google/wiki40b huggingface dataset:
Xenaclopus

Utseende

En liten (ca. 4 millimeter), bred, halvblank, brun skarabide, pronotum med et par vage, mørke flekker, dekkvingene mørke ved sømmen og langs sidene. Kroppen er sparsomt kledt med lange hår. Pronotum har rundede sider og er mye bredere enn langt. Beina er nokså kraftige bortsett fra føttene, som er påfallende tynne.
Antennene er korte og 9-leddete med en stor, tre-leddet vifte. Bakkroppen er sterkt forkortet, bakbeina sitter dermed tilsynelatende langt bak på kroppen. I likhet med Aclopinae har den en påfallende, framstikkende overleppe (labrum), men dette skyldes trolig ikke at den er i nært slekt med disse

Levevis

Larvene og leveviset til disse billene er ukjente. De fleste kjente eksemplarene er hanner, kanskje fordi hunnene ikke kan fly og tilbringer mesteparten av livet under jorden. Hannene kommer av og til til lys om natten.

Utbredelse

Arten lever på Borneo og er, dersom plasseringen er korrekt, den eneste kjent representanten for Aclopinae utenom sørkontinentene.
Taarab

Taarab er en musikkgenre, som er populær i Tanzania og Kenya. Forløperen til taarab kom til Zanzibar så tidlig som i 1820, da taarabliknende musikk ble spilt ved sultanens palass. Denne musikken var importert fra Den arabiske halvøy. Likevel var det ikke før begynnelsen av 1900-tallet, da sultan Seyyid Hamoud bin Muhammed oppfordret til dannelse av taarabklubber, at musikkstilen fant sin form, slik den spilles idag. Musikken tok da til seg elementer fra indisk og afrikansk musikk, samt av vestlige instrumenter ble introdusert. Et tradisjonelt taaraborkester kan bestå av flere dusin musikere og benytter seg av både tradisjonelle og moderne instrumenter, som fiolin, kanun (et strengeinstrument), trekkspill, nay (en arabisk fløyte), trommer og vokal. I senere år er det blitt vanligere å bruke elektroniske instrumenter og utstyr.
Ordet taarab stammer fra arabisk tariba og kan oversettes til «å bli beveget».
St. Andreaslogen Akershus

St. Andreaslogen Akershus er en St. Andreasloge (St. Andreasloge nr. 6) i Den Norske Frimurerorden som ble innviet den 18. desember 1924 i Kristiania. Logen ble ved grunnleggelsen underlagt Den Norske Store Landsloge.
Logens valgspråk er: Gjennom Kamp og Trængsler til Forædling.
Logen ble opprettet for å avlaste St. Andreaslogen Oscar til den flammende Stjerne, som i tiden etter første verdenskrig fikk en stadig større tilstrømning av frimurere tilhørende St. Johannesloger i Kristiania, Østfold, Vestfold og Kristiansand.
Logen er oppkalt etter Akershus festning.
Archon apollinus

Utseende

Kroppen har et ytre skjelett (hudplater) som holder de bløte indre organer på plass. Det ytre hudskjelettet er bygd opp for det meste av kitin. 
Bakkroppens indre organer består av fordøyelsesorganer, forplantningsorganer og åndedrett. Åndedrettet hos sommerfugler foregår ikke ved lunger, men ved at luft hentes inn og ut av kroppen gjennom små hull i hudskjelettet (spirakler).  I kroppen er det et svært finmasket system av trakéer som leder oksygenet til kroppens vitale deler. En blodvæske som sirkulerer i kroppen, pumpes rundt av et avlangt rørformet hjerte.  Brystpartiet består for det meste av vingenes muskulatur. Sanseorganer, for syn, smak og lukt er stort sett plassert i hodet. Nervesystemet består av en bukmarg med to nervestrenger og én nerveknute (ganglion) i hvert kroppssegment. Den første nerveknuten, som ligger foran munnåpningen, er spesielt stor og omtales som hjerne.
Larven er mørk, nesten svart. Den har flere runde flekker på hvert av kroppens ledd, ordnet i rekker. Flekkene er rødlig eller gule, etter hvor gammel larven er. Utseendet er radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. 
Larvens hode består av en hard hodekapsel med noen punktøyne. Under øynene er det noen små antenner larven bruker til å finne riktig føde. Larvens bakkropp består nesten bare av fordøyelsessystemet. Dette er ganske kort og mye av maten larven spiser passerer før all næringen er tatt opp. Avføringen kommer ut som små kuler helt bakerst på kroppen.  Larvene ånder gjennom åpninger i hudskjelettet (spirakler), langs kroppens sider.  
Puppen er gråbrun, knudrete.

