google/wiki40b huggingface dataset:
Skjåk-Ola

Liv og virke

Han var den toneangivende treskjæreren i Nord-Gudbrandsdalen når det gjelder husinnredning med akantusskurd og er blitt kjent i folkekunstsammenheng under navnet Skjåk-Ola.
Han var yngste sønn på Nigard Skjåk i Skjåk, og etter farens død overtok han et lite bruk fra garden, Teigum (Teigeroen)i Lundagrenda. Etter tradisjonen skal han ha bodd en periode på Hundorp i Sør-Fron. Han kjøpte i 1796 garden Nordre Lund der han bodde til 1801. Han flyttet da til sin nevø på barndomsgarden Nigard Lund der han døde i 1803.

Treskjærer

Det er ikke kjent om Skjåk-Ola har gått i lære hos andre treskjærere. Jakob Klukstads inventar i Skjåk kirke, som lå like ved barndomshjemmet til Skjåk-Ola, har imidlertid vært en klar inspirasjonskilde. Likevel er det stor forskjell mellom Klukstads akantusskurd og Skjåk-Olas. Mens Klukstad har høyt relieff og lange sterkt slyngende ranker har Skjåk-Ola en flatere akantus der bladverket er sterkt framtredende. 
Skjåk-Ola innredet bolighus med fast inventar der framskap, hjørneskap, veggskap, bostkast og hyller var dekorert med treskurd med akantusmotiv. Av disse stueinnredningene er bare en bevart på stedet, nemlig på Uppigard Skjåk, nabogarden til Skjåk-Olas barndomshjem. Dette er trolig et tidlig arbeid av ham. Et mer modent interiør må innredningen fra Ånstad i Skjåk ha vært. Et framskap på Maihaugen og et hengeskap på Norsk Folkemuseum vitner om det. Framskapene til Skjåk-Ola er preget av svært gode proporsjoner. Treskurden er ofte temmelig grov, men helheten i komposisjonen er bakgrunnen for hans ry som treskjærer. Innredningen på Uppigard Skjåk er senere overmalt, mens innredningen fra Ånstad har en svært effektfull maling, utført av en maler fra malermiljøet på Lesja. 
Det mest særpregete av Skjåk-Olas arbeider er et framskap som nå er på Kunstindustrimuseet i Oslo. Det er opprinnelig fra Nigard Lund i Skjåk. Skapet er i litteraturen vanligvis oppgitt å være fra Klones i Vågå, der skapet var en kort periode hos en samler. Akantusen er kraftig modellert med jevne krøller på skapets bekroning, der hver akantuskrøll ender i en utstående blomst. Jakop Klukstads altertavle i Skjåk kirke er et klart forbilde for dette skapet. Skapdørene er labankdører med rokokkopreget treskurd, der akantusen ikke er en sammenhengende ranke, men oppstykket, viltert bladverk. Skapet er senere malt opp igjen, men har sin originale fargebruk med blått, rødt og gult. Et lignende skap finnes på Norsk Folkemuseum. 
Skjåk-Ola var også kjent for å lage spissleder. Lom Bygdamuseum har en slede som er tilskrevet ham.
Framskapene til Skjåk-Ola blir ofte forvekslet med skapene til andre samtidige treskjærere fra Skjåk, særlig Ola Bræk (1749–1833). Det er imidlertid flere trekk som skiller dem. Det gjelder snekkerdetaljer slik som bredden på dekklistene på skapets midtparti. Treskurden skiller seg med forskjellig midtpunkt på bekroningen, der Skjåk-Ola bruker et symmetrisk skjellignende ornament mens Ola Bræk bruker et asymmetrisk liljeornament. Skjåk-Olas akantusranker har også et kraftigere bladverk med mindre organisk sammenheng med stengelen enn Ola Bræks smekre ranker.
Asthenorhina dohrni

Utseende

En middelsstor (ca. 22 millimeter), avlang, grønnlig gullbasse. Hannen er matt, pronotum olivengrønt, dekkvingene gulaktige. Hunnen er blankt gulaktig grønn.

