google/wiki40b huggingface dataset:
Den allkinesiske fagforeningsføderasjon

Den allkinesiske fagforeningsføderasjon (forenklet kinesisk: 中华全国总工会, tradisjonell kinesisk: 中華全國總工會, pinyin: Zhōnghuá Quánguó Zǒnggōng Huì) er den eneste nasjonale fagforeningsføderasjon i Folkerepublikken Kina. Den er samlet sett verdens største fagforening (2011) med 134 millioner medlemmer i over 1,7 millioner fagforeninger på prinærnivå.
Føderasjonen har sin egen dagsavis, Gongren Ribao (Arbeidernes dagblad).
Føderasjonen ble offisielt grunnlagt den 1. mai 1925, men ble forfulgt fra 1927 av generalissimo Chiang Kai-sheks KMT-styre. Mange fagforeningsfolk ble da  henrettet.
Da Mao Zedong kom til makt i 1949 ble føderasjonen gjort til enerådende fagforeningsføderasjon, men den ble atter oppløst i 1966 i forbindelse med kulturrevolusjonen.
I oktober 1978 kunne føderasjonen sette i gang på nytt, og hadde da sin første kongress siden 1957. Føderasjonen har nå et lovfestet monopol på fagforeningsarbeid, og opprettelsen av fagforeninger utenfor dens rammer er lovstridig.
Danekræ

Danekræ er jordfundne naturhistoriske gjenstander fra Danmark av enestående vitenskapelig eller utstillingsmessig verdi. Begrepet ble innført i 1989 ved en revisjon av museumsloven. Fra 1. januar 2002 tilhører danekræ staten og skal straks avleveres til Statens Naturhistoriske Museum.
Sandock-Austral Ratel

Sandock-Austral Ratel er et sørafrikansk sekshjulsdrevet stormpanservogn. Det ble tatt fram på 1970-tallet, og er i tjeneste med Marokko og Sør-Afrika.
Franziska Lebrun

Liv

Lebrun var datter av hoffmusikeren Innocenz Danzi (rundt 1730–1798). I likhet med broren Franz Danzi fikk hun den første sangundervisning av faren, senere formodentlig av primadonnaen ved hoffoperaen, Dorothea Wendling, kanskje også av tenoren og familievennen  Pietro Sarselli. Undervisning i komposisjon fikk hun av Georg Joseph Vogler. 
Seksten år gammel ble Lebrun medlem av hoffkapellet i Mannheim. Hun debuterte som Rosina i L'amore artigiano av Florian Leopold Gassmann på kurfyrst Karl Theodor av Bayerns sommersted  i Schwetzingen. Mai 1778 giftet hun seg med obovirtuosen Ludwig August Lebrun. Da Karl Theodor flyttet residensen til München etter at kurfyrst Maximilian III Josef av Bayern døde, fulgte det unge paret med og fikk byens Cuvilliés-Theater som base. 
Franziska Lebrun hadde gjesteopptredener ved flere kjente operahus i Europa og kunne glede seg over entusiastisk mottakelse i Milano, Paris, London, Wien, Praha, Napoli, München og Berlin. Franziska og Ludwig August Lebrun ble berømte for et perfekt vokalt og instrumentalt samspill, og en rekke komponister æret dem ved å skrive arier med obligat obo, eksempelvis Ignaz Holzbauer i Günther von Schwarzburg (1777), Antonio Salieri i L’Europa riconosciuta (1778) og Georg Joseph Vogler i Castore e Polluce (1787). 
Ludwig August døde i desember 1790. Kurfyrsten betalte Franziska rundelig for å sikre henne og de to døtrene livsopphold, men hun måtte avbryte et engasjement ved Königliche Hofoper etter noen få forestillinger, og døde allerede i mai 1791, bare 35 år gammel.

