google/wiki40b huggingface dataset:
Slaget ved Bloody Creek i 1711

Slaget ved Bloody Creek ble utkjempet den 21. juni 1711 under Dronning Anne-krigen. En Abenaki-milits klarte å overfalle britiske soldater og soldater fra Ny-England ved et sted som ble kjent som Bloody Creek etter slagene som ble utkjempet der. Elven renner ut i Annapolis River ved dagens Carleton Corner i Nova Scotia, og var også åsted for et slag i 1757.
Slaget var en del av et forsøk fra lederne i Ny-Frankrike på å svekke det britiske grepet om Annapolis Royal. Britene hadde erobret fortet året før og de hadde bare så vidt kontroll over området. Slaget hvor hele den britiske styrken ble tatt tilfange eller drept, ga mot til franskmennene og deres indianske allierte som blokkerte Annapolis Royal. Uten tunge våpen klarte derimot ikke styrken å angripe fortet med stor effekt, og gav opp beleiringen da britiske forsterkinger kom via sjøveien.
Koh Kong (provins)

Grenseovergang

Provinsen er en stadig mer populær inngangsport til Kambodsja fra Hat Lek øst i Thailand, delvis på grunn av rimelig direkte tilgang til havna og feriebyen Sihanoukville. Grensen ligger på Cham Yeam, ca 14 km fra Koh Kong by.
Det har blitt enklere å reise til Koh Kong etter at flere broer ble bygget, den første i 2002. Kambodsjas lengste bro fra Koh Kong by til Koh Kong Resort har blitt ett av provinsens landemerker. Med økonomisk hjelp fra den Thailandske regjeringen kunne de siste broene åpnes i mai 2008.
Farsund Idrettslag

Fotball

A-laget i fotball for herrer spiller i 2013 i 5. divisjon.

Volleyball

A-laget i volleyball for menn spiller 2011/12-sesongen i 1. divisjon.
Heterochtes

Utseende

Middelsstore til store (25-45 millimeter), svarte hjortebiller. Hannens kjever er sterkt forstørrede. Pronotum er mye bredere enn langt, og bredere enn de korte og rundede dekkvingene.

Levevis

Larvene utvikler seg i råtne trestammer.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sørøst-Asia: Andamanene og Nikobarene, og på fastlandet i Kambodsja og Vietnam.
Salve Regina

Salve Regina (fra «Hill deg, Dronning») er en Mariahymne og en av fire Mariaantifoner (vekselsanger) som synges ved ulike tider i kirkeåret i Den katolske kirke. Salve Regina synges tradisjonelt i Completoriet (Kveldsgudstjenesten) i tiden fra lørdag før Treenighetssøndag til fredag før første søndag i advent. Salve Regina er også den siste bønnen i Rosenkransen.
Tradisjonen tilskriver den munken Hermann av Reichenau (1013–1054) som forfatter. Den opprinelige teksten var på latin, men det finnes en rekke oversettelser.

Bakgrunn og historie

Mariaantifoner har blitt sunget siden det trettende århundre. Peter Canisius (d. 1597) bemerket at man lovpriser Gud i Maria når man vender seg til henne i sangen. Liturgisk bruk i kveldsbønnen kan spores tilbake til klosterpraksis på trettenhundretallet hvor man munkene startet sangen i kapellet og fortsatte hver for seg på vei til sovekamrene.
Teksten ble nedskrevet og fikk sin faste, nåværende form i Klosteret i Cluny i det 12. århundre. Der ble den brukt som en prosesjonssalmen på høytidsdager for Maria. Cisterseinserne fremsa Salve Regina daglig fra 1218. Den var populær i middelalderens universiteter som kveldssang, og i henhold til Fr. Juniper Carol, ble hymnen benyttet som en del av ritualet ved skipsdåp. 
I boken Glories av Mary av Alfons Liguori fra 1868 drøfter Alfons, en kristen lege Salve Regina og forklarer hvordan Gud gav Maria til menneskeheten som «Porten til Himmelen».
Ved presters begravelse i den katolske kirke synges Salve Regina tradisjonelt på slutten av messen av de tilstedeværende prestene.

