google/wiki40b huggingface dataset:
Malá Strana

Historie

I 1257 ble området nedenfor borgen samlet som en administrativ enhet under Ottokar II av Böhmen med privilegier som kongeby. Ottokar innbød en rekke tyskere til byen, og en stor del av dem bosatte seg i Malá Strana. Derfor ble Malá Strana opp gjennom middelalderen det område av byen,hvor flest etniske tyskere bodde. Der fantes også en rekke store palasser tilhørende adelen, mens borgerskapet og de bøhmiske tsjekkere primært bodde på østsiden av Vltava. 
Den daværende bys sentrum var markedsplassen der nå kjennes som Malostranské náměstí. Karlsbroen ble oppført under Karl den Store og forbinder Malá Strana med Stare Mesto på flodens østside. På 1500-tallet ble bydelen rammet av både storbrann og krigsødeleggelser, men i barokken blomstret den igjen. Blant de bygninger som ble oppført i den perioden kan nevnes Kostel sv. Mikuláš (St. Nikolai-kirken) på Malostranské náměstí samt Valdštejnský palác (Waldstein-palasset) med dens tilhørende park.

Karakteristika

Den østlige del av Malá Strana mot Vltava er Kampa, som er en kunstig øy. Allerede i 1489 ble det gravd kanaler rundt om området som derved ble til en øy. Ideen var å gjøre det mulig å drive en rekke vannmøller. På grunn av disse kanaler og hus bygd helt opp til kanalene kalles denne del også «Prags Venedig».
Området er preget av en rekke kirker hvorav den kanskje mest kjente er Karmelitská (Maria-sejr-kirken), der man finner Jesusbarnet av Prag, en voksdukke som  gjennom århundrer har tiltrukket pilgrimmer der mente at figuren kunne utvirke mirakler.
Forfatteren Jan Neruda er født i kvarteret, og etter ham er gaden Nerudova oppkalt. Gaten huser en rekke gamle vertshus. Dessuten finnes Petřínská rozhledna (Petřín-tårnet), et tårn hvis likhet med Eiffeltårnet er slående. Tårnet er 60 m høyt og plassert på Petřín-høyden i kvarterets sørvestlige del. Fra tårnet er det på skyfri dager fin utsikt over store deler av Praha. Adgangen til Petřín-høyen kan for eksempel skje med Petřín kabelbane eller opp spasserestien som snor seg opp fjellet.
Den (vest)tyske ambassade i Praha befinner seg også i kvarteret, og den var i 1989 mål for tusenvis av østtyske flyktninger som håpet på å få adgang til Vesttyskland i perioden umiddelbart innen Berlinmurens fall.
Robert Edgren

Biografi

Han flyttet til Fredrikshald i 1865 og var ansatt ved Cathrineholms Jernværk i rundt femti år, først som bokholder og siden som bruksforvalter (dvs. administrerende direktør). Han eide også lystgården Marienlyst i Asak i Berg. Sammen med bl.a. sin svoger, Saugbrugsforeningens bruksbestyrer Theodor Christian Haagaas, var han en av «de tre fremste representanter for arbeidsgiverne» i Tistedalen. Mot slutten av hans ledertid måtte jernverket legge ned sin tradisjonelle støpejernsproduksjon og ble omorganisert dels til kraftselskap tilknyttet Saugbrugsforeningen og dels til emaljefabrikk.
Han var engasjert i Høyre, hadde også flere offentlige verv og var bl.a. også kirkeverge fra 1882 til 1907. Han var en ivrig jeger og var en tid formann i Fredrikshalds jægerforening, hvor han ble utnevnt til æresmedlem.
Han var sønn av rittmester og brukseier August Eriksson Edgren på Berga bruk i Värmland og Göthilda Laura af Geijerstam. Han var gift med Emilie Petersen, datter av støpermester og proprietær Johannes Petterson og Märtha Persdotter, og hadde to døtre. Blant hans etterkommere er flyveren og alpinisten Andreas Wyller (som etablerte Wyllerløypa), Tone Bjørneboe (gift med Jens Bjørneboe) og teaterkritikeren Therese Bjørneboe.
Ola-boka