Levevis

Parringen skjer ved sammenkobling mellom de to kjønnene.  Eggene legges stilken eller på undersiden av bladene på  næringsplanten. Larven lever som plantespiser på ulike planter i  holurtfamilien (Aristolochia). Arten lever i olivenlunder, vingårder, steinete buskmark og åpen middelhavs-skog.
Archon apollinus tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår  en metamorfose i løpet av utviklingen. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium,  en hvileperiode, der sommerfuglens indre og ytre organer endres. Larvens bøyelige og myke kropp omdannes til en puppe med hardt skall. Når skallet er hardt begynner omdanningen fra larve til den voksne (imago) sommerfuglen. De indre organer brytes i varierende grad ned til en cellemasse.  En omorganisering skjer og dyret bygges opp igjen.  Puppeperioden varierer etter temperaturen.

Utbredelse

Arten er utbredt i det sørøstlige Europa, Lilleasia og Midtøsten, fra det østligste Hellas i vest til det nordlige Iran i øst, sør til Israel.
Vatnestrøm samvirkelag

Vatnestrøm samvirkelag var en landhandel som holdt til på Vatnestrøm i Iveland kommune. Forretningen ble etablert i 1893 under navnet Vatnestrøm Landhandleri. I 1898 kjøpte Iveland og Vegusdal Forbrugsforening forretningen og flyttet inn i butikklokalene.
I 1921 skiftet forretningen navn til Vatnestrøm samvirkelag. Forløperen til landhandleriet holdt til på Solbakken (gnr. 20/3) frem til 20. mai 1890, deretter flyttet butikken til Foss (gnr. 20/5), før den i 1932 flyttet inn i nybygde lokaler på Myrvoll (gnr. 20/19) med bestyrerleilighet i annen etasje.
Forretningen hadde et variert varesortement med matvarer, samt løsvarer og alle slags redskaper til jord- og skogbruk. Det var langt til grossererne i Kristiansand, så forretningen baserte seg på et stort lager.
Ett år etter at forretningen feiret sitt 100-årsjubileum i 1993, og et jubileumsskrift ble laget, ble den nedlagt. Kundegrunnlaget var for lite. Senere ble butikkdriften startet opp igjen, og fra 2004 holder en butikk i Joker-kjeden til her.

Arkivet

Arkivet etter Vatnestrøm samvirkelag befinner seg på KUBEN i Arendal. Arkivet omfatter møtebøker, medlemsbok, regnskapsbøker og diverse.
Länsväg 102

Riksväg 102 er en svensk vei mellom Skurup og Lund . Før 2012 endte veien i Veberöd, men nå dele veien med Riksväg 11 til Lund. Den møter europavei 22 i vest og europavei 65 i sør.
Veien fikk nummer 102 sensest 1980 for strekningen Skurup-Veberöd over Romeleåsen som før det ikke hadde noe nummer. Derimot ble det benyttet fra 1962, fram til sent på 1970-tallet eller tidlig på 1980-tallet, nummer 102 for veistrekningen Ystad-Veberöd, via Rögla og Blentarp.
National Trust for Scotland