Komposisjoner

Det er satt musikk til Salve Regina-hymnen av en rekke komponister, blant annet Victoria, Palestrina, Josquin og de Lyon. Senere også Vivaldi, Händel, og Liszt. Schubert komponerte hele fire versjoner. Arvo Pärts verson hadde urpremiere i Katedralen i Essen i 2002.

I populærkulturen

I 1976 ble innledningen av første verset fra Salve Regina brukt som et gjentakende tema i sangen Oh Hva et Sirkus i musikalen Evita, med musikk av Andrew Lloyd Webber og tekster av Tim Rice.
Komedien Sister Act (1992) har en fremføring av salmen rock og roll/gospel-versjon.
Stordal Møbler

Stordal Møbler er en norsk møbelprodusent som holder til i Stordal på Sunnmøre.
Bedriften produserer sofaer og stoler til privat bruk. Mer enn 50% av produksjonen blir eksportert. I 2010 er det ca. 95 ansatte hos bedriften.

Historie

Stordal ble etablert som en familiebedrift av Ole Gustav Stavseng i 1932. Firmaet fikk sin første designpris med hvilestolen Rektangel i 1970. Bedriften gikk senere inn i et samarbeid med fire andre norske møbelprodusenter for å kunne levere komplett interiør til stuemøblering. Samarbeidet under navnet Norstil innbefattet en felles markedsføring, med utgivelse av eget magasin. Stordal stod da for produksjon av sofamøbler, en av de andre leverandørene var Hove møbler som produserte hvilestoler. Hove ble senere oppkjøpt av Hjellegjerde Møbler. Norstilsamarbeidet tok slutt i 1998.
I 1998 startet bedriftens satsing på eksport, frem til da produserte de i hovedsak for det norske markedet. Samme år gikk Stordal fra å være en volumprodusent til å satse på eksklusiv kvalitet.
I 2008 fikk Stordal designpris på møbelmessen Meuble-Paris for hvilestolen Gol.

Forhandlernett

I Norge selges Stordal sine møbler hos møbelkjedene Møbelringen, Bohus og hos en del frie forhandlere.
Hatamus

Utseende

Middelsstore (gjerne ca. 20-30 millimeter), avlange, blankt svarte biller. Hannen kan ha et kort horn i pannen, men de mangler de kraftige hornene man ser hos mange andre hornbiller. Pronotum har små men dype, spredte punktgroper. Beina er kraftige men fotleddene ganske tynne, leggene med kraftige tenner på yttersiden. Dekkvingene mangler markerte punktstriper og er skinnende blanke.

Levevis

Lite ser ut til å være kjent om biologien til denne slekten.

Utbredelse

Artene er utbredt på Ny-Guinea.
Biting the Hand

Biting the Hand er et musikkalbum med Funny Farm, utgitt på Progress Records i 1995.
Romersk mil

Romersk mil (tusen, av latin mille passus = 1 000 pass) er et lengdemål tilsvarende 1,48 kilometer eller 1 000 pass for marsjerende, romerske legionærer. Ett pass er to steg, ett med hvert ben. En romersk mil ble på latin kalt mille passus eller 1 000 pass. En romersk mil tilsvarer derfor 2 000 skritt eller (på latin) gradus.
Piqan

Piqan (kinesisk: 鄯善县; pinyin: Shànshàn Xiàn; uighur : پىچان ناھىيىسى / Piçan Nahiyisi) er et fylke i den autonome region Xinjiang i Folkerepublikken Kina. Det er understilt Turfan.
I 1999 hadde det en befolkning på 201 586 innbyggere.

