google/wiki40b huggingface dataset:
Thyrkar

Thyrkar (også kjent som Tyrkir, Tyrker, Tyrke, og Styrkar) er en person beskrevet i den norrøne sagaen Grønlendingenes saga. Han ble med Leiv Eiriksson på sin oppdagelsesreise omtrent år 1000, og blir beskrevet som en eldre mannlig tjener. Han blir referert til som Leiv Erikssons fosterfar, noe som kan tyde på at han var en frigjort trell, og som en gang hadde ansvaret for å se etter og lære opp Leiv.

Biografi

Leiv gikk i opplæring hos Thyrkar fra åtteårsalderen, og lærte blant annet runeskrift og keltisk språk.
Leiv og hans menn overvintret i Den nye verden, etter å ha bygd Leifsbudir, muligens et sted på Newfoundland eller et nærliggende område. Ifølge sagaen delte han sine menn i to grupper, som vekslet mellom å utforske det omkringliggende landet. Han rådet sine følgere å holde sammen, og vende hjem for å sove i deres egne kvarter. En kveld vendte ikke Tyrker hjem med sine menn. Fortvilet dro Leiv ut med tolv menn for å lete etter ham; han kom ikke langt før han fant den aldrende trellen, begeistret og gestikulerende – tilsynelatende full. «Hvorfor min fosterfar», ropte Leiv ifølge sagaen, «har du kommet så sent? Hva fikk deg til å forlate dine menn!». Tyrker svarte på sitt eget språk, men da han husket at nordboere ikke forsto han, fortalte han etter en stund på norrønt: «Jeg har ikke gått langt; jeg har fortsatt nyheter for deg. Jeg har funnet vinranker og vinbær.» «Forteller du sannheten, min fosterfar?», utbrøt Leiv. «Visst forteller jeg sannheten, for i mitt hjemland er det mye vin», sa Tyrker. Dette fikk angivelig Leiv til å døpe landet «Vinland».

Opphav

Tyrkers opphav er omstridt. Tyske nasjonalister liker å referere til han som tysk, og forteller at hans navn er en variasjon av Dietrich (via Dirk, fra Thirk, og så videre.). Dette er usannsynlig, da Dirk er en senere variant av navnet, og de norrøne hadde dette navnet i formen Þjóðríkr, noe som senere ble Tjodrik på norsk. Sagaen selv sier: «Hann talaði þá fyrsteleingi á þýrsku», noe som betyr at Tyrker først snakket språket þýrsku/þýzku en lang tid. Þýrsku betyr «tyrkisk», og i Europa på den tiden betydde dette vanligvis ungarsk – men i dette tilfellet er det usikkert.
Historien deler vindrue-elementet med den irske fortellingen om Mael Duin. Uansett er det norrøne ordet brukt i sagaen vinber. Selv om dette blir referert til som druer, oversettes det også til «vin-bær», og det fantes en lang norrøn tradisjon med å lage vin av tilgjengelige bær. Man vet fra historiske nedskrivninger at islendingene og grønlenderne til og med lagde vin av krekling. I Newfoundland-Labrador-området vokser stikkelsbær, tranebær og Viburnum edule fritt, og kan forklare Leivs oppdagelse av «vin-bær».
Rester av en norrøne bosetninger fra perioden har blitt funnet ved L'Anse aux Meadows på Newfoundland i Canada.
Rappringvinge

Utseende

En middelsstor sommerfugl. Oversiden er brun. Ulikt de fleste andre ringvinger er det markert forskjell på kjønnene i utseende. Hunne er vesentlig større enn hannen og har en stort, oransje felt og en stor øyeflekk i forvingen, hannen mangler dette feltet og øyeflekken er mye mindre. Bortsett fra dette er vingenes overside ensfarget brun med en svak silkeglans hos nyklekte eksemplarer. 
Forvingens underside er brunoransje med mørkere kanter, øyeflekken er større enn på oversiden. Bakvingena underside er gråbrun med et bredt, litt lysere tverrbånd. Den har ofte et par små, svarte flekker. Bakvingens ytterkant er bølgete. Larven er lysegrønn, lysere på sidene.
Sommerfuglen likner engringvinge, men har mindre hårete bakvinger.