Ola-boka egentlig En Odelsmands Tanker om Norges nærværende Forfatning tillige med en Samtale indeholdende Veiledning for Bønder til en riktigere Fremgangsmaade ved Udkaarelsen av Valgmænd og Repræsentanter var et politisk agitasjonsskrift utgitt i Christiania i 1830. Forfattet var John Neergaard (1795 – 1885), stortingsmann og Lensmann i Øre herred, Nordmøre. 
Ola-boka ble første gang trykt i ukeskriftet Nyeste Skilderie af Christiania og Stockholm, senere trykket av Johan Jørgen Krohn som bok på 32 sider. John Gundersen Neergaard dro som den første i landet rundt på politiske agitasjonsreiser der han blant annet delte ut «Ola-boka». Boka er formet som en samtale mellom bonden Ola, en bymann og en bergverksbetjent på den ene siden, og en klokker som forsvarer embetsstanden på den andre. 
Nergaard ble valgt til Stortinget i 1833, det såkalte «Bondestortinget» hvor det for første gang var valgt inn flere bønder enn embetsmenn.
Møbelsnekker

En møbelsnekker er en snekker som utøver møbelsnekkerfaget, et håndverksfag med lange tradisjoner.  
Møbelsnekkere utfører hovedsakelig arbeider med inventar i hus, – altså møbler, men kan ofte også fremstille kjøkken, bad, vinduer, dører og trapper. 
For en møbelsnekker er det i tillegg til inngående materialkunnskap viktig med god innsikt innen områdene  liming og  lakkering. Design og stilhistorie er grunnleggende viktig.

Utdanning

Opplæringen starter på videregående skole Vg1 Design og håndverk, Vg1 Bygg og anleggs teknikk eller på  Vg1 Teknikk og industriell produksjon. Første skoleåret er Vg1 Design og håndverk og andre skoleåret er Vg2 Design og trearbeid. Etter 2 år på skole må de gå to år i lære før svenneprøve kan avlegges. Etter ytterligere to år kan man ta mesterprøven.
Barblomstsnutebiller

Utseende

Små (2 – 5 mm), avlange biller, mørke på farge. Oversiden er kledt med fine, utstående hår. Hodet er trukket frem til en mer eller mindre lang snute som ofte er noe utvidet mot spissen. Antennene er 11-leddete, perlekjedeformede, litt tykkere mot spissen, ikke knebøyde. De sitter festet på snuten, i den ytterste halvdelen. Fasettøynene er temmelig store, runde og utstående. Brystskjoldet (pronotum) er omtrent så langt som bredt, markert smalere enn dekkvingene, sett ovenfra avrundet firkantet. Dekkvingene er parallellsidige, med markerte «skuldre», kraftig punkterte men uten tydelige punktrekker. Beina er middels lange, slanke, føttene er fire-leddete med det tredje leddet dypt delt i to fliker.

Levevis

Av de 22 slektene de nålevende nemonychidene deles inn i, lever alle bortsett fra to på hannkongler (hannblomster) av ulike slags nakenfrøete planter (hovedsakelig bartrær), der de spiser pollen. De to unntakene er en slekt i Palearktis som lever på pollen av urter i soleiefamilien, og en søramerikansk slekt som lever på sørbøk (Nothofagus). De øvrige artene på den nordlige halvkulen lever på furu-slekten (Pinus). På den sørlige halvkulen lever de fleste artene på slekten kransgraner (Araucaria), men det lever også noen arter på familien Podocarpaceae og på slekten Agathis. Alle de nakenfrøete plantene er såkalt primitive plantegrupper som har eksistert lenge og det er sannsynlig at de mange fossile artene hadde et lignende levevis. De utvokste larvene kryper ut av hannkonglen, faller til bakken, graver seg ned og forvandler seg til en puppe. Puppestadiet kan vare opptil 2 år.
Guinea-Bissau under VM i friidrett 2015

Resultater

(q – kvalifisert, SB - årsbeste)
Dyschiriodes tristis

Utbredelse

Dyschiriodes tristis finnes i nesten hele Europa, men er noe sjeldnere i sørvest.  Den er utbredt østover i  Asia.   Finnes i Norge.