National Trust for Scotland (NTS) er en skotsk organisasjon som arbeider for å bevare den naturmessige og kulturelle arv i Skottland. Den tilsvarer National Trust i de andre delen av Storbritannia.
NTS ble grunnlagt i 1931. Pr. 2005 hadde organisasjonen 500 ansatte, 266 000 medlemmer og 1,7 millioner besøkende på sine eiendommer. Den eier omkring 760 km² fordelt på over 120 eiendommer. Disse omfatter slott, prehistoriske hustufter, historiske bygninger og steder, hager og naturområder. De fleste av eiendommene er åpne for publikum året rundt, men mange av bygningene er kun åpne for besøk mellom påske og oktober.
Opprinnelig eide ikke NTS natureiendommer, og da organisasjonen begynte med dette oppstod det en del kontroverser omkring plassering av besøkssentre, skilting og andre praktiske spørsmål, fordi mange mente at NTS ødela mer enn de bevarte. Organisasjonen tok dette inn over seg, og begynte med en mer sensitiv tilnærming til dette. Noen av de mest omstridte besøkssentrene, som det opprinnelige i Glen Coe, ble fjernet.
Medlemskap i organisasjonen gir fri adgang til alle eiendommer. Besøkende som er i Skottland på kortvarige besøk kan kjøpe såkalte «Discovery Tickets» som gir fri adgang i en avgrenset periode. NTS har en avtale med National Trust i resten av Storbritannia, slik at medlemmene også får gjensidig fri adgang til hverandre eiendommer.
Skåtøy

Skåtøy kommune

Skåtøy ble skilt ut fra Sannidal kommune i 1882 og var egen kommune fram til 1960. Kommunen omfattet i tillegg til selve Skåtøy også andre øyer samt fastlandsområder øst for Kragerø by, til sammen 114 kvadratkilometer. Det er egen gravlund for Skåtøy kommune på Kalstad i Kragerø, ved siden av gravlunden for Kragerø kommune.
Colin Stein

Spillerkarriere

Stein begynte sin karriere med Armadale Thistle FC, og fortsatte med å spille for Hibernian, Rangers og Skottlands landslag gjennom 1960- og 1970-årene. Han hadde også en periode i England med Coventry City. Han var en viktig del av det Rangers-laget som vant UEFA cupvinnercupen i 1971-1972-sesongen, der han bl.a. scoret åpningsmålet i finalen. Rangers slo Stade Rennais, Sporting CP, Torino, Bayern München og Dinamo Moskva på sin vei til troféet.
Den 2. januar 1971, under en Old Firm-kamp på Ibrox, scoret Stein utlikningsmålet i tilleggstiden, slik at det ble uavgjort for Rangers, etter at Celtic hadde tatt ledelsen i det 89. minutt. Noen minutter etter at kampen var over gav barrierene på Stairway 13 på Ibrox etter, noe som førte til en kjedereaksjon med tilskuere som ble stuet tett sammen, og 66 tilskuere ble drept og over 200 mennesker ble skadet, i det som nå kalles for Ibrox-katastrofen. De første rapportene spekulerte i at Rangers-supportere som hadde forlatt stadion, kom tilbake da de hørte jubelen etter Steins utlikningsmål, noe som skulle ha ført til katastrofen. Den offisielle etterforskningen av tragedien var imidlertid entydig i at alle tilskuerne beveget seg i samme retning da kollapsen inntraff.
Stein er den siste spilleren til å score et hat-trick for Skottland, da han scoret fire mål i en kamp mot Kypros i 1969. Han fikk totalt 21 kamper for Skottlands landslag, og scoret ni landslagsmål.
Visitor (fjell)

Etymologi

Navnet visitor kommer trolig fra østromansk og betyr «drømmende». Beslektet er navnene på fjellene Durmitor og Cipitor som betyr «sovende».
Mjölkvattnet

