Slaget ved La Concepción

Geriljastyrkene

Den 8. februar ble den peruanske oberstløytnanten Ambrosio Salazar sendt til distriktet Comas vest for Concepción for å danne en geriljastyrke. Dette gikk til å begynne med dårlig da de lokale bøndene var uvillig til å slutte seg til geriljaen. Det ble bedre oppslutning etter at Salazars rekrutteringsarbeid fikk støtte av borgermesteren i Huancayo som selv hadde opplevd brutaliteten til den chilenske hæren. Han besluttet derfor å sende 50 menn og 30 kanoner for å hjelpe den peruanske militsgeriljaen. Etter støtten fra borgermesteren i Huancayo fikk Salazar også støtte fra flere andre små landsbyer både med menn og våpen. Han syntes likevel ikke geriljaen var sterk nok og sendte bud til Caceres' hovedstyrker for å be om støtte.
Ambrosio Salazar måtte innse at geriljasoldatene var for dårlig utstyrt, ettersom de fleste bøndene kun var bevæpnet med spyd. Han gjorde derfor et siste forsøk på å organisere geriljaen, og i begynnelsen av juli 1882 ankom to avdelinger sendt av Caceres for å hjelpe Ambrosio Salazar i organiseringen av styrkene. De to nyankomne avdelingene hadde også ordre om å angripe den chilensk-kontrollerte byen Concepción. Salazars styrker besto av to deler. Delen bestående av bønder bevæpnet med spyd døpte han «Guerrilla Andamarca», og styrkene med skytevåpen - inkludert de to nyankomne avdelingene - ble døpt «Cazadores de Comas».

Hærstyrkene

Rapporter om de chilenske styrkenes anstrengte situasjon i Andesfjellene nådde Caceres. Dette så han på som en ypperlig mulighet til å styrke de peruanske soldatenes moral, og drive de chilenske troppene ut av fjellområdene. Ettersom de chilenske øverstkommanderende ikke tillot tilbaketrekning, og styrkene i de chilenske garnisonene var for svake til å utføre større offensive operasjoner, iverksatte Caceres flere samtidige angrep på chilenske styrker i fjellene. Styrker under ledelse av Gasto (Det chilenske 4. regiment) og avdelingen «Libres de Ayacucho» var allerede sendt for å knekke Salazars gerilja. Disse styrkene ble omdirigert for å ødelegge en rekke broer før de skulle marsjere mot byen Concepción. De rakk ikke frem til slaget. På samme tid ble den peruanske obersten Maximo Tafurs styrker sendt til Marcavalle nær den strategisk viktige fjellbyen La Oroya for å nedkjempe den chilenske garnisonen og ta kontroll over broen der. Dette blokkerte chilenernes retrettmulighet nordover til Lima.

De chilenske styrkene

Den chilenske «Division del Centro» under oberst Del Canto ble delt opp i mindre enheter og spredt over den sørlige regionen av de peruanske Andesfjellene. Disse små garnisonene led av mangel på forsyninger av mat, medisiner og ammunisjon. Mange chilenske soldater mistet livet på grunn av høydesyke kombinert med kulde, og sykdommene tyfus og kopper. Oberst Estanislao del Canto var derfor meget bekymret for stridsevnen til soldatene, og han ba om tillatelse fra de chilenske myndighetene til å trekke sine styrker ut av fjellregionen, noe som ble avslått av myndighetene. Del Canto reiste derfor selv til Lima for å insistere på at styrkene måtte trekkes ut, og etter et møte med øverstkommanderende Jovino Novoa ble tillatelse til tilbaktrekking gitt.
Planen for tilbaketrekningen var at soldatene i de forskjellige garnisonene skulle slutte seg til hovedstyrken etterhvert som den marsjerte nordover mot La Oroya og Lima.

Garnisonen i Concepción

Den chilenske garnisonen i Concepción besto av fjerde kompani fra 6. linjeinfanteriregiment «Chacabuco», og var på totalt 77 mann (73 menige og 4 offiserer/befal). De hadde også med seg 3 kvinnelige kokker hovorav en var gravid, og en annen hadde med seg sitt 5 år gamle barn. Disse mennene var under kommando av kaptein Ignacio Carrera Pinto. Han var nylig blitt forfremmet til kaptein, men ettersom han ble drept under slaget ved Concepción fikk han aldri vite det selv. Concepción utgjorde chilenernes frontlinje, men garnisonens situasjon var prekær, og de manglet både mat og ammunisjon. Ammunisjonsbeholdningen var nede i kun ett hundre patroner per soldat. Kompaniet hadde heller ikke tyngre våpen å hjelpe seg med. Kaptein Pinto hadde blitt informert om planene for tilbaketrekningen, og ventet på hovedstyrkens tilbaketog for å slutte seg til. 8. juli mottok garnisonen informasjon fra divisjonssjef del Canto i Huancayo at en gruppe sårede soldater med eskorte ville passere Concepción. I samme melding ble det advart om mulige angrep fra montoneros (geriljagrupper) i området. De 77 mennene i Pintos kompani i Concepción ble satt i høy beredskap i påvente av enten geriljaaktivitet eller den varslede tilbaketrekningen. Del Cantos hovedstyrke med blant annet 6. linjeinfanteriregiment «Chacabuco» lå i Huancayo (24 kilometer sør for Concepción), men regimentets tilbaketrekning ble hindret av angrep fra peruanske montoneros (gerilja). I tillegg var den chilenske garnisonen i Marcavalle nær La Oroya nedkjempet av peruanerne, noe som blokkerte chilenernes foretrukne retrettrute videre til Lima.