Utbredelse

Arten lever i Gabon.
Seljebrannmåler

Utseende

En middelsstor (vingespenn 25 – 30 mm), slank, mest brunoransje måler. Antennene er smalt fjærformede hos hannen, trådformede hos hunnen. Vingene er brunoransje ut til det ytterste tverrbåndet, rødaktig grå utenfor dette. Forvingen har markerte, spissvinklede vingespisser og er litt innbuktet bak disse. Ytterkanten er helt jevn uten bølging. Ved roten har den en V-formet, svart tverrstripe. Nær fremkanten omtrent midt i vingen er det en liten, svart flekk, og omtrent to tredjedeler ute i vingen er det et skrått, i midten utbuktet, svart tverrbånd som fortsetter på bakvingen. Utenfor dette tverrbåndet er vingen gråaktig. Larven er gråbrun, litt knudrete og ligner sterkt på en avbrukket kvist. Litt foran midten har den to små, svarte vorter på ryggen.

Levevis

Denne arten er knyttet til fuktig løvskog, også sumpskog. Larvene lever mest på selje (Salix caprea), men de kan også finnes på or, osp, slåpetorn og andre busker. De voksne målerne flyr om natten i juli – september og kommer gjerne til lys. Overvintringen skjer som egg.

Utbredelse

Seljebrannmåleren finnes i Europa. I Norge er den funnet nord til Nord-Trøndelag, men den ser ut til å mangle på Vestlandet.
Loxurini

Utseende

Middelsstore stjertvinger, vingene noen ganger med svært lange stjerter på bakvingen.  Oversiden er hvit, oransje eller blåaktig metallisk, undersiden mer eller mindre brunlig eller hvit.

Utbredelse

Gruppen er utbredt i Sørøst-Asia.
Bawburgh

Sognekirken

Sognekirken St Mary and St Walstan, dedikert jomfru Maria og den lokale helgenen Walstan (død 1016), som ble født enten i Bawburgh eller i Blythburgh i Suffolk. Han er betraktet som en skytshelgen for gårdsbruk og bønder. Helgenens dag den 30. mai feires årlig med gudstjeneste og vandring til sankt Walstans brønn. Kirken er en av de 124 rundtårnkirkene som er bevart i grevskapet. Den er listet som et bevaringsverdig bygg i klasse I. Det er kanonisk (anerkjent) solur ved kirkens sørvegg.
Romed Baumann

Karriere

Etter at han ble juniorverdensmester i utfor i 2004, fikk han sin debut i verdenscupen i utforrennet i Sestriere, der han endte på 26.-plass. Samme år ble den unge tiroleren østerriksk mester i kombinasjonsøvelsen
Vinteren 2005/06 ble han igjen juniorverdensmester, denne gang i kombinasjonen. Først i 2006 fikk han forsøke seg i verdenscupen igjen, og oppnådde en 14.-plass i slalåm i finske Levi. 11. desember 2006 oppnådde han sin første pallplass i verdenscupen, en andreplass i superkombinasjonen i Reiteralm, bare slått av den kroatiske toppalpinisten Ivica Kostelić.
Den 22. februar 2009 vant han sin første verdenscupkonkurranse – superkombinasjonen i Sestriere.
Matkasse

En matkasse, eller en matkasseleveranse, er et konsept hvor selskaper jevnlig leverer råvarer i kasser eller handleposer, sammen med middagsoppskrifter direkte hjem til forbrukerne. Kunder som abonnerer på levering får som regel levert en slik kasse en gang i uken eller annenhver uke. Konseptet med å levere matkasser originerte i Sverige i oktober 2007 av selskapet Middagsfrid. Siden den gang har konseptet vokst og utvidet til flere land i Europa, Oseania og Nord-Amerika.
Dyrehavsbakken

