google/wiki40b huggingface dataset:
Den hvite elefants orden

Den hvite elefants orden (thai: เครื่องราชอิสริยาภรณ์ อันเป็นที่เชิดชูยิ่ง ช้างเผือก [kʰrɯ̂a̯ŋ ra:.tɕʰá ì.sà.rí.já.pʰon an pen tʰî: tɕʰɤ̂t tɕʰu: jîŋ tɕʰâ:ŋ pʰɯ́a̯k]) er en thailandsk orden. Den rangerer som nummer seks av landets ordener.
Ordenen ble innstiftet i 1851 av konge Rama IV da som et ærestegn for kongen selv, senere også for medlemmer av hans familie, det kongelige hoff og i enkelttilfeller også utlendinger. I 1873 ble ordenen omorganisert og den fikk sitt nåværende navn. Ordenen er i dag en av Thailands hyppigst tildelte.

Insignier

Ordenstegnene for lavere grader av Den hvite elefants orden består av en medaljong med flere lag av blomsterelementer og en midtmedaljong med avbildning av en hvit elefant. Ordensstjernen består av en sentral medaljong som bærer en avbildning av tre hvite elefanter. Medaljongen er omgitt av seksten stjerneodder i rosa. Det hele er satt på en stjerne bestående av fire store stråler med flere mindre flammestråler i korsvinklene. Både ordenstegnet for lavere grader og ordensstjernen for de høyere er opphengt i båndet i en krone og et solsymbol.
Ordensbåndet er rødt med grønne kanter og smale gule og blå striper.

Tildeling

Den hvite elefants orden tildeles thailandske statsborgere som er offiserer eller som arbeider i statstjenesten. Ordenen tildeles i stort antall, slik at alle offiserer og statstjenestemenn av en viss status mottar ordenen. Den kan også tildeles utlendinger, i særdeleshet Thailands honorærkonsuler utenlands, og fremmede lands diplomater.

Norske innehavere

Den hvite elefants orden er også blitt tildelt nordmenn. En av disse var diplomaten Wilhelm Thorleif von Munthe af Morgenstierne, en annen havnemester og honorær generalkonsul Geo Foss. Diplomatene John Bjørnebye og Sten Lundbo er også innehavere av Den hvite elefants orden.
Micatocomus

Utseende

Nokså små, avlange, blankt brune trebukker, pronotum og dekkvingene har lys ytterrand. Antennene er nokså kraftige og omtrent så lange som kroppen, pronotum har rundede sider med en liten tann, dekkvingene er nesten parallellsidige.

Utbredelse

Artene lever i det østlige Brasil.
Bentley

Bentley som eget selskap

En gruppe velstående, britiske bilfantaster, kjent som The Bentley Boys (Woolf Barnato, arving av diamantmagnaten Barney Barnato, Sir Henry Birkin, George Duller, Glen Kidston, S. C. H. «Sammy» Davis og Dr. Dudley Benjafield, blant annet) holdt bilenes rykte for høye ytelser i live. På ett tidspunkt, etter et veddemål, kjørte Barnato Le Train Bleu fra Cannes til Calais i Frankrike, derfra med ferge til Dover og til slutt til London, på normale veier med annen trafikk, og vant veddemålet. Den spesialbygde bilen med 6,5 liters motor ble kjent som Blue Train Bentley. Takket være denne gruppens dedikasjon til racerkjøring vant bilfabrikken, som var plassert i Cricklewood i Nord-London, fire seire på rad i 24-timersløpet i Le Mans, fra 1927 til 1930. Deres største konkurrent, Bugatti, hvis lette, elegante og skjøre biler var en stor kontrast til Bentleys pålitelighet og varighet, refererte til dem som «verdens raskeste lastebiler». Den kanskje aller mest kjente Bentley-modellen fra denne perioden er Blower Bentley, som var utstyrt med en 4,5 liters motor. Bilen var utypisk for Bentley fordi den var relativt upålitelig, og ikke en arbeidshest på samme måte som 6,0 litersmodellen var. Den ble verdensberømt som bilen til James Bond i de originale bøkene, men ikke i noen av filmene.
Mye av Barnatos formue gikk med til å holde Bentley i live etter at han ble valgt til styreleder i 1925, men den store depresjonen knuste etterspørselen etter selskapets dyre og eksklusive produkter, og det ble til slutt solgt til Rolls-Royce i 1931. Frem til dette var Bentley en av Rolls-Royces største konkurrenter, og Bentleys 8 L-modell var sannsynligvis en langt bedre maskin enn noe Rolls-Royce kunne tilby på den tiden.

