google/wiki40b huggingface dataset:
Thomas Girtin

Biografi

Thomas Girtin ble født i Southwark, London, som sønn av en velstående børstemaker. Faren døde mens Thomas var liten, og moren giftet seg med en mønstertegner ved navn Vaughan. Han lærte tegning i skole hos Thomas Malton. Han kom så i lære hos Edward Dayes (1763–1804), en topografisk akvarellmaler. Syv års læretid var lenge, og visstnok preget av konflikter med mesteren, som ikke unnså seg for å gi Girtin nedsettende omtale etter hans tidlige død.
Som ungdom ble Girtin venn med Turner. Begge ble hyret tilå fargelegge gamle stikk med vannfarge. Han stilte jevnlig ut i Royal Academy fra 1794. Hans arkitektur- og landskapsskisser og akvareller vant anerkjennelse, og han ble støttet av Lady Sutherland, og samleren og mesenen Sir George Beaumont. Han gjorde flere reiser i England for å oppsøke landskaper han laget til bilder.
Han giftet seg med den 18-årige datteren til en gullsmed,  Mary Ann Borrett i 1800. Paret slo seg ned i Hyde Parkområdet, med enmalekollega som nærmeste nabo. Han var forøvrig ofte gjest hos de velstilte på deres sommerresidenser. Vinteren 1801–1802 var han i Paris, og kom hjem med akvareller og  blyantskisser som ble til en serie stikk kalt: «Tyve utsikter over Paris og omgivelsene». Disse ble først utgitt etter hans død.
Våren og sommeren 1802 laget han et panoramabilde over London som var 18 fot høyt, og 108 fot i omkrets, Han døde i november samme år i sitt atelier. Dødsårsaken blir dels oppgitt som Astma, og dels «forbeininger av hjertet» .   
Hans tidlige bilder er preget av tidens tradisjonelle landskapsprospekter, men han frigjorde seg raskt fra dette, og anla en mer personlig stil. Denne ble så høyt verdsatt, at Turner senere sies å ha bemerket at «hvis Tom Girtin fortsatt hadde levd, ville jeg sultet».

Utstillinger

The British Museum og Victoria and Albert Museum har samlinger av hans verker.
I 2002 arrangerte Tate Britain utstillingen, Thomas Girtin: The Art of Watercolour som tok sikte på å «reveal his technical genius».

Galleri

Kronologisk:
Tait-Bryan rotasjoner

Tait-Bryan rotasjoner har sitt navn etter Peter Guthrie Tait og George Bryan. Det beskriver rotasjon om hver av hovedaksene til en kropp. Et objekt som beveger seg fremover i positiv x retning, vil ha sin positive y retning til høyre og en positiv z retning vertikalt ned. Bevegelser rundt disse aksene kalles innen flyvning roll, pitch and yaw, eller i marinespråk: slingring, stamping og giring.
Urinering

Urinering er den prosessen hvor visse dyr adskiller seg med urin. Urinering finner sted gjennom kjønnsorganene. 
Et menneskebarn som ennå ikke er toalett-trent urinerer ved refleks. Hos eldre, friske personer er urineringen viljestyrt.
Urinen dannes i nyrene og renner nedover i to rør som kalles urinledere, urinlederne går ned i urinblæren og der samles all urinen opp til man urinerer («later vannet» eller «tisser»).
Urinering skjer gjennom at det går et signal fra urinblæren via sentralnervesystemet til hjernen. Når signalet returneres derfra vil blæremuskelen trekke seg sammen slik at urinen presses ut, samtidig som urinlukkemuskelen åpner seg. Når man urinerer, går urinen ned i urinrøret og ut gjennom urinrørsåpningen. Urinen kan lagres i urinblæren hos de fleste pattedyr. Under urinering strammes muskler rundt urinblæren for å presse urinen ut av blæren. 
Blodet blir renset hele tiden for avfallsstoffer. Uten kontinuerlig rensing av blodet vil blodet iløpet av et par dager bli så tyktflytende at organfunksjon blir redusert. Dette kan føre til organsvikt.  Det meste av rensingen hos mennesker skjer i nyrene, to organer på størrelse med en liten knyttneve som ligger bak i overkroppen inntil ribbenene.
Silpa