Dyrehavsbakken (i dagligtale Bakken) er en forlystelsespark som ligger i Dyrehaven nord for København. Bakken har 33 kjørende forlystelser (pr. 2011) samt en friluftsscene med bl.a musikalsk underholdning. Bakken er hjemsted for Cirkusrevyen som startet i 1935.
Hvert år markeres Bakkens åpning siste torsdag i mars og lukning med et motorsykkelopptog fra Nørrebro til Klampenborg. Tradisjonen startet i 1965.
Dyrehavsbakken oppsto i 1583 som markedsplass ved den kongelige dyrehave. Sammen med Kirsten Piils kilde gjorde det området til et yndet utfluktsmål for københavnere. Om sommeren slo gjøglere opp teltene sine på markedsplassen og underholdt med løyer. I 1800 brakte den engelske artistfamilien Price Pierrotfiguren med seg og han har blitt stedets varemærke.
I begynnelsen av 1900-tallet forsvant teltene til fordel for faste treskur og større etablissementer. Men foreningen for dem som driver forretning på Dyrehavsbakken heter stadig Teltholderforeningen, stiftet i 1885.
Anton von Werner

Liv og virke

Werner begynte sin karrière i året 1857 som lærling, før han 1860 begynte å studere ved Berlins Akademie der Künste. For å samle flere inntrykk reiste han i 1862 til akademiet i Karlsruhe for å fortsette utdannelsen der.
I 1870 eskalerte konflikten mellom Frankrike og Preussen, og Anton von Werner deltok som soldat i den tysk-franske krigen, 27 år gammel. Samme år møtte han første gang kronprins Friedrich Wilhelm. Da han kom tilbake fra felten i 1871 dro han tilbake til Berlin, hvor han bodde i Lützowstraße 31.
I 1874 flyttet han til en villa i Potsdamer Straße 113, og hadde da allerede en etablert posisjon som maler og var forholdsvis velstående. I 1875 ble han direktør for Königliche Hochschule der bildende Künste. Samme år åpnet han et nytt atelier i Karlsbad 21. Han ble generalkommissær for den tyske avdelingen på verdensutstillingen i 1895 og senere også formann for Berlins kunstnerforening.
Werners mest kjente verk er «Die Proklamation des Deutschen Kaiserreiches», hvor motivet er fra Speilsalen i Versailles, der det tyske keiserriket utropes til de tyske fyrstenes sabelhilsen. Slottet Versailles var hovedkvarter for de prøyssiske styrkene i Frankrike under den tysk-franske krig, og frem til Frankrike hadde betalt de pålagte krigsskadeserstatningene.
Hans æresgrav befinner seg på den gamle Zwölf-Apostel-Kirchhof i Berlin-Schöneberg.
Parvispa

Utseende

En ganske liten (ca. 2-2,5 millimeter), avlang, matt, brunlig bladbille, dekkvingene med litt diffuse, svarte tegninger. Oversiden er tett og kraftig punktert. Antennene består av 7 ledd og er korte og noe klubbeformede, det ytterste leddet tilspisset. Hodet er bredere enn langt. Pronotum er trapesformet, tett og grovt punktert.  Dekkvingene er jevnbrede og har 8 punktstriper, tre lave, opphøyde lengderibber, uten pigger i spissen.

Levevis

Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Disse artene holder seg gjerne til én eller noen få vertsarter, larvene minerer i bladene til de samme plantene som de voksne gnager på. Artens vertsplante er ukjent.

