google/wiki40b huggingface dataset:
Kartforretning

En kartforretning er den juridiske betegnelsen på en grenseoppgang i marken etter «delingsloven». Det er rekvirenten (den som forlanger kartforretningen) som betaler omkostningene ved en kartforretning, og resultatet er et målebrev.

Forberedelse

Oppmålingsmyndigheten sender ut innkalling til grunneieren og til lovlige eiere eller festere av alle tilstøtende eiendommer med minimum en ukes varsel. I innkallingen opplyses om tidspunkt og fremmøtested for forretningen. Det opplyses også om mulighetene for å møte med fullmektig og om klagemulighetene. Partene bes om å medbringe dokumenter som er av betydning for grensefastsettelsen.

Utførelse

Kartforretningens administrator, (som vanligvis er en landmåler), går opp grensene i marken sammen med alle de fremmøtte partene. Eksisterende grensemerker blir merket, og omforente nye grensemerker blir avtalt og merket i marken. Plasseringen av grensemerkene blir avtegnet på en «markprotokoll», etter beste skjønn av vedkommende administrator. Eventuelle avtaler mellom partene kan også bli anmerket på markprotokollen.
Til sist blir innholdet i markprotokollen lest opp for partene, og samtlige parter underskriver markprotokollen.

Etterarbeid

Etter at forretningen er avsluttet, foretar oppmålingsmyndigheten nedsetting av de avtalte nye grensemerkene, og nøyaktig innmåling av grensepunktene i det koordinatsystem som vedkommende kommune benytter. Deretter blir målingene beregnet og tegnet opp i kommunens GIS system.
Det blir foretatt kontroll med at alle lovlige parter har møtt, og eventuelle manglende fullmakter blir innhentet. Dersom en part ikke har møtt ved befaringen, blir vedkommende tilskrevet med resultatet av forretningen, og bedt om å godkjenne grensene.
Til slutt blir det utferdiget et målebrev over grensene, som før matrikkellovens innføring i 2010 ble sendt til tinglysing.
Kunstnernes Frie Studieskoler

Kunstnernes Frie Studieskoler var en dansk kunstskole etablert i København i 1882 som en protest mot Kunstakademiets kunstsyn og opptaksregler og for å ha et alternativ til Kunstakademiets utdanningsprogram. Kunstnernes Frie Studieskoler eksisterte frem til 1912 og var en sentral institusjon innen Det moderne gjennombrudd i dansk kunst. Johan Rohde var en av initiativtakerne til skolen etter at han hadde forlatt Kunstakademiet samme år.
Laurits Tuxen var skolens første leder og P.S. Krøyer en av lærerne. Allerede i 1883 fikk skolen offentlig støtte økonomisk og ble dermed et anerkjent alternativ til Kunstakademiet.

Zahrtmanns skole

To år etter stiftelsen ble det lagt til en Forberedelsesklasse som først ble ledet av Frans Schwartz, men i 1885 ble Kristian Zahrtmann leder av denne og under ham ble Forberedelsesklassen utviklet til en selvstendig enhet.
Zahrtmanns skole var av stor betydning for gruppen som ble kjent under navnet Fynboerne på grunn av sin tilknytning til Fyn. Blant Zahrtmanns studenter var blant annet Peter Hansen, Fritz Syberg, Poul S. Christiansen, Johannes Larsen, Oluf Hartmann, Karl Isakson, Edvard Weie, Harald Giersing og Olaf Rude.
Phoebe Brand

Biografi

Phoebe Brand ble født 27. november 1907 i enten Ilion eller Syracuse i New York. Hun flyttet senere til New York der hun begynte å jobbe som skuespillerinne. Den 17. september 1941 giftet hun seg med Morris Carnovsky som hun fikk sønnen Stephen Carnovsky med.
Brand og Carnovsky var blant de originale medlemmene av Group Theatre. Etter at Carnovsky hadde jobbet i Hollywood i noen år ble ekteparet svartelistet i 1951, da Elia Kazan, en av de andre medlemmene i Group Theatre, oppgav dem som kommunister til Representantenes hus' komité for uamerikanske aktiviteter.
Brand jobbet som skuespillerinstruktør i New York frem til hun var over 90 år gammel. Hun døde 3. juli 2004 av lungebetennelse.
Fire dager, åtte år

