Gestapo–NKVD-konferansene

Opptakt

Etter signeringen av Molotov–Ribbentrop-pakten den 23. august 1939, invaderte Tyskland Polen den 1. september og Sovjetunionen invaderte polen den 17. september; felttogene endte i en tysk-sovjetisk okkupasjon av Polen.

Den første konferansen

Det første møtet mellom Gestapo og NKVD fant angivelig sted den 27. september i 1939 i Brest i Hviterussland, mens visse polske arméenheter fortsatt var i strid (se: Invasjonen av Polen), noe som resulterte i masseinternering av soldater, og utenomrettslige henrettelser på tvers av Curzon-linjen. Både Gestapo og NKVD forventet fremveksten av polsk motstand, og diskuterte måter å håndtere polakkenes hemmelige aktiviteter. I møtets umiddelbare kjølvann begynte det sovjetiske NKVD å samle data, noe som ledet til Katyn-massakren utført våren 1940.

Den andre konferansen

Det andre møtet fant sted en gang i slutten av november 1939. Flere historikere hevder dette møtet fant sted i Lwów, mens andre mener det ble avholdt i Przemyśl, da delt inn i tyske og sovjetiske okkupasjonssoner mellom september 1939 og juni 1941. Bortsett fra samtaler om bekjemping av polsk motstand diskuterte sovjeterne og tyskerne måter å utveksle polske krigsfanger. I tillegg ble de første samtaler om okkupasjonen av Polen inngått. Det hevdes også at et møte ble avholdt i desember.

Den tredje konferansen

Den tredje konferansen er mest kjent, og fant sted i Zakopane, og begynte den 20. februar 1940 i villaen «Pan Tadeusz» i Droga do Białego-gaten nær Dolina Białego-dalen. Den tyske siden ble representert av Adolf Eichmann og en embetsmann ved navn Zimmermann, som senere ble sjef for Radom-distriktet i Generalguvernementet. Den sovjetiske delegasjonen ble ledet av Grigorij Litvinov og – blant andre – Rita Zimmerman (direktør for en gullgruve i Kolyma), og en mann ved navn Eichmans, som hadde utformet en effektiv måte å drepe personer i bakhodet.
Ifølge flere kilder var et av resultatene etter denne konferansen den tyske Ausserordentliche Befriedungsaktion, utraderingen av Krakow-intelligentsiaen gjennom Sonderaktion Krakau, samt den sovjetiske Katyn-massakren I sin bok fra 1991, Stalin: Breaker of Nations, skriver den britiske historikeren Robert Conquest: «Terminal skrekk lidd av så mange millioner av uskyldige jødiske, slaviske, og andre europeiske folkeslag som et resultat av dette møtet av onde sinn er en uutslettelig flekk på den vestlige sivilisasjons historie og integritet, med alle sine humanitære pretensjoner». Professor George Watson av Cambridge University konkluderte i sin kommentar fra juni 1981, «Rehearsal for the Holocaust?», at de internerte polske offiserers skjebne kan ha blitt bestemt i denne konferansen. Dette blir derimot avvist av andre historikere, som peker på at det ikke finnes dokumentarisk bevis på noe kooperasjon i den saken, at den eksisterende sovjetiske dokumentasjonen faktisk gjør slikt samarbeid usannsynlig, og at det er fornuftig å anta at Tyskland ikke visste om Katyn-massakren før likene ble oppdaget.

Den fjerde konferansen

Det fjerde og siste møte fant sted i mars 1940 i Krakow (ifølge noen historikere var konferansen del av Zakopane-konferansen). Denne hendelsen ble beskrevet av general Tadeusz Bór-Komorowski, Armia Krajowas kommandant, i hans bok Armia Podziemna («Den hemmelige armé»). I den beskriver han hvordan en spesialdelegasjon fra NKVD ankom Krakow, med hensikt å diskutere med Gestapo hvordan man skulle håndtere polsk motstand. Samtalene pågikk i flere uker.
Bor-Komorowskis beskrivelse bestrides av den russiske historikeren, Oleg Visjljov, som hevder, basert på de opprinnelige, svært tvilsomme sovjetiske dokumentene, at konferansen ikke var mellom NKVD og Gestapo, men mellom sovjetiske og tyske kommisjoner som håndterte flyktninger i begge okkuperte områder, og at samtaleemnet angivelig var «flyktningsutveksling». Ifølge denne forfatteren hadde ikke konferansen noe å gjøre med undertrykkelsen av polakker eller Katyn-massakren. Samtidig hevder noen historikere (blant annet Wojciech Materski) at det foreligger klare bevis på hemmelige drapsoperasjoner utført av både sovjetiske og tyske styrker i 1939–1940 på tvers av det okkuperte Polen, men at det ikke finnes bevis på en direkte kobling mellom NKVDs fangemassakrer og den tyske utraderingen av den polske intelligentsiaen som førte til massakreringen av flere tusen fremtredende polakker i samme tidsrom.