Mjölkvattnet (sørsamisk: Mealhka) er en innsjø som ligger på grensen mellom Offerdals sogn i Krokom kommune og Kalls sogn i Åre kommune i Jämtland, Sverige. Mjölkvattnet består av to sammenhengende innsjøer, Stora Mjölkvattnet og Lilla Mjölkvattnet, som danner en langstrukket innsjø i dalgangen mellom fjellmassivene Oldfjällen i Joevevaerie sameby og Sösjöfjällen i Njaarke sameby. Blant fjelltoppene ved Mjölkvattnet har man Himmelsraften (Skaetrie, 1211 moh) og Mjölkvattsfjället (Mealhkantjahke, 1248 moh).
Innsjøen dreneres av en av Långans to større kildeelver, som har sitt utspring i Stora Burvattnet og Lilla Burvattnet og renner ut i Yttre Oldsjön. Der forenes Langån med den andre kildeelven, som går fra Korsvattnet. Etter utløpet av Yttre Oldsjön går Langån gjennom Rännögssjön og Landögssjön og videre til Indalsälven.
Mjölkvattnet ligger innenfor Svenskådalens reservatområde, men siden innsjøen har vært regulert siden 1943 inngikk den ikke i selve naturreservatet. I Mjölkvattnet lever det ørret og røye. Ved Stora Mjölkvattnet ligger sameleiren Tjovre.
Humboldtsøkket

Humboldtsøkket er en brefylt dal i Dronning Maud Land, beliggende mellom Humboldtfjella og Zwieselhøgda i Wohlthatmassivet. Den strekker seg ca. 30 kilometer fra sør til nord.
Humboldtsøkket ble oppdaget og kartlagt av den tredje tyske antarktisekspedisjonen (1938–39) under ledelse av Alfred Ritscher, som navnga det etter den tyske naturforskeren og geografen Alexander von Humboldt (1769–1859).
Hollandsk syke

Hollandsk syke i norsk økonomisk politikk

Kjetil Wiedswang hevdet at Norge hovedsakelig blir nevnt to ganger i litteraturen om klassisk hollandsk syke: «Først da [Norge] fikk et mildt anfall på 1970-tallet med Per Kleppes motkonjunkturpolitikk, deretter da [Norge] på 1990-tallet hadde lært.»
Svein Gjedrem beskrev hvordan norsk økonomi ble rammet av klassisk hollandsk syke på 1980-tallet. Bakgrunnen var at staten på 1970-tallet hadde forskuttert en sterk vekst i petroleumsinntektene. Velferdsordningene ble bygget ut. Som i Nederland bygget Norge ned konkurranseutsatt industri. Tilbakeslaget etter oljeprisfallet i 1986 ble vesentlig sterkere enn om landet hadde opprettholdt en større og konkurransedyktig industri. Klassisk hollandsk syke – både den nederlandske og norske 80-talls-varianten – førte til høyere arbeidsledighet og ga store samfunnsøkonomiske tap.
Hilde C. Bjørnland har vist at ringvirkningene fra petroleumssektoren til fastlandsøkonomien i Norge er store. Eksempelvis påvirkes formuespriser(?), etterspørsel og sysselsetting positivt av økte oljepriser. Dette gjør Norge sårbar for bråe endringer i rammevilkårene for petroleumssektoren.
Handlingsregelen og Oljefondet kan ses på som et forsøk på et institusjonelt svar på de nederlandske og norske erfaringene og for faren for fremtidig hollandsk syke. Ifølge Wiedswang er «Oljefondet og handlingsregelen ... det internasjonale paradeeksempelet på hvordan man skal unngå hollandsk syke».

«Norsk syke»

De senere årene har flere hevdet at hollandsk syke i Norge ikke primært vil føre til avindustrialisering. I stedet er det tegn til at oljeinntektene gjør at velgerne og politikerne unnlater å gjennomføre umiddelbart ubekvemme, men på lang sikt nødvendige, reformer og prioriteringer. Noen mener en i for liten grad stiller spørsmål ved om de sosiale forsikringsordningene og skatte- og overføringssystemene er utformet slik at de støtter opp om de tradisjonelle normene og dydene som velferdsstaten er tuftet på. Wiedswang beskrev symptomene «Etter årtusenskiftet har vi nordmenn utviklet en mutert utgave av den hollandske syke, en samfunns-muskulær-psykologisk lidelse, beslektet med de vanskelig diagnostiserbare sykdommene som gjør spesielt mange nordmenn uføre.» Bjørnland la særlig vekt på «den kraftige veksten i utgiftene til trygde- og sykelønnsordningene» – av det hun omtalte som «mutert hollandsk syke».
Bjørnland stilte spørsmål ved hvordan Finansdepartementet aktivitets- og konjunkturjusterer statsbudsjettet og med det hvor tett regjeringen følger handlingsregelen.
Tricholinopteridius