Utseende

Dyschiriodes tristis har en litt sylindrisk form på kroppen, 3.5-4 mm lang. Den er mørkt farget, nesten svart og med en metallisk glans, i motsetning til de like artene i slekten Clivina som har en matt farge (ikke metallisk).  Mange av artene i denne slekten er like hverandre og er vanskelige å artsbestemme.  Brystskjoldet (pronotum) er avskilt fra dekkvingene av en tydelig innsnøring (hals).  Antennens tredje ledd er kortere enn andre leddet.

Levevis

Dyschiriodes tristis finnes på steder med leire eller  sand, blant annet langs havstrender,  innsjøer og vassdrag. De lever som predatore på mindre dyr. 
Den tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår  en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de  voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Churandy Martina

Idrettskarriere

Martina var en av tre deltakere som representerte De nederlandske Antiller under OL 2004, han bar fanen under åpningsseremonien.
Martina ble panamerikansk mester på 100 meter 24. juli 2007 i Rio de Janeiro med tiden 10,15. I VM 2007 i Osaka kom han på femteplass på både 100- og 200 meter. Under OL i 2008 i Beijing, ble han diskvalifisert i finalen på 200 meter etter å ha tråkket på streken. Han passerte mållinjen som andremann etter Usain Bolt, som senket Michael Johnson sin verdensrekord fra 19.32 til 19.30.
Dodge Nitro

Dodge Nitro var en kompakt SUV produsert av Dodge fra 2007–2012.
Cannon Lake

Cannon Lake er Intel's kodenavn for 10 nm produksjonsprosessen av mikroarkitekturen Kaby Lake. Ettersom transistorene blir mindre i størrelse, er Cannon Lake en ny prosess i Intels tikk-takk modell. Cannon Lake er den første mikroprosessor som inkluderer instruksjonssettet AVX-512.
Grammoptera ruficornis

Utseende

En liten (3-7 mm), mørkbrun, slank trebukk. Antennene er nesten så lange som kroppen og hvert ledd er gulrødt med svart spiss, slik skiller den seg fra den sjeldnere Grammoptera ustulata som har mørke antenner. Hodet er nokså bredt med rundede tinninger og kraftig innsnørt hals. Pronotum er noe lengre enn bredt, klokkeformet sett ovenfra, med bakhjørnene trukket ut til korte, spisse pigger. Dekkvingene er til sammen bare litt bredere enn pronotum, parallellsidige, mørkbrune, grovt og tett punkterte. Beina er slanke, lårene er gulrøde innerst, resten av beina er mørke. Larven er opptil 11 millimeter lang, med tre par korte bein, spredte, korte hår på bakkroppen.

Levevis

Larvene utvikler seg i døde grener av løvtrær, kanskje særlig eik, men den kan også utnytte ganske små stammer, for eksempel på bergflette og vier-arter. Larveutviklingen tar trolig ett år. De voksne billene kan finnes i mai-juni, gjerne på hvite blomster.

Utbredelse

Arten er utbredt i Europa østover til Kaukasus. I Norge finnes den langs kysten av Sørlandet og Østlandet, og det er også et par funn fra Vestlandet.
Raumabrua

Raumabrua (også kalt Rauma bru) er en bro på E136 i Rauma kommune. Den krysser Rauma (elv) nær utløpet ved Åndalsnes. Den ble åpnet i november 1963 da veiforbindelsen mellom Åndalsnes og Veblungsnes ble utbedret. Før Raumabrua ble oppført gikk trafikken mellom Åndalsnes og Veblungsnes om Grøttørbrua (Grøtør bru). Den har fem spenn med en samlet lengde på 131 meter og er oppført av betong.
I 2016 ble det oppdaget at elven hadde gravd bort fundamentet under den ene pillaren som ble hengende løst. Broen ble stengt for tyngre kjøretøy som måtte ta veien om Åfarnes-Sølsnes inntil broen var utbedret.
VH1