Volkswagen-eierskap

I 1998 ble Rolls-Royce og Bentley Motors solgt av Vickers, eieren siden 1980, til Volkswagen AG for 430 millioner britiske pund, etter en budrunde mot BMW. BMW hadde nylig startet levering av komponenter til den nye modellserien, spesielt V8-motorene til Bentley Arnage og V12-motorene til Rolls-Royce Silver Seraph. Rolls-Royce-navnet var ikke inkludert i VWs oppkjøp, og ble i stedet lisensiert til BMW (for 40 millioner britiske pund) av flymotorprodusenten Rolls-Royce.
BMW og Volkswagen gjorde en avtale hvor Volkswagen fikk produsere både Bentley og Rolls-Royce-modeller frem til utgangen av 2002, hvoretter rettighetene til å bygge Rolls-Royce-modeller ville tilfalle BMW. I løpet av denne perioden reduserte Volkswagen sin avhengighet av BMW som leverandør, og fra 2003 blir ikke BMWs motorer benyttet i noen Bentley-modeller.
Afroeme

Utseende

Middelsstore, avlange, brune trebukker. Antennene er tynne og lengre enn kroppen. Pronotum er rundet, noe innsnevret bakerst. Dekkvingene er jevnbrede. Beina er middels lange, lårene nokså tynne.

Utbredelse

Slekten er kjent fra Jemen og Kenya.
Bernd og Hilla Becher

Utstillinger

Paret Becher hadde sin første galleriutstilling i 1963 på Galerie Ruth Nohl i Siegen. Deres arbeid ble bedre kjent i USA med utgivelsen av boken Anonymous Sculptures i 1970. Verk av dem ble vist i George Eastman House og i soloutstillinger på Sonnabend Gallery, New York, i 1972, og i 1974 organiserte Institute of Contemporary Arts i London en utstilling av deres arbeid som turnerte Storbritannia. Paret har blitt invitert til å delta flere ganer på Documenta i Kassel: 5 (1972); 6 (1977); 7 (1982) og 11 (2002), og på Bienal de São Paulo i 1977. Stedelijk Van Abbemuseum i Eindhoven organiserte en retrospektiv utstilling av kunstnernes arbeid i 1981. I 1985 hadde kunstnerne en stor museumsutstilling, som reiste til Museum Folkwang i Essen, Musée d'Art Moderne de la Ville de Paris og Musée d'Art Moderne de la Ville de Liège i Belgia. I 1991 vant kunstnerne Leone d'Oro-prisen for skulptur på Veneziabiennalen. Venezia-installasjonen ble senere omarbeidet i 1991, til en retrospektiv utstilling i Kölnischer Kunstverein, Köln. Typologies-installasjonen ble utstilt i 1994 ved Ydessa Hendeles Art Foundation, Toronto, og på Westfälisches Landesmuseum für Kunst und Kulturgeschichte i Münster. Andre retrospekter av parets arbeid er organisert av Photographische Sammlung/SK Stiftung Kulture i Köln (1999 og 2003), Centre Georges Pompidou i Paris (2005) og Museum of Modern Art i New York (2008).
I 2014 kuraterte Hilla Becher August Sander/Bernd og Hilla Becher: En dialog på Bruce Silverstein Gallery i New York. I motsetning til tidligere visninger, ble Bechers arkitektoniske bilder vist som enkeltstående "portretter", mens Sanders fotografier av mennesker ble vist i et typologisk nett.
Verdslig sogn

Verdslig sogn (engelsk civil parish, normalt omtalt bare som parish) er den minste administrative enheten for lokalstyre i England. Tilsvarende enhet i Wales er community councils («samfunnsråd»). I Skottland finnes det også community councils, men disse har ikke tilsvarende rettigheter som i England og Wales. Rundt 35 prosent av den engelske befolkningen bor i et verdslig sogn. Per 31. desember 2010 var det 10 479 verdslige sogn i England. Den 1. april 2014 ble Queen's Park det første verdslige sogn i Stor-London. Før 2008 ble opprettelse av verdslig sogn ikke tillatt innenfor en bykommune (borough) i London.