Utbredelse

Arten lever på Madagaskar.
Old Scatness

Old Scatness (hovednavnet er av norrøn opprinnelse) er et arkeologisk sted på Shetland som består hovedsakelig av funn fra bronsealderen og til middelalderen, og fra henholdsvis piktisk og norrøn bosetning.
Det har vært bosetning på Old Scatness i tusener av år og hvor hver ny generasjon har lagt sine bygninger og etterlevninger i lag på de eldre og tidligere. Et broch (rundhus) ble oppdaget i 1975 under byggingen av en ankomstvei til den nærliggende flyplassen Sumburgh Airport. Rundhuset har blitt datert tilbake jernalderen, til mellom 400 til 200 f.Kr. Siden 1995 har forskere og studenter fra Universitet i Bradford, profesjonelle arkeologer og lokale frivillige drevet utgravninger ved stedet og katalogisert funnene.
Et hovedmål ved prosjektet er å undersøke de endrete mønstrene for utkomme i området som historisk sett var et av de mest fruktbare på Shetland. Etterlatenskaper fra sen middelalder og tidlig moderne tid blir undersøkt med samme flid som forhistorisk materiale. Således er det avdekket deler av husmannsplass fra 1800-tallet, en møddinghaug fra 1600-tallet, en piktisk bygning med rom dannet av steintrapper rundt et sentralt rom, som eikene på et hjul, og spor av et rundtårn fra jernalderen, kjent som broch, noe som kun er funnet i Skottland og på det nordlige, tidligere norske øyene som Hebridene og Shetland. Disse rundhusene synes å ha blitt delvis bygget som forsvarsanlegg og delvis som statussymbol for en samfunnselite.
Utgravningene er administrert av stiftelse Shetland Amenity Trust og finansiert fra en rekke kilder, blant annet fra British Academy. Utgravningsprosjektet (The Old Scatness Broch/Jarlshof Environs Project, se lenke nedenfor) består av en undersøkelse av stedene og monumentene på sørenden av Shetland og en omfattende utgravning og prøvetaking fra de tidligere bosetningen i Old Scatness. Arbeidet har vist at utgravningsstedet, over fire meter høyt og 80 meter i diameter, har vært bosatt i 3000 år. Steve Dockrill og Julie Bond fra Bradford leder prosjektet. Interesserte kan besøke utgravningene i helgene i den tiden prosjektet pågår.
Amfibisk landingsskip

Amfibisk landingsskip er en type krigsskip som har til oppgave å ilandsette og støtte bakkestyrker på fiendtlig territorium ved et amfibisk angrep.
I motsetning til amfibiekrigsskip (som landsetter bakkestyrker ved hjelp av luftfartøyer og landgangsfartøyer), kan amfibiske landingsskip ta seg helt opp på en strand for å sette av personell, kjøretøyer eller annet materiell. De er havgående og således større enn landgangsfartøyer.
Før andre verdenskrig var det ikke spesialbyggede skip for amfibisk krigføring.  Under krigen ble det stort sett benyttet konverterte frakteskip, men noen spesialiserte skip ble også tatt fram, for eksempel Landing Ship Tank (LST).
Setesdalsk

Setesdalsk eller setesdalsmål er dialekten innenfor det norske språket som kommer fra Setesdal i Aust-Agder i Norge. Denne dialekten skiller seg fra flere nærliggende (for eksempel andre sørlandske dialekter og dialekter i Vest-Telemark) med annerledes uttrykk og ord. Eksempler på dette er ord som «jungji», som betyr en spisekniv. Dette ordet finner man ikke igjen i andre dialekter.
Setesdalsk har ikke endret seg stort siden vikingtiden. I 1672–1677 var det samlet en del ord fra Raabyggelaget i 70 sider i en bok som het Ordsamling fraa Robyggjelaget fraa slutten av 1600-talet. Ordene er fortsatt forståelige idag for de som snakker Setesdalsk.