Kulturminner

Yanghaigravene (Yanghai muqun, 洋海墓群) og grottetemplene i Toyuq (Toyok) (Tuyugou shiku, 吐峪沟石窟) ble i 2006 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Samferdsel

Kinas riksvei 312 løper gjennom området. Den fører fra Shanghai og ender ipå grensen mot Kasakhstan, og passerer blant annet Suzhou, Nanjing, Hefei, Xinyang, Xi'an, Lanzhou, Jiayuguan og Ürümqi.
Harry FitzGibbon Boswell

Bakgrunn

Boswell kom fra en velstående familie, som eide Boswell Brewery i Québec. Han gikk ved Bishop's College School og ble deretter offiser og ingeniør ved Royal Military College of Canada i Kingston i Ontario.
Kadettperioden ble etterfulgt av tjeneste i den britiske hæren. I 1937 ble han sekondløytnant i britiske Royal Engineers og i 1939 løytnant.

Andre verdenskrig

I april 1940 ble Boswells avdeling sendt til Norge for å motstå de tyske invasjonsstyrkene. Avdelingen hans ble satt inn i Gudbrandsdalen, der Boswell utmerket seg under den britisk tilbaketrekningen fra Otta til Dombås. Boswell ledet arbeid med å sprenge broer for å forsinke tysk framrykking, noe som ga de britiske styrkene bedre tid til å gå i stilling.
Innsatsen fra aprildagene 1940 ble i 1942 hedret med Krigskorset med sverd av norske myndigheter i eksil i London.

Senere tjeneste

Boswell fortsatte sin tjeneste i den britiske hæren. Han var blant annet en tid i Singapore.
Han ble pensjonert i 1967 og hadde da rang av oberst.

Utmerkelser

Boswell var offiser av Order of the British Empire.
Landsutstillingen i Aarhus

Landsutstillingen i Aarhus var en industri-, håndverk- og kulturutstilling som fant sted i Aarhus i 1909. Her ble det vist eksempler på hva man kunne prestere i Danmark innenfor disse feltene. I alt 1 850 utstillere tilbød sine varer på utstillingen. Ideen til en stor utstilling oppsto hos Håndværkerforeningens formann kunstsmedmester I.M.C. Larsen og grosserer Christian Filtenborg. 
Utstillingens hovedarkitekt var Anton Rosen som mottok gullmedalje og Eckersbergmedaljen for den.
Landsutstillingen ble åpnet den 18. mai av Frederik VIII og dronning Louise, kronprins Christian og kronprinsesse Alexandrine.
Selve åpningshøytideligheten foregikk i den store Solennitetssalen med 1 500 innbudte gjester hvor blant annet kapellmester Carl Nielsen dirigerte orkesteret da det fremførte en kantate han hadde skrevet for anledningen.

Beskrivelse

Landsutstillingen var et lite byområde i seg selv, plassert ved kystområdet fra Skansepaléet opp mot Dalgas Avenue på det området hvor Strandparken og Tangkrogen ligger.
Her var det blant annet folkepark og mange forlystelser. Også Grønland hadde sin egen lille utstilling.
Det var reist en stasjonsby med ti til tolv bygninger som representerte den typiske stasjonsbyens bygningstyper; meieriet, forsamlingshuset, kroen osv. Stasjonsbyen skulle fungere som en mønsterby og var kommet i stand etter initiativ av blant andre stadsarkitekt Hack Kampmann.
Borgermestergården eller den Secherske gård fra 1597 som opprinnelig lå på hjørnet av Immervad og Lille Torv i Aarhus, ble gjenoppført i området. Den ble tatt ned igjen da utstillingen var over og ble gjenoppført i Den Gamle By i 1914.
Fregatten «Jylland», som hadde blitt tatt ut av drift i 1888 og var klar for opphugging, ble reddet og restaurert og kom til å ligge ute i bukten i tilknytning til Landsutstillingen.
For å skaffe plass til alle utenbys gjester leide man det store Skansepaléet som netteopp var blitt ferdigstilt. Det var opprinnelig oppført til privatbloiger, men ble ominnredet til hotell med 210 værelser og 430 senger. I første etasje ble det åpnet en kafé som hadde utsikt over utstillingsområdet. 
Restauranten Varna Palæet ble også oppført til utstillingen.
Landsutstillingen stengte den 3. oktober og den hadde hatt besøk av 667 000 gjester.
Oberbaumbrücke

Oberbaumbrücke er en bro i Berlin. Den krysser elven Spree mellom de tidligere bydelene Kreuzberg og Friedrichshain. Den ligger derfor i dag i bydelen Friedrichshain-Kreuzberg og er blitt kjennemerket til den nye bydelen.