Fire dager, åtte år er en roman av Line Baugstø. Romanen kom ut på Oktober forlag i 2006 og ble nominert til Sørlandets litteraturpris i 2007. ISBN 978-82-495-0425-1

Om romanen

Fire dager, åtte år tar utgangspunkt i en hendelse natt til søndag 27. februar 1972. Da ble Fædrelandsvennens avishus i Kristiansand sentrum sprengt i luften. Line Baugstø bruker stoffet fra hendelsen direkte når hun siterer fra artikler i avisen mandag 28. februar og dagene etterpå. Men rundt dette har hun lagt en historie om en kvinne som tidligere har jobbet i avisen, men som nå er alenemor til en 15 år gammel gutt. Kvinnen har tidligere vært sammen med en journalist i avisen, og i dagene etter at avisen ble sprengt i luften, tar de opp kontakt igjen som en følge av stresset hun opplever da hennes sønn kommer i politiets søkelys.
Romanen tegner et tidshistorisk riktig bilde av situasjonen i Norge på den tiden og gir et interessant innblikk i alt arbeidet som måtte til for at avisa skulle kunne komme ut allerede mandag etter en slik dramatisk hendelse.
Agnes Mowinckel

Livsløp

Etter middelskole i hjembyen gikk hun Den kongelige tegneskole i Kristiania før hun vendte hjem for å være tegnelærer ved Ulrike Eleonora Pihl (1839–1927) sin tegneskole, det som i dag er kjent som U. Pihl videregående skole på Ulset i Åsane.  Hun gikk også i lære hos den danske teaterkvinnen Ludovica Levy (1856–1922) som mellom 1895 og 1899 var instruktør ved Den Nationale Scene. Etter debuten i 1899 fulgte da også Agnes med Ludovica til Kristiania der Ludovica og mannen, han Dore Lavik, startet Sekondteatret.  Dette innledet flere tiår med varierte engasjement for Agnes, som også var sceneinstruktør og holdt regi ved anledninger. 
Hun var fra 1923 instruktør ved Det Norske Teateret der man spiller på dialekt, der hun på 30-tallet, sammen med Hans Jacob Nilsen (1897–1957), introduserte moderne samtidsdramatikk i Norge. Fra 1927 drev hun Balkongen.  Så sent som i 1952, over sytti år gammel, instruerte hun Folketeatret sin åpning, Tante Ulrikke av svogeren Gunnar Heiberg (1857–1929), om nynorskforkjemperen Aasta Hansteen (1824–1908) som ble den første profesjonelle malerinne i Norge.  Folketeatret skulle fremstille teaterkunst for arbeiderfolket. Med sin multikunstnurelle bakgrunne kunne Mowinckel tegne og sy sine egne kostymer såvel som de kulisser og annet som på scenen var.  Ikke minst påvirket fra hennes opphold i London og Paris omkring 1912. Det året hun døde var hun forfatter og forkjemper for kvinnesaken, Camilla Collett (1813–1895), denne gang på Oslo Nye Teater.

Familie

Selv var Agnes gift fra 1899 til 1909 med skipsmegler Hans Brecke Blehr (1875–1945), og derved svigerinne til maleren Pola Gauguin (1883–1961), såvel som til nevnte dramatiker  Gunnar Heiberg (1857–1929). Wenche Lise (Dedichen) Lyche, datterdatter til Agnes, utga i 1990 en biografi om Agnes.
Shangdi

Shangdi eller Shang Di (kinesisk: 上帝, pinyin: Shàngdì, Wade-Giles: Shang Ti), eller iblant bare Di, senere kjent under navnet Tian, var en preeksistent himmelgud i kinesisk mytologi.
I det tidlige kinesiske Shang-dynastiet (ca. 1550-1045 f.Kr.) var Shang Di den høyeste gud. Man kunne ikke vende seg til ham direkte, men måtte be de avdøde forfedrene formidle budskapet.
Dette gudsbegrepet gikk for det meste ut av bruk allerede i kinesisk oldtid, skjønt det kunne leve videre i noen seremonielle sammenhenger. Ettersom den religiøse forståelse også gjennomgikk endringer, var det kanskje lite av den gamle tenkning rundt Shangdi som ble båret videre fremover i historien.

