google/wiki40b huggingface dataset:
Johannes IV av Konstantinopel

Bakgrunn

Joannes (med tilnavnet Jejunator, noen ganger også Cappadox) ble født i en håndverkerfamilie i Konstantinopel, og arbeidet selv som skulptør.
Under patriark Johannes III (565-577) var han diakon ved kirken Hagia Sophia, der han ble sakellarios (patriarkalvikar for klostere). Han ble kjent for sitt asketiske liv og det var dette som gav ham tilnavnet fasteren. Under Eutychius I (577-582) ble han en viktig person blant byens kleresi.

Patriark

Ved Eutychius' død ble han gjort til patriark av keiser Tiberius II (578-582). Under den neste keiser, Maurice (582-602), var han fortsatt en favoritt ved hoffet. Han hadde alltid et ry for askese og barmhjertighet overfor de fattige.
I 587 eller 588 sammenkalte han Østens biskoper og kalte seg da den økumeniske patriark. De skulle gjennomgå visse anklager reist mot Gregor som var patriark av Antiokia. Patriark Gregor ble renvasket og vendte tilbake til sin bispestol. En rapport ble sendt til Roma der pave Pelagius II høytydelig annullerte denne synodens beslutninger.
I 590 ble pave Pelagius II etterfulgt av pave Gregor I, som til å begynne med hadde gode relastoner med patriark Johannes IV, som han kjente fra den tiden han hadde vært legat i Konstantinopel.
I 593 ble Johannes kraftig klandret av pave Gregor I for å ha tillatt at en isaurisk presbyter ved navn Anastasius, som var blitt anklaget for heresi, til å bli slått med rep i en kirke i Konstantinopel.
I 595 oppstod det en ny strid, knyttet til tittelen økomeisk patriark. Pave Gregor strev til sin legat Sabinianus og forbød ham å kommunisere med Johannes IV. I en sak vedrørende presbyteren Athanasius, anklaget for å i en viss grad å være manikeisk og fordømt som sådan, forsøkte Gregor å vise at anklageren selv var en pelagianer, og at patriark Johannes IV ved sin uforsiktighet eller uvitenhet eller skyld hadde tatt den bestorianske konsil i Efesus for å ha vært det ortodokse (rettmessige) konsilet i Efesus.

Fasterens canones

En viktig del av ortodoks kirkerett er attribuert til Johannes IV. Det er de såkalte Fasterens kanoner og den tilknyttede Kanonikon. De finnes i både greske og kirkeslaviske versjoner av kirkeloven, som i Theodor Balsamons samling og i Nikodemus hagiorittens såkalte Pedalion. Den tyske bysantinist Georg Beck analyseerte kanonene og kom til at de sannsynligvis bar skrevet tildels av disipler av Basilios den store og tildels av Johannes Khrysostomos men at Kanonikon stammet fra 900-tallet.
Jacky Ickx

