google/wiki40b huggingface dataset:
Duncan Mackay

Biografi

Mackay ble født i Leeds og startet sin musikalske karriere på fiolin og fullførte senere akademiske studier på samme instrument før han flyttet til Port Elizabeth i Sør-Afrika på midten av 1960-tallet. I 1970 ble han invitert til å turnére både i Brasil og Sør-Afrika med medlemmer av Sergio Mendes Band. I denne tiden komponerte og spilte han også inn sitt første soloutgivelse «Chimera» hjemme i Sør-Afrika. Tidlig på 1970-tallet etablerte Mackay et progressivt spillested i Johannesburg under navnet Branch Office og utviklet en særegen keyboardteknikk.
I 1973 ble han hørt av en representant for Phonogram Records, som inviterte Mackay tilbake til England for å bli med i trommeslager Ginger Bakers nye band. Derfra gikk han videre til bandet Colosseum II, med blant andre gitarist Gary Moore og Jon Hiseman. I 1975 ble han medlem av Steve Harley & Cockney Rebel hvor høydepunktet var singelen «Make Me Smile (Come Up and See Me)», som endte som nummer én på listene i Storbritannia og Europa for øvrig. Videre bidro han på omfattende turnévirksomhet med bandet og ytterligere fire bestselgende utgivelser. I samme periode ga Mackay ut sitt andre soloalbum «Score», som ble utgitt av EMI Records.
På resten av 1970-tallet fungerte Duncan Mackay som studiomusiker ved Abbey Road Studios, hvor han også spilte på de tre første albumene til Kate Bush og hvor det ene var hennes debutalbum The Kick Inside produsert av Pink Floyds David Gilmour med hitsingelen «Wuthering Heights». Videre var han med på innspillingene av albumene I Robot, Pyramid og Eve fra Alan Parsons Project samt Nude og The Single Factor av Camel.
Han arbeidet også med Budgie i samme periode, før han i 1978 komponerte og ga ut sitt tredje album «Visa. I 1979 ble han medlem av den britiske supergruppen 10cc og ut over 1980-tallet spilte han på flere av deres utgivelser og var med på alle turnéene. Mackay begynte i denne perioden også å produsere filmmusikk. I 1993 flyttet Duncan Mackay tilbake til Cape Town og hvor han begynte å jobbe innen tv–musikk. I 2003 gikk han sammen med vokalist og gitarist Greg McEwan for å stifte Re'union og er i senere tid opptatt med innspilling og turné med dette bandet.
Hedemåler

Utseende

En middels stor (vingespenn 29 – 36 mm), middels kraftig, lyst grå måler. Hannen har fjærformede, hunnen trådformede, antenner. Begge vingepar er vanligvis ganske bredt mørke langs ytterkanten. Forvingen har tre mørke tverrbånd, det midterste av disse er vanligvis tydelig og fullstendig, mens de to andre ofte er redusert til flekker ved vingens forkant. Vingetegningene virker noe diffuse og "utflytende", noe som er et godt kjennetegn på arten. Larven er naken, lysrt gulbrun med smale, lyse lengdestriper og spredte, runde, mørke flekker.

Levevis

Arten lever på lynghei og lignende, åpne områder. Larvenes viktigste næringsplanter er røsslyng (Calluna vulgaris) og tiriltunge (Lotus corniculatus). De voksne målerne flyr mest om natten i juli – august, men hannene kan også fly i solskinn.

Utbredelse

Arten finnes i Vest- og Mellom-Europa. I Norge er den bare kjent fra Aust-Agder, der den ble funnet ved Arendal i 1996.
Kazuyoshi Nakamura

Japans herrelandslag

Kazuyoshi Nakamura spilte 5 landskamper for Japans herrelandslag.
Terje Tørrissen