Historie

De verdslige sognene har sprunget ut fra de kirkelige. Den opprinnelige hensikten med å opprette dem var å avlaste de kirkelige sognerådene ved å ha et eget organ for fattigomsorgen. Hele England ble delt inn i sogn, som fikk i oppgave å sørge for at fattiglovens bestemmelser ble fulgt. Dette ble finansiert med en egen eiendomsskatt.
Da lokalstyret ble omorganisert på 1800-tallet ble en del sogn omdefinert til urbane sanitærdistrikter, og deres makt ble sterkt innskrenket. Mindre sogn ble gruppert i landlige distrikter, som beholdt en del ansvar. Etter hvert ble det også opprettet unioner av flere distrikter og sogn for å besørge oppgavene i fellesskap.
I 1929 ble den gamle fattigloven avskaffet, og sentrale myndigheter tok over utbetalingene av sosialstønader. Under den store omorganiseringen av lokalstyret samme år ble de aller fleste sogn i byer avskaffet, men de landlige ble beholdt.

Verdslige sogn etter 1974

Distriktene i England kan være delt inn i flere sogn, som har forskjellige ansvarsområder. Vanlige oppgaver er stell av parker, renovasjon, vedlikehold av et samfunnshus og lignende. De skal konsulteres under plansaker, og mange steder kan de utstede byggetillatelser. Sognene kan trekke inn penger på flere måter, blant annet ved å skattelegge innbyggerne.
Rådsmedlemmene utnevnes for fire år av gangen. I mange tilfeller blir de ikke valgt ved avstemning; dersom det ikke er flere kandidater enn antallet plasser kommer alle kandidater automatisk inn, og valg blir derfor kun avholdt dersom det er flere kandidater enn plasser. Antallet medlemmer varierer, og bestemmes innenfor visse rammer av sognerådet.
Noen svært små sogn har ikke noe sogneråd, men bruker i stedet allmøter der hele befolkningen kan delta. Det er også noen sogn som har slått seg sammen med andre og har felles sogneråd.
Et sogneråd kan gjennom et enstemmig vedtak kalles seg et byråd (town council eller city council). Dette betyr ikke at sognet faktisk får bystatus, da det må innvilges av monarken. Det er i 2004 seks sogn som har fått innvilget status som city: Chichester, Ely, Hereford, Lichfield, Ripon og Wells. Normalt vil lederen av et byråd ha tittelen borgermester (Mayor).
Flere sogne ble opprettet i 2003 og 2004 for å øke den lokale deltagelsen i offentlig administrasjon.
I større byer er det få sogn, men det finnes noen eksempler som New Frankley i Birmingham.
Tomas Walsh

Idrettskarriere

Walsh debuterte internasjonalt i ungdoms-VM i friidrett 2009, 17 år gammel. der han kom på sjetteplass i kulestøt. Han satte personlig rekord med 5 kg kule, med 19,60 meter. Han deltok også i diskos, kom på 17.-plass i kvalifiseringsrunden med 48,83 meter og nådde ikke finalen. Den 12. desember støtte han 20,21 meter med 5 kg kule under det newzealandske Secondary School-mesterskapet i friidrett, og vant denne øvelsen. Resultatet var nasjonal rekord for gutter under 18 år, men denne rekorden ble slått allerede dagen etter av Jacko Gill, da han vant U16-klassen.
Den 18. mars 2010 satte han ny nasjonal juniorrekord med 18,82 meter, med 6 kg kule, men også denne rekorden tok Jacko Gill fra ham, ni dager senere. Han deltok senere på året i junior-VM i friidrett 2010 i Moncton i Canada, men greide bare 17,92 meter i kvalifiseingsrunden, som var var 16. beste resultat, og nådde ikke finalen. Gill vant dette mesterskapet kun 15 år gammel, og ble med det den yngste juniorverdensmesteren noen sinne.
I 2012 vant han sin første nasjonale tittel i seniorklassen, da han ble newzealandsk mester i kulestøt. Året etter ble han newzealandsk mester både i kulestøt og diskos. Han satte ny nasjonal seniorrekord med 20,61 i desember 2013, en rekord han selv forbedret til 21,16 meter 22. mars 2014 i Melbourne.
VM i friidrett innendørs 2014 var hans første internasjonale mesterskap som senior, og hans første mesterskap innendørs. Her satte han nasjonal rekord i kvalifiseringsrunden, med 20,41 meter, og i finalen kastet han 21,26 meter og kom på tredjeplass bak Ryan Whiting fra USA og David Storl fra Tyskland. Walsh' lengde var ny områderekord innendørs for Oseania, den forrige rekorden hadde Scott Martin på 20,83 fra 2008. Senere i 2014 forbedret han sin personlige rekord og newzealandske rekord til 21,23 meter under Diamond League-stevnet i Glasgow 11. juli. Han forbedret rekorden ytterligere til 21,24 meter i kvalifiseringsrunden i Samveldelekene 2014, dette var også mesterskapsrekord for Samveldelekene. Han kom på annenplass i finalen med 21,19 meter, bak jamaicanske O'Dayne Richards, som kastet 21,61 meter.
Han ble igjen newzealandsk mester i kulestøt i 2015 den 8. mars, før han satte ny områderekord for Oseania med 21,37 meter i Melbourne Track Classic den 21. mars. Han deltok i VM i friidrett 2015 i Beijing, der han endte på fjerdeplass i finalen med 21,58 meter. Dette var også ny oseaniarekord, nasjonal rekord og personlig rekord.
Under VM i friidrett innendørs i Portland 2016 vant han gull med ett kast på 21,78 m, under denne konkurransen satte han tre ganger både ny nasjonal og oseaniarekord.
E-SDO