Virke

Franziska Lebrun var en av de mest feirede sangerinner i sin tid, hun hadde en ren, vakker og omfangsrik stemme som uten problemer nådde trestrøken F, og hun vakte oppsikt gjennom sitt dramatiske talent og sceniske nærvær. 
Hun var også en berømt klaverspiller, og gjennom publiserte klaverduoer og -trioer viste hun seg som en utmerket komponist. Få av hennes verk er bevart, men dagens publikum kan gjøre seg kjent med noen sonater for fiolin og klaver som foreligger i ulike publikasjoner og innspillinger. Franziska Lebrun er en av få anerkjente kvinnelige komponister fra en tid da det ble forventet at kvinnelige musikere begrenset seg til sang og klaverspill.

Etterkommere

Franziska og Ludwig Augusts to døtre ble begge velkjente musikere: Rosine Lebrun (1783–1855) fikk suksess som operasanger og skuespiller, og søsteren, Sophie Dulcken (1781-1863) var en velkjent pianist og komponist. Sophies tre døtre, Violande, Fanny og Louise, ble alle kjente musikere, mens Rosies datter Charlotte ble skuespillersubrette ved Münchner Hoftheater.
Anything Goes (sang)

«Anything Goes» er en amerikansk populærmusikksang med melodi og tekst av Cole Porter. Den ble skrevet til hans musikal Anything Goes fra 1934.

Tekst

En del av teksten fra depresjonens tid har blitt ganske utdatert.
For eksempel refererer en kuplett til Samuel Goldwyns filmfiasko Nana med en stjerne, Anna Sten, hvis engelsk var uforståelig unntatt for Samuel Goldwyn, som selv kom fra den samme delen av Europa.
En annen kuplett refererer til den dengang beryktede sosietetskvinnen Evalyn Walsh McLean.
De fleste moderne versjoner unnlater disse delene av teksten.
Teksten åpner med
«In older days a glimpse of stocking [I gamle dager var et glimt av kvinnestrømpe]
Was looked on as something shocking [et sjokkerende syn.]
But now, God knows [Men nå til dags, sant å si]
Anything goes [er alt tillatt]»

Norsk versjon

Arne Riis har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Årene går».
Folgefonnhalvøya

Folgefonnhalvøya er en halvøy i Hardanger i Hordaland som har navn etter isbreen Folgefonna. Den avgrenses av Hardangerfjorden i nord og vest, Åkrafjorden i syd og Sørfjorden i øst. Forbindelsen til fastlandet går over det 30 km brede eidet mellom Odda, opp Oddadalen til Skåre og ned Sørdalen til Åkrafjorden.
Folgefonnhalvøya er delt mellom Ullensvang kommune i nord, Odda i øst, Etne i sør, Kvinnherad i vest og Jondal i nordvest. Det er bare sistnevnte kommune som i sin helhet ligger på Folgefonnhalvøya.
Halvøyen er preget av høye fjell og dype daler, og har sitt høyeste punkt, 1644 moh. på Folgefonna nordre del. Høyeste punkt på fast grunn er Torsnuten på 1572 moh. I sørvest skjærer Matrefjorden inn i halvøyen og fra vest går Maurangsfjorden dypt inn den, slik at det bare er 12 km til Sørfjorden på østsiden. Her går Folgefonntunnelen under Folgefonna og forbinder Odda med Kvinnherad. Gjennom den nordvestlige delen forbinder Jondalstunnelen Kvinnherad og Jondal.
Superhundreåring

