google/wiki40b huggingface dataset:
Karbonmonoksid

Historie

I 1776 produserte den franske kjemikeren de Lassone CO ved å varme opp sinkoksid ved hjelp av koks, men feilaktig konkluderte han med at det var hydrogengass som ble produsert på grunn av den blåaktige fargen den fikk når den brant. Det var den skotske kjemikeren William Cumberland Cruikshank som i året 1800 fastslo at gassen inneholdt oksygen og karbon, og var en egen  kjemisk forbindelse. Rundt 1846 ble den giftige egenskapen grundig etterforsket på hunder av Claude Bernard.

Kilder

Karbonmonoksid i luft er først og fremst et resultat av ufullstendig forbrenning av karbon og karbonholdige stoffer, som organisk materiale, ved, bensin, diesel og parafin. Ufullstendig forbrenning kan for eksempel skje ved mangelfull tilførsel av oksygen ved en brann, slik at det dannes CO istedenfor CO₂. Vedovner med lite trekk og  som kan slippe forbrenningsgassen med CO ut i rommet kan være livsfarlige.
Generelt sett er biltrafikk den største utslippskilden i uteluft, slik at CO-forurensning først og fremst kan være et problem i by- og tettstedsluft.

Bilkatalysator

Bilkatalysatorer omdanner karbonmonoksid til karbondioksid ved hjelp av en kjemisk reaksjon der CO-holdig eksos blir ledet inn i langsgående celler der et edelmetall (platina) belagt keramisk materiale lar oksygen reagere med karbonmonoksid ved hjelp høy temperatur som følge av varmeovergang fra forbrenningen i motoren. Katalysatoren har høyest effekt når den er gjennomvarm. I motorer der prosessene styres elektronisk, er motoren justert slik at det slippes litt oksygen forbi forbrenningskammeret, oksygen som katalysatoren senere kan benytte ved forbrenning av CO til CO₂ og flere andre lignende reaksjoner. Eksempler på slike motorer er moderne mikroprosessorstyrte motorer som dieselmotorer, motorer med drivstoffinnsprøyting med flere.
Bakgrunnskonsentrasjonen av CO i atmosfæren er ca. 0,05 mg/m³. Generelt er CO-nivåene i europeiske byer blitt redusert siden begynnelsen av 1990-tallet etter innføring av katalysatorer på biler. I Kirkeveien i Oslo var maksimalt nivå over 8 timer 5,8 mg/m3 vinteren 1999/2000. I sterkt trafikkerte gater kan konsentrasjonen komme opp i flere titalls mg/m³ over en eller noen få timer. Eksponeringen kan altså bli relativt høy, men oppholdstiden langs disse gater må antas å være begrenset. Syklister kan også bli eksponert for relativt høye nivåer. Inne i bilen er nivået mellom to og fem ganger høyere  enn i gaten ifølge rapporter fra andre land. CO kan forekomme i høye nivåer i lange tunneler. Ved lengre oppholdstid i tunnelen kan eksponeringen bli betydelig.
El Azizia

Al Azizyah (arabisk: العزيزية‎) er en hovedby i kommunen Al Jfara i nordvestre Libya, 55 kilometer sørvest for Tripoli.
Denudasjon

Denudasjon er en samlebetegnelse på de prosessene som tærer bort og bryter ned jordoverflaten slik at høydene i terrenget reduseres og landskapene endres. Denudasjon omfatter både forvitring, erosjon og transport ved hjelp av rennende vann, isbreers bevegelser, vind, bølger og andre typer massebevegelse som skred og steinsprang.
Jordas indre krefter, som vulkanisme og platetektonikk, skaper ny jordskorpe og terrengrelieff, mens ytre krefter som denudasjon og sedimentasjon bryter ned og jevner ut relieffet.
MF «Bruvik»

M/F «Bruvik» er en bilferge bygget i 1980 for Bergen-Norhordaland Rutelag (BNR). Omdøpt M/F «Manger» i 1995 og senere overtatt av Hardanger Sunnhordlandske Dampskibsselskap (HSD). Solgt til Sverige i 2005 og omdøpt «Ebba».
Mateusz Michalski

