Blombos-grotten

Blombos-grotten er en grotte i et kalksteinområde på sørkysten av Kapp-provinsen i Sør-Afrika. Det er et arkeologisk funnsted lokalisert i naturreservatet Blombosfontein. Det ligger omtrent 300 km øst for Cape Town ved kysten av den sørlige delen av Western Cape. Grotten inneholder forekomster fra mellomsteinalderen som er datert til mellom 100 000 og 75 000 år siden, og en sekvens fra sen steinalder. Grotten ble første gang utgravd og undersøkt i 1991 og feltarbeid har blitt utført her på jevnlig basis siden 1997 og pågår fortsatt.
Utgravningene i Blombos-grotten har gitt viktig ny informasjon om adferdsevolusjonen til vår art, homo sapiens. De arkeologiske undersøkelsene fra denne grotten har vært sentral i den pågående diskusjonen om kognitiv og kulturell opprinnelse til tidlige mennesker og til den nåværende forståelsen av når og hvor avgjørende nyvinninger i menneskelig adferd oppsto blant homo sapiens i sørlige Afrika i løpet av sen pleistocen. Arkeologisk materiale og levninger av fauna avdekket fra mellomsteinalderen er betraktet som representasjon av en større tilpasning til en økologisk nisje, en mer mangfoldig sett av strategier for utkomme og anskaffelser, tilpasning av flertrinnsteknologi, og framstilling av kombinerte redskaper, stilistisk og estetisk dekorasjon, økende økonomisk og sosial organisering og forekomst av symbolbruk.

Symbolbruk

Det mest informative arkeologiske materialet fra grotten omfatter inngraveringer på okersteiner, inngravert bein, halssmykker gjort av havskjell, bearbeidet bein- og steinredskaper og et bredt utvalg av terrestriske og maritime faunalevninger, inkludert skalldyr, fugler, skilpadde og skall fra strutsegg og pattedyr av ulike størrelser. Disse funnene, sammen med påfølgende nye analyser av tidligere funn, og utgravninger av andre steinaldersteder i sørlige Afrika, har resultert i et paradigmeskifte med hensyn til vår forståelse av tidsberegningen og lokaliseringen av utviklingen av moderne menneskelig adferd.
Et skjell fra et skalldyr, sneglehus fra arten Nassarius, holdt en stund rekorden for å være det eldste smykket. I hulen fant man også tretten okersteiner med inngraverte mønstre. De antas å være 77 000 år gamle. Man mente tidligere at homo sapiens i Europa var de første som brukte symboler, for ca. 30 000 år siden. Mønsteret på steinene som dateres 100 000 år tilbake i tid, er trolig de eldste tegnene på symbolbruk som noen gang er funnet. Dette funnet kan antyde at symbolbruk har vært i bruk siden menneskeheten begynte å bruke redskaper for kanskje 160 000 – 200 000 år siden. De karakteristiske rute-, vifte- eller bølgemønstrene er de samme som ble funnet i utgravingen i 2002. Det ser ut til å være et gjennomgående mønster som også er funnet på bein- og steinverktøy fra andre steder i Afrika. Det er kjent at oker har blitt brukt av de tidlige menneskene til håndverksarbeid og fargestoff. Mønsteret på steinene er ikke tilfeldige merker og skraper fra vanlig arbeid. Mikroskopbilder viser at inngraveringene er møysommelig utført med en spiss gjenstand, etter en bestemt prosedyre. Funnene fra 2002 og 2008 antyder 25 000 år med samme symbolbruk. Det samme mønsteret som går igjen i Afrika er også funnet i Europa.