Priapos

Forholdet til andre guddommer

I forsøket på å tilpasse ham til gresk mytologi var hans mor som regel Afrodite mens han ellers ble forsøkt assosiert med ulike falliske guddommer som Dionysos, Hermes og satyrene Orthanes og Tykhon. Priapos’ opphav har blitt ulikt forklart: han ble blant annet beskrevet som en sønn av Afrodite som hun fikk med Dionysos, eller som Dionysos fikk med Khione, kanskje som far eller sønn av Hermes, og som en sønn av Zevs eller Pan, avhengig av kilden.
I henhold til en legende anklaget Hera ham for å være impotent, stygg og med et skittent sinn mens han fortsatt var ufødt som hevn for at helten Paris hadde den dristighet å velge Afrodite framfor Hera og Athene som den vakreste blant gudinner. De andre gudene skal ha nektet å la ham leve på Olympos og kastet ned fra gudenes hjem til jorden, og liggende på fjellets skråning ble han til sist funnet av noen gjetere og ble oppfostret av dem.
Priapos slo seg senere sammen med Pan og satyrene som en daimon for fruktbarhet og vekst, skjønt han var stadig plaget av sin impotens. På 300-tallet f.Kr. ble Priapos betraktet som en del av følget til Dionysos, rangert side og side med satyrer og silénere, og ofte sammen med et esel. I en grov anekdote fortalt av Ovid forsøkte han å voldta den jomfruelige gudinnen Hestia mens hun sov, men da et esel plutselig skreik i mens han bøyde seg over henne, våknet Hestia og han mistet reisningen. Denne hendelsen ga ham et evigvarende hat mot esler og ønsket dem drept. En annen myte hevdet at han forfulgte nymfen Lotis inntil gudene fant medlidenhet i hennes skjebne og forvandlet henne til en lotustre. Det er myte som også benyttes i ulike variasjoner om andre gudinner. Myten om Hestia ble også benyttet nær identisk for Lotis i samme rolle.
Bakgrunnen for at esler var knyttet til hans myter var at «de to, som grekernes øyne var like stygge og heslige skapninger, var blitt uenige om hvem av dem som hadde størst fallos.» I en tevling var det eselet som gikk av med seieren og Priapos ble rasende. For å straffe eselet pisket han det til døde. Men Dionysos gjorde eselet udødelig ved å plassere det på himmelhvelvingen som stjernebilde.

Moderne tid

Richard Payne Knight, engelsk klassisk lærd og kunstkjenner, søkte i sin første bok The Worship of Priapus (1786) å gjenopprette betydningen av oldtidens falliske kulter. Knights åpenbare preferanse for oldtidens hellige erotikk over jødisk-kristen puritanisme førte til at han ble heftig angrepet som en kjetter og som en akademisk forkjemper for libertinisme og obskønitet. Det førte til vedvarende mistro fra det religiøse samfunnet i England. Den sentrale påstanden i hans avhandling var at en internasjonal religiøs tilskynding til å dyrke «det framkalte prinsipp» og som ble artikulert gjennom en rekke illustrasjoner av kjønnsorganer, hovedsakelig det erigerte mannslem, og at denne billedbruken hadde vedvart inn i moderne tid. På et vis ble boken den første av mange senere forsøk på å argumentere at før-kristne, hedenske tanker hadde vedvart inn i den kristne kulturen. Det metafysiske system som ble fremmet var at den øverste gud er det mest fullkomne, det mannlige-kvinnelige prinsipp, legemliggjort i skapelsen, ødeleggelsen, og gjenfødelsen. Prosessen med emanasjon skjer via en deling av dette «intellektuelle vesen» i to prinsipper: aktiv og passiv, mannlig og kvinnelig, hvilket er den guddommelige kjerne, eller livskraften. Seksuelt samleie kan således bli forstått som en hellig refleksjon av det guddommelige mysterium i emanasjonen.
Det har blitt foreslått at de moderne, populære hagenissene er en kulturell etterlevning av Priapos.
På 1980-tallet ble det opprettet en kuriøs religiøs kirke i USA sentrert rundt dyrkelsen av fallos, kalt for St. Priapus Church, og framstilt i blanding av antikke assosiasjoner og med tekstlig språk lånt fra den kristne kirke. Den begynte i Canada og appellerte hovedsakelig til homofile menn.
Det medisinske forhold som kalles priapisme, en tilstand bestående av vedvarende ereksjon av penis uten verken fysisk, psykologisk eller erotisk stimulering, ofte ledsaget av tiltagende smerte, har avledet sitt navn fra Priapos. Det er en hentydning til gudens vedvarende blodfylte penis.