Historie

Broen ble tegnet av arkitekten Otto Stahn. Den ble påbegynt i 1894 og ferdigstilt i 1896. I 1902 ble det lagt ut spor på øvre del av broen for Berlins metro. Under den andre verdenskrig ble den delvis bombet og 23. april 1945 delvis sprengt etter ordre fra Adolf Hitler. Etter annen verdenskrig ble broen delvis restaurert inntil byggingen av Berlinmuren satte en stopper for restaureringen i 1961. Broen krysset sonegrensen mellom Vest-Berlin og Øst-Berlin, og Berlinmuren skar derfor tvers over broen. Mens muren sto var det en grensekontrollpost på Oberbaumbrücke.
Etter Berlinmurens fall ble broen ferdig restaurert og i 1995 ble metroforbindelsen over broen gjenopprettet.

Navnet

En første trebro fantes på høyde med den tidligere bymuren, noen kilometer lengre nedover elven i nærheten av Spreeinsel. Spree ble her sperret med gangbroer av tre for å kunne inndrive toll. Om natten ble gjennomfarten hindret av en stamme forsterket med stålnagler, den såkalte Baum. Mens det vest i byen fantes en Unterbaum (nedre Baum), fantes det øst i byen en Oberbaum (øvre Baum). Ved utvidelsen av bygrensen og byggingen av tollmuren i Berlin, ble det ved kongelig befaling på stedet for Oberbaum bygget en ny trebro i 1723. Her sto Stralauer Tor som inngang til Berlin. Denne broen ble siden erstattet med dagens Oberbaumbrücke.
Con amore

Con amore (italiensk) for med kjærlighet er et – opprinnelig – musikkuttrykk som er glidd inn i dagligspråket.
Å spille con amore vil si å legge mere følelser og inderlighet i fremføringen enn å bestrebe seg på å være absolutt noteriktig. Også komponister kunne sette dette inn i notebladet for utvalgte avsnitt av følelsesladet musikk. Det kan også bety at en utøver velger repertoar ut fra sine verdier og preferanser, uten hensyn til hva som måtte ønskes av den som bestiller musikk. I det daglige vil uttrykket kunne beskrive en persons forhold til en hobby, eller et spesielt engasjement i et fag.
Et tilsvarende uttrykk fra amerikansk engelsk er «For the hell of it» om noe som bare «måtte» gjøres slik.
Granmeis

Kjennetegn

Granmeisen er lett kjennelig på den svarte hetta, en isse som er en tanke mattere enn løvmeisens, som den forøvrig er svært lik, lyse eller hvite kinn , svart flekk på strupen og hvite striper langs vingene. Den har askegrå rygg og lys grå underside.
Granmeisen er ganske lik løvmeis, men skiller seg fra denne med en større strupeflekk. Løvmeis har også en mer glinsende svart hette og gråere rygg.
Lokketonen til granmeisen er en litt grov og nasal «tisi-tææh tææh» og sangstrofene tynne «tiuu-tiuu» eller «siu-siu-siu-siu». Den kan variere med «ti-trruu» og «trrrr-oi-tutu»

Utbredelse

Den finnes i hele Norge,i bar- og blandingsskog. I fjellet går den opp til fjellbjørkeskogen. Den trives best i litt fuktig barskog, gjerne i granskog, men den har god spredning i alle aktuelle biotoper.
Granmeisen er standfugl, men kan streife en del omkring utenom hekkesesongen sammen med andre meisefugler.