Levevis

Rappringvingen flyr på enger og i veikanter i juni – juli. Den ser ut til å tåle intensivt jordbruk ganske godt og er ofte den tallrikeste dagsommerfuglen i jordbrukslandskapet på Sørvestlandet. Nedover i Europa har rappringvingen gått tilbake, men den ser ut til å være i spredning nordover langs Vestlandskysten, der den foreløpig finnes nord til Nordhordland. Larven lever på gress.
Opphalingsslipp

Opphalingsslipp er en innretning på flytende hvalkokerier hvor hvalen kan trekkes direkte fra sjøen og opp på dekket for videre bearbeiding. Opphalingsslippen består av et hull på høyde med vannflaten, vanligvis i akterenden av skipet, og et skrått plan, den såkalte «låvebrua», som fører opp til flenseplanet. Hvalen trekkes gjennom hullet og oppover «låvebrua» ved hjelp av en kraftig vinsj.
Petter Sørlle fikk i 1922 patent på oppfinnelsen. Frem til da hadde hvalen blitt flenset langs skutesiden, et arbeid som var forbundet med stor risiko og der utnyttelsesgraden var lav. Sammen med andre tekninske nyvinninger økte oppfinnelsen fangstresultatet til det mangedobbelte og var en viktig forutsetning for ekspansjonen av pelagisk hvalfangst etter 1927, som da ble uavhengig av britiske konsesjoner, lisenser og eksportavgift.
Opphalingsslippen ble først installert på FLK «Lancing» av Larvik og brukt i Antarktis i sesongen 1925/26.
Saphanini

Utseende

Middelsstore, brune eller svarte trebukker.

Utbredelse

Gruppen har en ganske spredt utbredelse: én enkelt art lever i det sørvestlige Nord-Amerika, fire arter på Madagaskar, tre i det sørlige Afrika. De øvrige artene lever i Sør- og Mellom-Europa.
Tvillingbolle

Tvillingbolle er et drikkekar som består av to boller som henger sammen i siden. Tvillingboller ble brukt på bygdene i Norge på 1600-, 1700- og 1800-tallet til å drikke øl av. De er skåret av ett stykke tre, og det er en åpning i veggen mellom de to bollene slik at ølet kan renne fritt mellom dem.  Disse tvillingbollene har trolig vært brukt som  «skjemtekar». Se ølbolle.
Tvillingkar av denne typen har vært brukt i Europa fra forhistorisk tid. Det er mulig at de opprinnelig har hatt en rituell funksjon ved handlinger foretatt i forbindelse med forbrødring og giftermål, og det foreligger opplysninger om at ungarske tvillingkar fra senere tid var bestemt for brud og brudgom.
Lavasj

Lavasj eller lavash er et usyret brød i blant annet det aserbajdsjanske, iranske, kasakhstanske, kirgistanske og tyrkiske kjøkken.    
Brødet lages av en enkel deig av mel og vann, noen ganger tilsatt sesamfrø. Deigen formes i baller som kjevles flate, og deretter strukket over en spesiell pute. Deretter kastes emnet langs veggen i en tradisjonell, konisk ovn. Etter tredve sekunder til ett minutt, blir brødet fjernet fra ovnen.  
Lavasj serveres som rull med lokal ost, grønnsaker eller kjøtt, og er holdbar opptil seks måneder. Brødet har en tradisjonell plass i brylluper, der det blir lagt på de nygiftes skuldre for å bringe fruktbarhet og rikdom. Brødet bakes av en liten gruppe kvinner i familien, og fremstillingen bidrar til å styrke familien, samfunnet og sosiale bånd. Unge jenter får tidlig en rolle ved å assistere i bakingen, og blir gradvis overlatt større oppgaver i prosessen.
Baking av lavasj i Armenia, ble i 2014 oppført på UNESCOs liste over Mesterverker i muntlig og immateriell kulturarv.
Øvre Strandgate 60

Øvre Strandgate 60 er en horisontaldelt tomannsbolig og ligger i området Gamle Stavanger. Bygningen ble oppført i 1869 i en kombinasjon av empire- og sveitserstil, og er laftet og panelt. Bygget er stort sett uendret siden byggeåret, men har blitt grundig restaurert. Bygningen hadde tidligere et butikklokale i underetasjen. Bygget vant Stavanger kommunes vernepris for 2010.