Silpa (hebraisk: זִלְפָּה, «Hellende/lut») er i den hebraiske Bibelen (det gamle testamente) nevnt som ternen og slavinnen til Lea. Hun ble gitt til Jakob som hans elskerinne av Lea slik at slavinnen kunne føde Jakop barn på hennes vegne. Silpa fødte to barn med Jakob: Gad og Asjer.
Silpa ble gitt som slave til Lea av hennes far Laban som bryllupspresang da hun giftet seg med Jakob. I henhold til en del rabbinske kommentatorer av Mosebøkene var Silpa og Bilha (slavinne for Leas søster Rakel) yngre døtre av Laban, og således Lea og Rakels halvssøtre.
I henhold til Rashi, en fransk rabbiner som kommenterte Tora på 1000-tallet, var Silpa yngre en Bilha, og Labans beslutning om å gi slaven til Lea var en del av det bedrag han benyttet for å lure Jakob til å gifte seg med Lea, den eldre datteren, framfor Rakel. Morgenen etter bryllupet forklarte Laban at «Vi gjør det ikke slik her hos oss at vi gir bort den yngste før den eldste.» Om natten, for maskere bedraget, ga Laban den tilsørte bruden den yngste av ternene slik at Jakob skulle tro at han faktisk giftet seg med Rakel, den yngste av døtre.
Silpa opptrer også i striden mellom Jakobs hustruer om gi ham sønner. Lea fødte ikke flere barn etter sin fjerde sønn. Samtidig hadde Rakel til da ikke hadde født noen, men tilbød sin terne Bilha til Jakob slik slavinnen kunne fødte barn på hennes vegne. Etter at Bilha hadde født to barn, tok Lea opp den samme tanken, og ga Jakob sin terne Silpa til Jakob. Lea ga Silpas barn navn og var direkte involvert i deres oppfostring. Det er således ingenting som tyder på at Bilhas sosiale status endret seg, selv om delte seng med Jakob; hun var fortsatt slavinne og hadde ingen beslutning over sine barn.

Populærlitteraturen

Margaret Atwood har sin roman Tjenerinnens beretning (The Handmaid's Tale) fra 1987 gitt sin versjon av den bibelske fortellingen. Også Anita Diamants roman The Red Tent (1997) og Orson Scott Cards Rachel and Leah (2004) behandlet det samme emnet.
Brat Pack

Innflytelse

Filmene påvirket ungdomskulturen i 1980-årene og hvordan noen unge mennesker i Vesten betraktet vennskap og kjærlighet mellom samfunnsklasser, og synet på sex og synet på moter og musikk. Fenomenet var «blant de mest innflytelsesrike popkulturelle bidragene i sin tid», ifølge Susannah Gora
I 2012 listet Entertainment Weekly The Breakfast Club som den beste skolefilmen gjennom tidene og plasserte Å, for en bursdag! på åttendeplass og Pretty In Pink på 26. plass.
VH1 rangerte de beste tenåringskuespillerne, Molly Ringwald rangert som nummer 1, Rob Lowe, som nr 2, Anthony Michael Hall som nr 4, Ally Sheedy som nr 34 og Andrew McCarthy som nr. 40.