Karriere

Jacky Ickx er sønn av den belgiske racingjournalisten Jacques Ickx. Til tross for sin familiebakgrunn var han bare måtelig interessert i sporten, fram til hans far kjøpte en 50 cm³ Zündapp motorsykkel til ham. Ickx vant 8 av 13 løp i sin første sesong og ble belgisk mester i 50 cm³ trial.
I 1966 gikk han fra motorsykler til bilsport, og kunne raskt notere seg en seier i langdistanseløp. I 1967 ble han den første europamester i Formel 2 i en Matra MS7-Cosworth. Sin første deltakelse i et Formel 1-løp fikk han i 1966, da han kjørte en Formel 2 Matra MS6-Cosworth for Ken Tyrrells team i Tysklands Grand Prix på Nürburgring, hvor Formel 1- og Formel 2-biler kunne kjøre samtidig på den lange banen. Også i 1967 kjørte han for Ken Tyrrell på Nürburgring, før han senere samme år fikk sin egentlige Formel 1-debut, da han kjørte for Cooper-Maserati i Italias og USAs Grand Prix. På Monza kom Ickx på sjetteplass og tok med det sitt første mesterskapspoeng.
I 1968 gikk Ickx til Ferrari og 7. juli 1968 tok han sin første Grand Prix-seier i regnværet under Frankrikes Grand Prix i Rouen. Med 23 år var han den nest yngste føreren til da til å vinne et Grand Prix-løp, etter Bruce McLaren, som var 22 år gammel da han tok sin første seier i 1959. I løpet av sin Formel 1-karriere vant Ickx åtte løp og ble nummer to i verdensmesterskapet to ganger, i 1969 og 1970.
Hans suksesser i 24-timersløpet på Le Mans er legendariske. I 1969 vant han løpet i sin Ford GT 40, til tross for at han på grunn av sin protest mot startmetoden kom helt sist ut fra start. Fram til 1982 noterte han seg for ytterligere fem seire, en rekord som ga han tilnavnet «Monsieur Mans». Denne rekorden ble ikke slått før i 2005, av danske Tom Kristensen. I tillegg har han tallrike seire i standardbilløp, bakkeløp og rally, blant annet førsteplass i Rally Paris-Dakar i 1983 med skuespilleren Claude Brasseur som andrefører i en Mercedes-Benz G-modell. Icks vant i 1979 Can-Am-mesterskapet med Lola, og han vant også langdistansemesterskapet i 1982 og 1983. Jacky Ickx er dermed den mestvinnende sportsvognføreren gjennom tidene.
Fram til 1995 kjørte han fortsatt i rally og sportsvognmesterskap, men på midten av 1990-tallet la han opp som aktiv fører.
Hans datter Vanina er også er aktiv racerfører.
Durrës

Navn

Ifølge legenden ble Durrës grunnlagt av konge Epidamnos, hvis sønnesønn Dyrrah gitt navn til byen.

Historie

Durrës er oldtidens Dyrrhachion, som opprinnelig skal ha vært navnet på halvøya der byen Epidamnos lå. Navnet Dyrrhachion brukes som navn for byen fra romertiden, da den var hovedhavn for sjøtrafikken fra Brundisium (Brindisi) i Italia og startpunkt for Via Egnatia, den romerske hovedveien østover.
Under navnet Epidamnos ble byen grunnlagt 627 f.Kr. som knutepunkt for handelen med de illyriske stammene av kolonister fra Kérkyra (Korfu). Ettersom Kérkyra var en korintisk koloni ble lederen hentet fra Korint. En tvist mellom moderbyene om kontrollen over Epidamnos bidro til å utløse Peloponneskrigen (433/432 f.Kr.). Epidamnos kom under romersk kontroll etter den første illyriske krig (229-228 f.Kr.). Romerne kalte byen Dyrrhacium; derav dens nåværende navn, på albanske Durrës, på italienske Durazzo.
Durrës er også kjent som fødested for den bysantinske keiseren Anastasios I (430-518). Også den kjente italienske adelige familien Durazzo kom fra Durrës.
I Durrës finnes et amfiteater og en delvis bevart bymur. For øvrig oppviser bybildet få spor etter de mange fremmede herrer som behersket stedet. I en kort tid i 1914 var Durrës Albanias hovedstad, men ble erstattet av byen Tirana da landet på ny ble erklært selvstendig i 1920.

Samferdsel og næringsliv

Durrës, som ligger ved kysten av Adriaterhavet, har Albanias fremste havn og er sentrum for landets jernbanenett. Den for landet relativt allsidige industrien omfatter blant annet produksjon av fartøyer, verkstedsprodukter, jordbruksmaskiner, el-tekniske artikler og fødevarer.
Veøy Buss

Veøy Buss er et busselskap som viderefører rutetrafikken fra tidligere Veøy Billag og Rauma Billag. Selskapet har hovedkontor på Åndalsnes.

Forhistorie

Veøy Buss ble stiftet i 2001 for å drive bussrutene i de to tidligere selskapene. Selskapet eies av Veøy AS som først og fremst driver godstrafikk. Nøkkeltall (2016): 28 ansatte, ca. 20 personbusser og omsetning (2014) var ca. 33,6 millioner kroner.