Bakgrunn

Tørrissen er født i Molde, oppvokst i Ålesund og bosatt i Ottestad i Stange kommune. Han er utdannet cand.med ved Universitetet i Tromsø fra 1992. Etter turnustjeneste i Harstad og Lyngen, var han kommunelege II og kommunelege I i Lyngen fra 1994-1997. Fra 1997 til 2001 var han ansatt ved Universitetssykehuset i Nord-Norge, Åsgård (daværende RiTø). Fra 2002 er han spesialist i psykiatri. Etter dette ble ble ansatt ved SI HF, Sanderud som overlege ved akuttpsykiatrisk avdeling fra 2002-2005 og ved avd. for psykosebehandling og rehabilitering fra 2005-2009. Fra 2009-2010 var han overlege ved akuttpsykiatrisk avdeling på SI HF, Sanderud. 2010-2019 var Tørrissen vært ansatt ved VPP-Hammerfest i deltidsstilling. Fra mars 2019 ansatt ved DPS-Gravdal, Nordlandssykehuset i deltidsstilling. Terje Tørrissen er ansatt i Solglytt AS, som utfører oppdrag (rettspsykiatriske erklæringer, fornærmede erklæringer, andre sakkyndige oppdrag) for påtalemyndighet og rettsinstanser m.fl., samt forskning, undervisningsoppdrag, konsulentoppdrag, behandling m.m. 
Tørrissen har forsket på bruk av tvang i psykiatrien og publisert en originalartikkel i Tidsskrift for Den norske legeforening. Videre en artikkel om psykolinvistikk, sammen med forskere i USA. Han har vært aktiv i undervisning, foredrag og utvikling av seminar om intervensjon ved selvmordsfare. Han har også skrevet bokkapittel i boken Den stygge andungen og to bøker om emner innen snø og snøskred.
Ebrietas

Utseende

Middelsstore, bredvingede smygere med forvingens forkant med en markert "knekk" nær midten. Vingene er mønstret i mørkbrunt og blåfiolett. Undersiden er lysere brun, og det bakre delen av bakvingen kan være blek eller gulaktig. Larvene er nakne og grønne.

Levevis

Larvene lever på planter i familien Malpighiaceae.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Mellom- og Sør-Amerika.
Śrem

Attraksjoner

Byen er svært vakker med palasser og parker.
Smøla Billag

Smøla Billag var et rutebilselskap som ble stiftet i 1957 under navnet Smøla Bil- og Båtlag A/S. Navnet ble endret til Smøla Billag i 1964.
Ved oppstarten overtok selskalet bilmateriell og rutekonsesjon etter Jens E. Sætran som hadde drevet rutetrafikk på Smøla siden 1946. Det ble startet rutekjøring til Kristiansund med fjerne over Straumen fra 29. juli 1957.
De neste åra bygde selskapet ut rutenett som omfattet hele Smøla med personruter fram til Straumen ferjekai. Gods- og melkebilene fulgte ferja til og fram Kristiansund. Hovedrutene på Smøla gikk på vest- og østsida av øya (Ottesen m.fl. 2001).
I 1978 hadde Smøla Billag 26 ansatte. Vognparken bestod av 12 busser, 5 lastebiler og 4 kombinert person- og godsvogner.
I 1979 overtok Smøla Billag Edøy-ruta fra Odd Moe og en rute fra Veidholmen Fiskesamvirke (Ottesen m.fl. 2001).
Vognparken til Smøla Billag var kjenneregnet av fargene lys grå nederst, rødt midtbelte, gult vindusfelt (ikke på godsbilene) og mørk grønt tak. Etter 1970 ble også taket lakkert rødt.
1. januar 1987 ble Smøla Billag fusjonert med Kristiansund-Frei Billag og Nordre Nordmøre Billag. Det nye selskapet fikk navnet Nordmøre Trafikkselskap (NTS).
Tekmor (mytologi)

Etymologi

Det gammelgreske ordet tekmar eller tekmor (τέκμωρ, kun hos Homer) betyr fastsatt merke eller grense, mål, slutt, eller hensikt (τέκμαρ αἰῶνος, tekmar aionos: slutt, objekt, århundrets hensikt; ἵκετο τέκμωρ: hiketo tekmor: han nådde målet). Det kan også bety sikkert tegn eller bevis på noe høytidelig, et tegn i himmelen eller på månen. På nygresk er ordet roten til ordet tekmirion (τεκμήριον: bevis, belegg, eller konklusjon fra eksisterende bevis). Det pårørende sanskritordet Iaksmlka, betydning merke, tegn, er rotordet i navnet til gudinnen Laksmi.
Ordet er beslektet med det engelske ordet token som har betydningen symbol, tegn, bevis, og som er avledet fra urindoeuropeiske grunnordet *deik-, «å vise». Angelsaksiske tacen i tilsvarende betydning som tegn, symbol, bevis; norrønt teikn (tegn) som har flerbetydninger som kjennetegn, korstegn, stjernetegn, bokstavtegn, runetegn, tegn og undre; og gotisk taikn, tilsvarende betydning som tegn.

