Lindøy skolehjem

Redningshjem, tvangsskole og skolehjem

Lars Oftedal, leder i ”Bethaniastiftelsen”, kjøpte Lindøy
i 1887, og 3. april året etter sto ”Lindøen Oppdragelsesanstalt
for Vanartede og Forvillede gutter” ferdig i Nordvik.
Læreren og kirkesanger E.M. Mjellem var tilsatt
som styrer, og det var plass til rundt 20 gutter.
Ved innføring av Vergeloven i 1900 ble alle redingsanstaltene
et statlig ansvar. Lindøy ble kjøpt av
Stavanger kommune, hvorpå redningshjemmet ble
avviklet og guttene som bodde der ble sendt hjem eller
videre til andre institusjoner.
I det gamle redningshjemmet opprettet Stavanger
kommune en tvangsskole. I 1907 ble det bygd en ny
tvangsskole i Sørvik (Tvangen), og skolen i Nordvik
ble pusset opp og tatt i bruk som skolehjem (Håpet).
Tvangsskolen brant ned i 1946, og den ble aldri bygd
opp igjen.

Spesialskole og barnevernsinstitusjon

I 1952 ble vergeloven avviklet, og skolehjemmet
fikk ny status som spesialskole. På skolen var det
gutter fra 1-7. klasse, men på 70-tallet ble det etter
beboernes ønske utvidet til også å omfatte ungdomsskoletrinnene.
Utover 50-, 60- og 70-tallet sank antall beboere, men
parallelt med denne utviklingen økte tallet på ansatte.
Frem til 70-tallet var det vanlig at de ansatte bodde
på Lindøy, men etter som transportmulighetene
bedret seg og antallet ansatte økte, ble det mer vanlig
at de ansatte bodde andre steder.
I1992 ble navnet endret til Lindøysenteret, og fra
1994 har det vært åpent også for jenter. Siden 1995
har Lindøy vært en ren barneverninstitusjon med i
snitt ni barn fordelt på to hus. Møllehagen skolesenter
står for driften av skoletilbudet.
Det er nå Bufetat (den statlige delen av barnevernet)
som nå driver Lindøysenteret, og den videre drift
(pr. aug 2010) er planlagt med rundt fem barn
Prest og predikant, gründer, avisredaktør, venstremann og sosialreformator.
Onde tunger ville ha det til at han hadde “Gud i den ene lommen og byen i
den andre”.
Med sin fargerike personlighet og enorme talegaver, fikk Oftedal en avgjørende
betydning for vekkelsesbevegelsen i 1870- og 80-årene. Han var
leder for omsorgskonsernet Bethaniastiftelsen, og han gjorde seg bemerket
både som lokal- og stortingspolitiker. I tillegg etablerte han en rekke bedrifter
og grunnla og fungerte som redaktør for flere aviser, den mest kjente av
dem Stavanger Aftenblad. Onde tunger ville ha det til at han hadde “Gud i
den ene lommen og byen (Stavanger) i den andre”.
Oftedal var både elsket og hatet, og det skapte store overskrifter både i
inn- og utland da han i 1891 på grunn av en sedelighets skandale ble avskjediget
som prest og måtte forlate sine stillinger som leder for Bethaniastiftelsen
og redaktør for Vestlandsposten. Han ble også tvunget til å fratre
vervet som stortingspolitiker.
Oftedal kom raskt tilbake, med ny avis – Stavanger Aftenblad – og nytt bedehus.
I 1898 ble han på ny valgt inn i bystyret.

Hvem var lindøyguttene?

På ”Tvangen” var det 1500 barn i løpet av vel
45 år, mens det på ”Håpet” i Nordvik var ca
1000 barn i løpet av 120 år. Guttene skulle i utgangspuntet
være mellom 10 og 16, men det
var ikke uvanlig at gutter helt ned i 7-8-årsalderen
ble sendt til Lindøy, og at noen ble her helt til de
fylte 18. Generelt kan det vel sies at det var en
høy andel gutter som blir sendt Lindøy fordi de
ikke passet inn i skolesystemet av ulike grunner.
Skulking, nasking eller lærevansker av forskjellig
art var ofte nevnt i rapportene fra lærerne, gjerne
i sammenheng med fattigdom eller omsorgsvikt
i hjemmet.

Kritikk og oppreisning

I utredningen NOU 2004 nr 23 «Barnehjem
og spesialskole under lupen, 1945-1980» ble
alle Norges institusjoner gjennomgått, og omfattende
kritikk kom frem. Et granskningsutvalg
leverte i 2006 en rapport om de lokale institusjonene
i perioden 1954-1993 til fylkesmannen i
Rogaland, og dette resulterte i en oppreisningsordning
i 2006-2008.

Lindøyfestivalen

I forbindelse med starten på Lindøysenteret i
1995, ønsket barnevernet å bryte ned en del
myter om Lindøy. Dermed opprettet de Lindøyfestivalen;
en alkoholfri fest for hele familien med
kjente artister på hovedscenen, underholdning
og aktiviteter for barn, kunstutstillinger, servering/
salg av mat mm. Fra 1998 og til og med
2009 var festivalen et årlig arrangement som
strakk seg over en helg i Juni. Overskuddet gikk
til SOS-barnebyer i Latvia og til Boliviafamilien.