google/wiki40b huggingface dataset:
Miljøverndepartementet (Island)

Miljøverndepartementet (islandsk: Umhverfisráðuneytið) er et departement i den islandske regjeringen. Det ble etablert i 1990.
Departementet har ansvaret for planlegging og gjennomføring av regjeringens politikk innen miljøvern. Departementets ansvarsområder er bl.a. islandsk natur, bevaring av utendørs rekreasjonsområder, byggeskikk, dyrevern, biologisk mangfold, forurensning, brannsikkerhet, værmelding, skredsikkerhet, karttjenester og jord- og skogbruk.
Siden 24. mai 2007 har Kolbrún Halldórsdóttir fra Vinstrihreyfingin – grænt framboð vært miljøvernminister; hun tiltrådte under Geir Haardes andre regjering, og fortsatte da Jóhanna Sigurðardóttir overtok 1. februar 2009. Generalsekretær er Magnús Jóhannesson.
Statens viltundersøkelser

Statens viltundersøkelser var et statlig forskningsinstitutt som drev med viltforskning i Norge.
Fridtjof Nansen foreslo i 1914 staten burde drive fri og uavhengig viltforskning. Dette førte til at Statens viltundersøkelser ble opprettet i 1936. Administrativt var instituttet tilknyttet Jaktkontoret i Landbruksdepartementet. Oppgaven var å drive med viltforskning, og å gi faglige råd til departementet.
I begynnelsen var Statens viltundersøkelser lokalisert sammen med institutt for zoologi ved Universitetet i Oslo. Det var også et mindre kontor ved Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab i Trondheim. I 1958 flyttet Statens viltundersøkelser til Fellesbygget ved Norges landbrukshøgskole på Ås.
I 1965 ble Direktoratet for jakt, viltstell og ferskvannsfiske etablert i Trondheim. Statens viltundersøkelser ble i 1974 omgjort til en forskningsavdeling underlagt direktoratet, og flyttet til Trondheim. I 1985 ble direktoratet omorganisert, og omdøpt til Direktoratet for naturforvaltning (DN). Omorganiseringen medførte at forskning igjen ble skilt fra forvaltning, og i 1985 ble det etablert en egen forskningsstiftelse: Norsk institutt for naturforskning (NINA).
Medisinsk studentutvalg (UiO)

Organisering

MSU består av representanter for alle studieretningene ved Det medisinske fakultet, i tillegg til tre direktevalgte studentrepresentanter (studentrepresentantene i fakultetsstyret og Studentparlamentet). Til daglig ledes foreningen av leder og sekretær. Studentutvalget har kontorer i Rikshospitalet på Gaustad.

Midler til studentrettede tiltak

MSU står ansvarlig for fordeling av midler til studentrettede tiltak, og lyser hvert år ut midler som alle fakultetets studenter/studentforeninger kan søke om. MSU er også ansvarlig for fordeling av lokaler til studentforeningene ved fakultetet.
Ponnier D.III

Ponnier D. III var et fransk monoplan, et racerfly, designet for å konkurrere i 1913 om Gordon Bennett troféet. Det kom inn på andreplass.

Utvikling

I 1911 ansatte René Hanriot Alfred Pagny, tidligere i Nieuport som konstruktør. Etter Hanriots militære prototyper mislyktes i å få bestillinger på Concours Militaire i slutten av 1911 solgte han sine interessene til en annen av sine designere, Ludvig Alfred Ponnier Pagny som konstruerte to like enseters endekkere til Hanriot og Ponnier, Hanriot Dog Ponnier D. Den siste var noen ganger referert til som Hanriot D. III. Hans konstruksjon reflekterte Nieuports praksis, spesielt med utskifting av Hanriots grasiøse båt-lignende skrog med et flatt, kasselignende skrog.
Ponnier D. III var et enseters, midtvinget monoplan konstruert  for 1913 Gordon Bennett Trophy konkurranse. Den hadde en 14-sylindret Gnome Lambda-Lambda roterende motor som drev en 2 meter diameter propell. Den ovale, åpne cockpit var plassert på midten av vingen. Det hadde høderor på den ekstreme bakre del av skroget og et rettkantet sideror montert på øvre del av skroget foran det. Høyderorene var aerodynamiske og separate, men likevel sammenhengende. D. III hadde et vanlig understell med hovedhjulene på en enkelt aksel festet til skroget av par av wire avstivede V-stag, pluss en enkel elliptisk haleski.
Benedicta Ebbesdatter