Karriere

Ved Paralympiske sommerleker 2008 i Beijing kom han på 9.-plass på 100 meter og 8.-plass på 200 meter. 
Ved VM i friidrett for handikappede i 2011 (IPC Athletics World Championships) i Christchurch på New Zealand fikk han gull på både 100 og 200 meter. 
Han deltok ved Paralympiske sommerleker 2012 i London. På 200 meter fikk han gull, med ny verdensrekord på 21,56 i finalen. På 100 meter fikk han sølv, bak Fedor Trikolitsj.
Landes Rutebiler

Landes Rutebiler var et rutebilselskap i Ålesund, med ruter i Ålesund kommune og Ålesund-Vestnes i korrespondanse med båt og seinere ferje til Molde.

Forhistorie

Landes Rutebiler ble stiftet av Elling Lars Lande (1875-1950). Dette er et av landets tidligste rutebilselskaper. I 1909 fikk Lande konseskjon for bilrute Sjøholt-Vestnes, og året etter også rute Sjøholt-Ålesund. I 1917 fikk Landes Rutebiler konsesjon for sammenhengende rute Ålesund-Vestnes. Denne ruta ble kalt Vestnesruten. Vestnesruten ble fra 1921 drevet i samarbeid med Jørgen Indrevik og Jacob Ytterlid. Fra 1935 ble Vestnesruten med i samarbeidet om Mørelinjen, en sammenhengende forbindelse Ålesund-Molde-Tingvoll-Surnadal-Trondheim. I tidsrommet 1946-1948 drev disse tre partnerne Åndalsnesruten, Ålesund-Åndalsnes i samtrafikk med Raumabanen. Denne ruta ble overtatt av NSB Biltrafikk (Ålesundruta) fra 1948. Landes Rutebiler utviklet også bybussrutene i Ålesund. Rutene ble kjent som Borgundruten, Fjelltunruten og Hessaruten.

Videre drift og avvikling

Landes Rutebiler fortsatte med disse rutene utover 1960- og 1970-tallet. Omfanget av selskapets virksomhet kan illustreres av statistikk fra 1978. Da hadde selskapet 43 ansatte, 22 busser og 3 andre vogner. I 1961 overtok Lande Ytterlids andel av Vestnesruten (1/3) og hadde dermed 2/3 av denne ruta. Landes Rutebiler fikk overta Indreviks andel i 1983, og hadde dermed all kjøring Ålesund-Vestnes. Samferdselsmyndighetene arbeidet fra tidlig på 1970-tallet med å samordne og effektivisere bussdriften, og det ble arbeidet for sammenslutninger i Ålesund-området. Dette førte til langvarig konflikt mellom enkelte rutebileiere og myndighetene. Høsten 1984 ble Ålesund Bilruter stiftet for å overta all busstrafikk i Ålesund. 1. januar var overtakelsen en realitet og alle ruter under Landes Rutebiler og Øvrevolls Rute- og Turbiler ble videreført av det nye selskapet.
Hatanagi vannkraftverk

Hatanagi vannkraftverk er et kompleks med to demninger og installsjoner i elven Ōi i prefekturet Shizuoka i det sørøstre Japan.
Hatanagi I er en demning som er 125 meter høy og 275 meter bred, og en betong gravitasjonsdam. Den eies av Chubu Electric Power Company og har en total, installert produksjonskapasitet på 137 MW. Anlegget ble bygget ut i årene 1957–1961. Oppdemmingen skaper reservoaret kalt Hatanagisjøen, som er et av reservoarene for pumpekraftverket her, og som bruker reservoaret fra Hatanagi II som nedre reservoar.
Hatanagi II er en mindre demning nedenfor Hatanagi I, sistnevnte skaper en produksjonskapasitet på 85 MW. Dette er også et pumpekraftverk, som skaper nedre reservoar for Hatanagi I.
Hele komplekset er et resultat av aktiv investeringspolitikk på 1950-tallet. ligger i en nasjonalpark, kalt Minami-alpenes nasjonalpark. Anleggene baserer seg også på vannkilder som brukes til drikkevann.
I'll Be Seeing You

