google/wiki40b huggingface dataset:
Bergensbaneløpet

Bergensbaneløpet er en årlig stafett mellom som utkjempes mellom Norges Handelshøyskole (NHH) og Handelshøyskolen BI. Stafetten består av omtrent 110 etapper med ulik lengde og høydeforskjell. 
Stafetten blir organisert av en stafettkomité, forkortet «StafKom», ved hver skole.

Historie

Stafetten ble arrangert første gang i 1973 og hadde sin bakgrunn i EF-avstemningen året før. På NHH hadde det hersket stor uenighet omkring spørsmålet, noe som skapte en heller dårlig atmosfære blant de engasjerte studentene. Etter hvert dannet det seg to grupper; en ja- og en nei- side, med sine respektive frontfigurer i henholdsvis Jan R. Stavik og Alf Hildrum. I etterkant av avstemningen ble imidlertid de to enige om at det var dumt å bruke så mye tid og krefter på å kjempe mot medstudentene – disse kreftene burde heller samles og settes inn for å kjempe mot BI på en eller annen måte. Resultatet ble arrangementet som etter hvert har blitt kalt Bergensbaneløpet.

Format

Det har skjedd en del forandringer siden den første stafetten gikk av stabelen i 1973. Den gang stilte løperne til start på Universitetsplassen i Oslo og stafetten gikk under navnet «Kienzle-stafetten», ettersom datafirmaet Kienzle var hovedsponsor. I 1984 tok DnC over som hovedsponsor. Hvert år frem til 1977 gikk stafetten fra Oslo til Bergen. Stafetten går nå fra Bergen til Oslo hvert oddetall år og fra Oslo til Bergen hvert partall år.
Stafetten var opprinnelig mellom siviløkonomstudentene ved BI Sandvika og NHH, men etter flyttingen fra Sandvika til Nydalen har tradisjonene blitt videreført av BI Oslo. De senere år har det blitt åpnet for en større andel studenter og kvoteløpere, men det er fortsatt en overvekt siviløkonomstudenter.
I begynnelsen gikk også stafetten sammenhengende dag og natt, og med svært få stopp underveis, men løpes nå over tre dager med flere stopp underveis.

Vinnere

Av totalt 46 løp har NHH stukket av med seieren 38 ganger (1973-78; 1980-81; 1983-84; 1987-93; 1995; 1997-98; 2002-19) og BI ni ganger (1979; 1982; 1985-86; 1994; 1996; 1999-2001).
Golf under Asialekene 2010

Golf under Asialekene 2010. Golf var en av sportene under de 16. Asialekene som ble arrangert i Guangzhou i Kina. Det var åttende gangen som golf var med på programmet i Asialekene. Golfturneringene ble avviklet i perioden 17. til 20. november 2010. Det var fire konkurranser, lag og individuelt både for menn og damer. Det var 107 utøvere fra 20 nasjoner som deltok. Sør-Korea ble beste nasjon, de vant alle fire gullmedaljene.
Apyrauna

Utseende

Middelsstore, avlange, gulbrune trebukker. Antennene er omtrent så lange som kroppen, hvert ledd er lyst med svart spiss. Pronotum er tønneformet, omtrent så langt som bredt. Dekkvingene er jevnbrede, nokså kraftig punkterte, tilspisset bak. Beina er middels lange.

Levevis

Larvene lever i død ved, mest av løvtrær.

Utbredelse

Slekten er kjent fra Brasil, Bolivia og Chile.
Gullesfjorden

Gullesfjorden er en fjordarm på Hinnøya i Kvæfjord kommune i Troms. Den er en fortsettelse av Kvæfjorden og har innløp mellom Ålneset og Stormulen sør for Kveøya. Fjorden strekker seg drøyt 30 kilometer inn til Gullesfjordbotn, og er sammen med Kanstadfjorden nær ved å dele Hinnøya i to over Gullesfjordeidet. Åtte kilometer inne i fjorden går fjordarmen Austerfjorden inn mot øst. Den største øya i fjorden er Forøya.
Navnet kommer fra det nordsamiske navnet Guollesvuotna som betyr fiskerik fjord (guolli = fisk). Tidligere har også navnet "Gullholmsfjörðr" vært brukt.