Historie

Huset ble bygd i 1869 av kaptein Carsten Eckmann, som også har gitt navn til tverrgaten forbi huset Eckmannsbakken. Øvre Strandgate 60 ligger i Stavangers og Norges eldste verneområde, Gamle Stavanger. Bygget er et relativt stort hus til Gamle Stavanger å være, med grunnflate på ca. 120 kvadratmeter og nesten to fulle etasjer pluss loft. Det er et bredt hus med gavl mot gaten, avvalmet tak og relativt høy grunnmur/kjeller. I 2. etasje har huset bevart noe så sjeldent som en original kjøkkeninnredning fra 1869.
På grunn av manglende vedlikehold i flere år var bygningen i dårlig forfatning. I 2006 ble huset varslet fredet, og siden den gang har huseieren gjennomført en omfattende restaurering både utvendig og innvendig. Kulturminenfondet ga i 2009 tilskudd inntil kr 400 000 til restaurering av tak, tilbygg i gårdsrom og mot vest, vinduer og dører, fasade, innvendige dører og listverk . Tilskudd ble også gitt til innvendig og utvendig overflatebehandling. Tilskudd ble også gitt av Rogaland fylkeskommune og Riksantikvaren, blant annet til .
Ved hjelp av Arkeologisk museum ble det tatt fargeprøver mange steder i huset, og fasader, kjøkkener, trappeoppgang og innvendige dører og lister fikk sine originale farger tilbake.
I sluttrapport for arbeidet beskrives prosessen slik av Norsk kulturminnefond: «Huset krevde full rehabilitering utvendig og innvendig. De største kostnadene er knyttet til antikvarisk rehabilitering av vinduer, dører, listverk, kalkpussede himlinger, gruer og malte overflater på alt interiør inkl tapettrukne vegger. Huset er rehabilitert i forhold til originalt oppført ”utgave” anno 1869.» .
Byantikvaren i Stavanger sier i sin vurdering av arbeidet: «Byantikvaren i Stavanger er – sammen med antikvarisk myndighet i fylkeskommunen og Fortidsminneforeningen – svært godt fornøyd med resultatene av rehabiliteringen. Dette huset er viktig for Gamle Stavanger, g skiller seg ut fra den øvrige bebyggelsen både i form og størrelse.» .
Leopoldsordenen (Belgia)

Bakgrunn

Leopoldsordenen er Belgias eldste og fornemste orden, rangert foran Kroneordenen og Leopold IIs orden. Mens Leopoldsordenen ble innstiftet som belgisk orden, har landets øvrige ordener sitt opphav i utmerkelser for Belgisk Kongo.
Leopoldsordenen ble innstiftet etter en debatt i parlamentet om belønning av personer som hadde bidratt til Belgias løsrivelse og uavhengighet. Leopoldsordenen ble innstiftet ved lov av 11. juli 1832 med nærmere bestemmelser fattet av kong Leopold I den 3. august 1832. Den hadde den franske fortjenstordenen Æreslegionen som forbilde. Formålet var å belønne fortjenester av fedrelandet.
Kongen er stormester. Ordenen administreres av utenriksdepartementet, som er ordenskanselli.

Ordenstegn

Ordenstegnet består av et hvitemaljert malteserkors med kuler i spissene. Ordenstegnet er i gull, unntatt for riddere, der det er i sølv. Midtmedaljongen består av en belgisk løve i gull på svart omgitt av en rød bord der nasjonalmottoet står skrevet på fransk og nederlandsk: «L'UNION FAIT LA FORCE», «EENDRACHT MAAKT MACHT». Fra starten var innskriften på fransk, men i 1951 ble dette endret slik at mottoet er gjengitt på både fransk og nederlandsk. På revers står kong Leopold Is speilmonogram. Korset er lagt på en grønnemaljert krans av eik og laurbær. En kongelig krone er plassert over korset. For militære og marine tildelinger har ordenstegnet sverd eller anker mellom korset og kronen.
Ordensstjernen består for storbånd av en stjerne med åtte stråler, for storoffiserer består den av et malteserkors med stråler i vinklene. Midtmedaljongen fra ordenstegnet er plassert midt i begge varianter av ordensstjernen.
Ordenskjedet er utstyrt med kroner, løver og monogrammer av bokstavene LR for «Leopoldus Rex», en henvisning til ordenens innstifter.
Ordensbåndet er purpurfarget. Når ordenen tildeles for krigsfortjeneste utstyres båndet med forskjellige tegn, mens sivil krigsinnsats markeres med at ordensbåndet får kantstriper i gull.
Mottakere må selv kjøpe sine ordenstegn hos private forhandlere.