Næring

Granmeisen og løvmeisen spiser stort sett det samme. Om sommeren insekter, insektlarver og edderkopper. Om vinteren frø fra bartrær og då-arter. Tar også einerbær, nøtter og harde frø. Den er kjent for å hamstre frø om høsten som den gjemmer under lav som vokser på trestammene eller innerst på grenene.
Den er velkjent på fuglebrett, spesielt der det er skog, gjerne barskog, i nærheten av foringsplassen.

Hekking

Fuglen hekker fra april til juli, i Norge typisk i perioden mai-juni. Granmeisen får 7 – 9 egg, og rugetiden er 12 – 15 dager. Ungene mates av begge foreldrene og forlater redet etter 15 – 19 dager. Ofte brukte hekkeplasser er gamle, hule trær og fuglekasser, eller hannen og hunnen hakker redehull 0,5 – 2 meter over bakken i en morken stubbe. Redet bygges av basttrevler, hår, fjær og tistelfnokk og lignende. Til tross for at den gjerne holder til i fuktig granskog er det lite eller ingen mose i reiret.
Isbjørnhamna

Isbjørnhamna er en polsk forskningsstasjon (Polska Stacja Polarna) ytterst i fjorden Hornsund på det sørlige Spitsbergen, Svalbard. Stasjonen ligger i Wedel Jarlsberg Land ved foten av isbreen Hansbreen der denne renner ut i fjorden, og umiddelbart sør for Skoddefjellet (513 - 736 m) - og et stykke øst for foten av Torbjørnsenfjellet (663 m).
Isbjørnhamna avgrenses i øst mot Hansbukta og Hansbreen av den langsmale Baranowskiodden med morene, og mot vest av den enda større Wilczekodden før neste bukt som er Rettkvalbogen. Landskapsmessig utgjør Isbjørnhamna og Hansbukta en nesten sammenhengende fjordbukt. 
Stedet hadde tidligere inntil 25-30 fastboende og var norsk postkontor mellom 1. februar 1990 og 20. september 2002 under navnet 9177 Hornsund. Stasjonen er i nyere tid base for 10-12 polske forskere.
Isbjørnhamna har en egen fyrlykt - Hornsund fyr - som er montert på bygningsmassen og driftes av forskningsstasjonen.

Historie

Her ble det i den norske fangstperioden i mellomkrigstiden oppført en fangststasjon i 1908 av svenske fangstmenn, og en norsk fangsthytte oppført 1919 av Anders Kvive Andersen på vegne av utrederen Johan Hagerup. A. K. Orvin besøkte hytta i august 1936 og da sto det et skilt som viste til Hagerup, og et som viste til det britiske gruveselskapet Northern Exploration Company.
Like ved hytta ligger en steinmur av ytterligere en hytte, og inne i bukta ligger også en russetuft etter den russiske pomorperioden (1800-tallet). Den russiske hytta var delvis bevart så sent som i 1950-årene.
Den polske forskningsstasjonen ble anlagt i 1957 - Det internasjonale geofysiske år. Stasjonens opprinnelige bygg ble brukt for overvintring av de norske fangstmennene Fredrik Rubach og Odd Ivar Ruud i andre halvdel av 1960-tallet.
Gemma

Etymologi

Gemma har opprinnelse som en italiensk kallenavn som betyr «edelsten». Gema er en spansk form av navnet, og Jemma er en engelsk variant av navnet.
Daxata

Utseende

Middelsstore, kraftige, brune trebukker. Antennene er kortere enn kroppen. Pronotum er tønneformet uten tenner på sidene. Dekkvingene er parallellsidige.

Levevis

Disse billene har larver som lever i død ved.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sørøst-Asia (Thailand, Laos, Vest-Malaysia, Sumatra og Borneo).
Usminka

Usminka er et musikkalbum med Bjørn Jens, utgitt i 2013.
Usbekistan under VM i friidrett 2015

Resultater

(Q, q – kvalifisert, NM – ikke noe gyldig resultat, SB – årsbeste, PB - personlig rekord)
Uttar Dinajpur (distrikt)

Demografi

Ved folketellingen i 2011 var det 3 000 849 innbyggere i distriktet, mot 2 441 794 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 12,07 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 15,66 % i 2011 mot 21,02 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 946 i 2011 mot 965 i 2001.
Gard Erik Sandbakken

