google/wiki40b huggingface dataset:
Clemenskirken i Oslo

Clemenskirken eller Klemetskirka var en av sognekirkene i det gamle Oslo. Den lå mellom Clemensallmenningen og Østre strede, sør for bispeborgen og Halvardskirken. Det var en steinkirke med hjørnetårn, og den var en av de meget få kirkene vi kjenner med toskipet grunnplan. Langs midtaksen av koret sto det tre kraftige takbærende pillarer. Kirken står i dag som en ruin og har vernestatus fredet.

Historie

Steinkirken er fra rundt 1100, men det har trolig vært to eller tre trekirker på samme sted tidligere. Den eldste kan være fra rundt år 1000. Den tidligste trekirken kan ha vært grunnlagt av Olav Haraldsson eller Olav Tryggvason. Den yngste trekirken fikk trolig Harald Hardråde bygget.
Under og omkring kirken har man funnet rester av det som er en av landets eldste kirkegårder.De eldste av gravene er datert radiologisk til 980–1030, og er noen av de eldste kristne begravelser som er funnet i Norge. Dette tyder på at det må ha vært et godt etablert kristent samfunn innerst i Oslofjorden allerede før år 1000. Det er også rundt dette gravfeltet at den første urbane bosetningen i Oslo begynte å ta form. 
Steinkirken gikk ut av bruk etter reformasjonen, og en regner med at den ganske raskt ble lagt i ruiner. Ruinene ble gravd ut i 1921 og deretter i 1971. Ruinene lå i mange år skjult av Loengbrua, men denne ble revet etter åpningen av Ekebergtunnelen i 1995. 
Ruinen ble blottlagt og undersøkt ved utgravninger av Gerhard Fischer i 1921. Deretter lå den i mange år upåaktet under Loengbrua. I 1970–71 fikk arkeologen Ole Egil Eide anledning til å grave videre i grunnen under kirken, og fant spor etter begravelser eldre enn steinkirken, 81 i alt. Hans tolkning var at det har stått minst to kirker, formodentlig stavkirker, på stedet der steinkirken  ble bygd omkring 1100. 
Ruinen av Clemenskirken er nå frilagt og inngår som del av Middelalderparken i Gamlebyen. Den ligger ved Saxegaardsgata og Erik Schias plass.

Om navnet

Kirken var vigslet st. Clemens, som led martyrdøden da han ble druknet med et anker bundet om halsen. Han var derfor skytshelgen for bl.a. sjøfolk. Kanskje har valget av skytshelgen for kirken sammenheng med den tidligste bydannelsen i Oslo; det kan ha vært viktig å anlegge en kirke for sjøfart og handel på stedet. I Diplomatarium Norvegicum (DN) er kirka nevnt i dativform som Cleme(t)z kirkiu eller Kleme(t/d)z kirkiu. Det er godt mulig at helgennavnet har vært uttalt med tostavelses tonelag og dobbel m, jf. den nåtidige uttalen av stedsnavnet Klemetsrud (stedet ligger sør i Oslo).
Freier Deutscher Gewerkschaftsbund

Freie Deutsche Gewerkschaftsbund (FDGB) var fagorganisasjonen i DDR. Den var en  paraplyorganisasjon som samlet rundt 15 enkeltstående fagforbund. Imidlertid var dette kun på papiret. De fleste medlemmer i FDGB visste ikke at de var med i et fagforbund som igjen var med i FDGB. Kun en håndskrevet notis bakerst i den røde medlemskapsboken viste hvilket individuelt fagforbund medlemmet var med i.
Offisielt var medlemskap i FDGB frivillig, men uoffisielt var det vanskelig å unngå dette. I 1986 var 98 prosent av alle arbeidere og ansatte organiserte i FDGB som da hadde 9,6 millioner medlemmer. Dette betydde at organisasjonen var en av verdens største fagbevegelser.
30. september 1990, kort før gjenforeningen av Tyskland, ble FDGB oppløst. De enkelte foreninger som hadde vært medlemmer meldte seg inn i det vesttyske motstykket til FDGB; DGB.
Rockwell B-1 Lancer

