google/wiki40b huggingface dataset:
Birkeland Innovasjon

Birkeland Innovasjon var et aksjeselskap oppretta i 2004 av Universitetet i Oslo (UiO), med universitetet som eneeier. Selskapet hadde som formål å hjelpe forskere ved UiO å patentere og kommersialisere forskningsresultater. Selskapet hadde tilhold i Forskningsparken i Gaustadbekkdalen i Oslo.
Birkeland Innovasjon bistod forskere med videreutvikling av ideer med sikte på patentering og salg av lisenser, samt markedsundersøkelser, opprettelse av kommersielle selskaper og kontakt med investorer. En viss andel av inntektene fra lisenssalg gikk tilbake til forskningsmiljøene og finansierte ny forskning. Ved bedriftsetableringer tilfalt en del av aksjene universitetet.
Birkeland Innovasjon tok navn etter fysikeren Kristian Birkeland, som var forsker ved universitetet da han sammen med industrimannen Sam Eyde oppretta Norsk Hydro-Elektrisk Kvælstofaktieselskab – seinere Norsk Hydro.
Selskapet ble lagt ned i 2010.
EM i friidrett 2006

Det 19. EM i friidrett ble arrangert 7. – 13. august 2006 i den svenske byen Göteborg. Konkurransene foregikk på Ullevi stadion, der VM 1995 ble arrangert. 
Maratonløpet ble arrangert i en ti kilometer lang sløyfe i sentrum, som ble løpt fire ganger. Kappgangøvelsene ble, som i 1995, arrangert i en to kilometer lang trasé på Skånegatan, en gate utenfor Ullevi. Start og målgang for alle konkurranser var på Ullevi stadion.
El Gato del Río

«El Gato del Río» («Elvekatten») er en skulptur av Hernando Tejeda som befinner seg ved bredden elva Cali i bydelen Normandía i den nordvestlige delen av den colombianske byen Cali. Skulpturen er av bronse og forestiller en brun, smilende katt. Den er 3,5 meter høy og veier 3 tonn. Den ble innvia 3. juli 1996, etter å ha blitt donert til byen av kunstneren, og har blitt et av Calis mest emblematiske monumenter.
I oktober 2006 ble det oppført ytterligere 15 skulpturer i parken rundt «El Gato del Río». Disse forestiller kvinnelige katter, «Las Gatas del Río», som er dekortert på forskjellige måter av hver sin artist. Konseptet er at alle er på vei til Elvekatten for å innynde seg hos ham. Hver av kvinnekattene har sitt eget navn og sin egen personlighet som står beskrevet på et skilt.
Muhammad Abdullah Ghazi

Muhammad Abdullah Ghazi var en pakistansk maulana som på slutten av 1960-tallet grunnla Den røde moske i Islamabad og var moskeens leder frem til sin død i 1998. 
Muhammad Abdullah kom fra en fattig muslimsk familie i Rajanpurdistriktet. Familien tilhørte krigerklanen Baloch Mazari, hjemmehørende i søndre Punjab og nordøstre Balutsjistan.
Maulana Muhammad Abdullahs innflytelse i det pakistanske samfunnet var stor og sies å ha omfattet ledende regjeringssjefer og diktatoren Zia-ul-Haq.
Etter at Muhammad Abdullah 1988 ble myrdet foran moskeen, etterfulgte sønnen Abdul Aziz ham som khateeb og maulana.
Hekabe (Evripides)