Filmmusikken

Musikken i filmene ble fremført av deler av pop/rock-eliten på 80-tallet, blant annet Simple Minds, INXS, Modern English, The Bangles, Eurythmics, Howard Jones, John Parr, Van Halen, AC/DC, Iron Maiden, Wang Chung, Thompson Twins, Sheena Easton, Nick Heyward, David Bowie, Paul Young, Billy Idol, Wham, Kim Wilde, Starship, Iggy Pop, ZZ Top, Twisted Sister og Spandau Ballet.
Pretty in Pinks soundtrack ble kåret av Rolling Stone Magazine til det ellevte beste soundtracket noensinne.
Starships «Nothing's Gonna Stop Us Now» fra filmen Mannequin ble Oscarnonimert for beste sang.
«Don't You (Forget About Me)» av Simple Minds nådde førsteplassen på Billboard Hot 100, var en av låtene på Breakfast Clubs soundtrack.
Jean-Marie Lustiger

Bakgrunn

Lustiger var sønn av polske jøder som emigrerte til Frankrike tidlig på 1900-tallet. Under den tyske okkupasjonen under annen verdenskrig ble hans foreldre deportert. Hans mor ble drept i 1943 i konsentrasjonsleiren Auschwitz. Lustiger overlevde idet en familie i Orléans tok ham til seg. I en alder av 14 år konverterte han til katolisismen og ble døpt den 25. august 1940 i kapellet i den biskoppelige residens. 
Hen var fetter til den franske forfatter og filosof Arno Lustiger.
Jean-Marie Lustiger studerte ved Lyceum Montaigne i Paris, deretter i Orléans og så ved Sorbonne. I sine studienår var han aktiv i studentmenighetene. Etter at han hadde arbeidet i ett år som mekaniker i Decazenville i det sørvestlige Frankrike, sluttet han seg til karmelittenes seminar i Paris. Han studerte også katolsk teologi ved Institut Catholique og tok lisensiatsgraden i eksegese og filosofi ved Sorbonne.

Prest

Den 17. april 1954 mottok han presteordinasjonens sakrament.
Som studentprest virket han ved Richelieusenteret med åndelig fornyelse. Han ledsaget pilegrimsgrupper på mange reiser til Roma, Chartres og Det hellige land. 
I 1969 ble han sogneprest i menigheten St. Jeanne de Chantal.

Biskop , erkebiskop, kardinal

Den 10. november 1979 utnevnte pave Johannes Paul II Lustiger til biskop av Orléans. Den 2. februar 1981 ble han erkebiskop av Paris. Han ble kreert til kardinal den 2. februar 1983. 
Den 11. februar 2005 gikk Jean-Marie Lustiger av som erkebiskop av Paris.
Han døde 5. august 2007 på et hospits i Paris, der han et halvt år hadde blitt pleid for en alvorlig kreftsykdom.
Hagtornsigdvikler

Utseende

En middelsstor (vingespenn 14-18 millimeter) vikler med sigdformede vinger.
Innbuktningen av forvingens ytterkant, og dermed vingens sigdform, er mindre utpreget enn hos de fleste andre sigdviklerne. Vingen er brunhvit, noe mørkere ved roten og med en stor, rødbrun flekk ved bakkanten litt utenfor midten. Som vanlig hos slekten sigdviklere er vingespissen brunlig med hvite skråstreker i den fremre delen. Bakvingen er brunhvit.

Levevis

Larvene lever først og fremst på hagtorn (Crataegus spp.) og slåpetorn (Prunus spinosa), men kan også finnes blant annet på frukttrær.

Utbredelse

Arten er utbredt over det meste av Europa. Den ser ut til å mangle i det vestlige Russland, Hviterussland og Ukraina, men kommer igjen i Ural-området.
I Norge er arten bare kjent fra én lokalitet ved Arendal i Aust-Agder, og den anses som truet av utbygging. Arten blir vurdert som Sterkt truet (EN) i den norske rødlisten fra 2010.
Yushe

Yushe (kinesisk: 榆社县; pinyin: Yúshè Xiàn) er et fylke i Shanxi i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Jinzhong.
Befolkningen var på 135 567 innbyggere i 1999.