B-1A

B-1 begynte som et prosjekt kalt «Advanced Manned Strategic Aircraft» (AMSA), (Avansert bemannet strategisk fly), som ble startet rundt 1965. Etter en lang utviklingsperiode som strakk seg helt fram til 1970, ble kontrakten tildelt Rockwell International. Den første av fire B-1A-prototyper gikk på vingene første gang 23. desember 1974. Flyet var ment å være et høyhastighets bombefly med lang rekkevidde som skulle kunne fly i overlydshastighet i lav høyde over korte perioder, og ha mulighet for å fly i Mach 2,5 i stor høyde. B-1A kom aldri i produksjon da programmet ble kansellert av Jimmy Carter i 1977. Utprøving av B-1A fortsatte likevel fram til slutten av 1981.
Den første prototypen ble skrotet ved Rome Air Development Center i New York. Den andre ble brukt i B-1B programmet, men styrtet 29. august 1984. Dette flyet var utstyrt med en utskytningskapsel i stedet for det vanlige utskytningssetet. Kapselen ble skutt ut, men fallskjermen foldet seg ikke skikkelig ut så piloten, Doug Benefield, mistet livet i ulykken.
De to gjenværende B-1A prototypene overlevde. Den tredje prototypen er på utstilling ved Wings Over the Rockies i Denver, Colorado. Den fjerde, og siste, prototypen ble også bruk i B-1B programmet. Den var i mange år utstilt ved National Museum of the United States Air Force i nærheten av Dayton, Ohio før det ble flyttet til Strategic Air and Space Museum i Ashland, Nebraska. Dette flyet har vanlige utskytningsseter og andre egenskaper som ellers er spesifikke for B-1B varianten.

B-1B

Reagan administrasjonen gjenopptok utviklingen av B-1 i 1981 som en del av generell opprustning. B-1 var tiltenkt en midlertidig rolle som bombefly i påvente av at stealthbombeflyet, «Advanced Technology Bomber» (som ble til B-2 Spirit), skulle bli ferdigutviklet.
Den første produksjonsmodellen av det reviderte konseptet, B-1B, fløy første gang i oktober 1984, og den første B-1B, «The Star of Abilene», ble levert til det amerikanske luftforsvaret i juni 1985. B-1B ble operativt 1. oktober 1986, og det siste B-1B ble levert 2. mai 1988.

Delvis utfasing

Total ble 100 første-linje fly produsert med en kostnad på $200 millioner per fly. Ved århundreskiftet var det 93 fly i tjeneste ved USAF. I 2003 ble det bestemt at 33 B-1B skulle tas ut av tjeneste slik at man kunne fokusere på å holde de gjenværende flyene i drift, men i 2004 ble beslutningen delvis omgjort da 7 fly ble tatt inn i tjeneste igjen. Ved utgangen av 2004 var det total 67 fly i tjeneste og resten av flåten ble brukt til reservedeler.
Åboulevard (København)

Åboulevard er en av Københavns hovedtrafikkårer og går fra Gyldenløvesgade ved Peblinge Sø til den fortsetter som Ågade fra krysset Bülowsvej/Brohusgade.
Makrellterne

Utbredelse

Makrellterne er klassifisert som «sterkt truet» (EN) på den norske rødlista, men den finnes langs hele norskekysten. Arten er vanligst i Sør-Norge, og blir gradvis fåtallig jo lenger nord man kommer. Den hekker også i innlandet. Det er anslått at det hekker rundt 10 000—20 000 par i Norge. Den hekker også ved innsjøer.

