Portugal i Eurovision Song Contest

Historikk

Det er den portugisiske statskringkasteren RTP som sender Eurovision Song Contest i Portugal, og som velger landets artist og sang til konkurransen. Landets bidrag har alltid blitt valgt gjennom den årlige, portugisiske sangkonkurransen Festival da Canção – tilsvarende norske Melodi Grand Prix.
Utdypende artikkel: Festival da Canção
Portugals debut kom i København i 1964, men kom helt sist uten poeng. Også resten av 1960-årene bød på lave plasseringer, og i 1970 valgte RTP å stå over konkurransen.

Lang vei til seier

De neste ti årene ble langt bedre resultatmessig, og fem ganger kom Portugal på topp ti. Syvendeplassene i 1972 og 1980 var Portugals beste plasseringer helt fram til 1996, da Lúcia Moniz sang landet inn til en sjetteplass med «O meu coração não tem cor». Sangen fikk 12 poeng blant annet fra den norske juryen, og dette var Portugals beste plassering i Eurovision Song Contest frem til 2017. Suksessen banet vei for en videre sang- og skuespillerkarriere for Moniz, både i og utenfor Portugal. Blant annet spilte hun den portugisiske hushjelpen Aurélia i juleklassikeren Love Actually. 
Etter 2000 har Portugal hatt liten suksess i konkurransen. I 2008 ble Vânia Fernandes nummer 13 av 25 i finalen, landets beste plassering på ti år. Siden EBU innførte semifinaler i Eurovision Song Contest i 2004, har Portugal bare kvalifisert seg til finalen fem av tretten ganger. I 2017 kom omsider landets første seier – på sitt 49. forsøk – da Salvador Sobral vant med «Amar pelos dois».

Fravær

Siden debuten i 1964 har Portugal stått over konkurransen ved fem anledninger. Første gang var i 1970, da Portugal sammen med Norge, Sverige, Finland og Østerrike boikottet konkurransen i protest mot konkurransereglene og det faktum at fire land hadde delt seieren året før. 

Neste fravær kom i 2000, da Portugal måtte stå over konkurransen på grunn av dårlige plasseringer årene før. I 2002, 2013 og 2016 valgte RTP frivillig å stå utenfor konkurransen. Fraværet i 2002 ga plass til Latvia, som etter hvert endte opp med å vinne konkurransen dette året.

Sangen som «veltet» et diktatur

Da Portugal debuterte i konkurransen, var landet fremdeles et autoritært regime under ledelse av landets diktatoriske statsminister António de Oliveira Salazar. Også nabolandet Spania var i praksis et diktatur, og presse og demokratiforkjempere reagerte på at de to landene fikk delta i konkurransen. Under finalen i 1964 var Portugal involvert i en scenestorming, da en mann klarte å ta seg opp på scenen med en plakat som protesterte mot Salazar og den spanske diktatoren Franco. Hendelsen påvirket imidlertid ikke fremføringen av det portugisiske bidraget, siden den skjedde i pausen mellom det sveitsiske og belgiske bidraget.
Ti år etter fikk Portugals Eurovision-bidrag på ny en politisk skygge over seg. Tross den delte sisteplassen ble sangen «E depois do adeus», sunget av Paulo de Carvalho, en viktig brikke i overgangen fra diktatur til demokrati i Portugal. «E depois do adeus» ble brukt som ett av to kallesignal for å sette i gang Nellikrevolusjonen i Portugal. Da sangen ble spilt på portugisisk radio klokken 22.55 om kvelden 24. april 1974, var dette et signal til opprørerne om å forberede kuppet for å velte det sittende regimet i Lisboa. 
Sangen «Grândola, Vila Morena», spilt av den bannlyste folkemusikeren Zeca Afonso, ble spilt på radio halvannen time senere. Denne sangen var et signal om at kuppet var i gang, og at kuppmakerne hadde begynt å ta kontroll over strategiske institusjoner i landet. I løpet av et døgn lyktes det kuppmakerne å velte diktaturet, og Portugal kunne starte overgangen til demokrati. I boken Official History of The Eurovision Song Contest kommenterer forfatter John Kennedy O'Connor at «E depois do adeus» er det eneste Eurovision-bidraget «som faktisk har startet en revolusjon». Hendelsen ble markert med en egen kortfilm under den andre semifinalen i 2018, da Portugal arrangerte konkurransen.