Tildeling

Ordenen kan tildeles belgiske og utenlandske for sivil så vel som militær innsats. Den høyeste klassen tildeles medlemmer av Belgias kongehus og utenlandske statsoverhoder. Tildeling av storbånd med kjede skjer sjeldent. Ordenen tildeles belgiske statstjenestemenn og militære for fortjeneste, inkludert lang tjeneste.
Antityske

Antityske (ty. Antideutsche) er fellesnavnet gitt en rekke forskjellige teoretiske og politiske tendenser innenfor den radikale kommunistiske bevegelsen hovedsakelig i Tyskland og Østerrike. De antityske fremstod som en distinkt politisk tendens som en respons på økningen i rasistiske angrep og nasjonalismen som oppstod i Tyskland etter den tyske gjenforeningen. «Antitysk» skal her forstås i ideologisk betydning. Av Bundesamt für Verfassungsschutz tilordnes den det voldelig venstreekstreme og forfatningsfiendtlige spektrum. Den overvåkes av Verfassungsschutz på føderalt- og delstatsnivå, og nevnes i den årlige Verfassungsschutzbericht.
Termen refererer ikke til noen særskilt venstreradikal tendens men heller til en hel rekke ulike strømninger, fra de såkalte hardcore antityske slik som kretsen rundt det radikale magasinet Bahamas til det såkalt softcore miljøet rundt bladet Phase 2, opprinnelig et diskusjonsmagasin for antifamiljøet etter oppløsningen av Antifaschistische Aktion/Bundesweite Organisation. Noen antityske ideer har også hatt en viss innflytelse i det bredere radikale miljøet; blant annet i månedsmagasinet konkret og ukeavisen Jungle World.
Den posisjonen som er mest asossiert med de antityske er solidariten med Israel. Dette er imidlertid ikke en posisjon som kun de antityske holder innenfor de radikale miljøene. Gruppen Krisis og Exit, vanligvis forbundet med Robert Kurz, og andre antifa-grupperinger i Tyskland, har også pro-israelske meninger mens de samtidig ikke er antityske.
Antityske har bl.a. gjort seg bemerket med slagord som «no tears for krauts» under årsdagen for bombingen av Dresden. Sentralt i den antityske ideologien står også en solidaritet med Israel og USA og en sterk kritikk mot de arabiske statene og palestinerne. Grupperingen er dessuten sterkt kritisk til den europeiske venstresiden, også til andre venstreradikale bevegelser som f.eks. antiimperialister. Den antityske grupperingen er sentrert rundt tidsskriftet Bahamas i Berlin og «Initiative Sozialistisches Forum» i Freiburg.
Edmund Heines

Bakgrunn

Etter abitur i 1915, tjenestegjorde Heines som frivillig i første verdenskrig, og ble i 1918 dimittert som løytnant. I de første årene etter krigen var han med i frikorpset Roßbach og var i 1919 med i kamper i Baltikum og i 1920 i kappkuppet. I juni samme år skal han ha deltatt i drapet på Willi Schmidt, en 20 år gammel landarbeider.
I 1922 ble han medlem av NSDAP og i SA da Frikorps Roßbach gikk inn i SA.
I november 1923 deltok han i ølkjellerkuppet og ble dømt til 15 måneders fengsel. Han sonte i Landsberg fengsel samtidig med Hitler, og ble løslatt allerede i september 1924. På dette tidspunktet var NSDAP og SA forbudte organisasjoner, og han trådte da inn i Münchner Frontbann-Regiment, en dekkorganisasjon for SA. han trådte inn igjen i NSDAP og SA da disse ble tillatt igjen i 1925. Året etter hadde han graden av Standartenführer.
I 1927 ble ble drapet på Schmidt kjent og Heines ble anklaget. Saken kom opp i Stettin i april og mail 1928 og han ble dømt til 15 år i tukthus. Ankesaken i februar og mars 1929 endte med at han ble løslatt mot 5 000 reichsmark i kausjon. Samme år ble han utnevnt til leder av NSDAP for et distrikt i Oberpfalz for en kort periode. I 1930 ble han medlem av Riksdagen for Liegnitz. I årene 1931 til 1934 var han SA-leder i Schlesien og var samtidig Ernst Röhms nestkommanderende. I 1933 ble han medlem av av statsrådet i Preussen og i mai samme år ble han leder av politiet i Breslau.