Annen betydning: Den kristne gud

Shangdi er også et av de to ord som brukes innen den kinesiske protestantiske kristenhet om Gud. (Det andre ordet er Shen). De protestantiske oversettelser av Bibelen er av to hovedtyper: De som benytter Shangdi for Gud, og de som benytter Shen.
Den katolske kirke hadde etter en lang diskusjon under ritestriden forkastet Shangdi fordi det var ansett som uheldig på grunn av faren for sterke konnotasjoner som var vanskelige å forene med kristen tanke – det katolske ordet for Gud er Tianzhu.
Tobolsk

Historie

Tobolsk ble grunnlagt av  Jermaks kosakker i 1585–1586 under det første russiske fremstøt inn i Sibir nær ruinene etter Sibirkhanatets hovedstad Qashliq. Den ble sete for viseregenten av Sibir og blomstret opp på grunn av handel med Kina og Bukhara. Det var der at Sibirs første skole, teater, og avis ble etablert. I The Further Adventures of Robinson Crusoe lot forfatteren Daniel Defoe sin helt Robinson Crusoe oppholde seg i Tobolsk fra september 1703 til juni 1704.
Etter at territoriet ble administrativt oppdelt forble Tobolsk sete for Vestsibirs generalguvernør helt til det ble flyttet til Omsk i 1820–1830. Mange sibirske byer hadde Tobolsks våpen som en del av sine opprinnelige byvåpen, blant andre Omsk, Tjumen og Tomsk, og Omsk har endog beholdt dette byvåpenet helt frem til i dag. 
Frem til den russiske revolusjon (1917) var byen hovedstad for Tobolsk gubernija. Byen ble også brukt som eksilsted. Blant annet ble noen av desembristene fra 1825 sendt i eksil til Tobolsk. Byens betydning avtok etter at den transsibirske jernbanens trasé ikke ble lagt innom byen i 1890-årene.
I august 1917, etter februarrevolusjonen, ble Tsar Nikolaj II av Russland og hans familie brakt hit for å leve i relativ luksus i det tidligere huset til generalguvernøren. Men i april 1918, etter at den hvite armé nærmet seg byen, ble hele tsarfamilien skutt av Den røde armé i Jekaterinburg.

Økonomi og næringsliv

Økonomien i dagens Tobolsk er sentrert rundt et stort oljeraffineri. Enkelte tradisjonelle håndverk, slik som utskjæring i bein, er blitt bevart.

Severdigheter

Tobolsk er den eneste byen i Sibir som har en godt bevart stein-kreml, eller byfestning, bygget ved overgangen fra 1600- til 1700-tallet. Dens hvite murer og tårn med en samling av kirker og palasslignende bygninger er spektakulært beliggende på en høy elvebredd, og ble erklært som en  nasjonal historisk og arkitektonisk skatt allerede i 1870.
De viktigste monumentene i byens kreml er St. Sofiakatedralen (1683–1686), en overbygd markedsplass (1703–1705), et biskop-palass (1773–1775) (nå et museum for lokalkunnskap), og det såkalte Svenske kammer, med seks barokk-haller (1713–1716). Byen har noen bemerkelsesverdige barokke og nyklassisistiske kirker fra 1700- og 1800-tallet. Bemerkelsesverdig er også et granittmonument til Jermak, bygget etter et utkast av Aleksander Brullov i 1839.
Området rundt byen er rikt på forhistoriske kurganer og hedenske helligdommer. Enkelte av disse daterer seg tilbake til rundt 1000 f.kr.
Kristen B. Eik-Nes

Familie og motstandsarbeid

Han ble født på Sparbu som sønn av sogneprest Kristen Eik-Nes og lærer og santitetskvinne Nina Eik-Nes (født Dahler). Han hadde en søster, filolog Eli Oftedal. Selv forble han ugift. Han gikk på Steinkjer landsgymnas. På grunn av en tuberkuløs pleuritt ble han forsinket i skolegangen og tok artium i 1942. Han deltok i motstandbevegelsen og kommanderte som 22-åring 140 mann som områdesjef i Milorg, den yngste i Norge.

