google/wiki40b huggingface dataset:
Likbrenning

Likbrenning eller kremasjon er en metode for destruksjon av avdødes biologiske rester. Kremasjon kan kombineres med en form for begravelse gjennom nedsettelse av urnen på en gravlund eller askespredning i naturen.
Kremasjon ble opprinnelig utført på store bål, og denne formen er fortsatt vanlig i store deler av verden. I vestlige land utføres kremasjoner i godkjente krematorier.
Religiøse holdninger til kremasjon varierer fra å mene at det er den foretrukne måte (for eksempel hinduisme) til å være forbudt (for eksempel jødedom og bahai).

Kremasjon i Norge

I store deler av bronse- og jernalder var likbrenning vanlig i Norge. Fra 1000-tallet ble det stadig mer uvanlig, fordi kristendommen tradisjonelt har vært negativ til likbrenning.
På 1800-tallet var kremasjon en viktig kampsak for fritenkerbevegelsen i Europa. Det fantes egne likbrenningsforeninger både i Norge, Danmark og Tyskland. Bergens Likbrendingsforening, de første årene ledet av arkitekt Schak Bull, arbeidet for saken fra 1893. Likbrenningsloven (Lov om Ligbrænding) ble innført i Norge 11. Juni 1898. Den var en av Europas mest liberale lover innen dette området. Den sikret også gratis kremasjon for dødsboet. De første årene måtte likevel likene sendes til Göteborg for å kremeres. Bergen fikk Norges første krematorium i 1907. Krematoriet lå på Møllendal og var tegnet arkitekt Schak Bull i 1906.
Av alle som dør i Norge kremeres i dag omkring tredjeparten. I 2008 var andelen 35 prosent.

Lovregulering

I dag reguleres kremasjon i lov om kirkegårder, kremasjon og gravferd (gravferdsloven) fra 1996-06-07 og Forskrift til lov om kirkegårder, kremasjon og gravferd (gravferdsloven) fra 1997-01-10.
Asken fra dem som blir kremert samles i en askeurne. Den skal normalt settes ned på offentlig kirkegård eller gravplass. Oftest skjer dette i en egen seremoni. En slik seremoni kan gjennomføres med eller uten kirkelig medvirkning.
På 2000-tallet har innføring av strengere utslippskrav for krematorier gjort det nødvendig å oppgradere mange kremtorieanlegg i Norge. En rekke krematorier drev i flere år på dispensasjon med et tak på 200 kremasjoner i året før de ble enten nedlagt eller oppgradert. Det har skjedd en konsolidering av kremasjonsvirksomheten i færre krematorier. Typisk i så måte er situasjonen i Vestfold, der krematorier i fire byer (Horten, Tønsberg, Sandefjord og Larvik) er nedlagt, mens det nyåpnede Vestfold krematorium utfører kremasjonstjenester for hele fylket.
Samut Songkhram

Samut Songkhram (สมุทรสงคราม) er provinshovedstaden i provinsen Samut Songkhram i det sentrale Thailand. Befolkningen anslås (2005) til 35 100.

Byens Navn

Ordet "Samut" stammer fra ordet "samudra", som betyr sjø på Sanskrit, "Songkhram" stammer fra ordet "sangramha" som betyr krig på Sanskrit.

Geografi

Byen ligger ca. 60 km sørvest for hovedstaden Bangkok, nær elven Klongs utløp i Siambukten. I sentrum er byen tett bebygd, men beveger en seg litt utenfor bykjernen vil en møte på store mengder med frodig vegetasjon, kokosplantasjer, og mindre bondegårder. Rundt byen finnes det tallrike kanaler som hovedsakelig brukes til vanning, de som bor ved kanalene bruker de også til fiske, klesvask, transport, og bading. Ved munningen av Klong-Elven ligger sandbanken Don Hoi Lot, denne er blant annet kjent for sine store forekomster av ulike skjell som brukes i lokale matretter. Sandbanken og området rundt ble oppført i Ramsar-konvensjonen i 2001.

Natur

Området er også kjent for sine mange palmetrær – ett av mange i Thailand, men i området rundt hovedstaden ett av de få med slik rik og grønn vegetasjon. På utkanten av byen er det et rikt dyreliv, mange forskjellige fugler har den frodige vegetasjonen som sitt hjem, og i kanalene svømmer det ulike fiskearter og varaner. Ved mørkets frembrudd er det også god mulighet til å se ildfluer.