Grender

Bebyggelsen langs fjorden er todelt. Den ytre delen av fjorden er bebygd kun på østsiden, med grendene Hemmestad og Refsnes. Veien stopper ved Kjengsnes ytterst på sørsida av Austerfjorden. Den indre delen av fjorden er bebygd hovedsakelig langs vestsiden, med grendene Flesnes, Bogen, Gambogen, Langvassbukt, Bømark og Våtvoll. Innerst i fjorden er det bebyggelse også på østsiden, med veiforbindelse fra Gullesfjordbotn til grendene Moelv og Gullholm.
Fra Langvassbukt går fylkesvei 83 gjennom Gullesfjorden til Harstad over fergesambandet Flesnes–Refsnes, samt Europavei 10 fra Gullesfjordbotn (Lofastkrysset) til Lødingen og Lofoten. Riksvei 85 går fra Gullesfjordbotn mot Sigerfjorden og videre til Sortland og Vesterålen. Fylkesvei 103 går fra Gullesfjordbotn til Gullholm.

Fjell

Gullesfjorden er omgitt av høye fjell, mange av dem rager over 900 meter over havet. Det høyeste fjellet er Reinspælen (1 118 moh.).
Fjellsidene er bratte og rasutsatte. På grunn av snøskredfare fra Pøylfjellet hender det at fylkesvei 83 mellom Langvassbukt og Flesnes stenges, og fergesambandet Flesnes–Refsnes anløper da også Forøysætran ved Langvassbukt. Også Bogklubben og Våtvoll er skredutsatte områder. Skjelltindan (923 moh.) og Reinfjellet (907 moh.) blir overvåket av NGU som potensielt ustabile fjellområder, med fare for bevegelse og skred ut i fjorden.
Mange av fjellene rundt fjorden er spisse tinder og egger, men Reinfjellet (907 moh.) skiller seg ut ved å ha et viddelignende landskap på toppen. Dette viser at fjellet har ligget høyere enn isen i siste istid.
Normaal Amsterdams Peil

Normaal Amsterdams Peil (vanligvis forkortet til NAP eller N.A.P.) er referansehøyden som høydemålinger i Nederland knyttes til. For enkelhets skyld har NAP blitt satt til å tilsvare det gjennomsnittlige havnivået, men i realiteten er dette høyere (se under). Opprinnelig var NAP lik standardgeoiden, men i senere år dette ikke lenger korrekt.

Høydemerking

NAP er angitt med rundt 35 000 «peilemerker» som er plassert på ulike steder i landet, for eksempel som bolter plassert i bygninger, metermål plassert langs kanaler, ved broer og viadukter. De fleste av disse markeringene kalibreres en gang hvert tiende år av Rijkswaterstaat.

Historikk

Normaal Amsterdams Peil er det som tidligere var kjent som genormaliseerde Amsterdams Peil (AP). Dette var igjen i pakt med Stads Peijl som hadde blitt fastlagt i 1684, avledet av IJs høyde ved flo om sommeren. Denne høyden hadde blitt fastlagt som negen voet 5 duym (ni fot, fem tommer) tilsvarende 2,67689 meter under Zeedijks Hooghte (vannhøyden ved Zeedijk i Amsterdam). Denne høyden ble angitt ved hjelp av en fure i en merkesten. Disse stenene ble på oppdrag av borgermester Johannes Hudde plassert i flere av Amsterdams sluser: Eenhoornsluis, Nieuwe Haarlemmersluis, Oude Haarlemmersluis, Nieuwe Brugsluis, Kolksluis, Kraansluis, West-Indische sluis og Scharrebiersluis. Av disse 8 stenene finnes idag kun den i Eenhoornsluis (Korte Prinsengracht ved Haarlemmerdijk). Stenen og slusen ble fredet i 2005.
I 1860 ble AP omsatt til andre brukte høydemål, men da dette skjedde, ble det gjort en feil. Denne ble rettet (normalisert) i årene mellom 1885 og 1894. Det normaliserte høydemålet ble kalt NAP, noe som betyr at AP og NAP er det samme. Ordet «Normaal» anga i disse årene hvorvidt høyden som ble angitt var normalisert eller ikke.
I 1879 ble Preussen knyttet til NAP, og fikk da det tyske navnet Normalnull (NN = NAP). I 1973 opprettet flere andre europeiske land tilsvarende standarder.
NAP er fastlagt med en bronsebolt på et offisielt punkt, 1,43 meter over NAP, på en 22 meter lang funderingspåle under Dam i Amsterdam.