Superhundreåring (engelsk supercentenarian) er en betegnelse som brukes om personer som har oppnådd en alder av 110 år eller mer. 
Franske Jeanne Calment (1875–1997) er den personen som med sikkerhet har oppnådd høyest alder i verden. Mange har hevdet å være eldre enn det, men i mangel på bevis har det ikke lykkes å verifisere dette. Blant disse er Cruz Hernández Rivas fra El Salvador som skal ha levd fra 1878–2007.
Sarah Knauss (1880–1999) og Marie-Louise Meilleur (1880–1998) opplevde alle å bli kjent på sine gamle dager på grunn av sin høye alder. 
Norges eneste super-hundreåring i dag er Marie Antonette Andersen fra Leirfjord (født 1909). Norges eldste mann er Vidar Eide fra Tørvikbygd (født 1914). Norges eldste person gjennom tidene var Maren Bolette Torp fra Oslo, som døde i 1989, 112 år gammel (se eksterne lenker under).
Mange superhundreåringer overlever barn som er godt oppe i 80-årsalderen. Sarah Knauss hadde en 96-årig datter og en dattersønn på 75 da hun døde 30. desember 1999, 119 år gammel. Datteren Kathryn Sullivan ble 101 år gammel. Marie-Louise Meilleur satte 12 barn til verden, men bare 4 var i live ved hennes død som 117-åring i 1998. Maud Farris-Luse (1887–2002), som også opplevde pressens oppmerksomhet de siste årene, hadde giftet seg da hun var bare 16 år, og ble mor for første gang da hun var 18. Av hennes 7 barn var det bare yngstedatteren, Lucille Bull (1928–2003), som levde ved hennes død. Den førstefødte døde 82 år gammel i 1987 da Maud var 100.

Eksempelet Jeanne Calment

Når man skal undersøke om en person virkelig er så gammel som vedkommende eller familien hevder kreves det reell dokumentasjon, slik som tilfellet var med Jeanne Calment. Franske slektsforskere og eksperter på mennesker som lever meget lenge, begynte å lete i de gamle kildene i Jeannes hjemby, Arles i Frankrike. De gikk gjennom en mengde kirkebøker, dokumenter, attester og folketellinger. De klarte blant annet å spore opp Jeannes fødselsattest fra 1875, vielsesattesten fra 1896, datterens dåpsattest fra 1898 og fødsels- og dødsattestene til hennes foreldre, Nicolas og Marguerite (Gilles) Calment. Man fant også igjen både henne og familien i diverse folketellinger opp igjennom årene. Dessuten fant man avisutklipp fra 100-årsdagen hennes i 1975, og fra 110-årsdagen i 1985. I folketellingen fra 1968 finner man 93-årige Jeanne Calment boende vegg i vegg med svigerbarnebarnet, Renée Billot (42), enken etter dattersønnen som døde i 1963. 
Historien om Jeanne Calment er unik på mange måter. Ettersom hun bodde i Arles hele sitt liv, var det lettere å kunne følge hennes liv gjennom de mange arkiver man lette etter opplysninger om henne i. Det at hun overlevde alle etterkommerne sine er også uvanlig. Datteren gikk bort allerede i 1934, 36 år gammel, mens dattersønnen omkom i en motorsykkelulykke i 1963, også han 36 år gammel. Enke ble hun i 1942 da ektemannen døde etter å ha fått i seg bedervet mat. Man fant også at gener hadde mye å si for hennes sterke helse. Hun kom fra en uvanlig sterk slekt der de fleste nådde en levealder over gjennomsnittet. Hennes far ble 93 år, moren ble 86 og broren, som døde i 1962, ble 97 år.
.41 Magnum

Bruk

Opprinnelig kom patronen i to ladninger, full og redusert, sistnevnte til politibruk. Politiet mente at denne ladningen allikevel var for kraftig, da de fleste var vant til den mye svakere .38 Special-patronen. I tillegg bygde Smith & Wesson opp sine revolvere i kaliberet i sin store N ramme, samme som .44 magnum, og dermed fikk den ikke den reduserte størrelsen som ønsket. Smith & Wesson modell 57 i .41 Magnum, var omtrent identisk med modell 29 i .44 Magnum. Dette gjorde til sammen at patronen ikke ble valgt til politibruk av andre enn kun noen få politiavdelinger. Selv om patronen langt fra kan regnes som suksessfull, er det noen som foretrekker den til småviltjakt.
.41 Magnum fikk aldri den suksessen som .357 Magnum og .44 Magnum patronen fikk. Patronen er idag så å si utgått, og det produseres minimalt med våpen idag som er kamret for patronen.
Lionel av Antwerpen