Benedicta Ebbesdatter (også kalt Bengta) født mellom 1165 og 1170, død 1199 eller 1200, var dronning av Sverige fra 1196 til sin død. 
Hun ble født i Knardrup på Nordsjælland som datter av Ebbe Sunesen Hvide. Hennes onkel var den senere så berømte erkebiskop i Lund, Anders Sunesen. Hun ble i 1185, i en alder av 15 gift med prins Sverker, kong Karl Sverkersson og hans enke Christine Stigsdatters eneste sønn. Denne ble først konge over Sverige i 1196, da Knut Eriksson døde. Da var Benedicta rundt de tredve, og skulle kun komme til å bære dronningtittelen i 4 år. Hun fødte sin mann mindst to barn. 
Benedicta sympatiserte med kirkens økende makt både i Danmark og Sverige, og hun støttet aktivt erkebiskop Olof Lambatunga i Uppsala. Hun beskrives som religiøs og stolt av sin bakgrunn.
Bjarte Eike

Bjarte Eike (født 24. april 1972) er en norsk Barokkfiolinist fra Gjøvik.
Han er kunstnerisk leder og fiolinist i orkesteret Barokksolistene som han startet i 2005. Eike og Barokksolistene er blitt nominert til Spellemannprisen i klassen klassisk to ganger: i 2013 for The Image of Melancholy og i 2017 for The Alehouse Sessions.
Han har også vært medlem av Magnetic North Orchestra og Oslo kammerorkester.
Njorun

Njorun er i norrøn mytologi en av de mest perifere gudinner. Hun er såvidt attestert i Den yngre Edda, skrevet på 1200-tallet av Snorre Sturlason, og i flere kjenninger (inkludert en i Den yngre Edda). Forskerne har teoretisert at Njorun kan representere jorda (se Fjorgyn). En mulig etymologisk forbindelse til den norrøne guden Njord og den romerske gudinnen Nerio har vært foreslått.

Vitnesbyrd

Njorun er listet (etter Bil) som en åsynje innenfor Den yngre Eddas bok Skaldskaparmål. Ingen annen informasjon bortsett fra hennes navn er gitt der. I tillegg opprer navnet i kjenninger for kvinner i kvad av Kormak Ogmundsson (i Kormáks saga), Ravn Onundsson (en av skaldene til Eirik Håkonsson) og Ragnvald Kale Kollsson foruten også i Krákumál og i noen vers i Islendingenes saga, Njåls saga og Harðar saga ok Hólmverja 
En sammensatt kjenning, «Eld-Njorun», opptrer i kjenninger om kvinner av Gisle Sursson og Bjørn Breidvikingakappi, mens «hól-Njorun» opptrer i en noe tvilsom kjenning i et vers av Bjørn hítdælakappi. «Draum-Njorun» er sitert i et dikt i Den eldre Eddas Allvismål som et ord fra dvergenes språk for natten. Det samme ordet opptrer også i den siste delen av Skaldskaparmål, Nafnaþulur.

Teorier

Navnet Njorun kan være etymologisk beslektet til den norrøne guden Njord og den romerske gudinnen Nerio (om ikke annet for den opplagte navnlikheten). Andy Orchard sier at Njorun er en «mystisk (og muligens fingert) figur» hvor det ellers ikke er noe som er kjent. Finnur Jónsson har foreslått at Njorun kan være et navn for jorda.
Albert Murey Sturtevant har notert at nest etter gudinnenavnet Gefjon er «det eneste andre feminine navnet som inneholder endelsen –un er Njǫr-un, nedtegnet kun i þulur [...], og sammen med kvenna heiti ókend. Hva enn forstavelsen Njǫr- kan representere (kanskje *ner- som i *Ner-þuz>Njǫrðr), tillegget av n- og un-endelsene synes å utgjøre en nøyaktig parallell til Gef-n : Gefj-un (cf. Njǫr-n : Njǫr-un).»
Den store sammensvergelsen

Den store sammensvergelsen med undertittel Historien om det hemmelige selskapet Illuminatus og dets mange ugjerninger (ISBN 978-82-03-23382-1) er en bok av historieprofessor Øystein Sørensen utgitt i 2007 av Aschehoug. Boken undersøker en del utbredte konspirasjonsteorier sett fra en faghistorikers saklige og akademiske perspektiv.
Wuyi (Hengshui)

Wuyi (kinesisk: 武邑县; pinyin: Wǔyì Xiàn) er et fylke i provinsen Hebei i Folkerepublikken Kina. Det ligger under byprefekturet Hengshui.
Fylket hadde 324 431 innbyggere i 1999.