Forskerkarriere

Etter medisinsk embedseksamen i 1951 gikk han til USA og starten en forskerkarriere ved universitet i Utah, der ble han full professor i 1958. Senere bygget han opp sin egen forskningsgruppe ved University of Southern California i Los Angeles. Han hadde da etablert seg som en av verdens ledende forskere på mannlige kjønnshormoner. I 1972 bestemte han seg, ikke minst av familiære grunner, for å flytte tilbake til Norge og fikk professoratet i biofysikk ved NTH i Trondheim. Han fikk bygget opp et moderne og stort institutt i biomedisinsk teknikk ved linjen for teknisk fysikk. Hans forbindelser til USA sørget før tilgang til betydelig økonomiske midler.

Kunstsamling

Han var privat en samler av kunst, på sine reiser kjøpte han ofte brukskunst og etnisk kunst. Hans etterhvert omfattende samling testamenterte han i sin helhet ble testamentert til Trondhjems Kunstforening.
Hvedekorn

Hvedekorn er et dansk tidsskrift for poesi og kunst, og utgis av Rosinante & Co. Det er utkommet siden 1920, og redigeres fra 2008 av Lars Bukdahl (lyrik) og Christian Vind (billedkunst). Hvedekorn har hatt andre navn: Klinte, Ung Dansk Litteratur og Vild Hvede.
Stukkatur

Stukkatur er dekorasjoner eller kunstverk utført i lett gips av pulverisert marmor og lim, noen ganger forsterket med hår eller metalltråd.
Stukkatur benyttes til skulpturer og arkitektoniske utsmykninger. Teknikken var populær på 1500-, 1600- og 1700-tallet og var særskilt egnet for barokkens og rokokkoens dekorative utsmykninger. Dyktige stukkatører kunne skape et materiale som så ut som marmor med hjelp av store mengder lim og farge i blandingen, såkalt stucco lustro.
I Norge ble stukkarbeider vanlige i herskapelig bebyggelse fra 1600-årene, særlig i dekorerte himlinger og på brannmurer. Storhetstiden for stukkatur i Norge var siste halvdel av 1800-årene, særlig i murbyen Kristiania, der leiegårdene fikk stukkdekor både på fasadene og i interiørene. I 1890-årene kulminerte bruken av stukkatur. I hovedstaden var ca. 20 stukkatører aktive, hvorav nesten halvparten var innvandrere fra Italia.

Moderne stukkatur

I senere tid er det også utbredt med stukkatur produsert i kunstmaterialer som polyurethane (PU). Disse støpes i form på fabrikk og etterbehandles med folie og grunning. Dette er lette og tøyelige materialer som er enkle å montere.
Ransäter

Bygninger

I Ransäter ligger bygninger til minne om kjente personer og kulturpersonligheter. I Ransäters bruksherrgård (også kalt Geijersgården) ble Erik Gustaf Geijer født.
Tage Erlander ble født her i 1901 og da han døde i 1985 ble han begravet her. Den 13. juni 1987 ble museet Erlandergården innviet. Erlandergården er et hus med 3 etasjer, på andre etasje bodde Erlander og hans familie da han var barn og han gikk i folkeskole på første etasje der folkeskolen lå, hans far var lærer der.
Fanø