Sammenligning mellom nynorsk og setesdalsk

Grammatikken i setesdalsk har beholdt bøyingen fra gammelnorsk i tallord, som bøyes etter grammatisk kjønn, «tvei gúta», «tvæ jentur», og «tvau born». Den gammelnorske endingen «-r», som i hestr, har gått over til den «hengende e-en», eller en svarabhakti, som i «hest'e». Dette er bare i hannkjønnsord. Som i dialektene i Vest-Agder og Vest-Telemark, har «fjell» og andre ord som slutter på «ll» blitt til «dd», men når det ordet har et tillegg så går den tilbake til «ll», som i «fjødd», men «fjøllsendi». Foran labiale og velare konsonanter har «l»-en gått bort, som i «kåv'e» «kalv», og «fókk» «folk», på samme måte som i engelsk. Ord som slutter på «-al», «-ar» (det vil si på nynorsk skrivemåte) har blitt til -ɔːr/-ɔːl som i «sommår», «gåmål'e», og «håmåri». Aspirasjon på trykksvake stavelser har blitt beholdt i setesdalsk.
I eldre Setesdalsk, helt til 1915–1920, hadde man svarabhakti på personnavn, som i «Kjæm'e du, Knut'e?».

Skriftspråk

Selv om setesdalsk ikke har offisielt skriftspråk, så har vallemal.no lagd et skriftspråk for å beskrive en rekke lyder.
En apostrof brukes når en del av ordet går vekk når det kommer et konsonantstartende ord etter ordet, som i «ha' på», og «har i». Apostrofen brukes også for svarabhaktivokalen «e». «ā» betyr en lang a på slutten av et ord.

Konsonanter

Konsonantene uttales likt som på øvrig norsk, men «sj» uttales som [sj] og «tj» uttales som [(t)ç], eller [tj] i midten av ord.
Domkapitel

Domkapitel eller kapitél (lat: capitulum ecclesiae cathedralis) er eller var en forsamling av prestene som var knyttet til en domkirke og var domkirkens styrende organ. Domkapitelet hadde bl.a. i oppgave å sikre en verdig og høytidelig liturgi. Domkapitlene fikk etterhvert mange rettigheter i kirkestyret, bl.a. retten til å velge biskop, og forvaltet ofte store inntekter fra kirkegodset. De enkelte medlemmene av domkapitelet kaltes kanniker. Lederen av domkapitlet ble titulert som praepositus eller decanus og hadde et lederansvar. Etter reformasjonen mistet domkapitlene i Norge det meste av sin tidligere makt, selv om han ikke inndrog kapitelsgodset. Ved Konsilet i Trient ble kapitlenes makt også redusert innen den katolske kirke.