Handling

I skuespillets åpning forteller Polydorus’ gjenferd hvordan han, da krigen truet Troja, ble sendt til kong Polymestor av Trakia for å være trygg, rikt utstyrt med gull og smykker. Men da Troja tapte krigen, myrdet Polymestor Polydorus og tilranet seg skatten.
Hendelsene foregår på kysten av Trakia mens den greske flåten seiler hjemover fra Troja. Dronning Hekabe, som nå er grekernes slavinne, sørger over de døde i sin familie og bekymrer seg over varsler hun har fått i drømme. Koret av slavinner kommer med skjebnesvangre nyheter: Hekabes datter Polyxena skal ofres på Akilles’ grav til hans ære, en henvisning til Agamemnons ofring av sin datter Ifigeneia ved trojanerkrigens begynnelse.
Den greske lederen Odyssevs eskorterer Polyxena til alteret der Akilles’ sønn Neoptolemos vil forestå ofringen. Hekabe ber for sin datter, men Polyxena selv sier hun heller vil dø enn leve som slave. Budbringeren Talthybios ankommer og forteller om Polyxenas heroiske død, og overbringer en beskjed fra Agamemnon om at Hekabe kan få begrave datteren. En slavepike blir sendt til kysten for å hente vann til å vaske liket.
Polydoros’ døde kropp bringes opp på scenen etter å ha blitt funnet, vasket i land ved havet. Hekabe gjenkjenner sin sønn som hun trodde var i sikkerhet hos Polymestor i Trakia. Hekuba raser mot drapet og ønsker hevn. Hun ber Agamemnon om hjelp, og Agamemnon støtter henne ettersom han også har Hekabes datter Kassandra som konkubine. Agamemnon er likevel tilbakeholden fordi Polymestor er en alliert av grekerne.
Polymestor ankommer, tilsynelatende vennlig. Hekabe sier ingen ting om hva hun vet om Polydoros’ skjebne. I stedet forteller hun Polymestor at hun vet hvor resten av skattene fra Troja er gjemt, og hun vil fortelle det til Polymestor for at han skal fortelle det videre til Polydoros. Polymestor lytter svært interessert. Hekabe ber Polymestor og hans to sønner komme til et annet sted hvor de er mer uforstyrret. Med hjelp av slavene dreper Hekabe Polymestors to sønner og blinder Polymestor selv.
Agamemnon kommer og blir vitne til Hekabes hevn. Polymestor mener at Hekabes hevn er urettmessig. Hans drap på Polydoros var en riktig handling som befrir grekerne fra en mulig fiende av dem og arvtaker til tronen i Troja. Hekuba tar sterkt til motmæle og avslører Polymestors tale som sofisme. Agamemnon godtar at Hekubas hevn er rettferdig. En rasende Polymestor forutser Hekabes død ved drukning, og også at Kassandra vil bli drept av Agamemnons hustru Klytaimnestra.
Vinden øker, og grekerne forbereder seg til å seile tilbake til Hellas.
Handlingen i stykket faller i to separate deler. Den ene er grekernes ofring av Hekabes datter Polyxena på Akilles’ grav, og den andre er drapet på Polydoros og Hekabes hevn på Polymestor.

Datering

Dateringen av Hekabe er usikker, men den østerrikske litteraturforskeren Albin Lesky mener skuespillet er skrevet i 420-årene f.Kr.
Edwin Scharff

Liv

Han forlot hjembyen da han var 15 år gammel for å gå kunsthåndverkskole i München. Han fikk derfra opptak ved det kongelige akademiet for skjønne kunster, og ble maler.
Han fikk stipendopphold ett år i Paris (1912/1913). I løpet av det slo han over til skulptur, og gikk inn i en svært produktiv fase, parallelt med at han ble utnevnt til professor i Berlin.
Den nasjonalsosialistiske maktovertakelsen førte tilsynelatende ikke til problemer. Han mottok et oppdrag til portal for utstillingen Schaffendes Volk i Düsseldorf: To store bronsefigurer til 100 000 Riksmark i 1937, for noen måneder senere å bli entartet-erklært med arbeidsforbud.
Etter den andre verdenskrig underviste han ved Landeskunstschule Hamburg, og døde der i 1955.
Edwin-Scharff-Museum ble åpnet i Neu-Ulm i 1999. Dette skal gi et varig overblikk over hans livsverk. Deler av livsverket ble også vist ved documenta-utstillingene i 1955 og 1959. Det finnes også en minnepris: Edwin-Scharff-Preis.
My Special Angel

«My Special Angel» er en amerikansk populærmusikksang med melodi og tekst av Jimmy Duncan, publisert i 1957, som først ble gjort kjent av Bobby Helms.
Sangen ble en stor crossover-slager for Helms i 1957. Backingvokalene ble fremført av Anita Kerr Singers.
Den britiske sangeren Malcolm Vaughan spilte inn en versjon i 1957.
«My Special Angel» ble fikk nytt liv i 1968 av The Vogues, en vokalgruppe fra Philadelphia som allerede hadde hatt Top 10-slagere i USA med sangene «You're the One» og «Ten O'Clock World».
Micrambyx

Utseende

Middelsstore, avlange, brunlige trebukker. Antennene er kraftige, noe lengre enn kroppen, leddene to til fire er gjerne tykke og ovale, ytre deler av antennen gjerne sagtakket. Pronotum er rundet, lengre enn bredt, dekkvingene jevnbrede, beina nokså spinkle.

