Konstantin Laskaris

Tidlige år

Konstantin Laskaris tilhørte en til da lite kjent bysantinsk adelsamilie. Nesten ingenting er kjent om ham før hendelsene rundt Det fjerde korstog og korsfarernes inntog i Konstantinopel i 1204. Han fikk innpass i de sentrale kretsene etter at hans bror Teodorios I Laskaris giftet seg inn i den keiserlige familien og ble svigersønn til keiser Alexios III Angelos.
Under korsfarernes første beleiring av Konstantinopel i 1203 fikk Konstantin kommandoen over elitetroppene som ledet an i forsvaret. Han klarte imidlertid ikke å få hevet beleiringen, men ble under kampen tatt til fange av de burgundiske styrkene. Sannsynligvis ble han noe senere løslatt mot løsepenger, noe som var vanlig praksis på den tiden.

Veien til keisertittelen

Etter at korsfarerne inntok byen den 12. april 1204 og begynte sine herjinger, søkte en stor folkemengde sammen med restene av væringgarden til kirken Sofia Hagia for å velge en ny keiser etter at Alexios V Dukas hadde flyktet til Trakia i løpet av natten. To kandidater presenterte seg, det var Konstantin Laskaris og Konstantin Dukas (sannsynligvis sønn av Johannes Angelos Dukas og dermed fetter til de tidligere keiserne Isak II Angelos og Alexios III Angelos). Begge talte sin sak, men folket klarte ikke å enes om hvem de skulle velge. Begge var unge og hadde bevist sine militære ferdigheter. Til slutt ble det trukket lodd mellom dem og Laskaris ble valgt av det som var igjen av hæren. Laskaris prøvde å få folket til å samle seg å gå mot inntrengerne, men de var uvillige. Han klarte å overtale de gjenværende fra væringgarden, men da de marsjerte ut og møtte de latinske troppene, flyktet de og forrådte Laskaris. Laskaris forsto at alt var tapt og flyktet fra Konstantinopel natt til 13. april 1204.

Videre motstand

Bysantinerne organiserte ganske umiddelbart motstand mot de latinske erobrerne under ledelse av Konstantins bror Teodoros I Laskaris, og han fikk snart selskap av Konstantin. De ble hardt presset i starten, og tidlig i 1205 hadde de mistet den viktige byen Edremit til Henrik av Flandern, den senere keiser av Det latinske rike som var betegnelsen på korsfarernes rike i Konstantinopel fra 1204 til 1261. Teodoros var opptatt av å reversere dette tilbakeslaget, og sendte Konstantin i spissen for en stor troppestyrke mot byen.
Henrik av Flandern fikk et forvarsel om angrepet via en armensk kilde, og kunne forberede sine styrker på møtet mellom armeene. De utkjempet et slag ved Adramyttium den 19. mars 1205 utenfor bymurene, og resultatet var et massiv nederlag for Konstantin Laskaris og bysantinerne, og det meste av hæren ble drept eller tatt til fange.
Ingen hørte noe mer om Konstantin Laskaris etter dette slaget, så det er antatt at han omkom i kampene eller ble tatt til fange.

Historisk usikkerhet om kroningen

Den primære kilden for utnevning av Konstantin Laskaris er den samtidige historikeren Niketas Khoniates et øyenvitne som skrev om korsfarerne og Konstantinopels fall. Men ut fra Konstantins tilsynelatende underordnede rolle i forhold til broren Teodoros i 1205, har historikere som Steven Runciman og Donald Queller har hevdet at det faktisk var Teodoros og ikke Konstantin som var i Hagia Sofia den skjebnesvangre dagen, og det var Teodoros som ble utropt til keiser, og dermed ble Alexios V’s etterføger.
Usikkerheten omkring dette, samt det faktum at Konstantin forble ukronet, betyr at han ikke alltid er regnet med blant de bysantinske keisere. Derfor er konvensjonen når det gjelder Konstantin Laskaris at han vanligvis ikke tildeles et tall. I de tilfeller han betegnes som «Konstantin XI» vil Konstantin XI Palaeologus, den siste keiseren, regnes som Konstantin XII».