Kulturminner

Fuxiangtempelet (Fuxiang si 福祥寺) og Chongshengtempelet (Chongsheng si, 崇圣寺) står på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Fossilfunn

Fossilmuseet for fylket Yushe (Yushe xian huashi bowuguan) utstiller fossiler fra pliocen som er blitt funnet i Yushebekkenet.
Rajapalayamhund

Opprinnelse

Rajapalayamhund har fått navn etter byen Rajapalayam i Tamil Nadu, i det sørlige India, der den blir mest vanlig oppdrettet i Virudhunagardistriktet. Den er ikke anerkjent av de store internasjonale kennelklubbene, men den anerkjennes av Kennel Club of India (KCI).
Opphavet til denne hunden er ukjent, men det har blitt spekulert i om rasen kan ha vært en progenitor for dalmatiner. Det er også kjent at rasen ble brukt i krigshandlinger mot britene under de såkalte Karnatakakrigene.
Ekte Rajapalayamhunder er nær utdødd og finnes kun i små, begrensede områder i Tamil Nadu. Dersom ingen ting blir gjort for å redde denne hunden vil trolig rasen forsvinne i løpet av kort tid. Den indiske kennelklubben (KCI) har lansert prosjektet «Save the Rajapalayam Project» for å redde rasen, men det er uvisst om de lykkes.

Utseende, anatomi og fysikk

Rajapalayamhund er ei stor mynde med glatt, kort og fin pels. På hodet, brystet, buken og nedover bena er pelsen myk, mens dekkhårene er stive ellers på kroppen. Den er kraftigere og tyngre bygget enn mynder flest og har en noe bredere skalle. Huden i pannen kan danne rynker.
Skulderhøyden er gjerne 60-75 cm (typisk 65 cm for tisper og 70 cm for hanner) og vekten 20-28 kg. Gjennomsnittshøyden på disse hunden har blitt mindre med årene, men indiske kynologer hevder allikevel at denne hunden er den mest opprinnelige av de indiske myndene. Den mest populære fargen er melkehvit (elfenbenshvit) med rosa nesebrusk og lepper og gyldenbrune øyne, men den finnes i flere farger og fargekombinasjoner, herunder sort, brun og flekket sort/hvit.
Rajapalayamhund er mer utholdende enn hurtig til mynde å være.

Bruksområder

Rajapalayamhund har i India først og fremst vært kjent som en nyttig brukshund, en ypperlig jakthund. Rasen tilhører hetshundene og egner seg ypperlig til blant annet villsvinjakt. I motsetning til mynder flest (som primært bruker synet) bruker rasen også luktesansen aktivt når den jakter. Den er også en glimrende vakthund og kan dessuten bli en god familiehund.
Foto NHHS

Foto NHHS er et underutvalg i NHHS, Norges Handelshøyskoles studentforening.
Underutvalget produserer bilder til de andre underutvalgene og interessegruppene i studentforeningen, leverer bilder til studentenes avis K7 Bulletin og dokumenterer ellers alt som skjer i studentforeningen, som fester, konserter, spesielle forelesninger o.l.
Foto NHHS har ansvaret for studentforeningens fotoarkiv og publiserer jevnlig bilder på sosiale medier; Flickr, Facebook og Instagram.
Vårsemesteret 2016 har Foto NHHS 38 aktive fotografer og er dermed et av NHHS' største underutvalg. Gruppen ledes av et styre på åtte demokratisk valgte styremedlemmer, en leder, en økonomiansvarlig, en oppdragsansvarlig, en systemansvarlig, en utstyrsansvarlig, en PR og markedsføringsansvarlig, samt to fotoredaktører.
Foto NHHS arrangerer i tillegg studio-fotograferinger flere ganger hvert semester, både for gruppe- og portrett-bilder av skolens studenter.
Thomas Bourchier

Bakgrunn

Thomas Bourchier var sønn av William Bourchier, greve av Eu (død 1420). Som yngre sønn hadde han ikke arverett til tittelen. Moren, Anne, var datter av Thomas av Woodstock, en etterkommer av kong Edvard III. En av hans brødre var Henry, jarl av Essex (død 1483), Humphrey Stafford, 1. hertug av Buckingham var hans halvbror, og John, Lord Berners, var hans grandnevø.
Bourchier fikk sin utdanning ved University of Oxford, og gikk deretter i kirkens tjeneste. Han ble biskop av Worcester i 1434. Samme år ble han kansler ved Universitetet i Oxford.