Fanø er en dansk øy, rett utenfor Esbjerg. Den er egentlig en sandbanke, og man er avhengige av å sikre en jevn vegetasjon, særlig av gress og lyng, for at den ikke skal eroderes bort av vind og bølger. 
Det er to byer på øyen, Nordby og Sønderho. De to stedene har i minst to århundrer hatt en feide, som i dag er vennskapelig men som like fullt kan merkes. Noen av de eldste innbyggerne i Nordby har aldri vært i Sønderho, selv om det bare er noen få kilometer mellom dem. Fanødrakten, den lokale folkedrakten, har en variant for hver av de to stedene.
Mellom Nordby og Sønderho ligger Rindby, som i middelalderen var kirkested for Nordby sogn, men som nå har svært få fastboende og for det meste består av turistanlegg, spesielt ved Rindby Strand.
De fleste av husene i Sønderho er bygget mellom 1600- og 1800-tallet, og har stråtak. Dette, kombinert med velholdte hager, gjør stedet meget pittoreskt. Sønderho er det stedet i Danmark som har den høyeste andel fredede hus. Moderne ferieanlegg er bevisst plassert i utkanten slik at de ikke skjemmer landsbyens utseende, og det er til og med restriksjoner på bruk av firmalogoer på butikker slik at det gamle preget bevares. 
Nordby har et noe mer urbant preg, men bygningene er også der stort sett fra 1800-tallet eller tidligere. Denne forskjellen skyldes at Nordby har fergeforbindelsen til Esbjerg og er administrasjonssted for øyen, og dermed har andre behov og andre økonomiske forutsetnigner.
Fanø har en sandstrand som går rundt nesten hele øyen. Den er svært bred og fast, og det er derfor mulig å kjøre bil langs stranden mellom Sønderho og Rindby, fremfor å bruke veien som går tvers over øyen. Stranden gjør den til et populært feriested, spesielt for tyske og norske turister.
Fiske og sjøfart har tradisjonelt vært viktigste næringsveier på øyen, og Fanøs handels- og fiskeflåte var tidligere blant de største i Danmark. I nyere tid har turisme blitt den største inntektskilden.
Det er fergeforbindelse med hyppige avganger mellom Fanø og Esbjerg. På Fanø kan man få servert den saltede og tørrede flatfiskrett bakskuld.
Rosahaugparken

Rosahaugparken er en park på Rosanes like ved Teie sentrum på Nøtterøy i Færder kommune i Vestfold. Parken har store grasområder og to dammer, og er et av få friluftsområder på østsida av øya. I parken er det også en fotballbane, og de bratte bakkene brukes som akebakker om vinteren. Nedafor Rosahaugparken ligger Rosanesstranda og Teie småbåthavn.
Området som parken ligger i, var tidligere et leireuttak som ble anlagt på 1800-tallet og drevet av Tønsberg Teglverk. Det ble nedlagt i 1909, men satte varige spor i terrenget. Etter nedleggelsen ble den første parken anlagt på stedet. På 1950-tallet hadde kommunen kjøpt Rosanes-gården, og bestemte seg for å ruste opp parken for å feire rederiet Wilh. Wilhelmsens 100-årsjubileum. Sveinung Skjold, som var avgangsstudent i hagearkitektur ved Norges landbrukshøgskole, vant en konkurranse som ble utlyst for å bestemme utforminga av parken. Den nye parken sto ferdig i juli 1961. Den har seinere gjennomgått flere mindre opprustinger.
St. Jan Klimak ortodokse kirke i Warszawa

St. Jan Klimak ortodokse kirke (polsk Cerkiew św. Jana Klimaka) ligger ved Wolska-gaten 140 i bydelen Wola i Warszawa.
Kirken er bygd i karakteristisk hvit murstein i en stil som er en blanding av art nouveau og gammelrussisk arkitektur. Den har et presbyterium med alter, et hovedskip samt et forkammer. Presbyteriet er rettet mot øst og atskilt fra resten av kirken med en ikonostasis i eik av Aleksandr Murasjko fra Kiev.
Den nedre kirken ble planlagt som et mausoleum for fundatoren, som ble gravlagt her etter begravelsesseremonien i Treenighetskatedralen. Ikonostasisen til den nedre kirken ble utformet av Włodzimierz Inokientiew, mens veggene er dekorert med freskene til Jerzy Nowosielski.
I 2003 mottok kirken relikviene til St. Basilios.

