Eurovision Song Contest 1964

Sendingen

Etter å ha vunnet med «Dansevise» året før, sto Danmark vertskap for Eurovision Song Contest dette året. For en liten kringkaster som Danmarks Radio var konkurransen en stor økonomisk utfordring. DR tok likevel på seg arrangørjobben og la finalen til Tivolis Koncertsal i hjertet av Tivoli i København. Sendingen gikk lørdag 21. mars 1964 og varte i 1 time og 33 minutter. Programleder var kanalverten Lotte Wæver.
Sverige var rammet av en langvarig artiststreik, og SVT måtte derfor avlyse den svenske Melodifestivalen og trekke seg fra Eurovision Song Contest. Portugal gjorde sin debut i konkurransen, og dermed holdt deltakerantallet seg på 16 land – det samme antallet som årene før. Rekkefølgen ble avgjort ved loddtrekning, og Luxembourg ble trukket til å starte, mens Spania avsluttet. Norge ble trukket til å starte som nummer tre.
Nederland ble det første landet til å sende en artist uten europeisk opphav, for Anneke Grönloh hadde indonesisk opphav. Den spanske gruppen Los TNT var den første gruppen på tre eller flere artister til å delta i konkurransen. Tidligere hadde bare soloartister og duoer deltatt.
I likhet med 1956-konkurransen finnes det ingen tv-opptak av sendingen. DRs eget opptak skal ha gått tapt i en arkivbrann i 1970-årene, og ingen andre kringkastere har tatt vare på opptaket fra København. Lydsporet eksisterer imidlertid, og det finnes noen korte opptak fra starten av sendingen samt noen filmopptak av Gigliola Cinquettis vinnerfremføring.
Dette året bød på sin første «skandale», da en mann stormet opp på scenen etter det sveitsiske bidraget. Med seg hadde han en plakat med påskriften «boikott Franco og Salazar» – med henvisning til diktatorene i henholdsvis Spania og Portugal. Mannen ble raskt eskortert av scenen, mens tv-seerne i stedet fikk se et bilde poengtavlen.

Norges bidrag

Norge deltok i konkurransen for femte gang og ble for første gang representert av en mann: Arne Bendiksen. Han sang «Spiral», skrevet av Sigurd Jansen og Egil Hagen. Bendiksen hadde fremført sangen med Kringkastingsorkestret i den norske finalen 15. februar. Der hadde han blant annet beseiret sin egen låt, «La meg være ung» som ble en stor slager i Norge dette året.
Utdypende artikkel: Melodi Grand Prix 1964
Norge var det tredje ut bidraget på scenen i København, og Karsten Andersen dirigerte det danske orkesteret under Bendiksens fremføring. Odd Grythe kommenterte sendingen for NRK Fjernsynet og NRK Radio, og for første gang leste Sverre Christophersen de norske poengene fra NRK Marienlyst.
«Spiral» fikk bare poeng fra to land – nabolandene Danmark og Finland. Danmark ga full pott, 5 poeng, mens Finland ga 1 poeng. Dette var likevel nok til å sikre Norge en åttendeplass, landets beste resultat på tre år.

Avstemningen

Etter at alle land hadde fremført sine melodier, fulgte et fem minutter langt dansenummer med dansere fra Det Kongelige Teater, før avstemningen startet. For første gang ble også EBUs overoppsynsmann for avstemningen introdusert, som dette året var Miroslav Vilček.
For tredje året på rad innførte EBU et nytt poengsystem. Hvert land hadde en jury på ti medlemmer. Hvert medlem hadde tre stemmer som kunne fordeles etter eget ønske – men ikke til sangen fra sitt eget land. Landet som fikk flest stemmer fra de ti jurymedlemmene, ble tildelt 5 poeng. Andreplassen fikk 3 poeng, mens tredjeplassen fikk 1 poeng fra juryen. Dersom bare to land fikk stemmer fra jurymedlemmene, fikk favoritten 6 poeng og andreplassen 3 poeng. Dersom alle jurymedlemmene ga alle sine stemmer til ett og samme land, fikk dette landet 9 poeng fra juryen. Dette poengsystemet ble også brukt i 1965 og 1966.
Avstemningen ble raskt en seiersparade for Italia, som fikk toppoeng fra hele åtte juryer. Med 49 poeng vant 16 år gamle Gigliola Cinquetti og «Non ho l'età» den klareste seieren i konkurransens historie. Storbritannia kom på andreplass for fjerde gang med bare 17 poeng. Den norske juryen ga ingen poeng til vinneren, men 5 poeng til Storbritannia, 3 til Finland og 1 til Danmark. Fire land delte sisteplassen uten poeng: Tyskland, Sveits, Jugoslavia og debutanten Portugal. 
Fenomenet med nabostemming ble synlig dette året. Blant annet utvekslet Monaco og Frankrike toppoeng, og de nordiske landene ga poeng seg imellom, noe som ble møtt med latter og humring i salen. 
Vinnerlåten fikk kommersiell suksess både i Italia og ellers i Europa. For første gang nådde en vinnerlåt singellisten i Storbritannia, der låten lå hele 17 uker. Cinquetti spilte dessuten inn sangen på flere språk – engelsk: «This is My Prayer», spansk: «No tengo edad», fransk: «Je suis à toi», tysk: «Luna nel blu» og til og med på japansk, kalt «Yumemiru omoi». En rekke artister har også spilt inn egne versjoner av «Non ho l'età», blant annet bulgarske Lili Ivanova og Rebecca Pan fra Hongkong,  

I Norge lå sangen på VG-lista i 16 uker, med en tredjeplass som beste notering. Dette var den største italienskspråklige slageren i Norge siden Rocco Granatas «Marina» i 1960, og det ble også den siste på rundt to tiår.  
Utdypende artikkel: Non ho l'età