Utbredelse

Arten er bare kjent fra Bolivia.
Carl Folke

Utdannelse og karriere

I 1990 fikk Folke graden ph.d. i økologisk økonomi/naturressursforvaltning ved Systemekologiska institutionen, Stockholms universitet, med avhandlingen Evaluation of Ecosystem Life-Support: in relation to salmon and wetland exploitation.
Deretter hadde han en kortvarig post.doc.-stilling ved Boston University, Center for Energy and Environmental Systems, før han ble ansatt som dosent i naturressursforvaltning ved Systemekologiska institutionen.
Fra 1991 til 1996 var han assisterende direktør ved Beijerinstitutet för ekologisk ekonomi, under Kungliga Vetenskapsakademien. 
I perioden 1997–2007 var han professor og instituttleder ved Systemekologiska institutionen. I løpet av denne perioden, 1999–2006 var han også direktør for Centre for Transdisciplinary Environmental Research (CTM), som fra 1. januar 2007 er en integrert del av Stockholm Resilience Centre, som han var med på å grunnlegge. Senteret er et samarbeid mellom Stockholms universitet og Beijerinstituttet, Kungliga Vetenskapsakademien.
Fra 2007 har han delt sin tid mellom stillingene som direktør ved Beijerinstitutet, og vitenskapsdirektør ved Stockholm Resilience Centre.

Publikasjoner (utvalg)

Folke har (per 2017) publisert mer enn 200 artikler i fagfellevurderte tidsskrift, i tillegg til 12 bøker og mer enn 60 bokkapitler. 
Hans forskningsresultater og -publikasjoner er viktige for flere fagfelt, og han er en av verdens mest siterte forskere. I Google Scholar er han sitert mer enn 100 000 ganger, og har en h-indeks på 121.
Retrogardisme

Retrogardismen i Skandinavia er en kunstbevegelse inspirert av de skånske poetene Clemens Altgård og Håkan Sandell, som i 1995 forfattet boken Om retrogardism. I bokens to essayer hevdes en dynamisk "nytradisjonell" diktkunst, under mottoet tradisjon er fornyelse. Ordet "retrogardisme" ble opprinnelig anvendt av det slovenske kunstnerkollektivet Neue Slowenische Kunst, en bevegelse som hadde visse fellestrekk med den skandinaviske retningen.
Strømningen fikk i 1997 uttrykk gjennom tidsskriftet Aorta, senere også gjennom tidsskriftet Kilden, og lever videre bl.a. gjennom utgivelsen av antologier på Carl Forsbergs Bokförlag, samt i det nyfigurative malermiljøet i Oslo, hvor billedkunstneren Christopher Rådlund ved Frie Kunster er blant initiativtagerne. Innen musikken kan komponisten Marcus Paus nevnes.
Asteiidae

Utseende

Knøttsmå til små (1 – 3 mm), spinkle fluer. De er ofte svarte på oversiden og gule på undersiden, og blanke. Hodet er stort, av varierende form. En del arter har en påfallende flat panne som gir hodet en trekantet form sett i profil. Fasettøynene er store og runde eller avlangt-ovale. Pannen er bred med tre punktøyne (ocelli) som er lite fremtredende. Ved innerkanten av hvert fasettøye har noen arter en børste omtrent midt på, andre mangler børster og har bare noen fine hår eller er helt snaue. Ved hodets bakkant på sidene sitter er par børster, og det er også et par små og fine børster mellom punktøynene. I tillegg har noen arter et par kraftige børster rett over antennefestet. Antennene er tre-leddete, men det innerste leddet (scapus) er neppe synlig. Det andre leddet har minst en kraftig børste på oversiden. Det tredje leddet er ganske stort, avrundet og hårete, og bærer en ganske lang, glissent fjærgrenet antennebørste (arista) på oversiden nær roten. Hos enkelte arter mangler antennebørsten og det tredje leddet er dekket av lange hår. Kinnbørste (vibrissa) mangler hos noen arter, hos andre kan den være liten og fin eller ganske stor og kraftig. Munndelene er ikke påfallende store. Brystet (thorax) er blankt med noen kraftige børster, ofte svart på ryggen og gult på sidene og undersiden. Vingene er forholdsvis små og smale, uten fargeflekker, med en lang, linseformet celle som når vingekanten midt i vingen. Beina er som oftest lyse, slanke, uten kraftige børster. Bakkroppen er ganske kort og sylindrisk. Larvene er avlangt pølseformede, tilspisset i hodeenden, hvite på farge. De mangler bein og en tydelig hodekapsel og er tilsynelatende delt i 12 ledd. På det bakerste leddet sitter et par åndehull (spirakler) på lett opphøyde vorter.