Utbredelse

Slekten er vidt utbredt i Afrika.
Uzès

Historie

Opprinnelig kalt Ucetia, var Uzès en liten gallo-romersk oppidum (administrasjonssted). Rett øst for byen ligger kilden til den lille elven Eure. Derfra ble et 50km lang romersk akvedukt  bygget i det første århundret f.Kr. for å forsyne Nîmes med vann. Den mest berømte delen av akvedukten er Pont du Gard, som førte vannet med storslåtte buer over elven Gardon.
Uzès ble biskopsete på 500-tallet, en av de første biskopene var Ferréol av Uzès, senere helligkåret. Byen ble senere et sentrum for klesmanufaktur, særlig tweedstoffer. Byen var sterk protestantisk (hugenottisk) og ble derfor sterk påvirket av religionskrigene på 1600-tallet.

Hertugene av Uzès

Tittelen hertug av Uzès tilhørende familien de Crussol d'Uzès, er den fremste tittelen i den franske adelen direkte etter kongefamilien (Premier Duché de France).
Belledune kullkraftverk

Belledune kullkraftverk  er et kullkraftverk i Belledune i provinsen New Brunswick i Canada. Det har en installert produksjonskapasitet på 450 MW fordelt på 1+1 kokere/turbiner. Anlegget ble utbygd i 1990–1993. Kull benyttes som brensel. Operatør er energiselskapet New Brunswick Power (New Brunswick System Operator).
Quality Hotels

Quality Hotels er en del av Nordic Choice Hotels, en hotellkjede med en årlig omsetning på mer enn 6,2 milliarder og over 9 200 ansatte. Quality-hotellene er større hotellkomplekser, ofte beliggende like utenfor bykjernen eller i tilknytning til flyplasser. Kurs og konferanser danner kjernen i virksomheten. Quality Hotels har 57 hoteller i Norden.
Pul-e-Tsjarki fengsel

Pul-e-Tsjarki-fengselet  (Pashto: د پل  چرخی محبس ) er et fengsel øst for Kabul i Afghanistan. Det ble bygget på 1970-tallet etter ordre fra president Mohammed Daoud Khan, og ble ferdig etter at Sovjetunionen hadde gjennomført invasjon av landet. Fengselet var beryktet for tortur og henrettelser. I denne perioden var det ingen som ble satt inn, som slapp ut igjen. Antatte medlemmer av Taliban og Al-Qaida er fengslet der.
Alle fanger fra Guantánamobukten fangeleir som har blitt sendt til Afghanistan etter april 2007 frem til 2008, har blitt sendt til Pul-e-Tsjarki-fengselet. 250 fanger fra Guantánamo-fangeleiren har blitt overført til Pul-e-Tsjarki-fengselet, inntil september 2009 hevder Human Rights First-organisasjonen.
Renato Sanches

Landslaget

25. mars 2016 fikk han sin første landskamp for Portugal mot Bulgaria.
Han ble tatt ut i Portugals EM-tropp til EM i Frankrike 2016.
Sami Mohy El Din Muhammed Al Hajj

Bakgrunn

Al Hajj er den eneste journalisten som ble fengslet uten lov og dom og som ble sendt til Guantanamobukten fangeleir.
Han arbeidet som assisterende kameramann for Al Jazeera. Al Hajj ble 15. desember 2001 anholdt av pakistansk politi i nærheten av grensen til Afghanistan. Han var på vei til Kandahar for å dekke den amerikanske krigen mot Taliban i Afghanistan og hadde arbeidstillatelse med seg.
Al Hajj var den eneste personen i Tv-teamet som ble anholdt, ettersom pakistansk politi fant hans navn på en etterretningsliste. Tre uker senere ble han overført til amerikanerne og tatt med til flybasen Bagram med et like beryktet fengsel som Guantanamobukten fangeleir. Der var han de verste seksten dagene i sitt liv. En anvendte hunder mot ham. Han ble innestengt i et bur og fikk svært lite og frossen mat. Juni 2002 ble han overført til Guantanamobukten fangeleir.
Al Jazeera svarte at Al Hajj hadde rapportert at hans pass ble stjålet i Sudan i 1999 og at alt som ble gjort med passet etter tid sannsynligvis ble gjort av identitetstyver. Det stjålne passet samt reisevirksomheten til Al Hajj var blant indisiene mot ham.