I'll Be Seeing You er en sang fra 1938 med melodi av Sammy Fain og tekst av Irving Kahal. Sangen regnes som en såkalt jazz-klassiker (jazz standard).
Melodiens første fire vers har likhetstrekk med siste sats i Gustav Mahlers tredje symfoni (1896), noe som ble påpekt av  Deryck Cooke i 1970.
Teleasinae

Utseende

Bittesmå, oftest svarte snyltevepser med bred kroppsform. De kenbøyde antennene er ofte ganske lange. Mange er vingeløse.

Levevis

De er parasitoider som utvikler seg inne i andre insekter. Denne gruppen snylter på egg av løpebiller (Carabidae).

Utbredelse

Teleasinae finnes i hele verden, unntatt i Arktis og Antarktis. I Europa finnes 166 arter, én av disse foreløpig registrert fra Norge
Norman Ernest Borlaug

Fredspris for matproduksjon

I 1970 offentliggjorde Den norske Nobelkomite at jordbruksforskeren Norman Ernest Borlaug skulle motta Nobels fredspris for sin innsats for å øke kornproduksjon, spesielt i Mexico, Pakistan og India. Mange undret seg over hva denne hadde gjort for freden, men mediene fortalte at Borlaug stod bak den såkalte grønne revolusjonen, som har åpnet totalt ny mulighet for økning av utviklingslandenes matproduksjon.

Økt hveteproduksjon

I 1944 reiste Borlaug til Mexico for å se hva som kunne bli gjort for å få hveteproduksjonen der til å tilta. Dengang måtte Mexico årlig importere mer enn en kvart million tonn hvete. Borlaug startet et forskningsprogram som ville finne frem til hvetesorter som kunne gi stor avkastning i selv i det karrige meksikanske klimaet. Ved et nitid arbeid med foredling av ulike hveteplanter kom han frem til dverghvete som har fyldige aks, men som ellers var så liten og fast at den verken lot seg slå ned av storm eller regn.
Borlaug ga imidlertid ikke opp. Han holdt frem med sine eksperimenter, og anvendte også radioen for å spre viten om dyrkingsmetodene. Resultatet uteble ikke. Siden 1956 har Mexico vært selvforsynt med hvete, og fra 1960 til 1974 skjedde det en fordobling av hveteavlingen uten at åkerarealet ble utvidet.

Global spredning

I 1963 og 1964 var det bare de store amerikanske lagrene av hvete som reddet inderne fra masse-hungersnød. Deretter ble metodene til Borlaug tatt i bruk. Dersom metodene hans ble anvendt fullstendig, regnet man med at India kunne bli selvforsynt med hvete i 1972. Om småbøndene hadde han dette å si:
«De er alltid blitt beskyldt for å være uimottagelige for nye ideer. Men de har bevist at dette ikke er sant. Hvis man viser småbrukeren hvordan man kan endre metodene, og hvis den nye metoden skaper en økt inntekt som mer enn oppveier en økt finansiell risiko, vil han raskt gi slipp på sine gammeldagse metoder».

Kritikk og motkritikk

Borlaug har vært utsatt for kritikere som hevder at han innførte intensive monokultur-teknikker i kulturer som tidligere hadde bygget på landbruk mindre skala, samt at hans virksomhet kunne bidra til å legge naturområder øde, krysse genetiske grenser og minske det biologiske mangfold.
Borlaug avviste de fleste av disse kritikkpunkter, men understreket at hans arbeide hadde vært «et skritt i riktig retning, uten å ha forvandlet Jorden til et Utopia.»
I forbindelse med miljøvernaktivister uttalte han at noen av «miljølobbyistene i Vesten er Jordens salt, men mange av dem er elitister. De har aldri opplevd den fysiske følelsen av sult. De driver lobbyvirksomheten sin fra behagelige kontorbygninger i Washington eller Brüssel. Om de bare hadde levd én måned i den tredje verdens elendighet, slik jeg har gjort i femti år, ville de ropt ut for å få traktorer og gjødsel og vanningsanlegg, og de ville vært rasende over elitistene hjemmefra som forsøkte å nekte dem slike ting.»
Germansk dugleiksrune