Bakgrunn, første ekteskap

Som barn ble han forlovet med Elizabeth de Burgh, 4. grevinne av Ulster, datter og arving til William Donn de Burgh, 3. jarl av Ulster. De giftet seg i 1352, men allerede i 1347 hadde Lionel tatt i bruk tittelen jarl av Ulster. På grunn av brudefolkenes meget unge alder ble ikke ekteskapet fullbyrdet før ti år etter bryllupet.
I 1345, og igjen i 1346, ble Lionel av Antwerpen utnevnt til sin fars representant i England. I 1355 ble han med på en ekspedisjon til Frankrike, men han fokuserte sin energi mest på Irland.

Stattholder

Han ble stattholder for Irland, og steg i land i Dublin i 1361. I november 1362 ble han hertug av Clarence, samtidig som hans far uten hell forsøkte å sikre at han ble kronet til konge av Skottland. Lionels innsats for å sikre effektivt styre i Irland ble bare kronet med moderat fremgang. Etter å ha holdt et parlament i Kilkenny, som vedtok Kilkennystatuttet i 1367, gav han opp sitt stattholderembede og reiste hjem til England. Kilkennystatuttet forbød ekteskap mellom engelskmenn og irer. 
Hans kone hadde gått bort i Dublin i 1363, etter å ha fått datteren Philippa. Datterens etterkommere skulle senere kreve tronen for Huset York under rosekrigene.

Annet ekteskap

Lionel inngikk et nytt ekteskap med en kvinne ved navn Yolande eller Violante, som var datter av Galeazzo Visconti, som styrte i Pavia. Han gav en stor medgift, som også vokste i ryktene som gikk. De giftet seg i Milano i juni 1368. Etter noen måneder ble han syk i Alba, og døde der. 
Hans eneste barn, Philippa, giftet seg i 1368 med Edmund Mortimer, 3. jarl av March. De fikk datteren Anne de Mortimer, og var dermed besteforeldre til Richard Plantagenet, 3. hertug av York og oldeforeldre til Edvard IV og Richard III. 
Poeten Geoffrey Chaucer var en periode tjener i Lionels hushold.
Microlera

Utseende

Små, avlange, mørkbrune trebukker. Antennene er ganske kraftige og omtrent så lange som kroppen. Pronotum er tønneformet, lengre enn bredt. Dekkvingene er jevnbrede.

Levevis

Larvene lever i død ved.

Utbredelse

Slekten lever i Det fjerne østen (Taiwan, Ryukyuøyene og Japan).
Slattenpatte

Slattenpatte (også slattenlangpatte eller Slage Langpatte) er navnet på et overnaturlig, kvinnelig vesen i dansk folketro.
Slattenpatte er en trollkvinne med så lange bryster at hun kan kaste dem over skuldrene. Hun ses gjerne med et barn på ryggen, som kan die henne mens hun løper omkring. Det fortelles videre at hun ved nattetid jages av kong Valdemar på en sort eller hvit hest, sammen med tre hunder med rødglødende tunger.  
En figur med samme attributter kjennes også fra det tyske språkområde som Langtüttin. Hun løper etter barn og byr dem å die av sine bryster; fra det ene flyter det melk, fra det annet puss.

Kunstneriske fremstillinger

I Vejlø kirke ved Næstved på Sjælland har billedskjærer Abel Schrøder plassert en slattenpattlignende figur med dyrehode og hale som bærer av prekestolen. Billedhuggeren Bjørn Nørgaard skapte i 2010 skulpturen Slattenpatten og hendes døtre fra Rønnebæksholm som står på Axeltorv i Næstved.
Finnerödja

Finnerödja er et tettsted i Laxå kommune i Örebro län i landskapet Västergötland i Sverige. Det ligger cirka 15 kilometer sørvest for Laxå. I 2010 hadde tettstedet 604 innbyggere.
Bygg og bevar

Nettportalen Bygg og Bevar er et samarbeidsprogram mellom Klima- og miljødepartementet og Byggenæringens Landsforening. Nettsiden skal spre kunnskap om hvordan gamle hus skal vedlikeholdes og settes i stand i tråd med bygningens alder, konstruksjon, materialbruk, stil og lokale egenart.
Programmet ble etablert på bakgrunn av Stortingsmelding nr. 16 «Leve med kulturminner» (2004-2005), og Stortingets mål om at fredete bygninger skulle settes i stand innen 2020.