Anklagene

Anklagene mot ham gikk ut på at han skulle ha støttet muslimske krigere i Bosnia-Hercegovina samt Tsjetsjenia i 1990-årene. Han ble i tillegg anklaget for å ha gitt penger til terrorister i Aserbajdsjan. Vaktene slo ham, nektet ham søvn og ydmyket ham på et rasistisk vis, hevdet Al Hajj.

Sultestreik

Al Hajj begynte å sultestreike 7. januar2007. Sultestreiken varte i mer enn 438 dager og var en protest mot dårlige fengselsforhold og for å ha sittet i fengsel uten rettssak. Da sultestreiken var over, ble han (fange nummer 345) fraktet direkte til sykehus og var blitt tyve kilo tynnere enn da han ble anholdt.

I dag

Han jobber for Al Jazeera igjen. Han skal være leder for en ny menneskerettighetsavdeling i Tv-selskapet. I tillegg skal han skrive bok om sine og sine medfangers fengselsopphold.
Pappeske

Historikk

Den første kommersielle pappeske (ikke bølgepapp) ble produsert i England i 1817. 
Den skotsk-fødte Robert Gair oppfant «pre-cut»-kartongen eller pappesken i 1890 – flate stykker ble produsert i stort omfang som skulle brettes inn i boksene.
Den økende populariteten av frokostblandinger økte bruken av pappesker i vesentlig grad. Den første til å bruke pappesker som kornkartonger var Kellogg Company.
Bølgepapp ble patentert i England i 1856, og ble brukt som en foring i flosshatter. Patentet ble utstedt til Albert Jones i New York City. Jones brukte bølgepapp for å pakke inn glassgjenstander. Den første maskinen som produserte bølgepapp ble bygget i 1874 av G. Smyth, og samme år forbedret Oliver Long Jones design ved å finne opp bølgepapp med lineære ark på begge sider.
Dette var bølgepapp slik som vi kjenner den i dag.
Den første bølgepappesken som ble produsert i USA ble produsert i 1895.
Ved begynnelsen av 1900-tallet, ble trekasser og bokser blir erstattet av bølgepappkartonger.
Ved 1908, ble begrepene "bølgepappeske" og "bølgepapp" begge brukt i papirhandelen.

Bolig

Å bo i en pappeske er stereotypisk assosiert med hjemløshet. 
Men i Melbourne i 2005 designet arkitekten Peter Ryan et hus som består hovedsakelig av papp.

Resirkulering

De fleste typer papp er gjenvinnbare. Plater som er laminert, voksbelagt eller behandlet for vanntetthet er ofte vanskeligere å resirkulere.
Påtalebegjæring

Påtalebegjæring er å kreve at et straffbart forhold påtales av det offentlige. Påtalebegjæring fremsettes som hovedregel i en anmeldelse.
De fleste anmeldelser tolkes som en påtalebegjæring. Men det hender at anmeldelser blir tolket som at den ikke inneholder en påtalebegjæring (se Rt. 1974 s. 777). Da tolkes anmeldelsen bare som en begjæring om å etterforske saken og ikke som om at anmelderen begjærer om offentlig påtale.
Påtalebegjæring skal behandles av den påtalemyndighet som har kompetanse til å ta ut tiltale.  Dersom påtalebegjæringen etterkommes tas det ut tiltale og tiltalebeslutning sendes til retten. Dersom den ikke tas til følge henlegges saken.
Påtalebegjæring, eller begjæring om offentlig påtale, er en viktig prosessforutsetning for anleggelse av betingede subsidiære private straffesaker.

Historie

Etter den gamle straffeloven fra 1902 var det et krav i straffebud som beskyttet en privat interesse, at fornærmede begjærte om offentlig påtale. Dette kravet ble fjernet i 2005 på grunn av problemene de vakte, som for eksempel når den offentlige påtalemyndighet hadde glemt å innhente fornærmedes samtykke til å straffeforfølge gjerningspersonen.
Estienne Roger

Estienne Roger (i egen utgaver ofte også Étienne Roger; født 1665 eller 1666 i Caen, Frankrike; død 7. juli 1722 i Amsterdam) var en fransk-nederlandsk boktrykker og forlegger.

Bakgrunn

Roger ble født inn i en fransk hugenottfamilie. Etter opphevelsen av ediktet i Nantes i 1685 flyktet familien til Amsterdam der Roger gikk i trykkerlære. Fram til 1696 arbeidet han i firmaet til sin mester, Jean-Louis de Lorme, deretter var han etter eget utsagn selvstendig næringsdrivende.