Næring

Makrellterne lever av små fisk, som den enten finner ved kysten, eller i ferskvann. Enkelte krepsdyr og insekter blir også spist av makrellterne.
Tskhinvali

Historie

Området rundt byen har hatt bosetting siden bronsealderen.
Tskhinvali ble først nevnt i georgiske skriftlige kilder i 1398 som en landsby i Kartli (Sentral-Georgia), men senere kilder oppgir den georgiske kongen Asphagur av Iberia fra 200-tallet som grunnleggeren da han bygde en festning her. Tidlig på 1700-tallet var Tskhinvali en liten «kongelig by» og var stort sett befolket av munker. Tskhinvali ble annektert av Det russiske rike samtidig som resten av Øst-Georgia i 1801. Byen lå langs handelsveien fra Nord-Ossetia til Tbilisi og Gori, og byen utviklet seg gradvis til en handelsby med en blanding av jødisk, georgisk, armensk og ossetisk befolkning.
Da Sovjetunionen overtok landet, etter at Georgia hadde hatt to år med selvstendighet fra 1918 til 1920, ble Tskhinvali i 1922 hovedstad i det autonome oblastet Sør-Ossetia innenfor Georgisk SSR. Dermed ble byen stort sett ossetisk på grunn av kraftig urbanisering og den sovjetiske politikken med å flytte ossetiske folk fra nærliggende landsbyområder og inn i byen. Byen var i praksis et industrisenter med sagbruk og fabrikker.
Sørvest for byen ble det i sovjettiden etablert et stort militært område, og det fikk etterhvert rakettsiloer for mer enn 60 langdistanseraketter med atomladning.
Tskhinvali ble sterkt skadet i den sør-ossetiske konflikten 1990-1992. Både russiske og georgiske styrker inntok byen og kjempet mot ossetiske militære enheter. Det fant også sted krigsforbrytelser. Hus ble stukket i brann. Tidvis var byen delt i en vestlig ossetisk-kontrollert del og en østlig georgisk-kontrollert del.
I 1994 ble byen sete for den felles kontrollkommisjon for den georgisk-ossetisk-russiske fredsstyrke understilt OSSE.
Ifølge en folketelling i 1989 hadde byen 42 934 innbyggere, mens det i dag (2008) bare er om lag 30 000 igjen.
Under krigen i Sør-Ossetia i 2008, foregikk det harde kamper mellom georgiske og russiske styrker om byen, etter at georgiske styrker hadde angrepet byen for å «gjeninnføre konstitusjonell kontroll over regionen».
Utdypende artikkel: Slaget om Tskhinvali
Irapé-demningen

Irapé-demningen er en demning med vannkraftstasjon i elva Rio Jequitinhonha i Brasil.
Anlegget har turbiner med installert produksjonskapasitet (ytelse) på 360 MW. Det ble ferdigstilt i 2006, etter fire års bygging.
Olav Aarsæther

Andre verdenskrig

Da krigen startet var han student ved Norge tekniske høyskole i Trondheim. Aarsæther forlot Norge ombord på MK «Breisund I» 26. mai 1940 og ankom Shetland 28. mai. Med på turen var også fem britiske soldater som hadde deltatt i felttoget i Norge.
Aarsæther deltok sammen med Joachim Rønneberg og Birger Strømsheim i Operasjon Fieldfare i Tafjordfjellene på Sunnmøre.
Ramón Allones

Ramon Allones er et cubansk sigarmerke, etablert i 1845. Det var opprinnelig Ramon Allones som ført produsert disse cigarene. Han var opprinnelig Spania og eide i sin tid La Eminencia-fabrikken. Før nasjonaliseringen var det Cifuentes, Pego y Cia som var eieren.
Göran Hälsinges gränd

Göran Hälsinges gränd er et smug i Gamla Stan i Stockholm og strekker seg mellom Västerlånggatan i øst og Stora Nygatan i vest.