Næringsliv

Samut Songkhram har ikke like mye industri i forhold til andre områder rundt hovedstaden. Områdets hovedprodukt er salt, som utvinnes fra tallrike fordampningssjøer, I Samut Songkhram har 111 husholdninger saltproduksjon som sitt levebrød. Utenfor bykjernen er det store plantasjer, og området har et fuktig, og tropisk klima, noe som åpner for dyrking av mange forskjellige frukter og grønnsaker, mye av det selges på de lokale markedene på ulike steder i byen. Langs de fleste gatene er det små salgsboder, restauranter, eller lotteriboder. Kjøpesenteret Tesco Lotus som ligger ved highway 3093 huser mange forskjellige butikker og spisesteder.

Transport

Samut Songkhram har en rutebilstasjon i bydelen Amphawa. Derifra går det busser og minibusser til Bangkok. Ellers rundt om i byen er det mulig å ta Songtaew som stopper på faste holdeplasser, eller som kan leies til å kjøre rett til bestemmelsesstedet. Det er også mulig å benytte seg av tuk-tuk for å komme seg rundt i byen.
Fra Samut Songkhram er det også mulig å reise med tog til Bangkok. Dette er spesielt populært blant turister siden togskinnene går rett igjennom byens største fiskemarked, Mae Khlong Seafood Market. Når toget skal kjøre gjennom markedet, løfter selgerne unna parasollene sine og flytter bort ting som skulle ligge i veien for toget. Når toget har kjørt forbi, setter selgerne igjen fram varene sine. Dette er en av de mest saktegående togforbindelsene i Thailand, toppfarten er på 30km/t, hele Mae Klong-Banen er uten signalanlegg.
Sulitjelma

Historie

Sulitjelma har helt fra de tidligste tider vært et samisk område. Arkeologiske funn knytter samene til området over ett tusen år tilbake i tiden. Sommerbeite for tamrein er dokumentert tilbake til slutten av 1500-tallet.
Først i 1848 slo norske rydningsfamilier seg ned i Sulitjelma.

Sulitjelma gruver

I 1858 ble det funnet kobber- og svovelkis i området og en begrenset undersøkelsesdrift ble drevet sporadisk. Først da den svenske industrimannen Nils Persson i 1887 sikret seg rettighetene til forekomsten ble det igangsatt gruvedrift av større omfang. Da undersøkelsesarbeidet slo fast at forekomsten var drivverdig ble Sulitelma aktiebolag etablert i 1891. Etter dette opplevde bedriften og stedet en nærmest eksplosjonsartet utvikling. Allerede tidlig på 1900-tallet var gruveselskapet landets største bergverk og nest største industribedrift.
Gruveselskapet produserte både svovelkis og kobber, og hadde på det meste (i 1913) 1 750 ansatte.
Sulitjelmabanen som gikk mellom Sulitjelma og Finneid ved Skjerstadfjorden, ble ferdigstilt i 1956. Før dette gikk transporten både med tog og dampskip.
I 1983 hjemfalt bergverkskonsesjonen til staten som dermed overtok gruvedrifta. Den siste rest av bergverksdrift i Sulitjelma ble lagt ned i 1991.
Sulitjelma var et sterk forurenset sted mens gruvevirksomheten pågikk, noe som gikk hardt ut over vegetasjonen. På 1980-tallet stod gruvene alene for 10% av Norges utslipp av svoveldioksid (SO2). Sulitjelma gruber sto på Statens forurensningstilsyn sin liste over de 10 mest forurensende virksomheter i Norge.

