Jernbane i Vatikanstaten

Jernbane i Vatikanstaten er to 300 meter lange jernbanespor innenfor statens grenser. Dette er den korteste, nasjonale jernbanestrekning i verden. Vatikanstatens tilgang til øvrige italienske baner ble garantert av Lateranoverenskomsten som ble undertegnet i 1929. Stasjonen og sporene ble bygd mens Pius XI var pave  (1922-1939).
Det meste av trafikken er inngående gods, men fra tid til annen er banen også brukt til passasjertransport, oftest av symbolske eller seremonielle årsaker. 12. september 2015 ble en turistruteforbindelse mellom Vatikanet og Castel Gandolfo tatt i bruk. Toget går fra Vatikanets stasjon hver lørdag 10.57, kjøretiden er rundt 1 time.

Historie

Pave Gregor XVI forhindret at det ble bygd jernbane i Vatikanstaten. Han er blitt tillagt utsagnet «chemin de fer, chemin d'enfer» («jernveien, veien til helvete»). Hans etterfølger, Pius IX, startet byggingen av en jernbanelinje fra Bologna til Ancona, men området ble erobret av styrkene som kjempet for et forent Italia i forbindelse med risorgimento i 1861, før den var ferdigstilt. Togforbindelsen var en forutsetning for massepilegrimsreisene på 1800-tallet, som startet med reiser til Lourdes omkring 1858, og som ble en faktor som svekket motstanden mot den nye teknologien i pavens hoff (den romerske kurie).
Byggingen av en stasjon i Vatikanstaten og jernbaneforbindelsen til jernbanenettet i Italia ble, som nevnt, garantert gjennom Lateranoverenskomsten som ble undertegnet 11. februar 1929. Direktoratet for nye jernbaneanlegg i departementet for offentlige arbeider i kongedømmet Italia implementerte sitt løfte med anleggsarbeid som startet 3. april 1929. Byggingen av viadukten frem til Vatikanstaten ble bekostet av den italienske regjeringen og også Vatikanstaten stasjon ble finansiert med 750 millioner italienske lire som en kompensasjon som var en del av de finansielle vedleggene til Lateranoverenskomsten. De samlede kostnadene er anslått til 24 millioner italienske lire.
Det første lokomotivet kjørte inn på Vatikanstaten stasjon i mars 1932. En jernbaneoverenskomst mellom Vatikanstaten og Italia ble ratifisert 12. september 1934 og i oktober samme år ble det ferdigstilte anlegget formelt overlevert fra departementet for offentlige arbeider til henholdsvis Vatikanstaten og selskapet Ferrovie dello Stato.
Sent i mars 1944, da den allierte bombingen av Roma under andre verdenskrig var på sitt mest intense, oppdaget Vatikanet at tyske tog med våpenlast stoppet på linjen ved Vatikanstaten stasjon.
Vatikanstatsbanen tar av fra linjen mellom Roma og Viterbo ved Roma San Pietro stasjon og krysser Gelsominodalen med en 143,12 meter lang viadukt med åtte 15,3 meter lange buespenn.

Trafikk

Vatikanstaten stasjon er hovedsakelig brukt til import av varer (før bilen ble vanlig) til Vatikanet og fra tid til annen for passasjertog.
Pius XI planla et eget pavetog, men dette ble aldri bygd og Vatikanet har aldri hatt noen jernbanearbeidere eller registrert noe rullende materiell. Det offisielle toget til pave Pius IX er utstilt i Palazzo Braschi i Roma.
Den 4. oktober 1962 ble pave Johannes XXIII den første paven som brukte jernbanen i Vatikanstaten på sin pilegrimsreise til Loreto og Assisi en uke før det andre vatikankonsil. Han benyttet det italienske presidenttoget og reisen ble kringkastet av Eurovisjonen. Ettersom Pius IX hadde vært den siste paven som hadde besøkt Loreto og den siste paven som hadde reist med tog, ble reisen sett på som et symbolsk brudd med fortidens byrder. Johannes XXIII sørget også for at levningene av pave Pius X ble transportert til Venezia med jernbane.
Pave Johannes Paul II benyttet jernbanen et fåtall ganger i symbolsk sammenheng. Første gang var 8. november 1979, men han tok ikke tog ut av Roma før 24. januar 2002.