Formål

Bygg og Bevar skal bidra til at eldre bygninger blir brukt, forvaltet, satt i stand og utviklet, samt å redusere byggskader og tap av kulturhistoriske verdier. Verdiene bak programmet er bevaring, fagkompetanse og bærekraftig bygningsforvaltning. Gjennom dette arbeidet skal Bygg og Bevar bidra til å redusere tap av kulturminner og å bedre rammevilkårene for private eiere.
Mandatet avgrenses til å gjelde bygninger oppført før den store endringen i byggeteknikk og materialbruk som skjedde etter 1950, inkludert fredet og verneverdige bygninger.
Bygg og Bevar sørger for samordning og informasjonsflyt mellom fagmiljøene og holder oversikt over hva som skjer rundt i landet. Dette gjelder kulturminneforvaltningen, de kulturhistoriske fagmiljøene/bygningsvernsentrene og byggenæringen.

Bygningsvernsentre

Bygningsvernsentrene i Norge er ulikt organisert og finansiert. Felles for de fleste av dem er at de engasjerer seg innen tradisjonshåndverk og formidling av lokal byggeskikk. Finansieringen kommer for de fleste fra Fylkeskommunen, som har det regionale ansvaret innen kulturminneforvaltningen.
En oppdatert oversikt over byggeskikksentre og fagmiljø kan finnes på nettportalen Bygg og Bevar.

Redaksjon

Redaksjonen i Bygg og Bevar består pr. 2019 av fagsjef bygningsvern Olle Christer Stenby, webredaktør/ journalist Anette Ramstad og daglig leder/ ansvarlig redaktør Christel E. Wigen Grøndahl.
Nettsiden hadde fra lansering i oktober 2010 til 31. desember 2018 1 233 823 brukere, 1 751 021 økter og 3 366 184 oppslag.
Den magiske bryteren

Om serien

For å understreke kontrasten, beholdt Ninette og Dag sine egne 1984-klær på hele reisen tilbake til gamle dager. De andre medvirkende var kledd i datidens mote. Serien inneholdt flere musikalske innslag fra de ulike tiårene. Rollene ble spilt av Ninette Sandsgaard og Dag Åkeson Moe.
Fincha-demningen

Fincha-demningen er en demning med et vannkraftverk i elva Fincha, Etiopia. Dette anlegget har en totalt installert effekt på 100 MW, ble påbegynt i 1965 og stod ferdig utbygd i 1973. Årsproduksjonen er på 0,62 TWh elektrisk kraft.
Tuva Krogh Widskjold

Tuva Krogh Widskjold (født 5. januar 1991) var leder i Changemaker. Hun ledet organisasjonen fra 2016 til 2018, og var tidligere nestleder i perioden 2014-2015. Krogh Widskjold kommer fra Ås i Akershus og gikk ut av fotballinjen på Ski videregående skole i 2010. Hun har en bachelorgrad i samfunnsgeografi ved Universitetet i Oslo og studerer til en mastergrad i fred og konfliktstudier ved Universitetet i Innsbruck.
Cole Porter

Låter i kulturkanon

Andre av hans låter som av Alec Wilder regnes for å høre med i kulturkanonen den store amerikanske sangboka er blant annet «After You, Who?», «All Through the Night», «Another Op'nin', Another Show», «Anything Goes (sang)», «At Long Last Love», «Begin the Beguine», «Blow, Gabriel, Blow», «Brush Up Your Shakespeare», «But In The Morning, No!».
Ungavabukten

