Jóannes Eidesgaard

Familie og yrke

Han ble født på Tvøroyri på Suðuroy som sønn av husmor Jona (født Magnussen) og lærer Erling Eidesgaard. Jóannes Eidesgaard gikk folkeskolen på Tvøroyri 1958–1967 og tok studentereksamen ved Rungsted Statsskole i Danmark i 1970. Han studerte til adjunkt ved Føroya Læraraskúli 1973–1977, og virket som lærer ved sin gamle folkeskole på Tvøroyri frem til 1990. I perioden 1987–1988 hadde han permisjon for å arbeide som fisker.

Tidlig politisk arbeid

Han var medlem av kommunestyret på Tvøroyri, en sosialdemokratisk høyborg, i årene 1980–2000. I 1990 stilte han for første gang som kandidat til Lagtinget fra Suðuroy, og ble valgt. Mandatets sikkerhet og hans personlige popularitet gjorde at han vant gjenvalg til tross for Javnaðarflokkurins nederlag ved lagtingsvalget i 1994. Han var innvalgt frem til han ikke søkte gjenvalg høsten 2011.
Den altoverskyggende saken var den færøyske finanskrisen, som skulle nå sitt høydepunkt mellom 1992 og 1994. Overinvesteringer og fallende fiskepriser førte til konkurser i fiskeriet og banknæringen. I 1991 ble Eidesgaard minister for sosial-, helse- og arbeidsmarkedsspørsmål i Atli Dams sjette regjering. Etter at statsminister Atli Dam gikk av i februar 1993, fikk Eidesgaard kulturspørsmål lagt inn i sin portefølje så lenge Marita Petersen ledet et forretningsministerium. Han ble sittende med sine forhenværende oppgaver i Petersens nye regjering, som måtte gå av etter et valgnederlag høsten 1994. Skjønt Petersen måtte vike for Edmund Joensen fra Sambandsflokkurin, ble Eidesgaard finans- og økonomiminister samt visestatsminister i den nye koalisjonsregjeringen. Med dette hadde han blitt partiets ledende politiker etter tre år.
I 1995 utfordret han Petersen om formannsvervet i Javnaðarflokkurin, men tapte voteringen på landsmøtet. I mars 1996 trådte Petersen til side for Eidesgaard, som ble enstemmig valgt til formann. Sommeren det året trakk Eidesgaard og flertallet i lagtingsgruppen støtten til Joensens regjering. Med hjelp fra Fólkaflokkurin dannet Joensen en ny regjering, mens Eidesgaard gikk tilbake til Lagtinget som parlamentarisk leder.

Folketingsmedlem 1998–2001

Ved folketingsvalget i 1998 fikk Javnaðarflokkurin 176 flere stemmer enn Sambandsflokkurin på Færøyene, og Eidesgaard valgt inn i det danske Folketinget sammen med Óli Breckmann fra Fólkaflokkurin, på bekostning av Edmund Joensen. Eidesgaard sikret den danske venstresiden det ene mandatet den trengte for at Poul Nyrup Rasmussen kunne fortsette som statsminister. Paradoksalt nok svarte 9 % av færøyske velgere i en meningsmåling at de foretrakk Nyrup Rasmussen, mens 50 % foretrakk Uffe Ellemann-Jensen.
Valget av Eidesgaard kunne betegnes som en protest mot dansk innblanding i indre færøyske forhold. Selv om han støttet Nyrup Rasmussen, stemte han imot Socialdemokratiets kandidat til formannsvervet i Folketinget, Birte Weiss. Valget ble dermed uavgjort, og måtte avgjøres med loddtrekning, hvor opposisjonskandidaten Ivar Hansen fra Venstre vant. Om stemmegivningen uttalte Eidesgaard at «færøyingene ikke blander seg inn i styringen av Danmark. Da bør heller ikke danskene gjøre slikt på Færøyene, og derfor bør Hjemmestyreloven reforhandles.» Han støttet heller ikke Nyrup Rasmussens skattereform, «pinsepakken», før Færøyene hadde fått en «rimelig erstatning» for sitt tap i saken om Føroya Banki.
I 2001 stod spørsmålet om færøysk løsrivelse sentralt, og de mest ytterliggående partiene, Sambandsflokkurin og Tjóðveldisflokkurin, vant de færøyske mandatene i Folketinget. Eidesgaard var imidlertid den kandidaten som fikk suverent flest personlige stemmer.