Historie

Kirken ble bygd i årene 1902–1905 etter tegninger av Vladimir Pokrovskij, takket være den ortodokse erkebiskopen Hieronim Egzemplarski, for å hedre hans sønn, maleren Jan Ilitsj. Arkitekten lot seg inspirere av kirkene i Rostov fra det 16. og 17. århundre.
Arkitektens sønn ble gravlagt i kirkekrypten den 15. oktober 1905, mens faren døde 2 uker senere og ble gravlagt ved siden av ham.
NM-uka 2019

NM-uka 2019, på nynorsk NM-veka 2019, blir arrangert for andre gang i Stavangerregionen fra 26. til 30. juni 2019. Arrangementet er et samarbeid mellom NRK og Norges idrettsforbund og olympiske og paralympiske komité med Norsk Tipping som hovedsponsor.
25 særforbund skal selv arrangere sine norgesmesterskap i totalt 39 grener med rundt 2 000 deltakere. I tillegg skal 13 kongepokaler deles ut.
Flesberg stavkirke

Kirkebygget

Opprinnelig var dette en stavkirke med rektangulært skip og hevet midtrom, båret av fire hjørnestaver, og med smalere kor og apsis, det hele omgitt av svalganger. Bildet fra 1701 viser en langkirke av Borgundtypen.  Sogneprest Johannes Berthelsen klaget i et brev av 1732 over at bygget var trangt og i dårlig stand. Ved en ombygging i 1735 ble skipets østvegg og hele koret fjernet, og tre korsarmer ble tilbygget i lafteverk, slik at den ble en korskirke. Samtidig ble den indre stolpereisningen rundt midtrommet fjernet. Av den opprinnelig stavkirken står bare tre av skipets omgangsvegger tilbake. Men under gulvet ligger fortsatt rester av grunnstokkene med tapphull etter de opprinnelige hjørnestavene. Et maleri fra 1701 viser at kirken på det tidspunkt fremdeles sto i opprinnelig middelalderlig skikkelse, bortsett fra at den hadde fått vinduer i veggene over omgangens tak. Den var da fullstendig innkledd med spon, både på tak og vegger. Spontekkingen ble erstattet av stein i 1846. Omfattende restaurering ble gjennomført i 1870, ny restaurering ble gjennomført 1955-1965 ved Riksantikvaren.

Vestportalen

Vestportalen i skipet er bevart, men noe ombygget. Den har vangeplanker med overliggere imellom, senere forhugget da åpningen ble utvidet og gjort lavere. Åpningen flankeres av to (beskårne) halvsøyler med løvefigurer på kapitelene. Portalplankene er rikt dekorert med utskårne ranker og dyreornamentikk, som springer ut fra to dyrekjefter nederst inntil halvsøylene. Midtdragen stuper ned i døråpningen. I tillegg har portalen to toppdrager, tre mindre drager på høyre vange, og to ormer og en liten drage på venstre vange. Åpningen har fått nytt dørblad med to fyllinger, men med gjenbruk av gamle beslag. Det meste av portalen er blåmalt, mens øvre del står umalt. Grunnen til dette skillet er at våpenhuset tidligere hadde en himling som dekket øvre del. Denne himlingen er nå fjernet.

Bevarte deler og interiør

Av middelalderens interiør er bare bevart korskilleplanken og en benkevange med karveskurd, som er brukt om igjen i rekkverket på galleriet. Siden få deler av selve stavkirken er bevart, er det bare sparsomme rester tilbake av opprinnelig dekor utover en innrisset løve og et løvehode. Det er også malerier under de hvitkalkete veggene. En del inventar som tilhørte stavkirken før utvidelsen er fortsatt i behold, blant annet en kirkeklokke og et dåpsfat fra middelalderen, prekestolen fra 1600-årene og lysekroner fra tidlig 1700-tall. Det er også et maleri i kirken fra 1701 som viser kirken slik den da så ut før den ble bygget om til korskirke.