Ungavabukten er en stor bukt i nordøstre Canada som sammen med Hudsonstredet utgjør den nordlige kystlinjen til provinsen Quebec. Nord for bukten ligger Baffinøyen. Ungavabukten er omkring 180 km bred og har et areal på 33 000 km². Bukten er ikke særskilt dyp, men mot Labradorsjøen og Atlanterhavet, i nærheten av Kapp Chidley, nåes et dyp på bortimot 300 meter.
De største elvene som renner ut her, er 874 km lange Koksoak River og lengre øst den 609 km lange George River.
Det finnes flere øyer i Ungavabukten, hvor den største er Akpatokøya. På den finnes det også rester etter Dorsetkulturen.
Ungavabuktens sørvestre del har en av verdens største forskjeller mellom flo og fjære. tidevannshøyden i elven Rivière aux Feuilles munning har blitt målt til 17 meter på våren.
Krattbærmåler

Utseende

En middelsstor (vingespenn 25 – 35 mm), slank måler. Forvingenes grunnfarge varierer fra lyst gul til ganske mørkt rødbrun. Forvingen er på lyse eksemplarer er den vanligvis litt mørkere ved roten. I midten har den et bredt tverrbånd (vanligvis litt mørkere på farge enn resten av vingen) som har en markert knekk eller vinkel midt på. Tverrbåndets innerkant er rettlinjet V-formet, ytterkantet noe mer avrundet og litt bølgete. Båndet er omtrent en og en halv gang så bredt ved forkanten som ved bakkanten. Vingespissen har en hvit skråstrek, området bak denne er mørkere enn resten av ytterkanten. Bakvingen er silkeaktig gråhvit. Larven er lang og tynn, naken, blekt brun med en mørkere ryggstripe.

Levevis

Krattbærmåleren lever i skog og på heier. Larven kan finnes på mange ulike busker og løvtrær, blant andre selje, osp, bjørk, blåbær, blokkebær og røsslyng. De voksne målerne flyr om natten i juli – august, men skremmes også lett opp om dagen.

Utbredelse

Arten finnes i nesten hele den palearktiske faunaregion og i store deler av Nord-Amerika. I Norge er den funnet i alle fylker bortsett fra Finnmark.
Nyskolen

Historie

Forum Ny Skole er en organisasjon med formål å øke elevenes adgang til blant annet elevdemokrati og egeninitiert læring. Mosse Jørgensen, som hittil hadde vært kjent som Forsøksgymnasets første rektor, grunnla organisasjonen i 2000, og hun knyttet til seg en gruppe lærere, studenter og foreldre som alle ønsket seg radikale endringer av dagens offentlige skole.  1. oktober 2003 trådte en ny lov om friskoler i kraft, og Forum Ny Skole søkte da om å få starte en privat grunnskole med inntil hundre elever. Godkjenningen fra Utdanningsdirektoratet kom 28. mai 2004, og skolen startet opp i august samme år. 
Da skolen åpnet i 2004 i et nedlagt barnehjem, «Villa Sorgenfri», like ved Carl Berners plass, hadde den 24 elever, tre lærere og tre medarbeidere. I løpet av høsten økte antallet elever til 37. Etter to år flyttet skolen inn i mer moderne lokaler i Akersveien og senere i Østerdalsgata på Vålerenga. Den utvidet med ungdomsskoleundervisning i 2016, og har per 2019 100 elever.