Utforming

Merket er sirkelformet og konveks, med et hakekors av kobberbelagt sink. Midt på hakekorset er to 5 millimeter store SS-runer i tambak som er sort-emaljerte med sølvkanter. Runene er festet med fire runde pins. Merket ble produsert i gradene bronse og sølv (bronse eller sølv-belagt). Det ble festet med en bred nål på baksiden. Grunnet forskjellig bøyning på merkene kom de i tre typer: 45 mm i diameter med 29 mm lange runer, 46,5 mm diameter med 31 mm lange runer, og 49 mm i diameter med 32 mm lange runer.
Domene (biologi)

Domene er en kategori som brukes av enkelte systematikere; et domene omfatter ett eller flere beslektede riker. Som hos andre kategorier (med unntak av arten) er det et rent skjønnsspørsmål hvilken gruppe man velger å kalle domene.
Derfor er også svaret på spørsmålet om hvor mange domener av organismer som fins, og om man i det hele tatt bør bruke domener, vilkårlig. Ulike systematikere opererer med ulike systemer, og hos mange brukes ingen kategori over riket. De som bruker domener, bruker denne kategorien for de aller største organismegruppene, slik som bakterier, eukaryote organismer og urbakterier.
Dagens systematikk er imidlertid mer opptatt av organismenes slektskap eller stamtre enn av kategorier. Se også liv.
Pallars

Bygningene

Pallars er en trebygd gård som består av et våningshus fra 1850-tallet samt to fløybygninger. Våningshuset er hvitmalt mens sidebygningene er i rødfarget tømmer.  Gården består av totalt elleve bygninger. I tillegg til våningshuset og sidebygningene er det blant annet stabbur, vedbod og høylåve.

Dekorasjoner

I våningshuset finnes veggmalerier med landskapsmotiver av dalmaleren Svärdes Hans Ersson. Også i en av sidebygningene finnes det veggmalerier. De er datert til 1853 og forestiller forskjellige plasser i Sverige. Disse maleriene er utført delvis i en blå farge fremstilt med et på den tiden kostbart marineblått pigment. Den ukjente kunstneren bak maleriene kalles i dag «Blåmålarn» etter nettopp fargen han brukte.
Mancipatio

Mancipatio (latin, av manus «hånd» og capere «ta, gripe», fornorsket «mansipasjon») var en form for eiendomsoverdragelse i romerretten. Overdragelsen skjedde ved hjelp av et bestemt ritual som forestilte et kjøp mot betaling i kobber. Det er en av flere libralakter i romerretten, rettshandlinger som skjer per aes et libram, «ved hjelp av kobber og vekt».

Res mancipi

Gjenstandene som kunne erhverves ved mancipatio kaltes res mancipi og innbefattet slaver, jordstykker i Italia, arbeidsdyr (kveg, hester, esel, muldyr) samt alle gjenstander som vedkom bondens liv.

Historisk utvikling

Mancipatio-ritualet stammet fra en tid da betalingen for et kjøp ble oppveid på stedet og utbetalt i kobberstykker. Senere, da man tok i bruk penger, hadde kobberstykket bare symbolsk betydning. Ritualet må ha eksistert allerede før Tolvtavleloven. Under keistertiden gikk det ut av bruk.
Tanken bak mancipatio finner gjenklang også i moderne tid: Det hender at verdiløse eiendommer eller firmaer overdras for en symbolsk pris, for eksempel 1 krone.
Myrduskfly