Homer

Hos Homer har ordet vanligvis betydningen «slutt» (eureto tekmor, εὔρετο τέκμωρ: han fant en slutt, det vil si tenkte ut botemiddel), eller avslutning (oude ti tekmor euremenai dynasai, οὐδέ τι τέκμωρ εὑρέμεναι δύνασαι: du kan ikke finne en avslutning). Det kan også bety tegn, symbol eller bevis på noe høytidelig, som da Zevs sier at hans nikk med hodet er den høyeste, sikreste løfte han kan gi. 
Ordene moira eller aisa (skjebne) hadde betydningen andel, del, lott. Opprinnelig hadde det ikke betydningen av en kraft som ledet skjebnen, og bli betraktet som også å omfatte konstatering, fastslå, eller bevis. I mykensk religion var moira eller aisa opprinnelig en abstrakt kraft knyttet til livets begrensning og avslutning.
Internasjonal politikk (tidsskrift)

Redaktører

2018 - : Pernille Rieker,  Niels Nagelhus Schia og Minda Holm (redaktører) 
2017-2018: Benjamin de Carvalho og Niels Nagelhus Schia (redaktører) og Minda Holm (bokredaktør) 
2012-2016: Kristin M. Haugevik og Julie Wilhelmsen (redaktører), Morten Skumsrud Andersen, Minda Holm og Bjørnar Sverdrup-Thygeson (bokredaktører)
2007-2012: Benjamin de Carvalho og Halvard Leira (redaktører) og Kristin M. Haugevik (bokredaktør)
2004-2007: Birgitte Kjos-Fonn (redaktør) og Halvard Leira (bokredaktør)
2001-2004: Knut Nustad (redaktør) og Ole Jacob Sending (bokredaktør)
1996-2001: John Kristen Skogan (redaktør) og Henrik Thune (bokredaktør)

Ordingprisen

IP har siden 2008 delt ut en årlig pris for beste fagartikkel av allmenn interesse, skrevet av en student fra et av de nordiske landene (bachelor- og masternivå): Ordingprisen. Tema for bidragene kan være hvilket som helst innenfor fagfeltet internasjonal politikk og beslektede emner. Det oppfordres spesielt til å sende inn arbeider som ligger utenfor tradisjonelle rammer og faggrenser. Prisen har fått navn etter Arne Ording, som var tidsskriftets første redaktør.
Janis Ian

Biografi

Hun ble født i en jødisk familie i New York City. Hun er oppvokst i New Jersey på en gård, og gikk på East Orange High School i East Orange
Som barn beundret hun Joan Baez og Odetta. Hun startet med pianotimer i en alder av seks år. Da Ian ble ungdom hadde hun lært orgel, cembalo, fransk horn, fløyte og gitar. I en alder av 12 skrev hun sin første låt, Hair of Spun Gold, som senere ble publisert i musikkmagasinet Broadside, og siden ble spilt på hennes debutalbum.

Utmerkelser

Ian har mottatt to Grammy Awards. Den første i 1975 for At Seventeen, og den andre i 2013 i kategorien «Best Spoken Word Album», for selvbiografien Society's Child.
Plateumaris discolor

Utseende

Plateumaris discolor er mellom 6,5-9 mm lang.  Kroppen er langsmal og ikke så oval som bladbillene ofte er.  Den er sterkt metallisk farget i ulike nyanser av grønn, blå, rød eller messingfarge.  Halskjoldet er nakent, uten en kort og fin behåring. Bakkroppen smalner bakover. Hodet er fremover-rettet. Beina er svarte og forholdsvis lange.
Den er svært lik den noe mindre vanlige Plateumaris sericea, men er litt mindre elegant (slank). Den kan helst skilles fra denne på de første antenneleddene (nærmest hodet), som er lengre hos P. sericea.  Mange av artene i slekten Plateumaris,  er svært like hverandre og sikker artsbestemmelse kan bare skje ved undersøkelse av genitaliene.