Samferdsel

Kinas riksvei 106 går gjennom området. Den løper fra Beijing og er innom blant annet Hengshui, Kaifeng, Ezhou og Shaoguan på sin vei ned til Guangzhou i Sørkina.
Mendidius

Levevis

Disse billene lever i møkk og er hyppigst på steder der husdyr beiter. Mange av artene har gått sterkt tilbake, trolig på grunn av bruksendringer i landbruket, blant annet bruk av midler mot innvollsormer som er giftige for larvene.

Utbredelse

Artene er utbredt i Øst-Europa og i Asia.
Hardangsfjorden

Hardangsfjorden er en fjordarm av Bindalsfjorden i Bindal kommune i Nordland. Fjorden har innløp ved sundet Gauphola mellom halvøya Gavlen i vest og Hovøya i øst, og Hovøysundet, som går på sørøstsiden av Hovøya, og den strekker seg 6,5 kilometer østover til Bjørnvika.
Flere øyer og viker danner en ujevn kystlinje. I nord ligger Svarthopen og Granåshopen på nordsiden av Fulsaltøya. Lenger øst ligger Valen, Øysundet og Jektvika. Den innerste delen av fjorden ble kalt Vågen og her går Bjørnvika lengst inn i sør, Nebbengsbukta ligger i midten og i nord ligger Hardangsbukta med gården Hardangen, som fjorden er oppkalt etter i bunnen av bukten.
Vintergulløye

Utbredelse

Vintergulløye er nok den vanligste arten av gulløyer i Norge, og finnes over hele landet. Den finnes vidt utbredt i hele verden (unntatt på polene).

Utseende

Vintergulløye er en middels stor nettvinge, ca. 3 cm lang. Den er lys grønn om høsten og etter overvintringen mer brunlig, nesten rødbrun.  Utover forsommeren lysner igjen fargen til en lyser fin grønn farge. Hodet er nedoverbøyd, med munndelene på undersiden (ortognath). Øynene er metallisk farget, ofte røde.
Vingene er uten flekker eller mønster, og har grønne årer (ribbenett).  Langs framkanten av framvingene,  på den første åren (costa), finnes noen fine hår som ligger langs åren. Hodet er lyst grønt eller brunorange uten noen mørkere tegninger eller flekker mellom antennene. Det kan være noen flekker på siden av hodet. Vingespennet er mellom 24 og 32 mm.

Levevis

Vintergulløye er helt ufarlig for mennesker, men lever som rovdyr. Derfor er arten mange steder, blitt brukt i kampen mot skadedyr.
Disse gullyene tiltrekkes lett til lys, og kan ofte søke til utlamper i stort antall.  Mange kommer også inn i hus, særlig om høsten da de leter etter et egnet sted for overvintring.
Larvene utvikles i løpet av sommeren. De voksne klekkes på sen-sommeren eller om høsten, og overvintrer.
Ocypus

Utseende

Middelsstore til store (kroppslengde 10-30 millimeter), avlange og mer eller mindre sylindriske kortvinger, oftest svarte eller mørkbrune på farge, dekkvingene ofte rødlige. De kan minne om det store artene i slekten Quedius, men skiller seg fra disse på at pronotum er matt og tydelig hårete. Fra slektene Staphylinus og Platydracus skiller de seg på den smale og sylindriske kroppsformen. Kroppen er lang og slank, vanligvis parallellsidig, hele kroppen er kledt med korte hår og overflaten mer eller mindre matt, ofte med litt matt bly- eller bronseglans. Hodet er temmelig stort og bredt, med temmelig små fasettøyne og lange, sigdformede kjever.  Halsskjoldet (pronotum) er nokså bredt, hvelvet, matt og fint hårete. Antennene er vanligvis forholdsvis korte og kraftige, leddene bredere enn de er lange. Dekkvingene er forholdsvis korte, vanligvis kledt med korte hår og med enkelte oppstående børster. Beina er korte og kraftige, leggene gjerne litt krumme, med korte, stive børster. Bakkroppen er forholdsvis langstrakt. Hannene kan kjennes på at framføttene er utvidet, ofte også på at bakkroppens siste bukledd er innbuktet i midten.