Historikk

Smuget har fått sitt navn etter Göran Hälsinge, som eide et hus her på 1500-tallet. Han var sønn av Nils Hälsinge og Appolonia Larsdotter. Appolonia Larsdotter var amme for Erik XIV. En periode på 1500-tallet ble smuget kalt for Niels Helsingz grend (1548) og trolig også Helsingz grenden (1553). Smuget går mellom Västerlånggatan og Stora Nygatan. Det går parallelt med Helga Lekamens gränd og Ignatiigränd.
I Fredmans epistel 31 antydes det at prostituerte holdt til her på 1700-tallet.
Skallbærende vingesnegler

Utseende

Skallbærende vingesnegler  er vanligvis under 1 centimeter store. Skallet kan ha ulike former hos de enkelte arter.  Sneglens fot er todelt og ganske stor, den fungerer som «vinger» eller «svømmeføtter». Skallet og sneglen er ofte fargeløs og kan være vanskelig å se.

Levevis

De er frittsvømmenede i havet og blir ført med strømmen. De lever av plankton.  Om natten kommer de opp til overflaten for å spise. Før det lysner av dag (om dagen) lever det dypere i havet. De lar seg synke ved å holde foten («vingene») rett opp. 
Skallbærende vingesnegler  har betydning som mat, særlig for fisk og trolig hvaler.

Systematisk inndeling

Skallbærende vingesnegler er søstergruppe til skalløse vingesnegler. 
Slektskapsforholdene mellom delgruppene er ikke avklart og den systematiske inndelingen er under konstant revisjon.   Derfor finnes det flere måter å systematisk dele de inn i ulike grupper.
Rundhaug (gravhaug)

Rundhaug er en betegnelse på en sirkelrund gravhaug. Til forskjell fra langhauger så kan rundhauger noen ganger ha fotkjede. Båtgraver finnes gjerne i rundhauger.
Jim Roper

Racingkarrière

Ropers første løpsbil var en ørliten bil han kjøpte i 1944 i en alder av 27. Han kunne ikke bruke den før etter 2. verdenskrig, da all racingaktivitet ble stanset under krigen. Så fort krigen var ferdig, kjørte han en rekke forskjellige biler. Han vant Beacon Championship på CeJay Speedway i Wichita i Kansas i 1947.
Etter at han kjørte gjennom et tregjerde og ut på et alfalfa-jorde, og måtte fullføre løpet med bilen stappfull av alfalfa, fikk han tilnavnet «Alfalfa Jim».

NASCAR-karrière

Roper skal ha fått vite om det første NASCAR-løpet gjennom en tegneserie i lokalavisen. Han overbeviste den lokale bilforhandlere, Millard Clothier, om å la ham kjøre to av bilene til Charlotte for å konkurrere den 19. juni 1949. Roper kom på andreplass bak Glenn Dunnaway, og fullførte 197 av 200 runder. Sjefsinspektør i NASCAR, Al Crisler, diskvalifiserte Dunnaway, fordi bileier Hubert Westmoreland hadde endret chassiset ved å strekke bakfjærene. Dermed fikk Roper seieren i NASCARs første Strictly Stock (nå Nextel Cup). Westmoreland saksøkte NASCAR, men dommeren avviste saken.
Han kjørte den samme bilen til en femtendeplass i NASCARs tredje løp, som var hans eneste NASCAR-start bortsett fra det første løpet. Totalt for sesongen 1949 kom han på 16.-plass.

Skade og slutt på karrieren

Han fortsatte å kjøre andre typer løp, inntil han brakk en ryggvirvel i 1955. Han bestemte seg for å slutte med racing da skadene var leget, og ble senere profesjonell flaggmann og bygget racerbiler. Senere flyttet han til Texas for å bli hestetrener. Den 23. juni 2000 døde han av hjerte- og leverproblemer på grunn av kreft.
Nespresso

Historie

Idéen til Nespresso oppsto i 1970, og det første patentet ble søkt på 1970-tallet. Systemet ble først kommersialisert i 1986 da datterselskapet til Nestlé, Nespresso SA, ble etablert i Vevey i Sveits. Samme år gikk selskapet inn i sin første kontrakt med Turmix om produksjon av kaffemaskiner. I 1999 ble Nespresso Business Solutions lansert for bedriftsmarkedet.
Nespresso etablerte seg først i Sveits og Frankrike, og er i dag etablert i mer enn 64 land. I 2005 lanserte Nespresso den første av en rekke reklamekampanjer med George Clooney, og senere har en rekke profilerte skuespillere vært med i reklamekampanjene.

