Swanscombe

Forhistorie

Fragmenter fra bein og redskaper som har blitt avdekket fra 1935 og framover ved Barnfield Pit, rundt 2 km utenfor byen, og representerer blant de eldste spor av menneskelige aktivitet som kjent i England. Det arkeologiske stedet er nå kalt for Swanscombe Heritage Park. «Swanscombe-mannen» (skjønt antatt å være av hunkjønn) var et menneskelig vesen av sen homo erectus eller en tidlig arkaisk homo sapiens. Fragmentet av hodeskallen, som er rundt 400 000 år gammel, er oppbevart ved Naturhistorisk museum i London, men en naturtro etterligning er utstilt ved Museet i Dartford. Ved de eldste lagene i Barnfield Pit ble det faktisk avdekket levninger av et enda eldre, mer primitivt menneske, kalt for «clactonian-mannen».

Vikingtiden

Nødvendige arkeologiske undersøkelser ved Ebbsfleet før byggingen av linjene til hurtigtoget High Speed 1 og som ville ødelegge funnstedet, avdekket en anglosaksisk mølle og en romersk villa i nærheten av Swanscombe.
Danene okkuperte områder fra Crayford til Isle of Thanet og tok seg til rette, noe de mange «danehullene» antagelig er et bevis på. Mange av disse hullene eksisterer fortsatt. De var loddrette brønnhull, gravd dypt inn i landskapet preget av mineralet kritt (porøs form av kalkstein), og antagelig benyttet for å skjule folk eller rikdommer.
De norrøne vikingene bosatte seg for vintermånedene langs utløpet av Themsen med sine skip og etablerte leirer i Kent og Essex. I undersøkelse av spredningen av de mange danehullene langs Themsen kan det synes som om Essex, på den nordlige bredden av Themsen, fikk et større trykk av vikingangrep enn hva Kent fikk; det er nedtegnet et betydelig større antall danehull i Essex, særskilt rundt Orsett og Grays. Se artikkelen Hangman's Wood.
Arkeologiske utgravninger og århundrer med pløying med plog har avdekket en dansk festning og bosetning med keramikk, anker, våpen og en del skipstømmer. Denne bosetningen har senere blitt ulikt kalt for Suinescamp (i Domesday Book), Sweinscamp og Swanscamp («Sveinleiren») etter den danske kong Svein Tjugeskjegg som gjorde landgang i East Anglia, og ble konge av England i 1013. Svein døde ved Gainsborough i 1014, kun fem uker senere, men hans sønn Knut ble siden konge.

Den normanniske erobringen

I 1066 samlet de lokale i Swanscombe en hær for å trosse den normanniske invasjonen ved hertug Vilhelm av Normandie. Etter at normannerne hadde vunnet slaget ved Hastings, marsjerte hæren mot London. Mennene fra Kent møtte Vilhelm nær Swanscombe hvor angelsakserne skjulte deres antall og således skremte den normanniske hæren, i henhold til den lokale framstillingen. De ble tilbudt en fredsavtale hvor de fikk beholde sine gamle rettigheter, noe de godtok. Vilhelm dro videre og ble anerkjent som konge av England, og etterlot Kent som den eneste region som Vilhelm ikke erobret, og han ble aldri «Vilhelm Erobreren» i dette området av England. Kents grevskapsråd, Kent County Council, har arvet mottoet  Kent Invicta, latin for «Kent uerobret». Det er også på Kents våpenskjold. Et monument ved den gamle romerske veien til London, Watling Street, ble tidlig på 1960-tallet grunnet konstruksjonen av ny motorvei, flyttet til utenfor sognekirken Swanscombe.

Kirker

Den skotske arkitekten Richard Norman Shaw (1831–1912) bygget en kirke ved Swanscombe for arbeiderne i sementindustrien. Den har overlevd som et sjelden eksempel på hans formgivning. Sognekirken, dedikert helgenene Peter og Paulus, er delvis av angelsaksisk opprinnelse og bygd av flintstein. Sogneregisteret er datert fra 1559. I 1902 ble kirken rammet av lynet og fikk omfattende skader. George Cecil Renouard (1780–1867), forsker og lærd i klassiske og orientalske fag, er gravlagt i kirkens gravlund.

Sementindustrien

Sørøstlige England har rikelige ressurser på leire og kritt. Den første kjente gruveaktiviteten i området var etter flint, en bergart som finnes over North og South Downs, og i området Weald. Steinaldermenneskene benyttet flint for redskaper.
Swanscombe var viktig for sementens tidlige historie. Sement er finmalte materialer som sammen med vann danner et bindemiddel med sterke vedhengende egenskaper, og av sement kan man framstille betong som er et vesentlig materiale for konstruksjon av bygninger, broer og lignende. De første verkstedene for framstilling av sement skjedde i nærheten av Swanscombe ved Northfleet da James Parker i tiden rundt 1792 framstilte hva som ble kalt for «romersk sement» James Frost åpnet en fabrikk ved Swanscombe i 1825 hvor det ble benyttet kritt fra Galley Hill etter å ha tatt patent på en ny sement kalt for «britisk sement». Fabrikken ble senere overtatt av firmaet John Bazley White & Co, som ble den største komponenten for Blue Circle Industries da det ble dannet i 1900. Mellom 1840 og 1930 var fabrikken den største i Storbritannia. 
Ved 1882 var det flere fabrikanter av sement over hele den nordlige regionen i Kent, men den resulterende helsefarlige støvforurensningen som drev inn over lokalbefolkningen i Swanscombe førte til anmeldelser av fabrikantene. Til tross for ulike teknologiske nyvinninger, fortsatte problemet inn på 1950-tallet hvor telegraflinjene synlig hadde tykke streker av hvitt støv på seg. Moderne sementovner i Kent benyttet fabrikkpiper som var 170 meter høye, men selv om situasjonen bedret seg lokalt, ble forurensningen fraktet lengre unna og førte til forurensning og [sur nedbør] i blant annet Norge.