Utseende

En liten (vingespenn 17 – 22 mm), hvit- og brunmønstret, spinkel spinner. Kroppen er brunhvit, slank og sylindrisk, hodet har små fasettøyne. Antennene er hvite, trådformede, hos hannen med oppstående hår, snaut halvparten så lange som forvingene. Labialpalpene er hvite, ganske lange og stikker fram som et «nebb» foran hodet. Forvingene er nokså brede, avrundede hos hannen, mer trekantede hos hunnen. De er mønstret i hvitt og lysbrunt, et bredt, lysbrunt tverrbånd er vanligvis tydelig rundt midten av vingen. Dette har en mer eller mindre tydelig, mørk flekk nær fremkanten. Bakvingene er grå. Begge vingepar har nokså lange, grå hårfrynser langs ytterkantene.

Levevis

Denne arten lever på myrer og andre fuktige steder. Larvene bruker to år på utviklingen. Hunnene legger egg på kvitlyng (Andromeda polifolia) og krekling (Empetrum spp.), og de små larvene spiser trolig på disse før de overvintrer som ganske små larver. Den andre sommeren lever larvene mest på molte (Rubus chaemamorus), før de overvintrer som utvokste eller nesten utvokste larver. De voksne sommerfuglene flyr i juni – juli, gjerne bare i omtrent en uke på en gitt lokalitet. Hannene flyr i langsom flukt lavt over myrene på leting etter hunner. De flyr bare et par timer på tidlig kveld (gjerne ca. kl. 19 – 21). Denne arten kan variere sterkt i antall fra år til år og siden den også er svært lokal er den ganske vanskelig å finne. I Norge er det totalt funnet omtrent ti eksemplarer.

Utbredelse

Myrduskfly er en nordlig art som finnes fra Skandinavia østover gjennom Baltikum og Russland til Stillehavet i Øst-Sibir. I Norge ble den oppdaget i Sør-Varanger i 1878 og da beskrevet som en ny art av entomologen Wilhelm Maribo Schøyen, som ga den navnet Nola arctica. De viste seg imidlertid at den noen år før var beskrevet under navnet Nola karelica fra Karelen i Finland. Arten ble gjenfunnet i Norge i Østfold i 2002, og har åpenbart en utpreget østlig utbredelse her i landet.
Samba (distrikt)

Demografi

Ved folketellingen i 2011 var det 318 611 innbyggere i distriktet, mot 272 539 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 16,83 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 11,93 % i 2011. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter var 787.
TV-produksjoner med Adam Dalgliesh

TV-produksjoner med Adam Dalgliesh er en oversikt over TV-produksjoner med den britiske krim-karakteren Adam Dalgliesh. Disse ble produsert i perioden 1983 til 2004 og består totalt av ti miniserier og to TV-filmer. Alle er britiske.
Rollen som Adam Dalgliesh ble spilt av Roy Marsden i perioden 1983 til 1998, og av Martin Shaw i perioden 2003 til 2004. De ti første produksjonene var ved TV-kanalen ITV, mens de to siste var ved BBC.
Dalgliesh ble skapt av krimforfatter P.D. James og opptrådte første gang i hennes debutroman Cover Her Face, fra 1962. Hun skrev i alt 14 bøker om Dalgliesh og 12 av dem er overført til TV. Bøkene ble utgitt i perioden 1962 til 2008, på forlaget Faber and Faber.
Alle produksjonene, unntagen Mord i hvitt, ble sendt som påskekrim på NRK. Mord i hvitt ble sendt i Detektimen.
Zayü

Zayü (tibetansk: རྫ་ཡུལ་རྫོང་, wylie: rdza yul rdzong, kinesisk: 察隅县; pinyin: Cháyú Xiàn) er et fylke i prefekturet Nyingchi sørøst i den autonome region Tibet i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var på 25 822 innbyggere i 1999. Nesten halvparten bodde i byen Mainkung (11 310 innbyggere i 2000).
Evangelisk Bibel-Seminar