Produkt

Nespresso-kapsler blir laget av et aluminiumsark dekket av en tynn film på innsiden for å hindre kontakt mellom kaffen og aluminiumen. Når kapselen blir satt inn i maskinen blir toppen av kapselen perforert. Deretter presses varmt vann inn i kapselen under høyt trykk (19 bar). 
Kaffen i Nespresso-kapslene er blandinger basert på arabica- og robustabønner i ulike blandingsforhold, i 24 faste varianter.

Kompatible kapsler

I mars 2010 uttalte Jean-Paul Gaillard, selskapets administrerende direktør fra 1988 til 1997, at en svakhet i et av Nespresso sine patenter gjorde det mulig for konkurrenter å lansere kompatible kapsler. I Frankrike lanserte både Casino og Sara Lee kompatible kapsler. Nespresso bestemte seg i juni 2010 for å stille Sara Lee for retten for ulovlig etterligning og vant saken.
Ifølge den regionale retten i Düsseldorf, Tyskland er det ikke brudd på patenter når en forbruker bruker kapsler fra andre produsenter fordi kapslene ikke kan bli sett på som nøkkelen til nespressomaskiner og oppfyller ikke kravene til en innovasjon.

Forretningsmodell

Konseptet (maskin og kapsler) var beskyttet av 70 patenter (det vil si til sammen 1 700 registeringer i alle land der Nespresso er representert), og de første gikk ut i 2012. Disse patentene førte til en forretningsmodell som utestengte all konkurranse. I dag finnes det flere merkevarer som produserer kompatible kaffekapsler som kan benyttes i Nespresso sine kaffemaskiner.

Miljøpåvirkning

Kapslene er mulig å resirkulere. I 2006 ble 50 % av kapslene i Sveits og Tyskland resirkulert ifølge selskapet. I 2009 lanserte selskapet Ecolaboration-programmet for promotere Nespresso sin satsing på bærekraftig innovasjon, og i 2015 lanserte selskapet et omfattende program for bærekraftighet, The Positive Cup. Nespresso tilbyr også mulighet for resirkulering av kapsler i Norge med returpunkter i Nespresso boutiques, ved minigjenbruksstasjoner i Oslo-området og på enkelte postkontorer.
John Ross Campbell