Levevis

Både larvene og de voksne (imago) billene finnes nær ferskvann hvor de lever av å spise blad på næringsplanten. Særlig arter i planteslekten Carex. Larvene lever under vannoverflaten. De voksne er særlig aktive i solskinn.
Plateumaris discolor tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår  en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de  voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Fauskeeidet naturreservat

Fauskeeidet naturreservat ligger på Fauskeeidet i Fauske kommune i Nordland. Naturreservatet har et areal på 3500 dekar, hvorav 2000 dekar vannareal. Området er vernet for å bevare et produktivt og artsrikt våtmarksområde og et vakkert landskapsområde.
Bolleovn

En bolleovn  er en enkel ovn for produksjon av stål, basert på skrapjern. Bolleovnene gikk ut av bruk da man begynte å benytte mer moderne smelteovner.
Bolleovnen er langstrakt, med varmekilden i den ene enden. Lengst fra varmekilden legges det inn en haug stålskrap, vanligvis 50 – 100 kilo. Etter oppvarming skyves haugen mot varmekilden, og en ny haug legges inn. Dette gjentas, slik at man til enhver tid har tre hauger inne i ovnen.
Den varmeste haugen når i denne prosessen en temperatur der stålet blir hvitglødende, – men det smelter ikke. Stålbitene får en deigete, sveisbar konsistens. Produktet kalles da også «sveis-stål», i motsetning til «fluss-stål» som blir til ved smelting i smelteovn.
Bolling var en krevende manuell prosess, og gode bollesmeder måtte ha både styrke, erfaring og kunnskap. De måtte «se» at jernet fikk riktig temperatur og at prosessen gikk riktig for seg. Ved hjelp av en jernstang blandet og «eltet» de det glødende stålet i ovnen, slik at kvaliteten skulle bli mest mulig jevn og massen få form av en «bolle».
Det ferdige, noe uformelige produktet ble umiddelbart hamret ut til blokker, egnet for videre bearbeiding som valsing. Til dette benyttet man store vanndrevne, senere dampdrevne hammere. Erfarne bollesmeder kunne greie bollevekter på opptil 130 kilo, og siden det gjerne var akkordarbeid kunne det lønne seg med store boller. Men dette førte ofte til strid innad i arbeidslaget, da smedene ved vann- eller damphammeren ikke kunne bakse med for tunge blokker.
Det var arbeidskrevende å skaffe råstoff til bollingen, siden skrapjernet først måtte klippes eller kuttes i mindre biter. Til en viss grad måtte det også sorteres før det kunne legges opp i passe «porsjoner».
Panipat

Demografi

Ved folketellingen i 2001 hadde byen 261 665 innbyggere, hvorav 55 % var menn og 45 % kvinner. Panipat hadde en gjennomsnittlig lesekyndighet på 69 %, noe som var høyere enn landsgjennomsnittet på 59,5 %. 73 % av mennene var lese- og skrivekyndige og 64 % av kvinnene var i stand til å lese og skrive. 14 % av befolkningen var barn under 6 år.
Atacama Large Millimeter Array

Atacama Large Millimeter Array (ALMA) er en gruppe radioteleskoper i Atacamaørkenen i Chile bestående av 66 radioteleskoper spredt over et område på opptil 16 kilometer i diameter, som tilsammen har en oppløsning på 0,01 buesekunder. ALMA ble ferdigstilt og innviet i 2013, men vitenskapelige observasjoner ble foretatt allerede i 2011.
ALMA benytter seg av interferometri for å studere universet i millimeter- og submillimeterbølgelengder.
Luciana Carro

Tidlig liv og familie

Da hun var en ganske beskjeden jente, oppfordret hennes foreldre henne til å begynne med skuespill.

Karriere

Hun flyttet til Vancouver i 2000 for å bli en profesjonell skuespiller, og fikk roller i TV-seriene The Chris Isaak Show, Smallville og  The L Word. Disse rollene førte til at hun fikk en rolle i den nye utgaven av science fiction-serien Battlestar Galactica som "Louanne "Kat" Katraine, en elev på seriens Viper-fly, som raskt vokste til et flyveress, og ble en fast karakter i serien. 
Hennes rolle i Battlestar Galactica ble sett av filmprodusenter, og hun fikk en rolle i filmen Two for the Money (sammen med Al Pacino) og i Dr. Dolittle 3. Hun fikk også en rolle som "Stephanie Meyer" i den kritikerroste serien Everwood.
Vrakfunnet i Narva