Færøyenes statsminister 2004–2008

Lagtingsvalget i 2004 gav et svært godt resultat til Javnaðarflokkurin. Eidesgaard klarte å samle en danskvennlig koalisjon bestående av Javnaðarflokkurin, Fólkaflokkurin og Sambandsflokkurin, og den 3. februar 2004 var Jóannes Eidesgaards første regjering et faktum. Foruten Eidesgaard var Javnaðarflokkurin representert ved sosial- og helseminister Hans Pauli Strøm. Selv påtok han seg ansvaret for utenrikspolitikken. Regjeringen var tidlig enig om at økonomisk vekst og stabilitet var viktigere enn en eventuell løsrivelse fra Danmark, og regjeringen gikk inn for flere privatiseringer. Særlig så Eidesgaard det som essensielt å modernisere fiskeflåten for å kunne møte konkurransen fra lavkostland.
Da Eidesgaard tiltrådte som statsminister, var det fortsatt et budsjettunderskudd på 300 millioner danske kroner samt 150 nye millioner kroner i avdrag på gjeld til Danmark. Han holdt fast ved sitt standpunkt om «velferd fremfor løsrivelse» gjennom hele statsministerperioden, men mente at drivverdige oljeforekomster på færøysk sokkel kunne være løsningen på budsjettunderskudd og vedvarende skepsis til løsrivelse.
Bare 20 dager etter innsettelsen valgte Eidesgaard å avsette en minister, nemlig fiskeriminister Johan Dahl fra Sambandsflokkurin, på grunn av Dahls uryddige fortid som investor. Ytterligere én minister ble avsatt av Eidesgaard, denne gang var det innenriksminister Jacob Vestergaard fra Fólkaflokkurin. Vestergaard hadde sørget for at hovedkvarteret til det offentlige fergeselskapet Strandfaraskip Landsins ble flyttet til Suðuroy, hvor Vestergaard også er fra.
Bortsett fra finanspolitikken la regjeringen også særlig innsats i arbeids- og velferdsetaten (ALS) og en pensjonsreform.

Fámjinserklæringen

Eidesgaard underskrev Fámjinserklæringen sammen med Per Stig Møller den 25. mars 2005. Erklæringen tok for seg det utenrikspolitiske samarbeidet mellom Færøyene og Danmark, og gav Færøyene større muligheter på dette feltet. Den påfølgende Overtagelsesloven samme år åpnet muligheten for at de færøyske myndighetene kan overta samtlige saker og saksområder, bortsett fra statsforfatningen, statsborgerskap, Høyesterett, utenriks-, sikkerhets- og forsvarspolitikk samt valuta- og pengepolitikk.
Det ble åpnet for at Færøyene på sikt kunne etablere ambassader i utlandet, for å erstatte stedlige representasjoner. Lokaliseringene av de ulike representasjonene skapte også debatt i Eidesgaards regjeringstid, da Danmark krevde at den færøyske representasjonen på Island skulle være i den danske ambassaden i Reykjavík. Færøyingenes kraftige reaksjoner gjorde at kontorene til slutt ble liggende adskilt.

Øvrige internasjonale avtaler

Den 2. september 2005 underskrev Eidesgaard og Islands utenriksminister, Davíð Oddsson, en avtale om tollfri adgang til de to landenes markeder. Samme høst fikk Færøyene en ny tollavtale med EU, etter fem års forhandlinger. Med dette kunne fiskeindustrien på Færøyene tollfritt foredle utenlandsk fisk.
Eidesgaard er motstander av færøysk EU-medlemskap, men ønsket å utvide samarbeidet med EU til også å gjelde områder som «forskning, utdannelse, kultur og sivil luftfart. Det er også en prioritet å inkludere Færøyene i Europas fire friheter.» I 2005/2006 påbegynte regjeringen en prosess med sikte på færøysk EFTA-medlemskap. Færøyene ble assosiert medlem av FNs organisasjon for ernæring og landbruk.
I september 2006 kunne Eidesgaard signere en avtale i New York sammen med utenriksministrene Valgerður Sverrisdóttir fra Island, Per Stig Møller fra Danmark og Jonas Gahr Støre fra Norge. Avtalen gjaldt den tidligere omstridte fordelingen av havbunnen i Smutthavet, lengst sør i Norskehavet. Siden slutten av 1990-årene hadde Norge, Island, Danmark og Færøyene inngått kvoteavtaler for fiske i Smutthavet, noe den nye avtalen åpnet for en forandring på.