Liv og virke

Campbell ble medlem av det britiske sosialistpartiet i 1912. Under første verdenskrig tjenestegjorde han i det britiske Royal Naval Division og han ble skadet i aktiv militær tjeneste. Han ble tildelt Military Medal for tapperhet i kamp. 
Campbell var en av de ledende offentlige personene som var tilknyttet Communist Party of Great Britain (CPGB) helt fra grunnleggelsen av dette partiet i 1920 og gjennom store deler av 1960-tallet. 
I 1924 flyttet Campbell til London for å bli fungerende redaktør for CPGBs avis Workers' Weekly. Den 25. juli 1924 publiserte Campbell en artikkel med tittelen «An Open Letter to the Fighting Forces», som oppfordret de væpnede styrker til å gå sammen om å danne kjernen av en ny organisasjon som ville forberede alle soldater, sjøfolk og flyvere.  Han foreslo at soldatene skulle bli militærnektere, og ikke bare å nekte å gå til krig, men de skulle også nekte å være med å løse arbeidskonflikter med alle nødvendige, og om nødvendig voldelige, midler.
Hvis dette forslaget ble brukt i større omfang ville det gjøre det mulig for arbeiderne, bøndene og soldater og piloter til å gå sammen i en felles angrep på kapitalistene og knuse kapitalismen for alltid. Dette ble kjent som «Campbell Case» og i 1925 ble Campbell sammen med tolv medlemmer av det britiske kommunistpartiet dømt på grunn av oppfordring til å begå forbrytelser. J.R. Campbell ble dømt til seks måneders fengsel, men slapp ut like før den britiske generalstreiken som ble gjennomført i mai 1926. 
I 1939 publiserte han en artikkel der han forsvarte Moskvaprosessene som ble gjennomført i Moskva i andre halvdel av 1930-tallet, etter at han hadde tilbrakt et år i Moskva der han observerte flere av disse rettssakene.
Den 3. september 1939 holdt statsminister Neville Chamberlain en tale til den britiske nasjonen på radio-stasjonen BBC, der han annonserte en krigserklæring mellom Storbritannia og det nasjonalsosialistiske Tyskland. 
Sammen med Harry Pollitt som var leder for det britiske kommunistpartiet, forsøkte Daily Worker-redaktøren Johnny Campbell å skildre denne konflikten mot Adolf Hitler som en mulig fortsettelse av den anti-fascistiske kampen. 
Fra 1949 til 1959 arbeidet Campbell som redaktør i den kommunistiske Daily Worker. I 1956 støttet Campbell den sovjetiske invasjonen av Ungarn, i motsetning til flere andre medlemmer av det britiske kommunistpartiet som meldte seg ut og som ikke lenger ville støtte kommunistene etter denne invasjonen.
Alkove

Alkove, (fra arabisk al qobba=hvelving), var opprinnelig en nisje eller et lite, oftest vindusløst, birom i tilknytning til et oppholdsrom. Alkoven var som regel helt eller delvis fylt av en seng, og kunne være lukket mot hovedrommet med dør eller forheng. 
Ordet brukes også om et lite spiserom, ofte et avlukke, enten som spiseplass eller oppholdsrom. Dette fungerer i noen tilfeller som erstatning for spisestue eller kjøkkenbord.
Sangiovese

Smak og karakter

Aroma
Gir ofte aroma av kirsebær og moreller. Avhengig av området kan den også være mørkere og mer svartbærpreget. Dette vil være tilfellet i det sentrale Toscana rundt Montalcino og Montepulciano.
Smak
Druen oppfattes som smaksrik, livlig og gir kraftige viner. Sangiovese gir litt lysere viner som reflekterer druens naturlige høye syreinnhold samtidig som tanninene også kommer godt frem. Smaksopplevelsen kan gi assosiasjoner til kirsebær, plomme, blåbær og jordbær komplementert med fatpreg. Kirsebærsmaken er mest framtredende i nordlige områder. Klassisk Chianti, dyrket i åsene mellom Firenze og Siena, blir ofte omtalt som sursøt. I varmere områder utvikles smaken av moreller og plomme samt mer fylde. De billigste variantene har lett for å bli tynne og utvannede på smak. Får druene for lite sol blir vinen sur og lite tiltalende.

Historie

Sanguis Jovis, som druen heter på Latinsk, finner vi tekster om helt siden Soderini skrev at druen gir meget god vin i 1590, da som ‘Sangiogheto’. Den har sitt utgangspunkt i Chianti, men kom med italienske immigranter til USA på slutten av 1800-tallet. På 1960-tallet fant druen veien til Australia.
Diva (film)

Handling

Jules er en ung mann som er voldsomt opptatt av opera, spesielt en svart, kvinnelig stjerne ved navn Cynthia. Da hun besøker Paris for å opptre, tar han det eneste kjente høykvalitets piratopptaket av hennes konsertopptreden. Senere kommer han tilfeldig i besittelse av et annet opptak som inneholder vitnemålet til en prostituert, som eksponerer en høytrankende politioffiser. Den prostituerte kvinnen rekker å kaste opptaket opp i bagen til Jules før hun blir myrdet. Jules må rømme for livet. Samtidig med dette får han stadig mere kontakt med operasangerinnen Cynthia.