Biskop av Ely, erkebisakop av Canterbury

I 1443 ble han biskop av Ely.
I april 1454, etter John Kemps død, ble han utnevnt til erkebiskop av Canterbury. Han ble rikskansler i England i mars 1455. I dette embetet opplevde han starten på rosekrigene. I begynnelsen tok han ikke i nevneverdig grad side i krigen. Da Richard, hertugen av York, mistet sin makt i oktober 1456 ble Bourchier fjernet fra embetet som rikskansler. 
Han bidro til å forsone partene i rosekrigen i 1458, men da krigen på ny blusset opp i 1459 tok han side for yorkistene. Han kronet Edvard IV i juni 1461, og hans dronning fire år senere.
I 1457 hadde han en viktig rolle i rettssaken mot Reginald Pecock, biskopen av Chichester, som var tiltalt for heresi. Bourchier ble utnevnt til kardinal i 1467, og i 1475 var han en av fire forhandlingsledere under utarbeidelsen av en Picquignytraktaten mellom England og Frankrike.
Etter Edvard IVs død i 1483 overtalte Bourchier dronningen til å la hennes yngste sønn, Richard av York, bo sammen med den nye barnekongen, Edvard V, i Tower of London. Bourchier hadde sverget troskap til Edvard V før den gamle kongens død, men i juli 1483 kronet han likevel Richard til konge under navnet Richard III. Begge de unge prinsene ble myrdet, men det er ikke mistanke om at Bourchier var innblandet i dette. Han kronet deretter en tredje konge, Henrik VII, og viet ham også til Elisabeth av York i januar 1486. 
Bourchier døde 30. mars 1486 i sin residens, Knole House ved Sevenoaks i Kent. Han ble gravlagt i Canterburykatedralen.
Exalcidion

Utseende

Middelsstore, brunlige trebukker. Antennene er tynne og mye lengre enn kroppen. Pronotum er sekskantet, med en kraftig tann på hver side et stykke bak midten. Dekkvingene er nesten jevnbrede. Hver dekkvinge har en kort, høy, skarp lengdekjøl nær roten, og ender i en skarp tann. Beina er forholdsvis lange, lårene litt klubbeformede.

Levevis

Larvene lever i død ved.

Utbredelse

Slekten er utbredt i det nordlige Sør-Amerika.
Norgesmesterskapet på ski 2002

Norgesmesterskapet på ski 2002 var norgesmesterskapet i de nordiske grenene skihopping, langrenn og kombinert.
Mesterskapet ble arrangert i Høydalsmo og Vang.

Sprint

Dato: 6. april
Sted: Vang

5 km fristil

Dato: 17. januar
Sted: Høydalsmo

10 km jaktstart klassisk

Dato: 19. januar
Sted: Høydalsmo

15 km klassisk

Dato: 22. januar
Sted: Høydalsmo

30 km fristil

Dato: 7. april
Sted: Vang

3 x 5 km stafett

Dato: 20. januar
Sted: Høydalsmo

Sprint

Dato: 6. april
Sted: Vang

10 km fristil

Dato: 17. januar
Sted: Høydalsmo

15 km jaktstart klassisk

Dato: 19. januar
Sted: Høydalsmo

30 km klassisk

Dato: 22. januar
Sted: Høydalsmo

50 km fristil

Dato: 7. april
Sted: Vang

3 x 10 km stafett

Dato: 20. januar
Sted: Høydalsmo
Boulogne-Billancourt

Historie

I 1860 ble Boulogne sammenslått med Billancourt. Her ble den første Renault-automobil til. Fortsatt (2016) har selskapet sitt hovedkvarter her; og det har også elektronikkonsernet Thomson og selskapet Vallourec. Byens navn var til 1924 Boulogne-sur-Seine; da ble det endret til Boulogne-Billancourt.
Pyrrhosseier