Vrakfunnet

Meget lite av skipsvraket ble funnet, slik at man ikke vet hvor stort det opprinnelige skipet var. Arkeologisk sett skiller funnet seg ut fordi det er det eneste funnet av «tredobbelt bordlegning» på et klinkbygd skip i verden utenom det engelske storskipet «Grace Dieu». Dette siste ble sjøsatt i 1418, og hadde en total lengde på 66,5 meter, det største klinkbygde skip som hadde eksistert. På «Grace Dieu» var opptil tre lag bordplanker lagt sammen og sammenføyd med jernnagler, deretter festet til spantene med svære trenagler, der bordgangene møtte hverandre kunne det være hele fem bordganger.
Funnet i elven Narva, som ikke ble datert før det gikk tapt, besto av deler av en skipsside; den største hadde en lengde på 2,45 meter. Hudplankene var ikke festet sammen med jernsøm som på «Grace Dieu», men «sydd sammen» med søm, beskrevet som kvister eller tæger (røtter) fra treslekten gran gjennom en åpning på 1,5 cm diameter. De tre hudplankene var festet sammen med en syteknikk som var den vanligste båtbyggingstradisjonen i det nordøstlige Europa fram til begynnelsen på 1900-tallet.
Den østeuropeiske klinkbyggingstradisjonen i det nordøstlige Europa øst for Østersjøen mellom Skandinavia og Baltikum medregnet det russiske innlandet, var fra gammelt av kjent for bruk av eldre sammenføyningsmetoder som surret feste og sydd feste. Den lokale båtbyggeren boret hull på bordgangene fra innsiden for å føre sømmen gjennom til overflaten. Båtbyggeren kunne deretter enten surre sammen byggeemnene i båten eller sy disse fast med egnet materiale som for eksempel tråd, fibertau, tæger eller lindebast. Bøyelige og smidige kvister eller røtter fra trær ble også tatt i bruk til dette på større fartøyer.
Lodien, som i moderne tid hadde fått nye sammenføyningsmetoder med treplugger og nagler av tre med lite bruk for søm av jern, hadde aldri mer enn én hudplanke om gangen på sitt skrog. Beliggenheten av skipsvraket i elven Narva kan være et bevis for at det var trolig en lodi. Et viktig skipsfunn av en «skute» på over 15 meter lengde i Stockholm viser også at det kan være en stor lodje. Tekniske detaljer på vraket på Skeppargatan er meget lik de som ble beskrevet på skipsvraket i Narva, spesielt sammenføyningsmetoden.
Vraket som ble funnet i Stockholm i 1896 var av et stort, godt bevart skip, men ble hugget i biter uten at det først ble skikkelig undersøkt og dokumentert. Flere av bitene befinner seg i Statens Sjohistoriska Museum i Stockholm. Senere svenske skipshistorikere som Carl Olof Cederlund oppdaget hvordan kvister eller tæger hadde blitt brukt for å feste bordgangene til spantene fra innsiden. Det var ikke funnet rester etter spanter i Narva, men spor på bordgangene påviste denne tekniske detaljen. Dessuten var det mulig å se rester etter sømmen på plankene mellom to åpninger. Fra innsiden ble sømmen ført ut og deretter tilbake for å kunne feste sammen begge bordgangene i overlappende stilling.
«Moskva» (missilkrysser)

Historie

Kjølstrekkingen av «Moskva» (opprinnelig «Slava») fant sted ved verft 61 i Mykolajiv i 1976. Skipet ble sjøsatt 27. juli 1979 og den 30. januar 1983 ble det satt i tjeneste med den sovjetiske marinen. «Slava» returnerte til Mykolajiv i desember 1990 for ombygging. Ombyggingen skjedde i 1991-98, men skipet ble ikke satt inn i tjeneste igjen før april 2000. I 1995 ble skipet omdøpt fra «Slava» til «Moskva» og det tok plassen til Kynda-klasse-krysseren «Admiral Golovko» som flaggskip i Svartehavsflåten.
Tidlig i april 2003 seilte «Moskva», i lag med «Pitlivyj», «Smetlivyj» og et landingsskip, fra sin hjemmehavn i Sevastopol til Indiahavet for å delta i en militærøvelse sammen med en innsatsstyrke fra Stillehavsflåten («Marskalk Sjaposjnikov» og «Admiral Pantelejev») og den indiske marinen. Den russiske innsatsstyrken ble støttet av Prosjekt 1559-V «Morskoj Prostor»-klasse-tankskipet «Ivan Bubnov» og den havgående bukserbåten «Sjakhter».
«Moskva» deltok i krigen i Sør-Ossetia i 2008. Som svar på krisen som rammet Georgia i august 2008, valgte Russland å stasjonere «Moskva» utenfor kysten av Georgia for å sikre Svartehavet. Etter at Russland anerkjente Abkhasia som en selvstendig stat ble «Moskva» stasjonert i den abkhasiske hovedstaden Sukhumi.
3. desember 2009 gikk «Moskva» inn i den flytende tørrdokken PD-30 for planlagt vedlikeholdsarbeid. Arbeidet pågikk i én måneds tid. Blant annet ble kjøleanlegg og annet maskineri skiftet ut, og ny maling påført på skipets skrog. Skipet ble satt inn i tjeneste igjen i 2010 og gjennomførte i april planlagte felles øvelser i Indiahavet sammen med enheter fra andre land. I juli 2010 deltok «Moskva» i Vostok 2010, en russisk storskala militærøvelse som fant sted i Sibir og Okhotskhavet og hvor minst 20 000 soldater, 70 krigsfly og 30 krigsskip var med.
Hovedstaden i Cuba, Havanna, fikk besøk av «Moskva» i august 2013. Senere i august samme år ble missilkrysseren sendt til Middelhavet, som svar på nærværet av mange amerikanske krigsskip langs kysten av Syria.
Liptenini