Programmer

Kanalen er kjent for musikkprogrammer som blant annet Video Countdown, Behind the Music, VH1 Divas og Pop-Up Video. Ved siden av rene musikkprogrammer er den også kjent for serier som blant annet Hogan Knows Best (2005-2007) og Rock of Love with Bret Michaels (2007-2009).

Historie

Da VH1 startet opp i Europa hentet de mange av programlederne (VJs) fra MTV Europe. Idag har den europeiske versjonen av VH1 i praksis ingen programledere.
Indre Samlafjorden

Indre Samlafjorden er en del av Samlafjorden og Hardangerfjorden mellom kommunene Kvam og Granvin i nord, og Jondal og Ullensvang i sør. Fjorden strekker seg 18 kilometer fra Ytre Samlafjorden i vest og østover til fjorden deler seg i Utnefjorden, som går videre østover og Granvinsfjorden som er en fjordarm av Hardangerfjorden.
Den vestlige grensen til fjorden går mellom Samlaneset ved fjellet Samlen, som har gitt navn til fjordsstykket også, og innløpet til Fyksesund. På nordsiden av fjorden ligger tettstedet Ålvik og på sørsiden bygda Alsåker. Begge disse stedene består av en indre og en ytre del. Indre Ålvik er den største av dem med 592 innbyggere.
Kulekhani-demningen

Kulekhani-demningen er en demning med et vannkraftverk ved byen Kulehkani i Nepal. Anlegget har minst 92 MW installert produksjonskapasitet. Demningen er en 397 meter lang og 147 meter høy steinfyllingsdam, og utbyggingen av generatorer skjedde i tre stdaier: 1983 med 2 x 30 MW, 1987 med 32 MW, og 1990 med 14 MW. Senere er utbedringer og utvidelser av effekten gjennomført.

Kraftverk Kulekhani I

Installert produksjonskapasitet 60 MW: 2 Peltonturbin 30 MW.

Kraftverk Kulekhani II

Installert produksjonskapasitet 32 MW.

Kraftverk Kulekhani III

Installert produksjonskapasitet 14 MW (under construction in 2015).
Rød ryggjelledøgnflue

Voksne (imago)

Kroppen er 6-10 millimeter lang. Kroppen er gul eller oliven på farge. Vingene er mer grå eller gråblå, de er trekantet og holdes rett opp og ut fra kroppen i hvile. Lengst bak på bakkroppen er det tre haletråder (cerci). Hanner har røde øyne. Den ligner på liten ryggjelledøgnflue både i størrelse og på farge.

Nymfer/larver

Nymfene er mellom 6-10 millimeter lange og har en rød eller mer orange kropp. De har fem gjellepar, men det bakerste er dekket av det foran, slik at det ser ut som den bare har fire. Gjellene ligger langs kroppen uten å stikke ut. Bakkroppsleddene har hver to tydelige, torne lignende utvekster på sidene, på det tredje til sjette bakkroppsleddet. Haletrådene har korte spredte hår.

Levevis

Rød ryggjelledøgnflue finnes i små bekker og større elver med mose og gress. Den lever mesteparten av sitt liv som larver eller nymfer. 
Eggene slippes av hunnen ned på vannoverflaten. De synker straks til bunnen. Nymfene lever på mose og gress i elven. De spiser små partikler av organisk materiale, som alger, planterester  eller råtnende planter. Men også av andre mindre dyr. I Norge har den vanligvis et nymfestadium på 2 år. 
Rød ryggjelledøgnflue tilhører gruppen insekter med ufullstendig forvandling, som betyr at den ikke har et puppestadium mellom nymfestadiet og «Fluestadiet» (imago). Døgnfluenes livssyklus er enestående i dyreriket på grunn et mellomstadie kalt subimago som ingen andre kjente insektsgrupper gjennomgår. Fluefiskere kaller dette stadiet for dun (engelsk).
De voksne flyr fra juli til september. De voksne kan ikke ta til seg føde eller fuktighet som voksne individer. Hanner lever sjeldent mer enn ett døgn.
Lugo