Oppvekst

Begge foreldrene kom fra Øvre Rendal. Siden 1981 har han bodd med sin familie på Røros. Sine første leveår tilbragte kan i, deretter flyttet familien til Lysaker, så Høvik og til slutt Hvalstad i Asker. Moren var syerske, faren arbeidet i bank. Gard Erik Sandbakken tok realartium ved Stabekk gymnas, deretter studerte han historie, sosiologi og fullførte hovedfag i nordisk språk og litteratur fra Universitetet i Trondheim, nå Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet.
Han arbeidet fra 1979 til 1996 som lærer på ulike skoletrinn, før han startet sitt eget konsulentfirma med hovedvekt på kompetanseprosjekter knyttet til forretningsutvikling i ulike bransjer.

Forfatterskap

Gard Erik Sandbakken startet sin forfatterkarriere med krimnoveller til ukeblader, og historier fra jakt og fiske til bladene Villmarksliv og Jakt og Fiske. Sin skjønnlitterære debut i bokform fikk han i 1992 med spenningsromanen Kalde skudd. To år senere kom oppfølgeren Stråmenn. I 1995 avsluttet han romantrilogien om frilansjournalisten Reinhardt Røine med Septemberkvinnen. De tre første romanene ble utgitt på Tiden Norsk Forlag, og mottok velvillige kritikker. I 2006 kom Gard Erik Sandbakken utga han boken Bastarder på eget forlag.
I 2012 kom romanen Skarpskytteren, som ble nominert til Rivertonprisen. Hovedpersonen heter Snorre Hartmann, en tidligere norsk spesialsoldat med brutale krigsopplevelser bak seg fra Bosnia-krigen på 1990-tallet.
I 2014 kom romanen Hemmeligheter, igjen med Snorre Hartmann i hovbedrollen. De to siste romanene er utgitt på Communicatio forlag, Trondheim.
Gard Erik Sandbakken har også forfattet Fokus på kompetanse: en veileder for Yrkesorganisasjonenes Sentralforbund og Virke (2008), en metodisk gjennomgang av arbeidsplassen som læringsarena.
I 1995–1996 arbeidet Gard Erik Sandbakken som frilans litteraturkritiker i Klassekampen. 
Han er medlem av  Den norske Forfatterforening og Rivertonklubben.
Gard Erik Sandbakken er forøvrig en ivrig jeger etter rype, rådyr og elg. Han har drevet idrett i alle år, med hovedvekt på tre grener: Fotball, ishockey og karate.
Luke Benward

Familie og tidlig liv

Benward er sønn av Aaron Benward og Kenda Benward, og er født i Nashville, Tennessee.  Hans far er i countryduoen Blue County, og hans mor er en deltids skuespillerinne, modell og skuespillerlærer. Hans bestefar er artisten Jeoffrey Benward. Han har også to yngre søstre, Gracie og Ella. Benward bor nå i Los Angeles.
Rømskog skole

Rømskog skole er den eneste skolen i Rømskog kommune. Skolen ble tatt i bruk i 1958. For skoleåret 2011/2012 hadde skolen 57 elever fordelt på 4 klasser fra 1. til 7. trinn. Elevene fortsetter på ungdomsskolen på Bjørkelangen skole i nabokommunen Aurskog-Høland.
1. serierunde i 1. divisjon fotball for menn 2015

1. serierunde i 1. divisjon fotball for menn 2015 ble innledet mandag 6. april 2015 klokken 15.00.
Jodocus Hondius

Jodocus Hondius, egentlig Josse de Hondt (født 14. oktober 1563 i Wakken - idag del av Dentergem - i Vest-Flandern, død 12. februar 1612 i Amsterdam) var en flamsk kartograf og utgiver av kartbok og jordglobe.