Pyrrhosseier er en seier hvor resultatet ikke nødvendigvis er verdt kostnaden. Om noen vinner en pyrrhosseier, har de negative virkningene vært større enn den eventuelle gevinsten; man har vunnet en hul seier, eller en seier som er jevngodt med nederlag.
Uttrykket stammer fra historien om Pyrrhos av Epirus som i to seire over romerne, første gang i 280 f.Kr. og deretter i 279 f.Kr. under pyrrhoskrigen vant seire som nesten førte til selvutslettelse. Den greske hærføreren hadde færre tap, men romerne hadde større tilgang på menn og deres tap gjorde mindre skade på deres krigsanstrengelser enn seirene til Pyrrhos. Han er ofte sitert som «Enda slik seier og jeg kommer alene tilbake til Epirus», eller «En slik seier til, og jeg er fortapt».
En beslektet uttrykk er «å vinne slaget, men tape krigen». Dette uttrykket beskriver en strategi som har dårlig definerte mål, og gir noe framgang i begynnelsen før man får tilbakegang eller taper. Det står i kontrast til en pyrrhosseier hvor målet kan være klart definert, men kostnadene for å oppnå målet er for store.
Walter av Coventry

Walter av Coventry var en engelsk munk og kronikør som var aktiv fram til tiden 1290 til 1300 hvor han dør. Han var øyensynlig tilknyttet et religiøst hus i provinsen York. Han er kun kjent gjennom den historiske tekstsamlingen som bærer hans navn, Memoriale fratris Walteri de Coventria.
Ordet Memoriale betraktes vanligvis å bety «commonplace book», på norsk «triviell bok». Noen forskere har tolket det i betydning «suvenir», og har argumentert at Walter ikke var forfatteren, men kun den som betalte for arbeidet. Tyngden i autoritet går imot det siste synet. Forfatteren levde i tiden under regimet til Edvard I av England, og nevner hyllesten som ble gitt til kong Edvard som overherre for Skottland i 1291.
Siden hovedmengden av teksten kun går fram til år 1225 er krøniken ettertrykkelig en annenhåndsproduksjon, men for årene 1201-1225 er den en troverdig avskrift fra en samtidig krønike, arbeidet til en Barnwell-kanon. En komplett tekst av Barnwell-arbeidet er bevart i College of Arms (Heralds' College, manuscript 10), men har aldri blitt trykket, skjønt den ble samlet av biskop William Stubbs for hans utgave av Memoriale fratris Walteri de Coventria. Barnwell-forfatteren som levde i Cambridgeshire var godt plassert for å observere hendelsene i den første krigen til baronene, og er meget verdifull kilde for denne betydningsfulle krisen.
Forfatteren er mindre fiendtlig til Johan av England enn til Ralph av Coggeshall, Roger av Wendover og Matthew Paris. Han priser kongens behandling av waliserne og i krigen mot skottene, men er kritisk til kongens forhold til paven og til den engelske opposisjonen. Han anser at Johans underkastelse til paven er et dyktig politisk strøk, skjønt han noterer det fakta at noen menn kaller det for ydmykelse. Den konstitusjonelle agitasjonen i 1215 vekker ikke hans begeistring. Han nevner Runnymede-konferansen kun i forbifarten, tilsvarende med Magna Carta, og bebreider adelen for gjenopptagelsen av krigen. Det kan være av frykt at forfatteren unnlater å stille seg kritisk til John, men det kan også være at han selv representerer middelklassen og så på adelens føydale privilegier med mistenksomhet.
Kenichi Uemura

Japans herrelandslag

Kenichi Uemura spilte fire landskamper for Japans herrelandslag.
Hypogastruridae

Utseende

Små, sylindriske, vanligvis mørk fargede spretthaler med korte antenner og bein.
Springgaffelen (furca) er ganske kort.