Levevis

Som andre kortvinger er Ocypus-artene rovdyr, og med sine kraftige kjever kan de takle nokså store byttedyr. De opptrer imidlertid også som åtseletere. De fleste av disse artene går mest og flyr ikke så mye som mange mindre kortvinger gjør. Om de blir skremt, bøyer de ofte bakkroppsspissen opp over ryggen samtidig som de sprøyter ut illeluktende kjemikalier. Denne posisjonen er muligens en etterligning av skorpioner.
Ocypus-artene kan finnes i mange ulike miljøer men er ikke vanlige i skog. Noen arter lever på havstrender.
Den sorte port

Den sorte port er en novelle skrevet av Trygve Gulbranssen, som ble trykket i Aftenpostens julenummer 24. desember 1936.
Novellen omhandler to mennesker som sliter med å takle opplevelsene med den første verdenskrig. Den skiller seg ut ved å være det eneste trykte verket av Gulbranssen, som er moderne i stil og innhold.
Olympisk rekordhistorikk på 500 m hurtigløp

Olympisk rekordhistorikk på 500 m hurtigløp. Øvelsen kom på programmet for damer i 1960, mens det for herrer har vært med helt fra begynnelsen i 1924.
Phantom Punch

Phantom Punch er et musikkalbum med Sondre Lerche, utgitt i 2007.
Dropar i austavind

Dropar i austavind er en diktsamling av den norske forfatteren Olav H. Hauge, utgitt i 1966.
Boka var den femte diktsamlinga til Hauge. Den preges av en delvis nyorientering i forfatterskapet: frie dikt, korte og for en stor del «tingdikt» om konkrete emner, slike som «Sleggja», «Øksekjeft», og «Sagi». Det folkekjære diktet «Det er den draumen» finnes også i samlinga.
WWF (filformat)

Tekniske detaljer

WWF-filer er simpelthen PDF-filer hvor sikkerhetsinnstillingen for utskrift er satt til «ikke tillatt», og filendingen er endret til .wwf. Dette vil si at den tilsynelatende manglende støtten for utskrift skyldes DRM-en som er innebygd i Adobe Acrobat, som ser etter dette flagget for å sjekke om utskrift kan gjøres. Andre PDF-lesere, som Ghostscript, følger ikke nødvendigvis denne innstillingen, noe som gjør det mulig allikevel å skrive ut WWF-filer.

Kritikk

Utviklingen av formatet er blitt kritisert av flere for å begrense brukerrettighetene, for å være lite effektivt (ettersom PDF-lesere fra andre enn Adobe kan skrive ut dokumentene), for å bryte BSD-lisensen, for å være uforenlig med målene til fri programvare-bevegelsen og for at programvaren kontakter WWF uten brukerens samtykke. WWFs internasjonale direktør for samfunnskontakt Maria Boulos har også kritisert prosjektet for å være misledende og å ha blitt lansert globalt uten at WWF Tyskland har snakket med WWF International om saken.
Partido pa Adelanto I Inovashon Soshal

Historie

Partiet deltok i sitt første valg i 2010, hvor det fikk 3% av stemmene, noe som ikke var nok til å få plass i øyrådet på Curaçao. Øyrådet ble samme år til Curaçaos parlament, etter oppløsingen av De nederlandske Antiller.
PAIS fikk 4 plasser i nasjonalforsamlingen etter valget i 2012. 
Etter valget i 2016, fikk ingen av PAIS' kandidater nok stemmer til å få plass i nasjonalforsamlingen, men Marilyn Moses valgte å sitte som representant for PAIS. Partileder Alex Rosaria gikk av etter valget i oktober 2016. PAIS deltok ikke ved valget i 2017.
Tvare

Tvare, også kalt tvore, toro, turu, tvuru og tvørel, er et gammelt kjøkkenredskap eller en visp til å røre i gryter eller stampe grøt med. Den kan også dreies hurtig rundt mellom håndflatene. 
Det finnes to hovedtyper av tvarer, og begge har et rett rundt skaft. Den ene typen er laget av hel ved i gran eller furu slik at det står en krans av avskårne kvister i enden. Den andre har et innfelt kryss som man rører med. Lengden ble tilpasset bruken – og en stor, god tvare (40–50 cm) var brukt til ysting eller koking av store grøtporsjoner. Tvaren var også et godt redskap ved tilbereding av kålrot- eller potetstappe.
Monroe (Maine)