Virksomhet

Selskapet kjører person- og skoleruter i Rauma kommune og deler av Molde kommune. Hovedaktiviteten er personrutene Molde-Åndalsnes. Disse korresponderer med alle tog på Raumabanen. Selskapet deltok også i Dag- og Nattekspressen Ålesund/Molde-Åndalsnes-Dombås-Lillehammer-Oslo i regi av NOR-WAY Bussekspress, men denne ruta ble nedlagt våren 2012 etter stor trafikksvikt. I tillegg har Veøy Buss i sommersesongen stor aktivitet med kjøring av cruisebåtpassasjerer, med utgangspunkt i Åndalsnes og andre cruisebåthavner i Møre og Romsdal.

Videre drift av bussruter

Alle bussrutene Veøy Buss trafikkerer ble i 2015 lagt ut på anbudskonkurranse. Rutene ble lagt inn i en kontrakt for rute- og skolekjøring i Rauma og Vestnes kommune, samt ekspressbussruten mellom Molde og Åndalsnes. Veøy Buss vant konkurransen om denne kontrakten som trer i kraft 1. januar 2017. Det betyr at selskapet får utvidet ruteområde til også å omfatte Vestnes kommune. I alt omfatter dette vel 1,2 millioner rutekilometer per år. Kontrakten gjelder for 10 år.

I forbindelse med omlegging til anbud på busstrafikken blir også turistruta Åndalsnes-Trollstigen-Valldal-Eidsdal-Geiranger lagt til anbudet for Rauma og Vestnes. Fra sommeren 2016 vil Veøy Buss overta denne turistruta som trafikkeres i tidsrommet juni-august.
Khosrau og Shirin

Khosrau og Shirin er et epos fra ca år 1200, kjent fra den persiske dikter Nizāmi.

Beskrivelse

Historien bygger på en historisk hendelse men Nizami utvikler den svært fritt. Den er av pre-islamsk persisk opphav og kan spores for eksempel til det store episk-historiske dikt Shahnameh, da forlengst en romantisert utbrodering av sannheten. Historien utvalgt fra Shahnameh av Nezami var kommisjonert av og dedikert til den selsjukkiske sultan Toghril II, atabegen Muhammad ibn Eldiguz Jahan Pahlavan og hans bror Qizil Arsalan. Den er på omtrent 6.500 strofer.
Historien beskriver kjærligheten mellom den persiske storkongen Khosrau II til Shirin, en prinsesse som stammet fra Khusistan. Etter at den unge prinsesse og prins hadde forelsket seg, skulle det gå mange år før de giftet seg. Særlig Khosrau må gjennom en modningsprosess og gjennomleve en rekke andre forbindelser, før han blir verdiget ekteskap med sin Shir. Shirin blir derimot skildret som dyden i egen person, og hun er entydig den sterkere part.
Svært godt kjent er det kapittel i eposet der billedhuggeren Farhād blir ulykkelig og uavvendelig forelsket i Shirin. Khosrau gir ham derpå som oppgave å bygge et pass gjennom fjellet ved Bisotun, bare ved hjelp av en øks. Styrket av sin store kjærlighet overlever Farhād dette harde og farefulle arbeid, og dermed viser han seg som den Shirin mer verdige og passende kjære. Da sender Khosrau Farhād den falske melding at Shirin er død. Nå ser ikke Farhād noen grunn til å leve lenger, og styrter seg ned i en slukt i fjellet.
Farhād-skikkelsen ble i senere versjoner og etterligninger av eposet gjort til en hovedskikkelse - derfor er det også versjoner av det ved navn Farhad og Shirin. Og «Farhad» ble et eksemplarisk forbilde for den umenneskelige ytelse og det selvløse arbeide.
Nizāmis epos kan også leses på et filosofisk nivå. Her er Shirin symbolet på den rene kjærlighet («kjærligheten i deg selv», og Khosrou må først erkjenne erotikk (hans første hustru Maria) og estetikk (hans andre hustru Shakkar, «sukker») som forstadier til den sanne kjærlighet (Shirin, «søt»). På stilistisk nivå er fremfor alt soloppgangene og solundergangene blitt berømt - ved hjelp av dem gir dikteren en forutanelse om de påfølgende begivenheter.
Enkelte nøkkelscener, som en der Shirin forelsker seg i et bilde av Khosrau, ble til yndete motiver for persiske miniatyrmalerier.