Henrettelsen

Hitlers sjåfør Erich Kempka hevdet i 1946 i et intervju at Edmund Heines ble funnet i seng med en uidentifisert 18 år gammel mann da han ble arrestert under De lange knivers natt, men han hadde imidlertid ikke selv observert dette. Ifølge Kempka, nektet Heines å samarbeide og ville ikke kle på seg. Da SS-folkene rapporterte dette til Hitler, hadde han personlig gått til Heines' rom og beordret ham til å kle på seg innen fem minutter, eller risikere å bli skutt. Etter at disse fem minuttene hadde gått, hadde Heines fortsatt ikke etterfulgt ordren. Som følge av dette, ble Hitler så rasende at han beordret SS-mennene å ta Heines og gutten på utsiden av huset og skyte dem. Heines, Röhm og en rekke andre SA-leder ble fraktet til Stadelheim-fengselet i München, ca. 50 km nord for Bad Wiessee ved innsjøen Tegernsee hvor de ble arrestert, og henrettet samme dag. Hitler omtalte Heines som «en av de ledende medlemmene av en liten gruppe av elementer som holdt sammen gjennom lik legning» i sin tale i Reichstag 13. juli 1934.
EM i svømmesport 2014

Svømme-EM 2014 ble avholdt 13.–24. august 2014 i Velodrom i Berlin, Tyskland.
Lava (film fra 2014)

Handlingen

Kjærlighetshistorien er mellom to vulkaner.
På en tropisk øy i stillehavet er det en ensom vulkan som heter Uku. Han ser på alle skapningene rundt seg og håper på å se noe som er det samme som han. Han synger hver dag i tusenvis av år. I begynnelsen vet ikke han at undervannsvulkanen Lele har hørt ham. Senere møter Uku og Lele på hverandre.
Fotballklubben Luna

Historikk

Klubben ble stiftet 18. desember 1968 som Bø Fotballklubb, men på grunn av navnelikheten med Bø Idrettslag, skiftet fotballklubben navn til Fotballklubben Luna allerede i 1970.
A-laget ble nummer 11 av 12 lag i 4. divisjon avdeling Lofoten/Vesterålen i 2008, og rykket ned da 5. divisjon ble gjeninnført. Lunas beste sesong var i 1990, klubbens så langt eneste sesong på nivå 3.
Gråkallen

Hoppbakke

Ved Gråkallen lå hoppbakken Gråkallbakken der Gråkallrennet ble arrangert av Trondhjems Skiklub fra 1899.
Kjernejournal

Kjernejournal er en elektronisk løsning som samler helseopplysninger for pasienter i Norge. Løsningen gir helsepersonell bred tilgang til opplysningene. Tidligere har pasientjournalen vært begrenset til det enkelte legekontor. Kjernejournal innføres i partier for hele befolkningen. Totalt er det høsten 2015 opprettet kjernejournal for 2,4 millioner innbyggere.
Formålet med en kjernejournal er å gi økt pasientsikkerhet ved å gi helsepersonell bred tilgang til informasjon om pasientens legemidler, besøkshistorikk hos spesialisthelsetjenesten, informasjon som allergier og opplysninger pasienten selv har registrert. Intensjonen er å forbedre helsetjenesten, særlig i akuttmedisinske situasjoner. Helsedirektoratet er positive til ordningen, som de mener «allerede [har] reddet liv».
Det har også vært uttrykt skepsis mot den sentraliseringen av pasientjournaler som en kjernejournal medfører. Man har vært bekymret for at en slik bred tilgjengeliggjøring kan føre til at sensitive personopplysninger om ting som seksuelle forhold, rusmidler og psykiatriske diagnoser tilgjengeliggjøres for uvedkommende eller brukes på en måte som pasienten ikke ønsker, og for at pasienten dermed ikke lenger skal våge å fortelle ting som kan være nødvendige for å få riktig behandling til legen. Legeforeningen har vært blant de som har uttrykt skepsis til en sentralisering av pasientjournalene. For Legeforeningen har det vært viktig å opprettholde tilliten mellom pasient og lege.
Datatilsynet har jobbet for en rett til å kunne reservere seg mot kjernejournal, selv om de samtidig har sagt at de er positive til ordningen. Pasienter kan selv se hvem som har vært inne på journalen, noe Datatilsynet mener vil være med å forhindre snoking. Legeforeningen mener at informasjonen i kjernejournalen må begrenses til det som er helt nødvendig å kjenne til i en akuttsituasjon, og ikke omfatte det som er «kjekt å vite». Organisasjonen Mental Helse har også uttrykt skepsis til ordningen, og har i likhet med Legeforeningen ytret et ønske om at informasjonen i kjernejournalen begrenses.
Feil i datagrunnlaget til kjernejournalen førte i august 2015 blant annet til at en 33-åring fikk registrert ukorrekte opplysninger om at vedkommende hadde vært innlagt i avdeling for rus og psykiatri.
Man kan reservere seg mot kjernejournal på HelseNorge sine nettsider. Den 18. august 2015 hadde 1200 reservert seg mot ordningen.
Aiguillette