Næringsvirksomhet

Hotell- og kurssenter, samt annen turisme er næringsveier i dag. Sulitjelma besøksgruve gir et innblikk i tidligere tiders gruvedrift. Den nedlagte gruvebyen Jakobsbakken sør for tettstedet drives som ungdoms- og misjonssenter. Saulo lager pyntegjenstander basert på stein med kobbermalm. I Daja holder Sulitjelma Fjellandsby til, dette er et moderne alpinanlegg.
Salten kraftsamband eier og driver Sjønstå kraftverk, Lomi kraftverk, Fagerli kraftverk og Daja kraftverk, alle i tilknytning til Sulitjelmavassdraget.
Rue de l'Inspecteur-Allès

Rue de l'Inspecteur-Allès er en gate i 19. arrondissement i Paris. Den begynner ved 21-25 rue des Bois og slutter ved 66 rue de Mouzaïa.
Maahes

Opprinnelse

De første nedtegnede referansene til Maahes er fra Det nye rike. En del egyptologer har foreslått at Maahes var av utenlandsk opprinnelse; og det er en del indikasjoner som kan tyde på at han er identisk med løveguden Apedemak som ble dyrket i Nubia og Egypts vestlige ørken.
Som en løvegud og beskytter, ble hans også betraktet som en sønn av Ra og Bast (i Nedre Egypt) eller Sekhmet (i Øvre Egypt). Ettersom hans kult var i Bubastis (Per-Bast) og Leontopolis (Taremu) var han kjent som sønn av Bast. Da han ble skytsgud for hele Egypt ble hans far den fremste guden på den tiden, enten Ptah eller Ra som på denne tiden hadde smeltet sammen med Atum til Atum-Ra. I hans rolle som sønn av Ra bekjempet Maahes slangeguden Apep under Ras nattlige reise.

Navnet

Grunnet løvegudenes mektige attributter ble de assosiert med farao, og ble beskyttere av Egypt. Den mannlige hieroglyfen for løve ble benyttet i ord som «prins», «styrke» og «makt», men isolert kan de også bety «(den som) ser foran». Den første hieroglyfen er også en del av den samme hieroglyfen for Ma’at, det vil si sannhet og orden, og således har Maahes blitt sett på som angriper den skyldige og beskytter den uskyldige. En del av titlene til Maahes var «Massakrens herre», «knivens herre», og «purpurherren».

Beskrivelse

Maahes ble avbildet som en mann med hodet til en hanløve, tidvis holdt han en kniv og bar Egypt forente dobbeltkrone, eller den hvite krone, atef, ellers assosiert med Osiris. Tidvis ble han identifisert med Nefertum, som representerte det første sollyset, og ble vist med en bukett med lotusblomster, men hendte at et mer brutalt bilde av ham som en løve som slukte en fange.

Hellige dyr

Tamme løver ble holdt i et tempel dedikert til Maahes i Leontopolis, hvor løvegudinnen Bast/Sekhmet ble dyrket. Maahes’ tempel lå ved siden av hennes.
Den gresk-romerske historikeren Claudius Aelianus skrev at «I Egypt dyrker de løver og det er en by oppkalt etter dem. (...) Løvene har templer og tallrike plasser til å streife omkring; oksekjøtt blir gitt til dem daglig (...) og løvene spiser til ledsagelse av sang på egyptisk språk,» og av den grunn oppsto det greske navnet Leontopolis for den egyptiske byen Taremu.
Lamprima

Utseende

Middelsstore til store (hannene opptil 4,5 centimeter medregnet kjevene), litt flate hjortebiller med skinnende metalliske farger. Hannenes kjever er mer eller mindre forstørret som vanlig i denne familien, gjerne noe oppoverbøyde. Kroppen er fint og ganske tett punktert. De metalliske fargene kan variere mye innen samme art.

Levevis

Larvene utvikler seg i morken, død ved av mange ulike treslag, både innfødte og innførte.

Utbredelse

Slekten er utbredt på Ny-Guinea og i Australia. Noen arter har meget vide utbredelser og er funnet over store deler av Australia der det ikke er for tørt, andre er begrenset til enkelte øyer.
N' Albert

«N' Albert» var en norsk stripe-tegneserie, tegnet av Kjell Aukrust, som gikk fast i stort sett hvert nummer av Mannskapsavisa fra 25. oktober 1951 til 6. januar 1969. Riktig nok dukket stripeserien opp en gang til i Mannskapsavisa, den 23. juni 1969, men da som opptrykk av en tidligere stripe.
Tittelpersonen, «N' Albert», er en norsk marinesoldat. Han er en lur, men uheldig kar. Serien spenner fra crazy-komikk til mer tørrvittige bemerkninger. Detaljene i tegningene er viktige i serien - selve poenget er ofte ikke nyskapende, men i detaljene finnes ofte mange komiske elementer - som måten noen faller på når de sklir»
Tegneserien «N' Albert» hadde ikke noe navn da den første gang dukket opp i Mannskapsavisa i oktober 1951. Det ble lyst ut en navnekonkurranse og i mars 1952 kom den første stripen med tegneserien navngitt som "N'Albert". Brigade 521 på Heistadmoen hadde sendt inn navneforslaget. Stripeserien besto stort sett av 4 ruter, med sluttpoenget i siste rute.
«N' Albert» er opphavet til «Albertprisen», leiravisenes årlige «Oscar»-tildeling. Prisen ble innført i 1952.
Pararhyssemus