Geografi

Byen har et areal på totalt 100,9 km². 0,38 % er vann.
Christian Mayer (astronom)

Liv og virke

Han ble utdannet i gresk, latin, matematikk, filosofi og teologi (i Mainz), skjønt alle studiestedene er ikke kjent for ettertiden. Tidlig i tyveårene bestemte han seg for å bli jesuitt, noe som han høstet misbilligelse for fra sin fars side. Han gikk inn i jesuittordenen i Mannheim i 1745.
Christian Mayer var først lærer i matematikk og klassiske språk på jesuittes læreanstalt i Aschaffenburg. 
I 1751 ble han professor for filospfi ved Universitetet i Heidelberg, og i 1752 gikk han over til å inneha universitetets første lærestol for eksperimentell fysikk ved samme universitet. Han var imens blitt meget opptatt av astronomi.
Under et opphold i Paris, der han skulle sette seg inn i vannforsyningssaker, ble han kjent med astronomene Nicolas Louis de Lacaille, Joseph-Jérôme de Lalande, César François Cassini de Thury og Pierre Bouguer, og lærte seg bruken av astronomiske og geodetiske instrumenter. Etter hjemkomsten observerte han med sine instrumenter en komet som kom i retur etter å ha svingt rundt om solen (1759), og likeså venuspassasjen i 1761 i Schwetzinger Schlossgarten, og i 1765 en partiell solformørkelse (og likeså en solformørkelse i 1778).
Han var da blitt utnevnt til hoffastronom i Mannheim, og fikk i oppdrag å utvelge instrumenter til bruk ved de nye stjerneobservatoier i Schwetzingen og Mannheim. I Mannheim kunne han deretter gjennomføre en rekke astronomiske observasjoner, og publiserte så forløpende en rekke verker innen faget. 
Han søkte om, og mottok i desember 1765, et fellowship fra Royal Society.
I 1769 ble han invitert il St. Petersburg for å observere Venuspassasjen, noe han gjorde sammen med Anders Johan Lexell.
I 1773, ble jesuittordenen oppløst av pave Klemens XIV, og som en følge av dette måtte han slutte som hoffastronom. Men han var ikke desto mindre i stand til å fortsette sine astronomiske observasjoner og studier.
Han var en av de første som studerte dobbelstjernene, som han oppdagen og systematisk undersøkte. Ved disse arbeider ble han en forgjenger til William Herschel. Hans instrumenter var imidlertid ikke helt sikre,ved det at det ikke alltid var mulig å skjelne mellom sanne dobbelstjerner og tilfeldige tilsynes tett ved hverandre synlige stjerner. I 1777-78 kompilerte han en katalog over 80 dobbeltsjerner, som han publiserte under tittelen Gründliche verteidigung neuer beobachtungen von fixsterntrabanten, welche zu Mannheim auf der kurfürstl. sternwarte entdeckt worden sind.
Hibil

Hibil er et persisk ånde- og lysvesen (uthra) og en mytologisk skukkelse i mandeismen.
I en ekatologisk nedfart til helvete kjempet han mot demonen Krun for å utfri alle sjeler fra swmonen Urs kjeft. Blant de som befris er blant annet Ptahil, Joshamin og Abathur.
Mange gange likestilles han med Manda d-Haije, i andre kilder fremstilles han som Mandas utsending.
Meridatanagar

Utbredelse

Den endemiske arten forekommer i Andes i Venezuelas delstatene Mérida og Táchira.
Kjerringråd

Kjerringråd er råd og tips uten vitenskapelig bakgrunn. Et kjerringråd omhandler oftest løsninger på forskjellige problemer av hverdagslig karakter, eksempelvis forkjølelse, hikke og vanskelige flekker på klær eller andre tekstiler. Hvor godt disse kjerringrådene virker, er noe omdiskutert.
Bergen og Hordaland Turlag

Bergen og Hordaland Turlag er en medlemsforening av Den Norske Turistforening (DNT). Foreningen er Vestlandets største friluftsorganisasjon med nær 25 000 medlemmer. Organisasjonen ble grunnlagt i 1890, den gang under navnet Turistforeningen for Bergen By og Stift. Foreningens formål er å tilrettelegge for et aktivt, enkelt og naturvennlig friluftsliv. Naturvern er også et viktig arbeidsområde. Arrangerer årlig 7-fjellsturen.
Tindouf