Historie

Skolen ble startet i 1991 og hadde tilhold i Nordregate (Grünerløkka) i Oslo. Da Evangeliesenteret kjøpte stedet Østerbo i 1992, flyttet skolen dit.
Faste lærere ved første året ved skolen var Bjørg Tolleshaug, Bjørn Gjellum og Ole b. Jarlvang.
Skolens første rektor var Ole B. Jarlvang. Han fungerte i to år. Deretter satt han i styret og i generalforsamlingen i flere år. Rektor fra høsten 2000 var Trond Eriksen som også er rektor idag (høsten 2006).
Generativ grammatikk

Generativ grammatikk er i teoretisk lingvistikk en mengde regler som forutser nøyaktig hvilke kombinasjoner av ord som utgjør grammatikalske setninger. Generativ grammatikk tar derfor mest hensyn til et språks syntaks, men de fleste tilnærminger omfatter også en modell for å forutsi morfologien.
Den generative grammatikken oppsto med arbeidene til Noam Chomsky på begynnelsen av 1950-tallet. Chomsky selv presenterte teorien som et radikalt brudd med den da dominerende strukturalismen, men som påpekt av bla. P. H. Matthews (1993) var forskjellen ikke så stor: Der strukturalistene så på syntaks som morfologi (morfemikk), så generativistene på morfologien som syntaks (i senere chomskyanske teorier referert til som nanosyntaks), fellestrekket mellom de to innfallsvinklene er altså oppfatninga av syntaks og morfologi som grunnleggende sett underlagt samme prinsipper.
Ferjesambandet Lavik–Oppedal

Lavik–Oppedal er et fergesamband på europavei 39 som krysser Sognefjorden fra Lavik i Høyanger kommune til Ytre Oppedal i Gulen kommune. Fergen tar 20 minutter og strekningen er 5,6 km lang. Det går 3 turer per time og retning. Sognefjorden er 1260 meter dyp her.

Historikk

Sambandet var opprinnelig en sommerrute som ble opprettet mellom Lavik og Instefjord i 1955. I 1956 og 1957 gikk fergen også til Vadheim. Veien mellom Vadheim og Lavik var ikke ferdig før i 1960, og fergen måtte i begynnelsen gå helt til Vadheim for å nå i riksveinettet på nordsiden. I 1964 ble sambandet en helårsrute, og Oppedal kom inn som stopp. I et års tid fremover gikk ruten Lavik-Oppedal-Instefjord. Året etter ble endestoppet på sørsiden av Sognefjorden flyttet fra Instefjord til Brekke. I over 25 år gikk fergen ruten Lavik-Oppedal-Brekke. I 1990 åpnet en ny vei mellom Instefjord og Oppedal. Da forsvant Oppedal midlertidig ut av ruten på grunn av opprustning av fergeleiet. Fergesambandet Lavik-Oppedal ble åpnet i 1991, og Brekke ble nedlagt som fergestopp. I 2013–2015 ble begge fergeleiene opprustet. Det er, som en del av idén ferjefri E39, diskusjoner om en fast forbindelse i stedet for ferje. Den tekniske løsningen er ikke avklart og kostnadene er usikre.

Ferger

Sambandet ble drevet av Fjord1 Fylkesbaatane med fergene MF «Lifjord» , MF «Gloppen» og MF «Gulen» ,frem til 2014 da tok Norled over som operatør med fergene MF «Stavanger», MF «Oppedal» og batteriferga MF «Ampereog MF «Bjørnefjord» (1990) som reserveferge.
Chaeteessidae

Utseende

Små knelere, begge kjønn har fullt utviklede vinger. Pronotum er kort og omtrent kvadratisk. Frambeina er mindre ekstremt utvikled for å fange bytte enn hos de fleste andre knelere. Forlåret og -leggen har børster på undersiden som er tykkere med roten, men mangler pigger. Forleggen har ikke noen krum pigg i spissen, og det første fotleddet er festet ytterst på leggen. Hos andre knelere finnes en mer eller mindre krum spisspigg, og foten er festet et stykke innenfor spissen. Bakvingene er forholdsvis smale, og det er to lengdeårer i den sammenfoldete, bakre delen (hos andre knelere bare én slik åre). Haletrådene (cerci) er forholdsvis lange og fire-leddete.