Gjendiktninger, gjenbruk og misbruk

Eposet ble til forbilde for mange persiske, tyrkiske og indiske diktere. Det dreier seg om rene gjendiktninger med samme navn, eller med nye navn, med endring av forløp, og til og med som popmusikk og som en Bollywood-komedie fra 2012 - Shirin Farhad Ki Toh Nikal Padi. Selv den sovjetiske propaganda brukte historien, og betjente seg av idealet om «arbeideren» Farhad.
Skärstad

Skärstad er et tettsted i Jönköping kommune i Jönköpings län i Småland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 341 innbyggere.
Stripeblomsterfluer

Utseende

Middelsstore (9-13 mm) blomsterfluer, kontrastrikt fargede i svart og sitrongult. Den svarte fargen dominerer. De kontrastrike tegningene skiller dem greit fra andre blomsterfluer. Ansiktet og pannen er sitrongule, hos hunnene med svart midtstripe. Antennene er brunlige, forholdsvis små. Fasettøynene er nakne, hos hannen møtes de et kort stykke i midten. Brystet er matt svart med ganske smale, sitrongule sidestriper. Vingene er klare med et markert, mørkbrunt vingemerke, også fremkanten er litt brunlig. Beina er mest gule. Bakkroppen er avlangt-oval, matt svart med tre par smale, sitrongule sideflekker. Det femte leddet har et smalt, buet, gult tverrbånd.

Levevis

Disse blomsterfluene finnes på enger, gjerne strandenger. Larvene lever av bladlus, helst slike som lever på røttene av ulike planter og voktes av maur. Voksne fluer kan man treffe på fra midten av mai til august. De overvintrer som larver.

Utbredelse

Slekten er for det meste utbredt i Palearktis, med noen få arter i Nord-Amerika, Sørøst-Asia og Australia. I Norge finnes de bare langs kysten i Sør-Norge, og er ikke spesielt vanlige.
Moduza

Utseende

Ganske store, brune sommerfugler med lange vinger. Oversiden er  brun med mørkere flekker, av og til med et vist metallisk skinn, og et bredt, hvitt eller blekrosa tverrbånd, i alle fall på bakvingen.
Larvene er mørkfargede og har mange klubbeformede vedheng tett besatt med skarpe pigger.

Levevis

Larvene utvikler seg særlig på planter i maurefamilien (Rubiaceae). Larven bygger opp en vegg av ekskrementene sine ves roten av bladet den eter på – dette tjener kanskje til å holde maur borte. Sommerfuglene lever mest i fuktig lavlandsskog. De er raske flygere, men flyr sjelden langt. De besøker blomster og drikker også gjerne fra sølepytter, men kommer ikke til åtsler og råtnende frukt.

Utbredelse

Slekten finnes særlig på Filippinene, men er også representert i India og på flere av de Indonesiske øyene.
VM i svømmesport 2013

Deltakende nasjoner

181 nasjoner deltar under mesterskapet. Ecuador er for øyeblikket utstengt av FINA, og deltar under FINA-flagget.
Gustavo Camerini

Bakgrunn

Camerini kom fra en jødisk familie. Han var født i Alexandria, der faren drev bankvirksomhet.
Camerini utdannet seg til jurist og arbeidet som advokat.

Andre verdenskrig

Ved krigsutbruddet i september 1939 var han i Paris. Han meldte han seg til tjeneste på fransk side og ble rekruttert til Fremmedlegionen. Han ble i mai 1940 sendt til Norge med det fransk-polske ekspedisjonskorps, der hans avdeling ble satt inn i slaget om Narvik. Han gjorde seg bemerket med vellykket ledelse av sin avdeling og ble i statsråd 20. mars 1942 tildelt det norske Krigskorset som belønning for sin innsats.
Etter den allierte tilbaketrekningen fra Norge 8. juni 1940 kom Camerini til Storbritannia, der han sluttet seg til De frie franske styrker. I september 1940 deltok han i styrkenes ekspedisjon til Dakar i Fransk Vestafrika. I 1941 ble han sendt til Eritrea, der han kjempet mot italienske styrker og deltok i erobringen av Massawa. Senere samme år tjenestegjorde han i Syria og deretter i Libya. I mai 1942 utmerket han seg igjen ved Bir Hakeim. Under Det andre slaget om El Alamein var han liaisonoffiser under general Kœnig. Camerini deltok i strid i Tunisia og kom i 1944 til Italia under kampene der. Fra juli 1944 var han stasjonert ved Frankrikes ambassade i Roma. Camerini ble demobilisert i oktober 1945.

