The Allman Brothers Band

The Allman Brothers Band er et amerikansk rockeband, omtalt i Rock and Roll Hall of Fame som «hovedarkitektene bak sørstatsrocken».

Historie

Gruppa ble danna i Jacksonville i Florida i 1969 av Duane Allman (slidegitar og gitar), Gregg Allman (vokal og orgel), Dickey Betts (gitar, rytmegitar og vokal), Berry Oakley (bass), Butch Trucks (trommer) og Jai Johanny «Jaimoe» Johanson (trommer). 
Gruppa hadde en rekke opptredener rundt i sørstatene før de ga ut sitt første album, The Allman Brothers Band. Det fikk gode kritikker, men den uvante kombinasjonen av blues og rock solgte dårlig. Oppfølgeren Idlewild South (1970), ble en stor kritikersuksess, og solgte også langt bedre. Kort tid etter slo Duane Allman seg sammen med Eric Claptons Derek and the Dominos for å lage rockeklassikeren Layla and Other Assorted Love Songs.
I 1971 kom konsertalbumet At Fillmore East, innspilt 12. og 13. mars på årets legendariske rockemønstring ved Fillmore East. Plata demonstrerer gruppas originale blanding av jazz, klassisk musikk, hardrock og blues. The Allman Brothers ble også de siste til å spille på Fillmore East før det stengte i juni 1971.
Duane Allmans død i en motorsykkelulykke 29. oktober 1971 ble et hardt slag for gruppa, men de øvrige bandmedlemmene bestemte seg for å fortsette å spille sammen. Dickey Betts tok Duanes plass, slik at gruppa kunne fullføre innspillinga av det påbegynte albumet Eat a Peach. Seinere ble besetningen økt til seks, idet Chuck Leavell kom inn på piano.
11. november 1972 ble Berry Oakley drept i en ny motorsykkelulykke, bare noen kvartaler unna stedet der Duane Allman omkom. Oakley ble erstatta av Lamar Williams mot slutten av året, og gruppa kunne fullføre det nye albumet, Brothers and Sisters, som inneholder to av gruppas mest kjente låter, «Ramblin' Man» og «Jessica». Dickey Betts var nå blitt gruppas leder. 
De to oppsiktsvekkende motorsykkelulykkene hadde i mellomtida ført til internasjonal berømmnelse. Deres kanskje mest berømte opptreden skjedde 28. juli 1973 på Summer Jam at Watkins Glen i New York, der de spilte sammen med bl.a. The Grateful Dead og The Band for anslagsvis 600 000 tilhørere. I kjølvannet av Allman Brothers Bands suksess begynte det nå å komme flere grupper som spilte en liknende form for sørstatsrock, som Marshall Tucker Band og Lynyrd Skynyrd.
Personkonflikter begynte å tære på samholdet i gruppa utover på 70-tallet. Både Gregg Allman og Dickey Betts starta hver sin solokarriere, narkotikabruk, samt Gregg Allmans stormfulle forhold til Cher – alt under intens medieoppmerksomhet – hadde sin pris. Betts og Leavell trakk i hver sin retning musikalsk, mens Allman forsøkte å forene gruppa. Spenningene kom til uttrykk i den ujevne Win, Lose or Draw (1975), der mange spor ble innspilt uten at alle bandmedlemmene stilte i studio samtidig.
Gruppa holdt det gående til 1976, da Gregg Allman ble arrestert tiltalt for narkotikabruk. Leavell, Johanson og Williams danna bandet Sea Level, mens Betts arbeidet med solokarrieren sin. Alle fire sverget på at de aldri skulle arbeide med Allman mer.
I 1978 fikk Allman imidlertid i stand en omstrukturerig av gruppa. Dan Toler og David "Rook" Goldflies kom inn på henholdsvis gitar og bass, og erstatta Leavell og Williams. Resultatet av den nye gruppesammensetninga kom i form av det sterke albumet Enlightened Rogues året etter. Interessen for gruppa var nå sterkt avtakende blant publikum, og den ble oppløst i 1982.
I 1989 skjedde en gjenforening, da Allman, Betts, Jaimoe og Trucks bestemte seg for å spille sammen igjen, supplert med Warren Haynes (gitar og vokal), Johnny Neel (tangentinstrumenter og munnspill) og Allen Woody (bass). Gruppa fikk gode kritikker for albumet Seven Turns i 1990, og fulgte opp med Shades Of Two Worlds i 1991 og Where It All Begins i 1994.