Bokforlegger

Tyngdepunktet for hans forleggervirksomhet var historiebøker, grammatikkbøker, leksika og framfor alt musikktrykk. Mellom 1696 og 1722 publiserte han over 500 notetrykk, deriblant verk av Albicastro, Albinoni, Bassani, Bonporti, Caldara, Corelli, Pepusch, Scarlatti, Somis, Torelli, Valentini, Veracini og Vivaldi. En del var direkte ettertrykk av andres utgaver, eksempelvis av Sala i Venezia og Robert Ballard i Paris, men det var gjengs praksis i en tid med manglende opphavsrettslig beskyttelse, og Roger måtte selv tåle uautoriserte ettertrykk av egne verk, som av Pierre Mortier i Amsterdam og John Walsh i London. Fra 1708 til sin død i 1711 gav Mortier ut en rekke av Rogers publikasjoner til en gunstigere pris.
Rogers utgivelsmessige omhu og smakfulle formgiving ble verdsatt over hele Europa. Komponister som Vivaldi og Albinoni fikk opprinnelig publisert sine verker i hjemlandet, men da de ble kjent med den overlegne kvaliteten til Rogers ettertrykk, tilbød de ham fra ca 1710 å publisere deres verk. Takket være et utstrakt nett av forretningsforbindelser i Rotterdam, Brussel, Liège, Paris, Köln, Leipzig, Halle, Berlin, Hamburg og London fikk Rogers utgivelser en vid utbredelse, så for de italienske komponistene ble forbindelsen med Roger langt mer lukrativ enn med de hjemlige forleggerne.
I 1716 giftet Rogers datter Françoise (1694–1723) og trykkeren Michel-Charles Le Cène seg. De følgende årene engasjerte han seg i de ikke-musikkrelaterte publikasjonene til firmaet, før han i 1720 grunnla et eget trykkeri. Roger testamenterte virksomheten til sin andre datter, Jeanne (1701–1722), i 1716, og deretter kom hans publikasjoner ut i hennes navn.
Jeanne Roger overlevde sin far med bare fem måneder. Da hun ikke følte at søsteren støttet henne tilstrekkelig i den alvorlige sykdommen som førte til hennes død, testamenterte hun virksomheten til sin ansatte, Gerrit Drinkman. Han døde bare få måneder senere, så til slutt falt firmaet likevel i hendene på Le Cène som fortsatte virksomheten som musikkforlegger, og fram til 1743 publiserte nesten 100 nye publikasjoner og en lang rekke ettertrykk av eldre verk.
Dansk mesterskap i kappgang 2017

Dansk mesterskap i kappgang 2017 på bane ble arrangert 9. september 2017, på Ballerup stadion i Ballerup.
Skabelsen, Mennesket og Messias

Bakgrunnen for verket

På nyåret 1828 begynte Wergeland å sysle med et dikt som skulle hete «Himmel og Jord». Det var tenkt som et kjærlighetsdikt til Stellas pris. Stella ble mer og mer en mytisk skikkelse, i utgangspunktet inspirert av dikterens ulykkelige ungdomsforelskelser. Utviklingen i kjærlighetslyrikken eller «Stelladiktningen» som viste sine første spirer i 1825–26, tok for alvor fart fra og med sommeren 1827. Veksten kan følges i en hel del brev og, framfor alt, i den serie kjærlighetsdikt som for det meste fikk plass i hans første diktsamling, Digte. Første Ring (1829). Av innlednings- og avslutningsdiktet i debutsamlingen framgår det at Stella etter hvert oppnådde status som muse eller inpirasjonskraft. Gerhard Gran karakteriserer årene fra 1825–29 som Wergelands sterkeste utviklingsår: «i dem indsamlede han det rigeligste stof til sin dannelse, i dem falder hans hjertes alvorligste oplevelse, i dem samler hans personlighed sig til den livsanskuelse, der for alle tider kom til at udgjøre enheden i hans virke.»
Prologen til Skabelsen, Mennesket og Messias, «Til Henrich Steffens», er også et Stelladikt, i slekt med flere av diktene i debutsamlingen. Den viser hvordan kjærlighetsmotivet vokste langt utover den opprinnelige planen. Kjærligheten åpenbaret seg som en universell kraft, og medførte at han også måtte dikte om skapelsens hemmeligheter, menneskets sammensatte vesen og menneskeslektens historie fra Adam og Eva av. På slutten av prologen ser det ut til at han akter å søke støtte i arbeidene til to åndshøvdinger han satte høyt, dikterfilosofen og mineralogen Henrich Steffens, mannen som har fått æren av å innføre romantikken i Norden, og filosofen Niels Treschow. De hadde på ulike måter befattet seg med beslektede temaer i sin diktning og tenkning. Han ber dem om å svale hans brennende «Pande» med «signende Hænder», slik at han skal kunne lykkes i sitt forsett og oppnå «Laurbær».
Da diktet var ferdig, var det blitt et livs- og verdensforklarende dikt med religiøse, filosofiske og politiske perspektiver og var tilegnet sannhetens, frihetens og kjærlighetens talsmenn. Steffens og Treschow er nevnt som sannhetens talsmenn. Hans egen far, Nicolai Wergeland, er nevnt blant kjærlighetens talsmenn.
Henrik Wergeland omtalte sitt verk som «Menneskehedens Epos» og «Republikanerens Bibel». Dybdeperspektivet i verket henger sammen med den åndelære som sprang ut av «Stelladiktningen». Det er imidlertid ingen tvil om at hans teologiske, historiske og religionshistoriske studier også har satt dype spor i verket, som ifølge ham selv måtte skrives med en «Pensel dyppet i Solen» Store partier rommer lyrikk av en art som aldri hadde vært skapt tidligere i Norge.
Rødflamingo