Historie

Byen ble trolig grunnlagt av keltere, men ble i 13 f.Kr. erobret av Paulus Fabius Maximus og gitt navnet Lucus Augusti. Byen tilhørte den romerske provinsen Hispania Tarraconensis og var hovedbyen til caporierne. Selv om byen var liten, var det den viktigste byen i området som ble kjent som Gallaecia i romertiden, og byen hadde en conventus iuridicus, som en av tre byer i Gallaecia. Senere ble byen en av to hovedsteder i Gallaecia, og byen gav navn til Callaïci Lucenses. Den lå sentralt i et stort gullgruveområde som var spesielt aktivt i romertiden.
Lucus ble bispesete sent i det femte århundre, og var et administrativt senter for svebere og vestgotere, før den forfalt. Midt på 700-tallet var byen forlatt. Det ble gjort forsøk på å gjenoppbygge byen på 900-tallet, men den ble først bygd opp igjen sent i middelalderen.
I løpet av 1900-tallet fortsatte byen å vokse som et administrasjons- og servicesenter for provinsen. I 1936, da den spanske borgerkrigen brøt ut, kom byen raskt inn under Bando nacional, nasjonalistfraksjonen eller fascistene. På 1970-tallet kom det betydelige reformer, blant annet utviklingen av Ceaos industriområde (1979) og fullstendig restaurering av den romerske bymuren.
Infanta Elena, den eldste datteren av kong Juan Carlos og dronning Sofia av Spania, og fjerde i etterfølgerekke, er hertuginne av Lugo siden 1995.
Georg Friedrich Grotefend

Liv og virke

Han fikk sin tidlige utdannelse delvis i hjembyen og delvis i Ilfeld, der han ble til 1795, da han begynte å studere ved universitetet i Göttingen. Der ble han kjent med Christian Gottlob Heyne, Thomas Christian Tychsen og Arnold Hermann Ludwig Heeren. Heynes anbefalinger førte til at han ble assisterende magister ved Göttingens gymnasium i 1797. 
De publiserte han sitt arbeid De pasigraphia sive scriptura universali (1799), som førte til at han i 1803 ble utnevnt til prorektor ved gymnasiet i Frankfurt am Main, og kort tid etter til kon-rektor der. I 1821 ble han direktør ved gymnasiet i Hannover, en stilling han innehadde helt til sin pensjonering i 1849.

Filologi

Grotefend var i sin levetid best kjent som latin- og italiensk-filolog. Men hans interesse for sitt eget språk fremgår blant annet av hans Anfangsgründe der deutschen Poesie, publisert i 1815, og hans grunnleggelse av et selskap for granskningen av det tyske språk i 1817. I 1823-1824 utkom hans reviderte utgave av Helfrich Bernhard Wencks Latinske grammatikk, i to bind, fulgt av en mindre grammatikk for skolebruk i 1826; i 1835-1838 et systematisk forsøk på å forklare de fragmentariske rester av den umbriske dialekt, med tittelen Rudimenta linguae Umbricae ex inscriptionibus antiquis enodata (i åtte deler); og i 1839 et lignende verk om oskansk (Rudimenta linguae Oscae). Samme år publiserte han et arbeide om Baktrias mynter, kalt Die Münzen der griechischen, parthischen und indoskythischen Könige von Baktrien und den Ländern am Indus.
Han vendte imidlertid snart tilbake til sitt favorittemne, og utgav i fem bind verket Zur Geographie und Geschichte von Alt-Italien (1840-1842). Tidligere, i 1836, hadde han skrevet et forord til Friedrich Wagenfelds oversettelse av Sanchoniathon av Filo av Byblos, som det ble hevdet var blitt oppdaget året før i det portugisiske klosteret Santa Maria de Merinhão.
Larsholmen