Kirkegården

Kirkegården er inngjerdet med store reiste steinheller. De vises også på maleriet fra 1701 og ble trolig reist på 1600-tallet. Flere av steinene har jernringer for tjoring av hester.
Bärbel Wöckel

Verdensrekorder

Sammen med  Doris Maletzki, Renate Stecher og Christina Heinich satte hun flere verdensrekorder på kortstafetten, den siste fra 8. september 1974 i Roma.
Alain Trudel

Biografi

Han har studert musikk på Conservatoire de Musique de Montréal og på Ecole Sécondaire Joseph-François Perrault, hvor aduitoriet er oppkalt etter ham. 18 år gammel debuterte han som trombonist med Orchestre Symphonique de Montreal dirigert av Charles Dutoit. Siden har han vært gjestesolist med ledende orkester på fem kontinenter, inkludert
Deutsche-Symphony (Berlin), l'Orchestre Philharmonique de Radio France (Paris), National Arts Centre Orchestra (Ottawa), Hongkong Philharmonic, Austrian Radio Orchestra (Wien), Polens National Radio Television Orchestra og mange flere.
Alain Trudel er lærer i dirigering og orkesterlitteratur på Glenn Gould Professional Music School (Royal Conservatory of Toronto) og professor i trombone på Conservatoire de Musique de Montréal. Han er en etterspurt lærer på masterklasser over hele verden og har gitt hundrevis av masterklasser gjennom årene. Han har undervist på musikkskoler og festivaler i Canada så vel som på institusjoner som Conservatoire National Supérieur de Musique de Paris eller New England Conservatory i Boston.

Dirigent

I 2004 ble Trudel valgt til dirigent av Toronto Symphony Youth Orchestra og sommeren 2006 dirigerte han National Youth Orchestra of Canada.
Han er ledende dirigent for CBC Radio Orchestra, gjestedirigent for Victoria Symphony Orchestra og musikkdirektør og dirigent for L’orchestre symphonique de Laval. I sesongen 2008-09 var han kunstnerisk rådgiver for Manitoba Chamber Orchestra. Han har vært gjestedirigent for St. Petersburg Symfoniorkester, Albanias Radio-Television- orkester og en rekke andre orkester over hele verden, både Hongkong, Tokio og Guatemala.
Baba Nation

Baba Nation var et norsk band som var populære på slutten av 1990-årene. Bandet ble startet av Jan Erik de Lange Gullaksen i 1990 med navnet Yee ’Ha Wanna Have A Baba.
Bandet hadde flere store hiter på radio, deriblant Ragamuffinmini, Too Bad (17 uker på listene) og balladen Time To Heal som fortsatt spilles på Nattønsket på NRK P1.
Baba Nation turnerte hyppig i inn- og utland i perioden 1995-2002, og spilte konserter i bla Moskva og Barbados. Gruppen regnes av mange som et av Norges beste liveband.
Harmodactylus

Levevis

Disse billene lever i møkk og er hyppigst på steder der husdyr beiter.

Utbredelse

Arten er utbredt i Sør-Afrika.
Morten Beyer

Morten Beyer (født 10. juni 1822 i Bergen, død 27. mars 1880) var en norsk jurist, embedsmann og politiker.
Han var sønn av bokhandler Frants Dekke Beyer (1794–1849) og Marie de Fine von Krogh (1798–1871). Han tok juridisk embedseksamen (cand.jur.) i 1848, og arbeidet som fullmektig hos sorenskriveren i Nordhordland til 1863. Deretter hadde han ulike stillinger, deriblant som konstituert byfogd i Bergen, inntil han ble utnevnt til dispasjør i Bergen i 1865. Fra 1872 var han assessor i Bergen stiftsoverrett.
Han var ordfører i Bergen i fire år (1869-1872), og 2. suppleant til Stortinget for Bergen i perioden 1871-1873.