Om filmen

Diva anses som en kultfilm og har videre blitt beskrevet som en hypertrendy, halvsurrealistisk billedbok. Den var med å innlede en ny bølge av estetiserende franske filmer på 80-tallet.
Den ble ingen suksess i Frankrike til å begynne med, men ting endret seg i 1982, da den ble satt opp i USA med rosende omtale fra anerkjente filmkritikere.
Den Norske Beatles-klubben

Den Norske Beatles-klubben «Norwegian Wood», etablert 1980, har i over 25 år vært en idealistisk forening for The Beatles både som gruppe og soloartister. De har gitt ut nesten et par hundre publikasjoner om The Beatles, og deriblant en 280-siders bok.
Beatles-klubben opererer som fanklubb og står i kontakt med det internasjonale nettverket av Beatlesfanklubber. Det er også opprettet Facebook-sider og et eget nettsted for nyhetsoppdateringer, Beatleshistorikk, og løpende kontakt med klubbens medlemmer.

Historie

Den Norske Beatles-klubben ble startet i påsken 1980 av brødrene Erlend (f.1964) og Ole Flaten (f.1969). Det første medlemsbladet «Norwegian Wood» kom ut 27. mars. De første 25 numrene av bladet ble publisert i perioden 1980–1986. I 1986 ble klubben lagt ned av liten aktivitet og artikkeltørke.
I januar 1988 ble imidlertid klubben revitalisert, og nå med en egen redaksjon for bladet, bestående av Roger Stormo (f. 1962), Peter Wilhelm Viken (f. 1966) og Erlend Flaten (under nytt etternavn: Fredholm). Siden den gang har klubben publisert fire medlemsblader per år.
Beatles-klubben fikk nå en president og et styre. I 1997 overtok Dagfinn Jarp (f. 1952) redaktørjobben, mens Roger Stormo fortsatte som president i klubben. Peter Wilhelm Viken fortsatte som fast bidragsyter for bladet ut 1999. I løpet av våren 1999 skiftet klubben styre, og presidentvervet gikk til Svein Sivertsen (1955-2009), mens Steinar Waage (f. 1962) ble klubbens sekretær. I 2002 ble Tore Waskaas (f. 1980) redaktør av medlemsbladet, og Marius H. Johannessen (f. 1979) ble ny president fra 2004.
I 2007 overtok Ole-Andreas Refsnes (f. 1980) som redaktør og Linda Engebråten (f. 1985) ble president. I 2013 overtok Kristina Kinne (f. 1990) og Kristina Ciric (f. 1989) redaktørjobben. På årsmøtet i 2014 ble Toralf Høyer-Hansen ny president. Tittelen som redaltør ble endret til sjefredaktør og Roger Stormo ble valgt til dette vervet. Bente Reimers Moe er sekretær og Marit Helene Gullien medlem av styret.

Andre aktiviteter

I tillegg til å utgi medlemsbladet har klubben utgitt diskografihefter og arrangerer medlemstreff, som oftest i Oslo. Klubben har dessuten formidlet enkelte salgartikler (produkter som trøyer, jakkemerker og kunstplakater). Siden 2006 har klubben vært med på å arrangere Beatlesfestival på Beitostølen, noe som har blitt en årlig foreteelse. Klubben skaffer også rabatter til sine medlemmer på diverse Beatlestilstelninger og har tre ganger arrangert konserttur: til Ringo Starrs konserter i Sverige (1992) og Danmark (1998) og til Paul McCartneys konsert i Frankfurt (1993). Klubbens styremedlemmer stiller også gjerne opp i media for å uttale seg om The Beatles og skape blest om klubben.