Omløpsbanen

Det er oppdagelse av objekter som Sedna, 2000 CR₁₀₅ og 2004 XR₁₉₀ som har fremskaffet en egen klasse for objekter med en veldig eksentrisk bane, med en store halvakse på flere hundre AU og iblant med en betydelig banehelling. Perihelium ligger som regel fra 40 Au og utover, og man anser at slike omløpsbaner ikke kan ha blitt til på grunn av påvirkning fra Neptun eller fra noen av de andre gasskjempene. I stedet blir det fremmet teorier om at disse omløpsbanene har blitt skapt gjennom påvirkning av en stjerne eller en stor planet som har passert gjennom det ytre av solsystemet.

Diskusjoner om Sednas klassifisering

Oppdageren av Sedna, Michael Brown, hevder at dette objektet ikke kan betraktes som en del av Kuiperbeltet, selv om han medgir at den i sin indre del av omløpsbanene befinner seg blant andre objekter i Kuiper-beltet. Brown ønsker heller å klassifisere Sedna som det første objektet som man har funnet i det indre av Oorts sky, et såkalt indre Oorts sky-objekt (OCO). Det han spesielt understreker er at Sednas perihelium ligger 76 AU fra Solen, langt utenfor noe annet kjent objekt i Kuiper-beltet. Sednas aphelium ligger 900 AU fra Solen.
Skjærgårdsviser

Skjærgårdsviser er et musikkalbum med Eivind Bøksle og Ivar Bøksle, utgitt i 1993.
Grevinnen av Monte Cristo

Innspillingsfakta

Filmen ble spilt inn fra 12. april til slutten av juni 1948. Ifølge The Hollywood Reporter ble skøytescenene filmet på location i Westwood Ice Rink i Los Angeles.

Fakta om filmen

Tyske Walter Reisch, som er kreditert for historien i denne filmen, var manusforfatter for Die Gräfin von Monte Christo fra 1932. Grevinnen av Monte Cristo er en nyinnspilling av Universal Pictures'  film med samme navn fra 1934. Begge er bygd på den tyske filmen.
Ifølge artikler i The Hollywood Reporter var det opprinnelig planlagt at Universal-International skulle produsere Grevinnen av Monte Cristo i Technicolor med start i februar 1948. Istedet ble den produsert i sort-hvitt av Westwood Corporation med Universal Pictures Company, Inc. som distributør.
Andrew Stone begynte som regissør for denne filmen. Han hadde filmet i minst to måneder inntil han, da det bare gjenstod ti dager av innspillingsskjema, ble erstattet av Frederick De Cordova 25. mai 1948. Selv om noen artikler i The Hollywood Reporter oppgav «plutselig sykdom» som årsaken til Stones fratreden, indikerte artikkelen Rambling Reporter i samme magasin fra 8. juni 1948 at produsentene ikke syntes at filmen var lystig nok. De Cordova fullførte innspillingen, filmet noen scener på nytt og tilføyde andre. Det er uklart hvor mye av Stones materiale som ble anvendt i den ferdige filmen.
Produksjonstabeller i The Hollywood Reporter oppgav Tony Gaudio som Stones sjefsfotograf. Da De Cordova overtok som regissør, ble Edward Cronjager ny sjefsfotograf.
Gijón