Etter krigen

Etter verdenskrigen arbeidet Camerini som advokat i Milano.

Utmerkelser

I tillegg til det norske Krigskorset ble han også tildelt St. Olavs Orden. Camerini ble utnevnt til medlem av den franske Frigjøringsordenen, var kommandør av Æreslegionen og storoffiser av Den nasjonale fortjenstorden, ble tildelt Croix de Guerre, Kolonimedaljen med spenner for Eritrea, Libya og Bir Hakeim, Medaljen for skadede og Minnemedaljen for Levanten.
William Eriksen

William Eriksen (født 4. februar 1909, død 10. mars 1999), var en norsk fotballspiller. Eriksen spilte store deler av sin fotballkarriere i Odd, og han var med på laget som i 1931 vant klubbens siste norgesmesterskap før 2000. I 1932 spilte han landskamp for Norge mot Estland. I perioden 1947–1949 var han formann i Odds Ballklubb.
Alfa Romeo Alfetta

GT, GTV og GTV6

Alfetta var basis for GTV, en coupéutgave av sedanmodellen, første gang introdusert i 1974 som Alfetta GT og kun tilgjengelig med en 1,8-litersutgave av Alfas firesylindrede DOHC-motor. Fra 1976, da modellene GT 1300 Junior og GT 1600 Junior ble faset ut, ble Alfetta GT en egen modellrekke, og ble også tilgjengelig med 1,6 liters og 2,0 litersmotorer. Modellbetegnelsen GTV var forbeholdt toppmodellen med 2,0-liters motor.
I 1979 ble modellen noe oppdatert, med blant annet ny kamaksel, og 2,0 litersutgaven fikk navnet Alfetta GTV 2000L. Autodelta produserte også en turboladet utgave i begrenset antall, kalt Turbodelta, for bruk i FIAs Gruppe 4-racing. Denne versjonen er utstyrt med en KKK-turbo som sørget for 175 hk, og fikk også endringer i understellet. Alfetta Autodelta var den første serieproduserte bilen med turbo i Italia.
I 1981 ble GTV oppdatert, og fikk blant annet grå støtfangere i plast og listverk i sort fremfor rustfritt stål. Utgavene med 1,6 og 1,8 liters motorer forsvant, og Alfetta 2000 GTV ble basismodellen, kalt Alfa Romeo GTV 2.0. Alfetta-navnet ble droppet.
Senere samme år ble GTV-6 lansert, en utgave av GTV med V6-motor med overliggende kamaksel og 2,5-liters sylindervolum. For å få plass til innsuget fikk panseret en bul, noe som er den lettest gjenkjennelige forskjellen mellom GTV og GTV-6. Motoren var hentet fra Alfa 6, men fikk i GTV-6 elektronisk innsprøytning fremfor Alfa 6s seks forgassere, noe som fikk motorpressen til å skryte bilen opp i skyene. GTV-6 vant European Touring Car Championship fire år på rad, fra 1982 til 1985, British Touring Car Championship i 1983 samt en rekke andre racing- og rallykonkurranser.
Callaway, kjent for sine modifiserte Chevrolet Camaro, Impala SS og Corvette-modeller, modifiserte omkring 30 GTV-6 mellom 1983 og 1986. I tillegg til en rekke oppgraderinger av mindre komponenter ble Callaway GTV-ene utstyrt med oppgradert understell, større bremser og doble turboladere.