Levevis

Larvene ser ut til å leve av sopp, og har blitt funnet i store mengder på fruktlegemer av sopper som vokser på død ved. Kjønnene møtes på soppene, og gjennomgår en langvarig "parringsdans" der hannen vifter med vingene. Selve parringen er også ganske langvarig, en halv time eller mer. Eggene er uvanlig store, ca. 0,5 mm lange for fluer med en kroppslengde på et par mm. Noen arter ser også ut til å ha larver under bark eller på planter. Voksne fluer av noen arter besøker blomster.
Parhalimedon tropicalis

Utbredelse

Arten finnes i havet øst for Australia.
Tooji

Sangkarriere

Tooji ble oppdaget som modell da han var 16 år gammel. Etter modelljobbingen ble han headhuntet til musikkanalen MTV, hvor han ledet programmene «Super Saturday» og «Toojis Top 10» på MTV Norge.
Samtidig som programlederjobben startet Tooji på artistkarrieren i 2008 og ga ut singelen «Swan Song».

Melodi Grand Prix 2012

Med låten «Stay» kom Tooji på andreplass i den tredje delfinalen som ble arrangert i Florø 4. februar. Sammen med Petter Øien og Bobby Bare, og Yaseen og Julie Maria sikret han seg plass i finalen som ble arrangert i Oslo Spektrum 11. februar. Tooji var den siste av artistene som ble ropt opp til gullfinalen, og etter en tett avstemning var det klart at han fikk representere Norge i den andre semifinalen i Baku torsdag 24. mai. I forkant av konkurransen var Toojis låt den mest populære på YouTube av 2012-konkurransens bidrag.

Semifinale 24. mai 2012

Til tross for lydproblemer under generalprøven, kvalifiserte Tooji seg til finalen i Eurovision Song Contest som i 2012 ble arrangert i Baku i Aserbajdsjan. Tooji hadde fått med seg Hans Esben Gihle på koring (siden forhåndsinnspillinger ikke er tillatt) i den europeiske finalen som gikk av stabelen lørdag 26. mai 2012. Under Melodi Grand Prix hadde han koringen innspilt på tape. «Jeg vil understreke at jeg ikke er hyret inn for å dubbe Tooji, men for å støtte ham opp. Tooji synger mer enn bra nok selv. Han fortjener all den skryten han kan få.», uttalte Hans Esben Gihle til VG.

Finale 26. mai 2012

Tooji, som representerte Norge, var en av favorittene før finalen, men endte likevel på sisteplass i finalen med 7 poeng. Dette var Norges ellevte sisteplass i Eurovision Song Contest. Seieren gikk til Sverige og Loreen.
Ikke før stemmegivningen hadde kommet litt over halvveis, fikk Norge og Tooji sine første poeng, 3 poeng fra Nederland. Island fulgte opp med 1 poeng, og Sverige ga 3 poeng. Da Tooji ble intervjuet av VG etter konkurransen, konkluderte han: «Europa ville ikke ha meg». Ifølge VG tok Tooji nederlaget med godt humør.
Etter finalen sa Aftonbladets ekspertkommentator Tobbe Ek til VG: «Jeg synes bare synd på Tooji. Dette fortjener han ikke virkelig ikke. Sisteplass – så dårlig er han ikke».

Privat

Tooji Keshtkar kom til Norge som ettåring 26. mai 1988 sammen med moren Lily Bandehy. De var asylsøkere fra Iran. Samtidig som han jobbet som MTV-programleder, fullførte han studiet i barnevernspedagogikk og har etter dette jobbet på asylmottak og i barnevernet.
Neutral Milk Hotel

Historie

Neutral Milk Hotel debuterte i 1994 med EP-en Everything Is, bandet bestod da kun av Mangum. På bandets debutalbum, On Avery Island, ble bandet utvidet med Robert Schneider, som bidro på produksjon og instrumenteringen. Bandet begynte nå på en omfattende turné.
Neutral Milk Hotels andre album, I Aeroplane Over the Sea i, kom i 1998. Albumet fikk god kritikk og større anerkjennelse enn debutalbumet. Selv om albumet ikke ble noen kommersiell suksess, solgte det over 300 000 eksemplarer og høstet strålende kritikk fra flere anmeldere. Til tross for den økende populariteten, ble gruppa oppløst i 1999. Hovedsakelig på grunn av Mangum, som misliket turnélivet og det økende musikk-presset. Senere fikk han et nervøst sammenbrudd.