De chilenske forsvarsstillingene

Ettersom garnisonen i Concepción var tynt bemannet, måtte Carrera Pinto utnytte styrkene på best mulig måte for å kunne slå tilbake et eventuelt angrep. Hans plan var å forskanse seg rundt byens torg og vente på de chilenske hovedstyrkene som snart skulle ankomme. Concepcións torg hadde kaserner på én side og kirken på en annen side, og det var 3 adkomstveier som de peruanske troppene kunne komme inn fra. Derfor ble soldatene delt inn i 3 grupper som skulle gå i stilling ved hver sin adkomstvei. På det nordlige hjørnet stod nestkommanderende løytnant Luis Cruz Martinez klar med omtrent tjue soldater, på det nordvestlige punktet stod det også tjue mann og på det sørlige hjørnet hadde Julio Montt Salamanca ansvaret for de resterende 16 soldatene. Dersom en av disse stillingene ble overmannet var planen at alle skulle trekke seg tilbake til byens kaserne.

Slaget

Den 8. juli forlot Salazars styrker landsbyen Comas 35 kilometer nordøst for Concepción, og ankom samme kveld San Antonio de Ocopa hvor de slo leir. Der ble de informert av biskop Manuel Teodoro de Valle om chilenernes troppebevegelser i og rundt Concepción. 9. juli marsjerte de fra Santa Rosa Ocopa gjennom Alayo, Quichuay og Latay. I mellomtiden hadde oberst Gastó sendt en håndfull soldater til høydedraget Cerro León for å holde utkikk med hovedveien mellom Huancayo og Concepción i tilfelle de chilenske styrkene i Huancayo skulle sette seg i bevegelse mot Concepción.

Det andre angrepet

Via kaptein Revilla fikk Salazar vite at Gasto hadde fått ordre ovenfra om å trekke styrkene sine tilbake og overlate til Salazar å ta Concepción. Salazar gikk til angrep på kasernene, godt hjulpet av 11 innbyggere bevæpnet med rifler. Den chilenske kommandanten Carrera Pinto prøvde å bryte ut gjennom de peruanske rekkene ved å gå til stormangrep med bajonetter. Angrepet mislyktes, og Pinto ble selv skadet i armen. Chilenerne i kasernen måtte flykte, men kom seg inn i kirken like ved.
De peruanske troppene greide å sette fyr på taket av kirken. Samtidig brukte chilenerne sine siste kuler ved å skyte mot peruanerne som tente på taket. Da kirken tok fyr brøt det ut panikk hos de gjenlevende chilenerne, noe som førte til at de delte seg opp og barrikaderte seg inne i noen av husene som lå rundt kirken. Kaptein Carrere Pinto skutt og drept av en peruansk snikskytter på morgenkvisten søndag 10. juli. Chilenerne greide å komme seg tilbake til den nedbrente kirken der Arturo Perez Canto tok over kommandoen.
Klokken 07:00 den 10. juli var geriljastyrkene som var bevæpnet med spyd klare til kamp, og klokken 10:00 brukte chilenerne opp sine siste patroner. En time senere, klokken elleve, var den chilenske garnisonen redusert fra 77 til 9 mann, og løytnant Luis Cruz Martinez tok over kommandoen  . Et nytt angrep forårsaket fire nye drepte på chilensk side. Med dette anmodet Salazar de gjenlevende 5 soldatene om å overgi seg, men Luis Cruz Martinez avviste tilbudet. Svaret utløste et peruansk kuleregn, og de fem siste soldatene ble drept. Salazar og troppene hans forlot byen senere samme dag.

Kommandantene

Sjefen for de peruanske styrkene Juan Gasto ble forfremmet og fortsatte i hæren. Nøyaktig ett år etter slaget ved Concepción - 10. juli 1883 - ble Gasto drept i kamp under slaget ved Huamachuco. Ambrosio Salazar deltok også i slaget ved Huamachuco, men overlevde krigen og var 89 år gammel da han døde i 1946. Øverstkommanderende for peruanerne Andrés Avelino Cáceres overlevde krigen og var mellom 1886 og 1890 president i Peru.
Chilenernes divisjonssjef Estanislao del Canto Arteaga fortsatte i miltæret etter krigen, og var nestsjef for Chiles militærskole. Han ble senere politisjef i hovedstaden Santiago. I 1891 deltok han som brigadegeneral på congresistas-siden i den Chilenske borgerkrigen. Del Canto nådde til slutt graden General de Division (som tilsvarer generalløytnant i Norge).

Ettermæle

Monumenter som hedrer styrkene som deltok i slaget er reist i både Chile og Peru. I Chile markeres 20. juli som Den Nasjonale Flaggdagen, til ære for de som valgte å dø for flagget fremfor å overgi seg. I Peru markeres dagen som en milepæl for motstanden mot okkupasjonsmakten og som en triumf overfor inntrengere. I Peru blir motstandskampen i fjellene (herunder Slaget i Concepción) minnet med militærparader og utendørs skuespill som gjenskaper kampene (reenactment). Massakren av de chilenske soldatene og de påfølgende represaliene fra chilenerne i Concepción har i mange år vært et betent tema i forholdet mellom de to landene.