GT og GTV Racing-utgaver fra Autodelta

Racingutgaver av Alfetta GT og GTV ble bygget av Autodelta, først med motoren fra den tidligere GTAm-løpsbilen. Disse bilene ble solgt som vanlige gatemodeller for å få dem homologert, denne til FIA Gruppe 2-racing. De ble kjørt med moderat suksess i 1975, og vant to rallyetapper. Året etter endret Autodelta fokus, og kjørte heller baneløp med Alfetta, som vant en rekke løp denne sesongen.
NPO 3

Bakgrunn

Nederlandsk fjernsynshistorie strekker seg tilbake til 1930-årene, og i 1951 startet regulære tv-sendinger på NTS (Nederlandse Televisie Stichting), i dag kjent som NPO 1. Utover i 1960-årene økte fjernsynets popularitet, og landets andre tv-kanal, Nederland 2, startet faste sendinger 1. oktober 1964.

Historie

I april 1988 startet Nederlands tredje offentlige kanal, Nederland 3. I utgangspunktet var kanalen tenkt som et fellesprosjekt mellom NOS og den flamske kringkasteren VRT, og den skulle spesialisere seg på belgiske og nederlandske programmer. Prosjektet ble avlyst, og i stedet ble Nederland 3 hjemmekanalen til kringkasterne VPRO, VARA, RVU og NPS. I likhet med de to andre offentlige kanalene, er NPO 3s sendeflate bygget opp av produksjoner fra landets mange kringkastingsselskaper. De fleste programmene er på nederlandsk og produsert i Nederland.
Utdypende artikkel: Allmennkringkasting i Nederland

Profil

Fra oppstarten i 1988 konsentrerte Nederland 3 seg om nyheter, debatter og kulturprogrammer. På dagtid sendte kanalen barneprogrammer under merkenavnet Z@ppelin.
De tre offentlige kanalene har blitt omstrukturert flere ganger. Senest i 2006 og 2009, da kanalene kom under administrasjon av NPO. I 2014 ble de tre tv-kanalene omdøpt til NPO 1, 2 og 3, og de fikk felles grafisk uttrykk. Høsten 2006 ble også kanalens profil endret noe, men NPO 3 sender fremdeles barneprogrammer: NPO Zappelin på dagtid og NPO Zapp på ettermiddagene.
Skytsverge

En skytsverge (engelsk: Patronus) er en avansert trylleformel, brukt i serien om Harry Potter. En skytsverge gir en beskyttende kraft mot desperanter og våder. For å utføre en skytsverge må en bruke formelen Forvento Vergum, men samtidig tenke på et lykkelig, godt og sterkt minne i ens liv. Jo kraftigere minnet er, jo kraftigere blir skytsvergen. Formen på en skytsverge er et dyr som varierer fra trollmann til trollmann. Hva slags dyr hver enkelt trollmann har, kan forbindes med vedkommende som bruker formelen. Harry Potter selv har en kronhjort-bukk, fordi faren hans var en animagus som hjort. Alle skytsverger er sølvfarget.  
Harry Potter lærte denne formelen allerede i tredjeklasse, av professor Remus Lupus, da Galtvort var omringet av desperanter hele skoleåret. Harry har brukt den flittig i årenes løp, og har lært den videre til alle medlemmene av Humlesnurrlegionen, som dukket opp i Harry Potter og Føniksordenen. Hermine Grang har en oter som skytsverge.
Punt e Mes

Punt e Mes er en italiensk vermut. Den har en mørkebrun farve og har en bitter smak. Punt e Mes betyr bokstavelig (engelsk: «point and a half») på piemontesisk.  Navnet kan vise til at smaken er en del søt og en halv del bitter.
Den kan brukes som en erstatter for ordinær rød vermut i drinker som Americano, Manhattan og Negroni. Punt e Mes har en sterk, karakteristisk smak, halvveis mellom normal rød vermut og Campari. Punt e Mesble laget av Carpano-familien fra Torino frem til 2001, da Distillerie Fratelli Branca fra Milano kjøpte det.
Indira Terrero