Gjenforening

I 2013 ble det annonsert at Neutral Milk Hotel hadde gjenforent med samme bandmedlemmer som på In The Aeroplane Over The Sea, og at de ville reise rundt på en konsert turne i Nord-Amerika, Australia, New Zealand, Taiwan, Japan, Ireland, England, Skottland, Frankrike, Spania og Portugal.

I dag

Neutral Milk Hotel laget to album på 90-tallet som har blitt stående som mesterverk innen lo-fi indierock. Arcade Fire og Franz Ferdinand har begge uttalt seg som store fans. Etter bandets siste album forsvant de fra musikkverdenen. Vokalist Jeff Mangum har holdt seg skjult i mange år, men har hatt enkelte konserter.
Ehrenkreuz der Bundeswehr für Tapferkeit

Bakgrunn

Bakgrunnen for etableringen av utmerkelsen var Tysklands militære bidrag i internasjonale oppdrag utenlands. Styrkene deltok også i kamp og dermed kom spørsmålet om belønning av innsats i strid opp. I 2008 ble Ehrenkreuz der Bundeswehr für Tapferkeit etablert som en ny høyeste grad av Ehrenzeichen der Bundeswehr. Utmerkelsen tildeles for tapperhet i stridsinnsats i felt.

Utforming

Ehrenkreuz der Bundeswehr für Tapferkeit er gjort i gull i en utførelse som er basert på den felles utforming av Ehrenzeichen der Bundeswehr, et likearmet bjelkekors med utsvingte armer. Korset er utformet med markering av en ytre bord eller kant. Dette er det tradisjonelle symbol for Tysklands militære styrker og går tilbake til Jernkorset fra Napoleonskrigenes tid. Det er i dag merke for Bundeswehr. Midtmedaljongen over korsmidten har ørnen fra Tysklands riksvåpen omgitt av en eikekrans.
Medaljebåndet er svart med kantstriper i gull og rødt. Fargene svart, rødt og gult er fargene fra Tysklands flagg. Båndstripene har samme fargesammensetning som medaljebåndet. En eikebladsspenne markerer at utmerkelsen er tildelt for personlig tapperhet. Eikeblader og -kranser benyttes i militær sammenheng som symboler for tapperhet, styrke og patriotisme.

Tildeling

De første tildelinger av Ehrenkreuz der Bundeswehr für Tapferkeit fant sted i 2009, da personell som hadde utmerket seg med innsats i Afghanistan ble hedret.
Fri Flyt (musikkgruppe)

Fri Flyt (etablert 1993, nedlagt 2001) var en norsk folkemusikkgruppe, bestående av Gabriel Fliflet og Ole Hamre perkusjon, samt danske Peter Bastian klarinett, Oluf Dimitri Røe fiolin, Olav Tveitane bass og joikeren Ingor Ánte Áilo Gaup. De ga ut Flyr fritt (Etnisk musikklubb, 2001) med variert musikk fra Balkan og annet.
Helgelandsbrua