Larsholmen er et lite skjær i Storfjorden, omkring 7 km vest for Barentsøya på Svalbard.
Det er gitt navn etter Lars Moen, sønn av Erik Moen, hydrograf i Norsk Polarinstitutt, som gjorde havmålinger i området i 1981.
Gonepteryx

Utseende

Middelsstore (vingespenn 50-70 millimeter), bredvingede sommerfugler med karakteristisk vingeform. Forvingen er litt sigdformet, bakvingen har en kort tann ved bakhjørnet. På farge er hannene sitrongule, ofte med et oransje felt på forvingen, hunnene er blekgrønne. Begge kjønn har små, rødlige flekker litt foran midten på hver vinge. Ellers kan artene kjennes på uvanlig korte, to-fargede antenner.

Levevis

Disse sommerfuglene finnes mest i løvskog der larvene utvikler seg på ulike busker og løvtrær, for sitronsommerfuglen på trollhegg (Frangula alnus) og geitved (Rhamnus catharticus). Disse sommerfuglene overvintrer som voksne og kan være aktive svært tidlig på våren, da hannene flyr gjennom skogen på leting etter hunner, og hunnene etter næringsplanter de kan legge egg på.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Nord-Afrika, over nesten hele Europa og i den nordlige delen av Asia østover til Japan, sør til Nepal og Taiwan.
Université Paris X: Nanterre

Historie

Bygningene som huser de samfunnsvitenskapelige fakultetene på universitetsområdet ble bygd på 1960-tallet og fungerte som en utvidelse av Sorbonne. Man valgte å bygge universitetet etter den amerikanske modellen med en campus.
Universitetet ble kjent i 1968 da det var arnested for studentopprøret i Paris og fikk derfor kallenavnene «Nanterre, la folle» (gale Nanterre) og «Nanterre la rouge» (røde Nanterre). Stedet er fortsatt kjent for venstreinspirerte idéer, selv om man de siste årene har sett en viss utjevning.

Størrelse og fag

Nanterre er den nest største campusen i Frankrike etter Nantes. Universitetet har opptil 30 000-35 000 studenter hvert år innen studieretningene samfunnsvitenskap, filosofi, litteratur, historie, språk, økonomi, jus og statsvitenskap.
Universitetet er kjent for sine studier innenfor jus og økonomi, og det anses som et av de beste i landet. Université Paris X har et stort antall utvekslingsstudenter.
Gerald Wilson

Biografi

Wilson ble født i Shelby i Mississippi 4. september 1918. Wilson ble med i Jimmie Lunceford Orchestra i 1939, og erstattet samtidig stjernetrompetisten og arrangøren Sy Oliver. Mens han var med Lunceford, bidro han med nummer til bandets bok, inkludert «Hi Spook» og «Yard-dog Mazurka».

Andre verdenskrig

Under andre verdenskrig spilte Wilson en kort tid med U.S. Navy, med musikere som Clark Terry, Willie Smith og Jimmy Nottingham. I de senere år (rundt år 2005) spilte mange av bandets medlemmer sammen i det de kalte The Great Lakes Experience Big Band, med Wilson som dirigent og Ernie Andrews som invitert gjesteartist.

Storband-årene

Wilson startet egentlig som trompetist og arrangør for Jimmie Lunceford, men han spilte og arrangerte også for Benny Carter, Duke Ellington og Dizzy Gillespie.
På midten av 40-tallet startet Wilson sitt eget band med stor suksess. I 1960 startet Wilson et Los-Angeles-basert band som hadde en rekke gode innspillinger på plateselskapet Pacific Jazz.

Privatliv

Wilson var i over 40 år gift med meksikansk-amerikanske Josefina Villasenor Wilson. Hans sønn, Antony er gitarist for Diana Krall.