Utseende

En liten, avlang gjødselbille. Hodet er stort og bredt med to tenner på forkanten, kraftig punktert, fasettøynene ganske små. Pronotum er avrundet rektangulært, med brede tverrfurer. Dekkvingene er jevnbrede med fine punktstriper.

Utbredelse

Arten er beskrevet fra Tunisia, men er også funnet så langt borte som India, Afghanistan og Turkmenistan.
Electra Glide in Blue

Handling

Big John (Blake) er en kortvokst trafikk-konstabel på motorsykkel (Electra) i Arizona som drømmer om å bli detektiv i mordkommisjonen. Han gjør en god jobb og omsider blir hans drøm oppfylt og får arbeide som detektiv for inspektør Narve Poole (Mitchell Ryan). John blir imidlertid betenkt over sitt valg da han oppdager den kynisme og brutalitet som preger Poole, og vender tilbake som trafikkonstabel sammen med sin gamle makker Zipper (Bush).

Om filmen

Filmen ble nominert for Gullpalmen ved Filmfestivalen i Cannes i 1973. Blake ble nominert til beste mannlige hovedrolle ved Golden Globe i 1974.
Filmen hadde 16 års aldersgrense da den gikk på norske kinoer.

Trivia

Nick Nolte hadde en liten birolle i filmen, som også var en av hans aller første filmroller.
Shanghai Forever Company

Shanghai Forever Co., Ltd, tidligere Shanghai Forever Bicycle Company er et kinesisk selskap etablert i 1940 som produserer sykler, mopeder og andre produkter. Det er et av verdens største produsenter av sykler. Ved toppen av dens produksjon rullet 33.5 millioner sykler ut av fabrikken årlig. De fleste syklene var svarte ettgirs sykler kjent som «Flyvende Duer» produsert av rester av vannrør.
Selskapet var kjent for produsere sykler under merkenavnet «Forever». I 1993 ble selskapet notert på Shanghai Stock Exchange. I 2001 tok selskapet Zhong Lu Group kontroll over Forever. Selskapet utvidet deretter produktlinjen til å inkludere grønne og miljøvennlige produkter. Idag produserer selskapet sykler, elektriske sykler, LPG scootere, bowlingutstyr, automatiske Mahjong-bord og overflatematerialer i plast.
La Bottine Souriante

La Bottine Souriante er en folkemusikkgruppe fra Québec som henter sine musikalske impulser fra regionens tradisjonsmusikk. Ved siden av tradisjonelle stykker spiller de egne arrangementer. Hovedinstrumentene er trekkspill, fele, gitar, piano og kontrabass.

Historikk

Gruppa ble dannet i 1976 og spilte først på fransk-kanadisk manér med gitar, trekkspill og fele. Med tiden fikk bandet flere medlemmer og mer variert instrumentering slik at de kunne spille i flere stilarter. I 1990 kom en blåserrekke til som gav en mer jazzig sound. Besetningen i bandet endres ofte, dermed også stilen.
Bandet turnerer hyppig i Nord-Amerika og Europa. I 2001 spilte de på Vikedal Roots Music Festival og i 1998 bidro de på The Chieftains' samlealbum med kanadisk keltisk musikk, Fire in the kitchen.
La Bottine Souriante har fått tre kanadiske Juno Awards og flere Félix Awards som Quebecs plateindustri står bak. I år 2000 fikk de BBC Radio 2 Folks Awards som beste liveband. BBC Radio 3 spiller LBS' musikk i populære program.
Hindmarsh Stadium

Liv etter OL

Etter OL er stadionet blitt brukt som hjemmebane til fotballklubben Adelaide United.
Pheletes