Konstruksjonen

Brua har i alt 12 spenn hvorav hovedspennet er på 425 meter. Seilingshøyden er 45 meter og laget av betong. Alle pilarene er bygd med klatreforskaling, også de to hovedtårnene som bærer «fritt frambygg»-delen. Brubanen er betydelig slank i horisontalplanet, bare 40 cm i tykkelse på midten og 1,2 meter i ytterkant. For hvert kabelfeste går det i tillegg bjelker på tvers under brubanen. Kablene er festet til brubanens ytterkant. Forankringene til kablene ligger i et prefabrikkert element som igjen er støpt inn i betongen på undersiden av overbygningen.
Hovedtårnene er 138 og 127 meter høye fra havoverflaten og til toppen. I tillegg er det nordligste tårnet fundamentert ned til en dybde på 30 meter under havoverflaten. Tårnene er 6 meter brede sett fra siden av brua og 2,2 meter på det smaleste, sett på tvers av brua.
Broen ble prisbelønt i 1994 med «FIP – outstanding structures». Den ble i 2010 kåret til Norges vakreste bro av Teknisk Ukeblads nettlesere med 24 prosent av stemmene.
Brua ble konstruert av Elljarn Asbjørn Jordet i Aas-Jakobsen AS i samarbeid med det tyske konsulentfirmaet Leonard, Andrae und Partner.
Nesopriona

Levevis

Larvene lever i død ved, utviklingstiden er flere år.

Utbredelse

Arten er endemisk for Mauritius.
Inhambane (slekt)

Utseende

En middelsstor (ca. 30 millimeter), brun gullbasse. Denne arten har ingen spesielt slående særtrekk.

Utbredelse

Arten er utbredt i det sørlige Afrika.
Telemark og Buskerud Heimevernsdistrikt 03

Telemark og Buskerud Heimevernsdistrikt 03 er et distrikt i Heimevernet som har territorielt militært ansvar over fylkene Telemark og Buskerud.

Organisering

HV-03 består av distriktsstab, innsatsstyrke og forsterkningsstyrke.  Distriksstaben er lokalisert på Heistadmoen leir.  
Distriktet består av 16 områder og en innsatsstyrke. Til sammen teller enheten 2800 mann.    
Innsatsstyrken består av 200 befal og soldater på treårskontrakt som trener opp mot 25-30 dager i året og er utstyrt med det samme utstyret som stadig tjenestegjørende avdelinger i hæren.

Historie

Avdelingsmerket til HV03 er vikingskipet, en arv avdelingen har fra  Telemark regiment (IR3) som hadde territorielt ansvar frem til regimentes nedleggelse i 2002.
Distriktets innsatsstyrke Gunnerside har navn som kommer fra operasjonen Gunnerside under andre verdenskrig (tungtvannaksjonen).    
HV03 har sendt personell til internasjonale operasjoner og støttet ved flere hendelser nasjonalt som for eksempel opprydningsarbeidet etter oljeutslippet fra (full city) sommeren 2009
Ellsworth Mountains

Historie

Fjellene ble oppdaget 23. november 1935 av Lincoln Ellsworth under en trans-antarktisk flygning fra Dundee Island til Rossbarrieren. Han ga kjeden det beskrivende navnet Sentinel Range.
Ellsworth Mountains ble kartlagt i detalj mellom 1958 og 1966 av USGS basert på landundersøkelser og flyfotografier tatt av U.S. Navy. Da det ble klart at fjellene besto av to atskilte kjeder, begrenset US-ACAN navnet Sentinel Range til den nordlige delen og ga den sørlige delen navnet Heritage Range, samtidig som hele gruppen av fjell ble gitt oppdagerens navn.
Lucanus formosanus

Kjennetegn

En stor (36-84 millimeter) og kraftig, mørkbrun hjortebille. Hannen har kraftige, nokså rette kjever (sett ovenfra, nedoverbøyde sett fra siden), disse har en kraftig, innoverrettet tann ved roten, en tann noe utenfor midten, og er kløvede i spissen. Dessuten er det noen mindre tenner i den ytre delen. De knebøyde antennene har vanligvis en fire-leddet vifte. Bakhodet har nokså høye men forholdsvis korte tverrkjøler langs bakkanten på sidene, og et horn over hvert fasettøye. Beina er mørke, lårene røde i midten. Hunnen er mindre enn hannen og mangler de forstørrede kjevene og kjølene og hornene på hodet.

Utbredelse

Arten er utbredt på Taiwan.