Utseende

Små, oftest hvite,  brune eller oransje sommerfugler. Vingene er forholdsvis smale og avrundede, ikke typisk for glansvinger. En stor del av disse artene etterligner giftige sommerfugler i gruppen Acraeini og ligner mer på disse enn på andre glansvinger.

Levevis

Disse sommerfuglene lever for det meste i skog, særlig tropisk regnskog. Larvene skraper lav, blågrønnbakterier og annet organisk materiale fra trestammer og steiner. Mange av dem er knyttet til maur i slekten Crematogaster.

Utbredelse

Alle artene i denne gruppen lever i Afrika sør for Sahara (men mangler på Madagaskar).
Klæburuten

Klæburuten AS (på folkemunne Klæburuta) var et familieeid busselskap med hovedbase på Tempe i Trondheim. Selskapet ble i 2010 overtatt av Nettbuss Trøndelag.

Historikk

Bedriften startet opp som Krokum Bilruter i 1923 med rutekjøring mellom Klæbu og Trondheim. I 1945 startet de opp med transport av flypassasjerer for Braathens S.A.F.E mellom Trondheim og Lade flyplass og Hommelvik sjøflyhavn. I 1952 fikk de også fast kontrakt om kjøring for SAS.
Høsten 2006 arrangerte Klæburuten busstur med egen norsk buss fra USAs østkyst over til vestkysten og tilbake igjen. Turen den ene veien ble filmet og sendt på NRK-programmet Faktor i januar 2007.
1. juni 2010 ble Klæburuten AS kjøpt opp av Nettbuss  Trøndelag, og fra 1. januar 2011 ble det helt innlemmet. Navnet «Nettbuss Klæburuten» lever videre som produktnavn på Nettbuss' turbusser i Trøndelag.

Virksomhet

Klæburuten AS sin hovedaktivitet de siste årene var flybussrute Trondheim – Værnes. Selskapet kjørte også bussruter i Trondheim og Klæbu på kontrakt med Team Trafikk. I tillegg hadde Klæburuten AS en egen turbilavdeling med turbusskjøring på oppdrag og i egen regi.
Vognparken bestod 1. juni 2010 hovedsakelig av 24 flybusser, 12 rutebusser og 9 turbusser.
Napo (Baise)

Napo (kinesisk: 那坡县; pinyin: Nàpō Xiàn) er et fylke i den autonome regionen Guangxi i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Baise.
Befolkningen var på 190 096 innbyggere i 1999.
Det kongelige danske Selskab for Fædrelandets Historie

Det kongelige danske Selskab for Fædrelandets Historie, (Danske Selskab) er et dansk vitenskapelig selskap som ble stiftet i 1745 med Jacob Langebek som initiativtaker. Selskapets formål har fra starten vært å fremme viten om Danmarks historie, noe som primært har skjedd gjennom utgivelsen av tidsskriftet Danske Magazin.
Maudheim

Maudheim var en overvintringsstasjon på Kronprinsesse Märtha Kyst i Dronning Maud Land, Antarktis. Stasjonen ble brukt av en norsk-britisk-svensk ekspedisjon i 1949-52, den første internasjonale forskningsekspedisjonen til Antarktis. Maudheimstasjonen bestod av to beboelseshus, lager, radioanlegg med antenne og diverse meteorologiske installasjoner og var beliggende på isbremmen Quarisen.
Deltakerne i ekspedisjonen fikk Maudheimmedaljen, en spesialutgave av Kongens fortjenstmedalje i sølv. 
Maudheim ble besøkt av en norsk antarktisekspedisjon åtte år senere. Stasjonen var da helt dekket av is. Kun to meter av det ti meter høye meteorologiske tårnet stakk opp av isen.