Aiguillette (uttales egyijett), også skrevet aiguilette og kalt skuldersnor eller adjutantsnor, er en flettet eller tvunnet pyntesnor, ofte av gull- eller sølvtråd og utstyrt med metallspisser, som bæres til uniformjakker og -skjorter hengende fra den ene skulderen og festet foran på brystet. En aiguillette angir en funksjon, for eksempel tjenestestillinger som adjutant for kongelige personer eller attachéer for militære sjefer, eller en tilknytning. De kan også bæres som et honorært symbol. Snorendene er utformet med en ornamentell hylseformet avslutning, ofte i sølv eller gull.
Andre skulder- eller halssnorer til uniformer, eksempelvis fløytesnorer eller snorer for pistoler, har en mer praktisk funksjon, er som oftest tvunnet, i en enklere utførelse og regnes ikke som en aiguillette.

Historikk

Det franske ordet aiguillette betyr «liten nål» eller «liten spiss» og antas å stamme fra snorer som ble benyttet for å feste delene i en rustning, særlig armbeskyttelsen. Ofte ville en da kunne se knuter eller ender som hang ned fra skulderen.
Juliane Sophie Danneskiold-Laurvig

Grevinne Holck

To år senere, den 28. september 1769 giftet hun seg i Københavns slottskirke med hoffmarskalk og grand maître de garderobe Frederik Vilhelm Conrad Holck til Eckhof, både kongen og dronningen var til stede. Holck hadde arvet en god medgift etter sitt ekteskap med Christiane de Stockfleth (1751–1768), men hadde behov for økonomisk tilførsel til sin ekstravagante livsstil, og Juliane Sophie var i den sammenheng et godt parti. På bryllupsdagen ble Holck utnevnt til gehejmekonferensråd, og kongen og dronningen viste paret gunst ved å delta i søndagskonsertene hos det nygifte paret på Blågård utenfor Nørreport. 
Til tross for den store aldersforskjellen ektefellene imellom, ble ekteskapet lykkelig,  og de fikk flere barn sammen. 
Sommeren 1770 ble Holck fjernet fra alle sine hoffembeter, og paret tok heretter opphold på godsene Eckhof og Bordesholm i hertugdømmene. Holckfamilien, som var tilhenger av opplysningen, pleiet kulturlivet med besøk av forfattere som Friedrich Gottlieb Klopstock, Jens Baggesen og Johan Georg Rist. 
Etter at Juliane Sophie døde i Kiel i 1790, giftet Holck seg på ny med baronesse Elisabeth Christine Anna von Ende (1761–1823). 
En liten skog på godset Eckhof – Julianeruh – er oppkalt etter Juliane Sophie. Reventlow-Museet Pederstrup på Lolland eier et bilde av Julie Sophie malt av Jens Juel.
Ricardo Alexandre dos Santos

Landslaget

Ricardo Alexandre dos Santos spilte 3 landskamper for Brasils herrelandslag.
Christian Aebersold

Karriere

Christian Aebersold løp ankeretappen på Sveits' stafettlag som tok VM-gull i Marienbad i Tsjekkoslovakia i 1991. Sammen med Thomas Bührer, Alain Berger, Urs Flühmann sørget Aebersold for det første sveitsiske gullet i stafett gjennom VM-historien. I 1991-VM gjorde Aebersold også sine beste individuelle prestasjoner. Sveitseren var nær pallplassering med 4.-plass på kortdistansen og 6.-plass på den klassiske distansen. Aebersold løp henholdsvis andre og tredje etappe da Sveits ble verdensmestre i USA i 1993 og i tyske Detmold i 1995. Han la opp i etterkant av 1999-sesongen.

Personlig

Christian Aebersold arbeider som lege i Biel. Han ble uteksaminert ved Universitetet i Bern i 1990. Mellom 1995 og 1998 tok han sportsmedisinsk utdanning. Han er faren til juniorverdensmester i orientering Simone Aebersold.