Utseende

Små (4 - 7 millimeter), avlange, mørke smellere. Oversiden er fint hårete. Hodet er kort og bredt, med små fasettøyne. Antennene er 11-leddete, ganske lange og tynne. Brystskjoldet (pronotum) er rundet sett ovenfra, gjerne omtrent så langt som bredt, blankt og ganske tett og fint punktert. Sidekantene er tydelig markerte, og bakhjørnene litt tilbaketrukket. Dekkvingene er langsmale, omtrent så brede som brystskjoldet, med fine lengdestriper. 
Larvene er sylindriske, glatte med en voksaktige overflate og spredte hår, gjerne rød- eller gulaktige. Hodet er noe flatt med fremoverstrakte kjever. Det bakerste leddet har vanligvis et par kraftige utvekster av varierende form. Beina er ganske korte.

Levevis

Smellernes larver lever i jorda eller i død ved. Hva de spiser kan variere – noen arter synes å være hovedsakelig planteetere, og enkelte kan være brysomme skadedyr, andre er rovdyr. Mange arter bruker flere år på larveutviklingen. De voksne billene flyr godt og treffes ofte flygende, på blomster eller i vegetasjonen.

Skadedyr og nyttedyr

Noen arter av tannsmellere er brysomme skadedyr i jord- og hagebruk fordi larvene (kjølmark) spiser røtter.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Palearktis.
Li Tieguai

Li Tieguai (forenklet kinesisk: 李铁拐; tradisjonell kinesisk: 李鐵拐; pinyin: Lǐ Tiěguǎi; Wade–Giles: Li T'ieh-kuai) eller Tie Guai Li, er en daoistisk udødelig innen kinesisk mytologi. Han regnes som en av de åtte udødelige. PÅ japansk er han kjent som Tekkai.
Legenden beskriver Li Tieguai som en vakker mann, som kunne forlate sin kropp og foreta sjelereiser. Under en slik reise befalte han sin disippel å passe på den etterlatte kroppen, og brenne den etter syv dager dersom han ikke var vendt tilbake innen den tid. På den siste dagen ble disippelen kalt til sin døende mor, og brant opp den tomme kroppen kort før fristen var ute. Li kom tilbake men kroppen hans var jo da brent. Han måtte i all hast finne seg en ny kropp for ikke å dø. Da fant han kroppen til en forkrøplet død tigger. Dermed har han siden da bodd i denne kroppen, og derfor er det at han ofte er i så slett lune.
Li Tieguai fremstilles ofte med en jernklubbe og en gresskar. Han er vernehellig for de syke.
Serindia

Serindia er en betegnelse som kombinerer Seres (i moderne tid brukt om Kina) og India, og som sikter til en del av Asia som er noe større en det som også er kjent som Xinjiang, Kinesisk Turkestan, Øst-Tyrkestan, eller Høye Asia. Betegnelsen stammer fra arkeologen og oppdagelsesreiseren Aurel Stein.
Kunsten i denne regionen kalles gjerne serindisk. Noe av den er gresk-indisk og buddhistisk preget. Som eksempel kan tjene Mogaogrottene, nær Dunhuang.
Bergen Realistforening

Bergen Realistforening (forkortet RF) er en studentforening og konsertarrangør i Bergen.

Historie

Bergen Realistforening ble stiftet 18. februar 1959. Foreningen ble startet som fakultetsforening ved det matematisk-naturvitenskapelige fakultet ved Universitetet i Bergen. Arrangementer som dans og medlemskvelder ble hold på Alrek og senere i studenthuset Villaen på Nygårshøyden, der Studentsenteret er i dag.
Da Villaen ble revet ble studentforeningene som hold til der tvunget til å finne nye tilholdssted. Redningen ble Hulen som RF drev sammen med Aktive Studenters Forening (i RF-kretser kjent som DUF) frem til Det Akademiske Kvarter åpnet. Onsdag var ASFs dag, RF hadde torsdagen og fredag og lørdag ble drevet av Hulestyret – i praksis RF og ASF.
Etter Kvarterets åpning har RF hatt sin hoveddrift hver torsdag i Teglverket.

Organisasjon

RF har i dag de fleste arrangementene sine på Det Akademiske Kvarter, det være seg konserter eller foredrag. Foreningen daglige drift utføres av opptil 27 styremedlemmer som står for all drift, planlegging og avvikling av arrangementene. I tillegg fins et knippe b-pamper (tidligere styremedlemmer) som hjelper til med arrangementavvikling.
Foreningen er kategorisert som ideell organisasjon og er fritatt merverdiavgift (MVA).