Nye regjeringspartnere

I forkant av lagtingsvalget i 2008 ble det klart at Eidesgaard og Javnaðarflokkurin ikke ville videreføre den eksisterende regjeringskoalisjonen. De gikk dermed i samtaler med sosialistiske Tjóðveldi og sentrumspartiene Sjálvstýrisflokkurin og Miðflokkurin. Særlig Tjóðveldi og Sjálvstýrisflokkurin kom med krav om at en eventuell ny regjering måtte ha en klar selvstyreprofil, i motsetning til den foregåendes passive innstilling. Dette skapte tvil innad i Javnaðarflokkurin, og Eidesgaard hadde så sent som i desember 2007 sagt at han satte «velferd fremfor løsrivelse». Dette kravet ble allikevel innfridd, men spørsmålet om hvem som skulle bli ny statsminister lå fortsatt helt åpent. Derfor ble Tjóðveldis Høgni Hoydal og Eidesgaard valgkampens argeste konkurrenter, og Kringvarp Føroya sendte i etterkant den todelte dokumentaren Fimm dagar fyri valið, som belyste nettopp denne striden.
I valgkampen lagde Javnaðarflokkurin en personorientert valgkampfilm om Eidesgaard, der man belyste hans person, hverdag og visjoner som statsminister. Denne skilte seg ut fra de øvrige partienes filmer, som fokuserte på partienes politikk og hovedsaker. Den nye koalisjonen vant etterhvert valget, og Jóannes Eidesgaard ble statsminister, selv om Hoydal hadde flere personstemmer og stemmer på sitt parti. I Jóannes Eidesgaards andre regjering fikk Eidesgaard selskap av partifellene Hans Pauli Strøm og Helena Dam á Neystabø.
Regjeringens kanskje viktigste resultat i løpet av dens korte levetid, var opptakten til en folkeavstemning om en ny færøysk grunnlov.

Finansminister og fratreden

Grunnet interne stridigheter, med en krangel om kontorlokaler som utløsende årsak, trakk Tjóðveldi seg ut av regjeringen den 15. september 2008, og forårsaket dermed en regjeringskrise. Eidesgaard måtte på nytt søke støtte fra Sambandsflokkurin og Fólkaflokkurin. Sambandsflokkurin ønsket, som største parti, statsministerposten. Eidesgaard og Javnaðarflokkurin stilte på sin side ikke noe slikt krav, og den 26. september ble Kaj Leo Johannesens første regjering utnevnt.
Da finanskrisen slo inn for fullt på Island vinteren 2008/2009, var Eidesgaard raskt ute med å få Lagtinget til å akseptere en låneavtale til Island. Hans forslag om et rentefritt lån på mer enn 330 millioner kroner til Island fikk Lagtingets enstemmige tilslutning. «Vi vet hva det vil si å ikke ha kredittverdighet noe sted i vanskelige tider. Jeg er sikker på at Island ville gjort det samme for Færøyene i en liknende situasjon,» kommenterte Eidesgaard, med hentydning til den færøyske finanskrisen i 1990-årene. Låneavtalen ble underskrevet den 18. november, og Eidesgaard uttalte at «det er fint å kunne gi en hjelpende hånd; er det noen som vet hva en krise betyr for et land så er det vi.»
Spesielt den verdensomspennende finanskrisen førte til behov for reduksjoner av offentlige budsjetter. Nedgang i økonomien, særlig innen fiskerisektoren, gjorde at Eidesgaard i desember 2008 estimerte Færøyenes budsjettunderskudd for 2009 til ca. 570 millioner danske kroner. Javnaðarflokkurin fikk svake resultater på meningsmålingene, og på lederplass etterlyste Sosialurin en fornyelse av partiet. Eidesgaard spekulerte samtidig åpent i om regjeringsdeltagelsen og ansvaret for nedskjæringene skadet partiets omdømme. I februar 2011 bad han seg fritatt fra vervene som finansminister og partiformann, men ble sittende på Lagtinget det siste halvåret av valgperioden. Aksel V. Johannesen tok hans plass på et ekstraordinært landsmøte i mars samme år. Eidesgaard var fåmælt om de planene han måtte ha for fremtiden.

Utmerkelser

Eidesgaard ble utnevnt til storridder med stjerne av Den islandske falkeorden i 2007, for aktivt å ha styrket samarbeidet mellom islendinger og færøyinger.