Taksonomi

Rosenflamingo (P. roseus) og rødflamingo (P. ruber) ble tidligere regnet som underarter av samme art (P. ruber). De er svært nært beslektet, men de fleste regner dem nå som distinkte arter. Artsdefinisjonen er blant annet begrunnet med forskjeller i utfarging av både lemmer, nebb og fjærdrakt. Nominatarten er rødflamingoen (P. ruber).
Rødflamingoen regnes normalt som monotypisk, men noen velger å regne den isolerte bestanden på Galápagosøyene som en egen underart; javnfør det vitenskapelige navnet P. r. glyphorhynchus. Det hersker imidlertid ikke konsus for dette.

Beskrivelse

Rødflamingo blir cirka 120-145 cm og veier typisk 2,1–4,1 kg, og er, sammen med flamingoen, den største av flamingoartene. Vingespennet er cirka 140–165 cm. Hunnen er opptil 20% mindre enn hannen, og har kortere bein. Overnebb har grunn kjøl.
Fjærdrakten er karminrød og rosa, og flygefjærene sorte. Den er kraftigere utfarget enn flamingoen. Nebbet er rosa med svart tupp, og benene er helt rosa. Lyden likner lyden til gjess.

Utbredelse og habitat

Totalbestanden er estimert til cirka 200 000 individer. En liten bestand (cirka 490 individer) med standfugler hekker eksklusivt på Galápagosøyene, ellers hekker rødflamingoen langs nordkysten av Colombia og Venezuela (cirka 50 000 individer), samt langs kysten av Yucatánhalvøya i Mexico (cirka 40 000 individer). Den største bestanden (129 000–217 000) hekker imidlertid i Karibia, spesielt på Bahamas og Cuba. Sjeldne observasjoner blir også gjort andre steder, blant annet i Florida. Arten er den eneste flamingoen som naturlig finnes i Nord-Amerika.
Rødflamingoen foretrekker saline laguner og grunne saltsjøer ved kysten. Den har et relativt variert kosthold, som gjerne består av et bredt utvalg arter.

Atferd

Som alle flamingoer legger den normalt kun ett (sjeldent to), kritthvitt egg, og spiser ved å filtrere vann gjennom nebbet. Egget legges mellom mai og august. Rugetiden er 27–31 dager, og begge foreldrene mater avkommet helt til kjønnsmoden alder nås etter 5–6 år. Arten kan leve til den blir mer enn 30 år.
Når fuglen søker etter mat er hele hodet under vann. Dette har sammenheng med nebbkonstruksjonen og filtermekanismen til denne arten. Den eter ørsmå akvatiske virvelløse dyr, som leddormer (Annelida), hoppekreps (Copepoda), bløtdyr (Cerithidea), buksvømmere (Corixidae), insekter og larver av tovinger med mer. I tillegg eter arten alger og plantematerie, typisk frø og skudd av ulike sorter gress. Av og til kan også fuglene eter voksne insekter og maur, småkrabber og av og til også ørsmå fisker.