Historie

Gijón har lenge vært bebodd, men de første tegn til avansert sivilisasjon i området var romersk bosetning. Det er funnet et romersk bad i Gijón, noe som vitner om at det må ha vært et tettsted der. En villa og et fort fra romertiden er også funnet, men det antas at fortet stammer fra asturierne, et folk som fredlig tok over romerske skikker. Det er ikke funnet skriftlige kilder som kan belyse byen.
Det er funnet få tegn til både vestgotere og maurere, men det er sannsynlig at de var der. Den maurerske lederen Munuza gjorde Gijón om til hovedstad for de transkantabriske områdene i 713, men ble kastet ut allerede mellom 718 og 722 av Pelagius av Asturias. Gijón ble dermed inkludert i kongeriket Asturias. Fra denne tiden av mister området stadig betydning, og under dynastiske feider ble byen svidd ned og fraflyttet. 
Gijón startet å vokse frem igjen som resultat av økt fiskehandel og næringsmiddelshandel i det 14. og 15. århundre. Deretter fortsatte byen utviklingen i enda større grad, og fikk etterhvert etter kongelig dekret en havn som kunne ta imot skip som reiste til og fra koloniene i Amerika.
På 1700-tallet ble Gijón sterkt preget av kriger, men under den industrielle revolusjonen ble Gijón en viktig kullby, og havnen ble videre utviklet igjen. Med industrien og det påfølgende økonomiske oppsvinget kom søppeltømming, elektrisk gatelys og flere andre moderniseringer. Også stålindustri tok seg opp i denne perioden. Under den spanske borgerkrigen var Gijón på republikanernes side, men kom relativt pent fra det. På slutten av århundret skiftet Gijón fra fokus på industri til turisme, og fikk renset opp parkene og strendene sine.

Klima

Klimaet er typisk maritimt klima, med relativt jevn temperatur over frysepunktet, sjelden under 4 plussgrader, om vinteren og rundt 20 grader om sommeren. Regnet er konstant med noe mindre regn i sommermånedene, men særlig november som regntung. Snø kan forekomme, men den legger seg sjelden.

Transport

Asturias flyplass ligger omtrent 4 mil fra sentrum av Gijón. Gijón har fortsatt en svært velutviklet havn, og det er fergevirksomhet til Nantes. Det planlegges også fergevirksomhet til Cork og Portsmouth.

Kultur og sport

Gijón har flere museer, der særlig museet som huser de romerske badene ved Campo Valdés er det mest kjente. Gijón har også blitt kjent for sitt asturiske kjøkken. Real Sporting de Gijón S.A.D.. Ellers bedrives flere randidretter i spansk målestokk, som rulleskøytehockey, amerikansk fotball og baseball. Det finnes også skianlegg ikke langt fra Gijón.
Friedrich-Ebert-Stiftung

Friedrich-Ebert-Stiftung er en tysk sosialdemokratisk politisk stiftelse, med tilknytning til SPD. Det er den største og eldste partinære stiftelse i Tyskland, og har sete i Bonn.
Stiftelsen ble testamentarisk grunnlagt av og oppkalt etter den sosialdemokratiske statsmannen Friedrich Ebert (1871–1925), Tysklands første president fra 1919 til 1925. Få dager etter hans død i 1925 ble stiftelsen opprettet. Gjestene i Eberts begravelse bidro med stiftelsens startkapital. Stiftelsen eier bl.a. Sosialdemokratiets arkiv i Tyskland
Aleksej Poltoranin

Dopingarrestasjon

Under VM 2019 i Seefeld ble han pågrepet, mistenkt for doping. Poltoranin fikk dermed ikke startet 15 km klassisk. Dagen etter ble det bekjentgjort at Poltoranin hadde innrømmet bloddoping. I et intervju med den kasakhstanske avisen Bnews 6. mars 2019 trakk Poltoranin tilståelsen tilbake. Han hevdet at han ble psykisk skadet av fengselsoppholdet, der han satt i isolasjon i en kald kjeller, og tilsto kun for å slippe ut og treffe familien.
Tverrlinjet bakkefly

Utseende

Et middelsstort (vingespenn 33 – 40 mm), gulbrunt nattfly. Forvingen er gulbrun med 4-5 smale, brune tverrstriper. Nyre- og ringmerkene er brunkantede, men vanligvis samme farge som resten av vingen. Bakvingen er lyst gråbrun med brun ytterkant.

