Elykatedralen

Elykatedralen, fulle engelsk navn The Cathedral Church of the Holy and Undivided Trinity of Ely, er hovedkirken til bispedømme Ely i Cambridgeshire i England og setet til biskopen av Ely. Den er lokalt kjent som «the ship of the Fens» på grunn av dens prominente form som tårner opp over det flate landskapet rundt bestående av myrer og sumper. Katedralen er et eksempel på både engelsk gotisk og normannisk arkitektur.

Tidligere bygninger

Den første kristne bygningen på stedet ble grunnlagt av sankt Æthelthryth (romanisert som «Etheldreda»), datter av den angelsaksiske kong Anna av East Anglia (navnet er korrekt gjengitt), som ble født i 630 i Exning i nærheten av Newmarket. Hun kan ha fått eiendommer fra sin første ektemann Tondberht, beskrevet av Beda den ærverdige som en «prins» av sørlige Gyrwas. Etter at hennes andre ekteskap med Ecgfrith, en prins av Northumbria, satte hun opp og styrte et kloster i Ely i 673, og da hun døde ble en helligdom bygget der til hennes minne. Klosteret har tradisjonelt blitt antatt å ha blitt ødelagt under de danske invasjonene på slutten av 800-tallet, sammen med hva som i dag er byen. Imidlertid ville lekmannsbosetningen på den tiden ha vært ganske liten og det er sannsynlig at en kirke overlevde der fram til den nye grunnleggelsen på 900-tallet.
Et nytt benediktinerkloster ble bygget og beriket på stedet av Æthelwold, biskop av Winchester, i 970 under bølgen av nye klosterbygg som lokalt omfatter Peterborough og Ramsey. Dette ble en katedral i 1109 etter at et nytt bispesete for Ely hadde blitt opprettet av landområdet tatt fra Lincoln bispedømme.

Den nåværende bygningen

Dagens katedral ble påbegynt av den normanniske abbed Simeon (1082-1094, bror av Walkelin, den gang biskop av Winchester) under regimet til Vilhelm I av England i 1083. Byggingen fortsatte under Simeons etterfølger, abbed Richard (1100–1107). Den angelsaksiske kirken ble revet, men en del av dens relikvier, som levningene av dens velgjørerinne, ble flyttet over til den nye katedralen. Hovedtverrskipet ble bygget tidlig, krysset midtskipet under et sentralt tårn, og er den eldste bevarte delen av katedralen. Vesttårnet ble bygget mellom 1174 og 1197, og den romanske stilen av vestfronten viser at det ble bygget på 1100-tallet med dens senere tillegg av Galileaportal (1198–1215). Vesttårnet er 66 meter høyt. Den unike åttekantede «Lanternetårnet» er 23 meter i bredden og 52 meter i høyden. Fra gulvet til den sentrale taket er det 43 meter høyt.
Katedralen ble bygd av stein brutt fra Barnack i Northamptonshire og ble kjøpt fra klosteret Peterborough Abbey, hvis landområder omfattet steinbrudd for 8000 ålefisker om året. Dekorasjonene ble gjort med marmor fra Purbeck. Bygningens planform er korsformet med alteret i østenden. Den totale lengden er 163,7 meter og med et midtskip på over 75 meter, fortsatt det lengste i England.
Tilknyttet i den nordlige korsarmen er Mariakapellet (Lady Chapel, bygget i 1321-1349 i dekorativ stil) av kirketjeneren og arkitekten Alan av Walsingham. Det var også hans planer at det åttekantede tårnet (1322–1328) ble bygget etter at Simeons opprinnelige kryssende tårn raste sammen i 1322, ingen ble skadet, men det ødela koret. Dette sentrale tårnet stiger fra hele bygningens bredde og tårner opp til dens tak, en lanterne av tre og danner den eneste gotiske kuppel som eksisterer. Nordvest tverrskipet kollapset på 1400-tallet og ble aldri oppbygd, noe som etterlater et arr på utsiden av de hjørnet hvor det fortsatt kan bli sett. Datert fra tidlig på 1500-tallet er en rekke på 44 misericordiaer.

Senere historie

I 1539, under Henrik VIIIs oppløsningen av Englands klostre, fikk selve katedralen kun midnre skader, men sankt Æthelthryths helligdom ble ødelagt. Katedralen ble snart gjenopprettet i 1541, men mange av statuene i Mariakapellet ble betydelig ødelagt.
Biskopen av Ely på midten av 1600-tallet var Matthew Wren og i forbindelse med dette var hans nevø, Christopher Wren, ansvarlig for en enestående gotisk dør, datert fra 1650-tallet, på nordfasaden av katedralen.
Bygningen har gått i gjennom flere betydelige reparasjonsarbeider. På 1700-tallet ble det gjort utbedringer under James Essex. I 1839 under George Peacock, med arkitekten George Gilbert Scott (arkitekten George Basevi døde under et fall ned fra vesttårnet) ble det gjort nye utbedringer, og samtidig ble et målt tretak lagt til navet. Siste restaurering har skjedd i årene 1986 og fram til 2000.
Bygningen er fortsatt i aktiv bruk, og huser også en samling av glassmalerier fra 1200-tallet og fram til i dag som er av nasjonal betydning. Den innbefatter arbeider fra betydningsfulle samtidskunstnere som Ervin Bossanyi og andre.

Musikk

Elykatedralen har et katedralkor av gutter og menn som har fått internasjonal oppmerksomhet, blant annet for dets tilknytning til The Choirboys, et såkalt boyband bestående av blant annet tidligere korister. To av dets medlemmer, Patrick Aspbury og C. J. Porter-Thaw, er korister ved katedralen.
En tusen år gammel tradisjon har blitt brutt med en ny utvikling. I 2006 ble det dannet et pikekor, Ely Cathedral Girls' Choir, som består av 18 pikekorister. Dette koret debuterte med en CD, Sing reign of fair maid: Music for Christmas and the New Year, under ledelse av Sarah MacDonald.
Katedralsamfunnet har også et frivillig kor for voksne, Octagon Singers, og dessuten et barnekor, Ely Imps.