Domkapitlet som domstol

Domkapitlet var en institusjon som hadde som sin primære oppgave å sørge for rett levesett og rett lære blant prester og ansatte i kirken, men skulle også ta seg av skolestell, hospital, fattighus, lærespørsmål m.m. Domkapitlet var et organisert prestefellesskap, og fungerte både som kulturelt fellesskap, eiendomsfellesskap og juridisk domstol. Det var en gammel institusjon, fra annen halvdel av 1100-tallet, som overlevde som del av kirkeordningen også etter reformasjonen. Men domkapitlet fikk tildels nye oppgaver og ble svekket utover 1600-tallet. De juridiske oppgavene ble færre etter at eneveldet var blitt innført, men domkapitlet dømte fortsatt i ekteskaps- og sedelighetssaker og i saker som gjaldt den indre geistlige disiplinen. Når domstolen dømte i ekteskaps- og sedelighetssaker ble den også kalt «Tamperett» eller «Kapittelrett», og fra tidlig 1700-tall betegnet med fellesnavnet Konsistorialrett. Når den dømte i saker mellom prester og medlemmer av menigheten, ble den kalt «Prosterett».
Domkapitlet som institusjon eksisterte frem til domstolreformen i 1887, men var under avvikling helt fra slutten av 1700-tallet. På slutten av 1600-tallet ble det også opprettet en Sakristirett som dømte i lokale saker om rett livsførsel, utukt, lære osv.
Domkapittelprotokoller inneholder rettsreferater fra saker som handler både om skilsmisser, embedsansettelser, trosdiskusjoner og uenighet om økonomiske transaksjoner.
Pendle Hill (New South Wales)

Historie

George Bond (1876–1950), en amerikaner som kom til Australia i 1906, etablerte en bomullsspinnefabrikk i området i 1923. Det var Australias første forsøk på å spinne og veve bomull fra bommullsplantasjer som firmaet eide i Queensland. Bond foreslo å kalle bydelen Pendleton, etter stedet sør for London, som var senter for Englands bommullsindustri, men en variasjon, Pendle Hill, ble tatt i bruk i stedet. George Bond drev originalt med import av strømper og undertøy, men begynte under første verdenskrig med produksjon av strømper i Redfern og produserte i 1925 en kvartdel av Australias totale produksjon av strømper og strikkeplagg. Bond Industries Limited ble børsetablert i 1927.
Jernbanestasjonen Pendle Hill åpnet i bydelen 12 april 1924. Den første offentlige skolen åpnet i 1955 og det første postkontoret åpnet i 1956.

Handelsområde

Pendle Hill har et stort kjøpesenter ved siden av jernbanestasjonen, som inkluderer et supermarked, lavprisbutikker, frukt og grønt-butikk, spesialbutikker, eiendomsmegler, bank og kafeer.

Transport

Pendle Hill jernbanestasjon er på Western railway line av CityRail nettverket.

Parker

Civic Park er en stor park som ligger vest for jernbanestasjonen. Den binder sammen kjøpesenteret med bydelen Girraween, og blir brukt som gjennomgang for fotgjengere til og fra jernbanestasjonen.
Binalong Park (også kjent som Binalong Oval) er en stor oval nord i Pendle Hill på grensen til Toongabbie. Parken inneholder to tennisbaner og fire ovaler (baner for Australsk fotball) som brukes for lokalsport. Banene er også hjemmebanen til fotballklubben Pendle Hill Tigers som er medlem av Granville District Soccer Association. Pendle Hill Colts Cricket Club har også hjemmebanen sin i parken. Klubben er endel av Parramatta District Cricket Association, med både junior og senior lag.

Boligområder

Pendle Hill består av mange eldre hus, men i senere tider har disse blitt kjøpt opp av eiendomsutviklere som bygger blokker med leiligheter. Dette er spesielt tilfelle i nærheten av jernbanestasjonen.
The New York Review of Books

The New York Review of Books (NYREV, ISSN 0028-7504) er et amerikansk tidsskrift for litteratur, kultur og politikk som utkommer annenhver uke. I 2007 hadde det et opplag på 140 000. Robert Silvers har vært redaktør siden starten i 1963, sammen med Barbara Epstein frem til hennes død i 2006. Silvers døde i mars 2017 og Ian Buruma overtok høsten 2017 som redaktør.
Lisbeth Trickett

Olympiske meritter

Trickett deltok i sommer-OL 2004 i Aten der hun vant gull på damenes stafett på 100 m fri sammen med Alice Mills, Petria Thomas og Jodie Henry. Dessuten vant hun bronse på 50 m fristil. I sommer-OL 2008 i Beijing vant hun gull på 100 m butterfly og bronse på damenes stafett på 100 m fri.