Pedagogikk

Skolen har ikke vanlige, aldersinndelte klasser på barnetrinnet, men opererer med aldersblandede «fargegrupper» (gul/rød/blå). De inneholder elever som spenner over to til tre årskull. På ungdomstrinnet er elevene i enkelte fag delt etter alder, men også her har de søskengrupper, der de jobber aldersblandet. Fra og med skoleåret 2014/2015 er ungdomstrinnet delt inn i tre aldersblandede grupper. 
Videre har skolen et ukentlig «saksmøte», der forhold som angår skolehverdagen kan diskuteres og eventuelt stemmes over. Alle barn og voksne med fast tilknytning til skolen har tale- og stemmerett. Saksmøtets begrensninger ligger i rammene rundt skolen, som lovverk, økonomi, trygghet og hensyn til personlig trivsel. 
Nyskolen arbeider med store, tverrfaglige prosjekter der elevene skal utforske et felles tema, men egenvalgt delemne. Skolen har utviklet en metodikk for prosjektarbeid som den kaller Heureka.
Fram til 2016 opererte skolen uten hjemmelekser på barnetrinnet. Da vedtok skolens saksmøte med stort flertall å utvide ordningen til å omfatte ungdomstrinnet, slik at hele Nyskolen ble leksefri.
Augusta Sophia av Storbritannia

Tidlig liv

Prinsesse Augusta Sophia ble født i Buckingham House i St James's Park, London som det sjette barnet og andre datteren til Georg III og hans kone Charlotte av Mecklenburg-Strelitz. Moren hennes var overbeskyttende mot sine døtre og Augusta Sophia ble tvunget til å være mye rundt moren, som ikke døde før en måned før Augusta Sophia ble 50. Dette førte til at hun aldri rakk å gifte seg og få barn.

Senere liv

Ifølge et flygeblad som ligger i V&A-arkivene var prinsesse Augusta beskytter av L. Bertolottos loppesirkus. 
Hun døde den 22. september 1840 i Clarence House, St. James i London og ble gravlagt i St. George's Chapel etter å ha ligget i kiste til offentlig framvisning ved Frogmore.
Botnefjorden

Botnefjorden (også kalt Botnsfjorden) er den innerste delen av Idsefjorden i Strand kommune. Den har innløp sør for Jørpeland og strekker seg 3 kilometer sørover til Botne. På østsiden av fjorden ligger bygdene Jøssang og Notavik, og riksvei 13 går forbi fjorden på denne siden.
Sætrangfunnet

Sætrangfunnet er et rikt oldfunn fra en gravhaug anlagt i senromersk tid på gården Sætrang i Haugsbygd i Ringerike. Funnet har blitt tidfestet til omkring år 375. Det ble beskrevet av Rudolf Keyser i 1836.
Graven var en dobbelgrav som ble oppdaget ved en tilfeldighet i 1834. Tidligere sagfogd Hans A. Ridder (1797–1865) kjøpte den ene av tre store jordhauger på gården Sætrang, for å bruke massen som fyllmasse på nabogården Krakstad. Haugen målte cirka 20 meter i diameter og var omkring fire meter høy. Midt i haugen fant man et dobbelt, tømret gravkammer, som skulle vise seg å være svært rikt utstyrt.
I søndre kammer fant man likene av en mann og en kvinne med deres personlige utstyr, blant annet sverd, spyd, pilspisser, et praktbelte av lær med bronsebeslag, et kjede bestående av cirka 900 glass- og ravperler, ei sølvperle, sju fingerringer, hvorav to av sølv og fem av gull, bronsespenner og spillebrikker.
I nordre kammer fant man to glassbegre, 5–6 spann av barlind, seks leirkar og et drikkehorn.
Bembidion testaceum

Utbredelse

Bembidion testaceum finnes i Mellom-Europa. Den er ikke registrert fra Norge  .

Utseende

Bembidion testaceum er en liten løpebille med en ganske slank og litt flat kroppsform. Antenneleddene har lange hårbørster i spissen, antennens fjerde ledd har fine korte tilliggende hår. (Krever forstørrelse for å se), Fasettøynene er noe utstående. Maxillarpalpene har et lite og nålformet endeledd, dette skiller slekten fra de andre nordiske løpebillene, hvor dette leddet er mye større og mer økseformet. Mange av artene i slekten Bembidion er like hverandre og er vanskelige å artsbestemme.

Levevis

Bembidion testaceum tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.