Tindouf (arabisk: تندوف) er hovedbyen i provinsen Tindouf i Algerie. Innbyggertallet var i 2006 estimert til 44 058, og byen har et areal på 70 009 km², hovedsakelig ørken.
Byen ligger nær flere algirske militærbaser. Sør for Tindouf bor det ca. 165 000 flyktninger fra Vest-Sahara i de fire flyktningleirene l'Ayoune, Smara, Ausserd og Dachla.
En lufthavn ligger like nordvest for Tindouf, og Air Algérie har regelmessige flyvninger herfra til hovedstaden Alger og andre byer.
Byen Tindouf ble bygget nær en isolert oase i Sahara i 1852 av medlemmer fra Tajakant-stammen, men ble plyndret og ødelagt av Reguibat-stammen i 1895. Byen var forlatt helt til franske tropper ankom området i 1934. Etter Algeries uavhengighet i 1962 har myndighetene ytterligere utbygget byen, delvis på grunn av dens betydning som en siste utpost før grensene til Marokko og Mauritania.
Ancistrotus

Utseende

Store (40-75 millimeter), brunlige trebukker. Hode, pronotum, antenner og bein er svarte. Kjevene er litt forlengede men ganske spinkle. Antennene er lange og tynne, hos hannen lengre enn kroppen, hos hunnen litt kortere enn kroppen. Fasettøynene er rundete og litt utstående. Pronotum har to skarpe pigger langs sidekantens fremre del, den bakerste av disse er krokformet. Langs forkanten er det en brem av gulaktige hår som danner en krage bak hodet. Dekkvingene er litt hvelvede med rundede sider og stumpvinklede "skuldre", overflaten er læraktig og fargen mer eller mindre gulbrun.

Levevis

Larvene borer i død ved, ofte i døde røtter. De etterlater seg grove ganger i veden. Utviklingen tar flere år. Disse billene besøker ikke blomster, og mange arter er nattaktive. En del av dem kommer til lys.

Utbredelse

Slekten er utbredt i det sørlige Brasil.
TPB AFK

Om filmen

Innspillingen av TPB AFK startet i 2008 og endte i 2012. Premieren av filmen ble holdt på Filmfestivalen i Berlin 8. februar 2013, og ble samtidig lagt ut til gratis nedlasting på The Pirate Bay og på YouTube. Filmen er utgitt under Creative Commons (CC BY-NC-SA 3.0), noe som betyr at filmen kan spres fritt, og en kortere versjon er tilgjengelig for å foreta alternative endringer.
26. februar 2013 ble filmen vist på SVT 1. I Norge ble filmen tilgjengelig på NRK 27. februar 2013 under tittelen «Slaget om Pirate Bay».
Irene Harand

Liv og virke

Irene Harand ble født i Wien, hennes foreldre var konservative, faren var katolikk og moren protestant.
Harand organiserte tidlig protester mot det tyske nazistyrets umenneskelige behandling av jødene, og hun utga i 1935 et motskrift til Adolf Hitlers «Mein Kampf», boken «Sein Kampf – Antwort an Hitler von Irene Harand» imøtegikk Hitler og stemplet nazismen som sivilisasjonens største fare.
Da Tyskland invaderte Østerrike i 1938 var Irene Harand i London for å holde foredrag; det reddet livet hennes da nazistene hadde satt en pris på 100 000 riksmark på henne. Hun reiste videre til USA der hun levde resten av sitt liv. I New York grunnla hun Austrian Cultural Forum, og ble dets leder; etter andre verdenskrig ble det en offisiell østerriksk kulturinstitusjon. I 1969 mottok hun hedersbetegnelsen «Rettskaffen blant nasjonene» for sin motstand mot nazistenes antisemittisme. 
Irene Harand døde i New York i 1975.
Emalox

Emalox A/S var en norsk bedrift som lagde elokserte aluminiumsprodukter designet av Bjørn Engø på 1950- og 1960-tallet.
Eloksering er en metode som består i å dyppe en gjenstand av aluminium ned i et strømførende elektrolytisk bad, slik at overflaten på gjenstanden blir galvanisert. Emalox' produkter var særlig fat og boller i ulike størrelser, i sterke farger og med kanter der den blanke alumiunumen syntes. 
Den grå serien deres vant blant annet Merket for god design i 1967. Også i 1968 ble Emalox tildelt Merket for god design for produkter formgitt av Bjørn Engø.