Generalforsamling

Foreningen avholder generalforsamling (GF) to ganger i året, som regel i starten av semesteret. Nye medlemmer velges ved GF i en periode på to semester med mulighet for gjenvalg.

Capra Hircus Capra Caprarum

Hans Majestet Capra Hircus Capra Caprarum er foreninges høye beskytter.
Jansonella

Utseende

En middelsstor gullbasse, for det meste gråsvart men med bredt kremgule ytterkanter.

Utbredelse

Arten er bare kjent fra Fransk Guyana.
Chikmagalur (distrikt)

Demografi

Ved folketellingen i 2011 var det 1 137 753 innbyggere i distriktet, mot 1 140 905 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 21,07 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 8,86 % i 2011 mot 12,15 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 963 i 2011 mot 959 i 2001.
Us and Them

Komposisjon

«Us and Them» er en ganske stille sang, og inneholder to saksofonsoloer. Midt i sangen er det en snakke-del, hvor Roger The Hat taler på bakgrunn av et intervju gruppa hadde om vold. Før den ble gitt ut, ble sangen kalt «The Violent Sequence».
Sangen beskriver menneskers tendens til å skille seg fra dem som er annerledes, i slike saker som krig, politikk og sosiale klasser. Den handler også om borgernes ønsker i forhold til myndighetenes handlinger, kampen mellom «Us and Them». Sangen har en jazz-stil som minner om 40-tallets rolige jazz-stil. 
Melodien var opprinnelig komponert på piano av Richard Wright på bestilling for filmen Zabriskie Point i 1969. «Violent Sequence» refererer til dette. Regissøren Michelangelo Antonioni avviste melodien med begrunnelsen at den var for ulik Pink Floyds tidligere Careful with That Axe, Eugene, i henhold til hva Roger Waters senere erindret i et intervju i forbindelse med Dark Side of the Moon-innspillingen. Antonionis reaksjon var «Den er vakker, men for sørgelig, ikke sant? Den får meg til å tenke på kirker». Sangen ble isteden lagt på vent inntil Dark Side of the Moon. 
Den ble også gitt ut på nytt i 2001 på samlealbumet Echoes: The Best of Pink Floyd, hvor det er den syvende sangen på første CD.
National Thowheeth Jama'ath

Bakgrunn

NTJ antas å springe ut fra Sri Lanka Thowheed Jamath (SLTJ), også det en islamistisk organisasjon, i eller rundt 2016. NTJ står for en «islamistisk terrorideologi», og direktøren ved International Center for the Study of Violent Extremism sier gruppen ønsker å «spre den globale jihadistbevegelsen til Sri Lanka, og å skape hat, frykt og splittelser i samfunnet». 
Gruppen består hovedsakelig av unge mennesker, gjerne personer som nylig er uteksaminert fra islamskoler. NTJ har liten grad av hierarki og få ledere, og en av lederfigurene, Abdul Razik, ble arrestert i 2018 for rasisme.
Andre muslimske organisasjoner på Sri Lanka har fordømt NTJs ledelse og hevder gruppen står for «ekstrem-fundamentalistisk indoktrinering av barn».

Terror

I 2018 kom NTJ for alvor i søkelyset, da medlemmer av gruppen vandaliserte en rekke buddhistiske statuer på Sri Lanka. Vandalismen skjedde i etterkant av flere anti-islamske opprør i landet. 
Våren 2019 ble srilankisk politi advart om et mulig angrep mot kirker i landet. En etterretningsmelding slo fast at «NTJ planlegger å utføre selvmordsangrep mot store kirker og den indiske høykommissæren i Colombo». Myndighetene valgte imidlertid å se bort fra advarselen.
Første påskedag, søndag 21. april 2019, slo en rekke selvmordsbombere til mot tre kirker og tre luksushoteller på ulike steder i landet. Minst 320 mennesker ble drept i angrepene, mens over 500 ble såret. Srilankiske myndigheter mistenker NTJ for å stå bak angrepene, men gruppen selv har ikke uttalt seg eller tatt på seg ansvaret for angrepene.