Komponist, arrangør, instruktør og mer

I tillegg til å lede sitt eget band skrev Wilson arrangementer for andre. Inkludert Sarah Vaughan, Ray Charles, Julie London, Dizzy Gillespie, Ella Fitzgerald, Benny Carter, Lionel Hampton, Billie Holiday, Dinah Washington, og Nancy Wilson for å nevne noen..
Wilson var medlem av fakultetet på University of California, Los Angeles i mange år, og har vunnet prisen «teacher of the year». 
I februar 2006 spilte Wynton Marsalis og The Lincoln Center Jazz Orchestra Wilsons musikk dirigert av Wilson selv.
I juni 2007, returnerte Wilson til platestudio med produsenten Al Pryor og et All star big band for å spille inn et spesialalbum for Montrey Jazz Festivals 50-årsjubileum.

Norgesbesøk

I 1973 spilte Wilson på Kongsberg Jazzfestival sammen med et festivalstorband.
UNESCO

Styringsrådet

Styringsrådet består av 58 medlemsland og har til oppgave å forberede dagsordenen til generalkonferansen, samt ansvar for at generalkonferansens vedtatte program blir utført. Rådet arbeider i prinsippet på generalkonferansens vegne og ikke som representanter for delegatenes respektive regjeringer. Rådet skal samles minst fire ganger innenfor en toårsperiode. Samlet sett arbeider styringsrådet på vegne av generalkonferansen.

Sekretariatet

Sekretariat er fysisk plassert i organisasjonens hovedkontor i Paris. Det er sekretariatet, under generaldirektørens direksjon, som rent praktisk sørger for implementeringen av programmer vedtatt på generalkonferansene. Sekretariatet er således organisasjonens utøvende organ. Hovedansvaret for gjennomføringen av det vedtatte program ligger hos generaldirektøren.

Verneprogram

UNESCO har tatt initiativ til flere ulike verneprogram. Det mest kjente er Verdensarven fra 1972 («|Verdens kultur- og naturarv») som har til formål å sikre vern av kulturminner og naturområder som har stor betydning i verdensmålestokk. 936 slike verneobjekter er hittil utpekt (pr. 2011).
Andre verneprogram er Verdensminneprogrammet som ble etablert i 1992, og fikk en norsk utforming i 2012: Norges dokumentarv. Verneprogrammet for Immateriell kulturarv ble etablert i 2003.
Akrylfiber

Akrylfibere er syntetiske fibre laget av polymerer med en gjennomsnittlig molekylvekt på ~100 000, ca. 1900 monomer enheter. DuPont laget de første akrylfiberene i 191 og merkevarebeskyttet dem under navnet Orlon. Akrylfiber ble først utviklet i midten av 1941, men var ikke produsert i store kvanta før på 1950-tallet. Fibrene er idag noe annerledes enn de var da. Akrylfiber er både sterkt og varmt, og blir ofte benyttet til gensere og joggedresser, og som fôr i støvler og hansker. I tillegg brukes akrylfiber til møbler og tepper. Det blir laget som filament, og deretter kuttet til lengder tilsvarende sauehår, for så å bli spunnet til garn.
Når polyakrylfibrene skal fremstilles, kan det anvendes to spinnemetoder; tørrspinning og våtspinning.
Polyakryl er ikke termoplastisk (hvilket vil si at det ikke kan varmes opp, for deretter å endre det), dette gjør at det ikke egner seg til varer hvor man ønsker permanente folder. Polyakrylen er meget varmefølsom, og må derfor ikke strykes på høyere temperatur enn 110 grader.
Akryl i klær er, sammen med polyester og nylon, en av de oljebaserte fibrene som antas å være både mest skadelig for miljøet og ha en etisk lav standard i produksjon.
Etter utspinningen blir fibrene etterbehandlet, f.eks. ved vask, krølling, snuing, spoling, strekking eller skjæring. Alt avhengig av om det er tale om stabel- eller filamentfibre.