Levevis

Arten lever i fuktig skog og i myrlendt terreng. Larvene lever på ulike urter. De voksne sommerfuglene flyr i juli – august og komnmer gjerne til lys.

Utbredelse

Denne arten er bare kjent fra Vest-Europa. I Norge er den funnet nord til Møre og Romsdal.
Stavsprang

Stavsprang er en idrettsgren innen  friidrett, der poenget er å komme seg så høyt som mulig opp og over en list ved hjelp av en stav, uten å rive den ned.

Beskrivelse

Stavsprang er en av fire hoppøvelsene i friidrett, de andre tre er, høyde, lengde og tresteg. Stavsprang er noe likt høydehopp, man skal over en list som ligger en viss høyde over bakken. Man har også her tre forsøk. Forskjellen er at man nå har en stav til å hjelpe seg over med, denne er veldig bøyelig og gir deg et løft over listen. Staven har forskjellig fleksibilitet, ut ifra hvor tung, sterk og raskt en utøver er. Jo sterkere, tyngre og raskere en utøver er, jo mindre fleksibilitet skal staven ha. En stav har også to sider og vil bar bøye seg mot en av sidene. Du kan finne ut den riktige siden ved å trille den over armen til den stopper, eller kjenne på den mot en vegg. Der hvor du får bøy fra deg, og en kan bøye seg framover er den riktige siden.
Et hopp består av et tilløp der man løper rett inn mot matta. I slutten av tilløpet senker man staven og sikter inn mot «kassa», en grop rett før matta der staven skal hektes i. Deretter hopp og svingfasen og passagen over lista med beina først. Till slutt fall og landing på matta. Når man hopper på stevne kan du velge hvor langt fra kassa lista kan ligge hen. Den går fra kassa som er null, og inn mot matten med 80 cm.
En stavhopper trenger egenskaper som styrke, smidighet, hurtighet, spenst og koordinasjon samt rytme i tilløpet. Et vanlig tilløp ligger på rundt 16-22 steg for seniorer. Stavsprang er trolig en av de mest tekniske friidrettsøvelsene. 
Stavsprang for herrer har vært med som olympisk øvelse siden starten i Athen i 1896 og stavhopp for damer fra 2000 i Sydney. Stavsprang er også en av grenene i herrenes tikamp.
Tibioplus diversus

Utbredelse

I Norge er den funnet i Finnmark. Den er utbredt i Sverige, Finland og østover i Russland, til Mongolia. Samt i Alaska.

Utseende

Tibioplus diversus er en liten edderkopp, bare noen millimeter lang. Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). Forkroppen er lys brun orange, bredt oval, litt flat og forholdsvis liten. Bakkroppen er mørkere, gråbrun hos begge kjønn. Hos hunnen er den stor og kuleformet. Avstanden fra det fremste øyet til hodets fremkant er forholdsvis stor, mye mer enn to ganger øyets diameter. Beina er brun orange.
Tibioplus diversus er svært lik flere av de andre dvergedderkoppene. For sikker artsbestemmelse kreves nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppenes genitalier, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.

Levevis

Tibioplus diversus finnes i fjellområder.
Lü Dongbin

Lü Dongbin (forenklet kinesisk: 吕洞宾, tradisjonell kinesisk: 呂洞賓, pinyin: Lǚ Dòngbīn, Wade-Giles: Lü Tung-Pin), også kalt Lü Yan, Lü Chunyang eller Lü Zu, er en berømt daoistisk udødelig i kinesisk mytologi. Han regnes som en av de åtte udødelige og er sannsynligvis en historisk skikkelse.
Daoismen betrakter ham som forløper for Den fullkomne virkelighets skole (Quanzhen), og mange daoistiske verker er inspirert av ham. Han skal ha levet under Tang-dynastiet og gjelder som en av de mest betydelige skillelser innen både den folkelige og den esoteriske daoisme. De verker som tilskrives ham, utmerker seg ved hvordan de knytter sammen konfucianisme, buddhisme og klassisk, religiøs og alkymistisk daoisme.
Ifølge legendene skal Lü Dongbin ha besteget fjellet Lü og der hatt et stevnemøte med en drage som skjenket ham et magisk sverd som gjorde det mulig for ham å komme til himmelen. Det fjellet dette skulle ha skjedd fra, er der Gule trane-pagoden i Wuhan nå kneiser.
Historien om Lü Dongbins innvielse og hans prøvelser på den åndelige vei er en av de mest berømte daoistiske fortellinger.