1949 var han minister for offentlig sikkerhet frem til 1959, og gjorde seg kjent for sine harde metoder. Under de tre anti-kampanjen i 1951 hevdet Luo blant annet at «det overveldende flertall av den kinesiske befolkning blir fostret ved nærvær ved offentlige henrettelser». Årene 1959-1965 var han stabssjef i Folkets frigjøringshær. Sønnen til en tresthjernes general i hæren som i 1971 falt i unåde p.g.a. at han stor nær Lin Biao fortalte i 2006 hvordan Luo Ruiqing når han ringte opp faren hadde for vane å spørre om denne stod i givakt når han svarte ham på telefon… (dette som en illustrasjon til Luos "harde metoder").
På 1960-tallet led forsvarsministeren Lin Biao av dårlig helse, og han lot derfor Luo ta seg av en rekke av sine arbeidsoppgaver. Omkring 1964 begynte Lin å få mistanker mot Luo og i samband med at Mao forberedte kulturrevolusjonen fikk Lin tillatelse til å rense ut Luo i bytte mot sin støtte i Maos kamp mot sine rivaler i partiet. I desember 1965 avsatte politbyråets stående komite ham fra hans post som stabssjef og han ble utsatt for fysisk och psykisk tortur av rødegardister. Han ble brennemerket som tilgørende det de kulturrevolusjobære kalte «Peng-Luo-Lu-Yang anti-parti-klikken» (sammen Peng Zhen, Lu Dingyi og Yang Shangkun). Kritikksesjonene og brutaliteten drev ham til et selvmordsforsøk ved å hoppe fra en bygning i april 1966. 
Luo overlevde imidlertid selvmordsforsøket og ble utsatt for flere politiske kampanjer, trass i alvorlige skader etter selvmordsforsøket. Han måtte sitte i fengsler under størstedelen av kulturrevolusjonen og måtte amputere sitt venstre ben.
Etter Maos død i 1976 ble han rehabilitert. Luo døde i Heidelberg i Tyskland, dit han sommeren 1978 hadde fløyet for medisinsk bistand.
Ojuba Linux

Ojuba Linux er en Linux-distribusjon som er basert på Fedora. Den blir utviklet i Jordan for arabiske talende og inneholder en del islamske verktøy. Ojuba Linux blir produsert av et arabisk team under ledelse av Muayyad Al-Sa'di.
Siste versjon er versjon 35 fra 6. mars 2014