Idrettskarriere

Terrero deltok ved ALBA-lekene 2005, der hun kom på 2.-plass på 400 meter, bak sin landsmann Aymeé Martínez. Hun deltok også ved CAC-mesterskapet i friidrett 2005 i Nassau, der Cuba kom på 3.-plass på 4 x 400 meter stafett. Her deltok hun også på 400 meter, men ble slått ut i kvalifiseringsheatet, der hun kom sist i sitt heat med tiden 55,47. 
Ved ALBA-lekene 2007 vant hun 400 meter med tiden 51,99, og slo Susana Clement med over et sekund, og hun deltok også på Cubas stafettlag som vant 4 x 400 meter stafett. Ved de Panamerikanske leker 2007 i Rio de Janeiro vant Cuba 4 x 400 meter stafett, og Terrero deltok i tillegg på 400 meter individuelt, der hun kom på 3.-plass. Hun deltok også ved VM i friidrett 2007, der hun ble slått ut i semifinalen, med 15. beste tid. Cuba nådde finalen på 4 x 400 meter stafett, og endte på 7.-plass. 
I juli 2008 deltok hun ved CAC-mesterskapet i friidrett 2008 i Cali i Colombia, og vant to gullmedaljer. Først vant hun 400 meter, der hun løp på 50,98 i finalen. Deretter deltok hun på Cubas stafettlag som vant 4 x 400 meter stafett. Hun deltok i sitt første OL ved sommer-OL 2008, og på 400 meter ble hun slått ut i semifinalen, med 16. beste tid. Cuba nådde finalen på 4 x 400 meter stafett, og endte på 6.-plass. De satte ny cubansk rekord i finalen, med tiden 3:23,21. 
Hun vant igjen 400 meter ved ALBA-lekene 2009, 1,4 sekunder foran Daysurami Bonne. Ved CAC-mesterskapet 2009 gjentok hun plasseringene fra året før, og vant både 400 meter og 4 x 400 meter stafett. I august deltok hun ved VM i friidrett 2009, der hun ble slått ut i semifinalen på 400 meter, med 16. beste tid (51,87), og hun deltok igjen på Cubas stafettlag på 4 x 400 meter, som denne gangen kom på 8. og siste plass i finalen, med tiden 3:36,99. 
I 2010 ble det Ibero-amerikanske mesterskapet i friidrett arrangert i San Fernando i Spania. Her kom Terrero på 3.-plass på 800 meter, bak Andrea Ferris og Rosemary Almanza. Cuba vant her 4 x 400 meter stafett, med Terrero på laget. 
Hennes første store internasjonale stevne for Spania var Lag-EM i friidrett 2014 i juni. Hun deltok på Spanias stafettlag på 4 x 400 meter, men disse ble diskvalifisert for løping utenfor sin bane. Ved EM i friidrett 2014 i august løp hun inn til bronse på 400 meter, kun 2 hundredels sekund bak Olha Zemljak som kom på 2.-plass. Hun representerte også Europa ved Verdenscupen i friidrett 2014 i Marrakech i Marokko, der det sammensatte europeiske laget løp inn til 2.-plass bak Amerika. 
Ved EM i friidrett innendørs 2015 kom hun på 2.-plass på 400 meter, med tiden 52,63, kun slått av ukrainske Natalija Pyhyda.
Kronemåler

Utseende

En liten (vingespenn 14 – 19 mm), slank, smalvinget, grønnspraglete måler. Forvingen er grønn med fine, mørke tverrlinjer, midt i vingen med en markert, svart, V-formet tegning som gjør det lett å kjenne arten igjen. Bakvingen er hvit. Larven er lysbrun, langs ryggen med tre smale, brune lengdestriper og en rekke av brune eller purpurfargede, pileformede  tegninger.

Levevis

Arten kan finnes i ulike miljøer, larvene lever på blomstene av mange forskjellige planter, blant andre hyll og bjørnebær. De voksne målerne flyr i juni – juli.

Utbredelse

Arten finnes i Europa, bortsett fra de nordligste delene, i Nord-Afrika og i det nordlige Asia.
I Norge er kronemåleren sjelden og bare funnet i tre kommuner ved Oslofjorden: Moss i Østfold, Frogn i Akershus og Hurum i Buskerud.