Utbredelse

Slekten Chaeteessa er utbredt i Sør- og Mellom-Amerika.

Fossile arter

Arten Lithophotina floccosa, beskrevet fra et fossil fra oligocen-tiden, Colorado, blir regnet til denne familien. Men det er sannsynlig at familien er vesentlig eldre enn dette.
Ishockey-VM 1993 (pulje A)

Plasseringsrunde

Plasseringsrunden skulle avgjøre hvem som kom på 9. til 12.-plass (hvor 12.-plassen medførte nedrykk til gruppe B for 1994). Innledningsvist skulle to kamper spilles, hvor vinneren av kampene sikret 9. og 10.-plass (hvor målforskjellen avgjorde det høyest rangerte landet). Taperne av disse kampene skulle spille en siste kamp for å avgjøre hvem som skulle rykke ned til gruppe B for 1994.
Cruuska palasset

Cruuska palasset (Cruuska palatset også Cruusiska palatset eller huset) var en bygning som lå på Riddarholmen i Stockholm. Den var oppført av riksråd Karl Bonde som hadde fått tomten av dronning Christinas formynderregjering i 1635.
Bonde fikk oppført et palass som mot nord grenset opp mot Wrangels palass. Palasset gikk i arv til fru Elsa Cruus og ble kjent som Cruuska huset.
Kammarrätten flyttet inn i huset i 1756, huset tilhørte da kronen. Huset ble ødelagt av brann under Riddarholmsbrannen i 1802 og ble erstattet av det nåværende Kammarrättens hus i nyklassisistisk stil.
Prosentsystemet i handikappidrett

Hovedgruppering av skadegruppe

Hovedgrupperingen, og dermed første del av den notasjonen som brukes, peker på hvilken skadegruppe utøveren tilhører:
B står for Blind, dvs personer med nedsatt syn.
LW står for Locomotor Winter, dvs.  bevegelseshemmede vinter
To mistenkelige personer

Historien bak romanen

I 1926 inntraff en av de mest omtalte saker i norsk kriminalhistorie. Saken ble kjent som «Lensmannsmordene i Ådal». Etter et innbrudd ble ransmennene Anton Emanuel Oskar Svensson og Henning Sigurd Madsen jaget av politiet. I en trefning ble to lensmenn skutt. Den ene døde momentant, den andre levde lenge nok til å få identifisert forbryterne. Dermed startet en storstilt forbryterjakt over hele Østlandet. Den ene morderen tok etter hvert sitt eget liv, mens den andre havnet i fengsel.

Etterspillet

Den unge journalisten Gunnar Larsen fra Dagbladet fulgte saken nøye. I 1933 tok han for seg dramaet i dokumentarromanen To mistenkelige personer.  Da Tancred Ibsen filmatiserte romanen i 1950, reagerte den overlevende forbryteren, som nå hadde sonet sin dom. Han ønsket filmen stoppet, anla sak mot Norsk Film A/S , og vant saken endelig gjennom en høyesterettsdom i 1952. Dommen førte til at filmen ble forbudt vist i offentligheten, og ikke frigitt før 1998.

Handling

Romanen åpner med at den hardbarkede svenske forbryteren «Ekstrøm» og den lokale unggutten «Gustav» er på rømmen etter et innbrudd. De blir overrasket av to politimenn ved skjulestedet ved Randsfjorden, får panikk og skyter begge. Dermed må Ekstrøm og Gustav legge på flukt gjennom store deler av Østlandet og Vest-Sverige. Leseren følger forbryternes intense flukt og politiets jakt.

Utgivelser

Romanen ble utgitt på Gyldendal Norsk Forlag i 1933. Siden er romanen utgitt 1983 (Bokklubb-utgaven), 1992 og 2000. Bokklubb-utgaven fra 1983 inneholder etterord av Haagen Ringnes, og er illustrert av Niels Ditlev.