Bakgrunn

Hondius' familie flyttet under hans barndom til Gent der han ved åtte års alder begynte en utdannelse til kobberstikker. 
Han flyttet i 1584 til London for å komme seg unna den nederlandske frihetskrig. Der studerte han for Richard Hakluyt og Edward Wright før han i 1593 ble bosatt i Amsterdam.

Kartograf

Under sitt oppholde i England var Hondius en viktig publisist av Francis Drakes verker. Drake foretok en verldenssomseiling mot slutten av 1570-tallet. Særlig bekant ble et kart over en vik ved Nord-Amerikas vestre kystlinje der Drake hadde etablert et samfunn som trolig forsvann etter kort tid. Drake gav regionen navnet New Albion (etter Albion som var et synonym for de britiske øyer). Hondius' kart baserte seg på dagboknotiser og beskrivelser av øyenvitner og gav flere historikere mulighet til spekulasjoner vedrørende Drakes landstigningssted, som fortsatt ikke er klarlagt. Det antas også at Hondius er kunstneren som skapte flere kjente portrett av Drake som nå vises i National Portrait Gallery i London.
Hondius etablerte et manufaktur for kart og jordglober i Amsterdam. To av hans jordglober synes i maleriene Geografen respektive Astronomen av Jan Vermeer.
En jordglobe forestillende himmelssfæren som Hondius skapte i 1600 viste 12 nye stjernebilder på den sørlige stjernehimmelen som den nederlandske navigatøren Pieter Dirkszoon Keyser hadde oppdaget.
I 1604 kjøpte Hondius trykkplater for Mercators verdensatlas som ved denne tid var mindre populær enn kartverket Theatrum Orbis Terrarum av Abraham Ortelius. Hondius tilføyde førti kart av sin egne samling og publiserte kartverket i 1606 under Mercators navn med seg selv som utgiver. Detta atlas ble en stor økonomisk suksess og var utsolgt etter ett år. Senere ble det utgitt nok en edisjon, samt en håndboksversjon.
Mellom 1605 og 1610 ble Hondius ansatt av den engelske historiker John Speed for å lage graveringer i kartverket The Theatre of the Empire of Great Britaine.
Etter Hondius' død ble kartverk utgitt av hans enka og av hans sønner.
Det er oklart om han er i slekt med den kjente kobbarstikkeren Hendrik Hondius (1573-1650).
Ballangen kirke

Kirkebygningen

Byggverket er i tre og har 280 plasser.
Ved kgl.res. 19. mai 1923 ble det tillatt å vigsle en kirkebygning oppført på gården Ballangen til bruk for oppsitterne på sørsida av Ofotfjorden i Evenes hovedsokn (gnr 32-72), og fra 1. januar 1924 gikk dette området over til et eget Ballangen sokn.

Interiøret

Altertavlen og inventaret er tegnet av Emanuel Vigeland. 
Vigelands sønn, Per Vigeland, var mester for glassmaleriet i koret, som er kirkens altertavle. 
Døpefonten er av marmor fra Hekkelstrand og laget av Helge Heimstad. 
Kirken ble i 1998 restaurert, og ble da tilbakeført til sin opprinnelige stil.
Uzo Aduba

Biografi

Uzo Aduba er født og oppvokst i Medfield i Massachusetts og gikk ut fra Medfield High School i 1999. Hun gikk siden på Boston University, hvor hun studerte klassisk sang og konkurrerte i friidrett.
Andreanof Islands

Andreanof Islands (aleutisk: Niiĝuĝin tanangis) er en øygruppe i Aleutene i sørvestre Alaska. De ligger mellom Amchitka Pass og Rat Islands-gruppen i vest, og Amukta Pass og Islands of Four Mountains gruppen mot øst. Gruppen strekker seg 440 km fra øst til vest. Disse øyenes totale arealet (inkludert Delarof Islands) er 3 924,737 km² og det bor 412 mennesker der (2000), 316 av disse i byen Adak på Adak Island. De største øyene i gruppen er Gareloi Island, Tanaga Island, Kanaga Island, Adak Island, Kagalaska Island, Great Sitkin Island, Atka Island, Amlia Island, og Seguam Island.