Levevis

Hypogastruridae lever mest i jorden. Noen av artene kan komme fram på snø i store mengder ved mildvær.
Dadoychus

Utseende

Små til middelsstore, spinkle, ofte rødlige trebukker. Antennene er gjerne omtrent så lange som kroppen. Noen slekter etterligner giftige biller i familien Lycidae og Lampyridae og har påfallende farger og vingeformer, ofte er kroppen nærmest dråpeformet.

Utbredelse

Artene er utbredt i Brasil.
Clubiona caerulescens

Utseende

Clubiona caerulescens er en middelsstor, noe avlang edderkopp. Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). De åtte øynene er omtrent jevnstore og ordnet i to tverr-rekker.
Artene i denne slekten er ganske like hverandre, samtidig som de kan være fargevariable av utseende. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens genitalier, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.

Levevis

De bygger ikke fangstnett, men jakter ute i det fri, vanligvis om natten. De bygger seg et sekk- eller rørformet skjulested av edderkoppsilke under steiner, mellom død vegetasjon eller lignende steder. Hunnene lager et reir av gress og blader, holdt sammen med silkespinn. Her legger den eggene sine.
Leech Lake indianerreservat

Leech Lake indianerreservat (Gaa-zagaskwaajimekaag på Ojibwa) er et indianerreservat som ligger i fylkene Beltrami County, Cass County, Hubbard County og Itasca County litt nord for den midtre delen av amerikanske delstaten Minnesota. Reservatet er landområdet for Leech Lake-gruppen av Ojibwe. I folketellingen i 2000 ble det registrert 10 205 innbyggere, noe som gjør reservatet til det største i delstaten etter folketall. Det er det nest største reservatet etter landområde i delstaten (etter White Earth indianerreservat) med sine 2 518,806 km². Reservatet ville vært det største dersom vannområder også hadde vært medregnet, da over en fjerdedel av området består av innsjøer. De største innsjøene er Leech Lake, Lake Winnibigoshish og Cass Lake. Det totale arealet, inkludert vann, er 3 392,65 km².
Kjerneområdene av reservatet ble etablert i henhold til en traktat i 1855, da som tre mindre reservat for Pillager-gruppen av Chippewaindianere og har blitt endret flere ganger siden. Gjennom Indian Reorganization Act i 1934 ble dagens reservat dannet ved en sammenslåing av de tre Pillagergruppene fra reservatene Leech Lake, Cass Lake og Lake Winnibigoshish i tillegg til Lake Superior-gruppen av Chippewaindianere og White Oak Point indianerreservat av Mississippichippewaene.
Mesteparten av reservatet er i dag dekket av Chippewa National Forest, og bare en veldig liten andel er eid av stammens medlemmer. Kildeelvene til Mississippielven ved Lake Itasca er også innenfor reservatgrensene, men er en del av Itasca State Park. Rundt 40 innsjøer i området blir brukt til produksjon av villris og områdets innbyggerne produserer mer ris enn noe annet reservat i delstaten.
Lille Lerresfjorden

Lille Lerresfjorden (nordsamisk Uhca Liidnavuonaš) er en fjord i Alta kommune i Finnmark. Fjorden strekker seg 2,5 km nordøstover til bygda Lille Lerresfjord i fjordbotnen. Den har innløp mellom Vargneset i vest og Linnes i øst. Sør for Linnes går Store Lerresfjorden østover. I tillegg til bygda i botn av fjorden ligger bygda Laukeng på østsida.
Fv19 går langs østsida av fjorden. 
Grunnkretsen Lille Lerresfjord hadde 21 innbyggere i 2015.