Ekstreme ytterpunkter

Nederlands laveste punkt befinner seg 6,76 meter under Normaal Amsterdams Peil i Nieuwerkerk aan den IJssel. Like ved trelandspunktet på Vaalserberg i Vaals, Limburg ligger Nederlands høyeste punkt, 322,70 m over NAP.
Innenfor en avstand på 1 kilometer i Limburg ligger ENCIs kalkstengruve med sitt dypeste punkt 5 meter over NAP, elven Maas har sitt løp på NAP + 45 meter mens d'n Observant, et konstruert «fjell» strekker seg 170,8 meter over NAP.
Svømming under Asialekene 1974

Svømming under Asialekene 1974. Svømming var en av flere sporter under de sjuende Asialekene som ble arrangert i Teheran i Iran mellom 1. og 16. september 1974. Det var sjuende gangen som svømming var på programmet under Asialekene. Det var totalt tjuefem øvelser, femten for menn og ti for kvinner. Japan ble beste nasjon med tjueto gullmedaljer foran Sør-Korea med to.
Stempelpumpe

En stempelpumpe er en type fortrengningspumpe som består av et stempel, en sylinder, en innløpsventil og en utløpsventil. Væsken som skal pumpes, suges inn i pumpen når stemplet beveger seg slik at volumet øker. Når stemplet så beveger seg motsatt vei, presses væsken ut av sylinderen gjennom en utløpsventil.
En stempelpumpe kan bestå av en eller flere sylindre.
Zhou Xuan

Liv og virke

Zhou ble født Su Pu (蘇璞) og ble adskilt fra sine naturlige foreldre i ung alder og oppdratt av adoptivforeldre. Hun lette hele sitt voksne liv etter sine biologiske foreldre, men uten hell. Først etter hennes død kom opplysningene om hvem de var frem. 
Da hun var 13 år tok hun scenenavnet Zhou Xuan.
Zhou ble medlem av Bright Moonlight Song and Dance Troupe i Shanghai i 1932. Hun startet med skuespill i 1935, og fikk sitt gjennombrudd i filmen Street Angel (1937). Hun fikk tilnavnet gullstemmen etter en sangkonkurranse i Shanghai der hun kom på annenplass. Zhou ble raskt den mest kjente sangerinne av populærmusikk i denne grammofonmusikkens gullalder i Kina, og forble det frem til sin død på grunn ikke bare av sitt talent men også hennes karakteristiske og ømme stemme. 
Etter filmen «Nights of Shanghai» (夜上海), kom en tid da Zhou tilbrakte flere år inn og ut av sinnssykehus. Hun levde et ustabilt og ulykkelig liv preget av feilslåtte ekteskap, barn utenfor ekteskap og selvmordsforsøk. 
Hun  var med i hele 43 filmer. Den hun skattet mest var Street Angel (馬路天使), med de to karakteristiske sangene «Four Seasons Song» (四季歌) og «The Wandering Songstress» (天涯歌女).
SS «Albert Ballin»

SS «Albert Ballin» var et cruiseskip tilhørende Hamburg-Amerika-linjen. Det ble sjøsatt i 1923, og var oppkalt etter Albert Ballin, rederiets visjonære direktør og oppfinner av cruiseskip, som hadde begått selvmord i desperasjon over første verdenskrigs ødeleggelser i 1918.
«Albert Ballin» ble bygget av Blohm & Voss i Hamburg, og seilte på linjen Hamburg-New York. I 1928 ble en turistklasse introdusert, og en ny maskin øket skipets hastighet til 19 knop i 1929. I 1934 ble skipet forlenget med 50 fot og hastigheten øket til 21,5 knop.
Skipet ble omdøpt til «Hansa» av Hamburg-Amerika-linjens styre i 1935 fordi Albert Ballin var jøde. «Hansas» siste atlantiske tur var i 1939. I 1945 ble skipet satt inn i evakueringen av Gotenhafen, men gikk 6. mars på en mine utenfor Warnemünde og sank.
Vraket ble berget og gjenbygget av Sovjetunionen ca. 1949, og gitt navnet «Sovjetski Sojus». Dette skipet ble det største passasjerskip som seilte under sovjetisk flagg. Fra 1955 seilte skipet mellom Vladivostok og destinasjoner i Det fjerne østen. Det ble omdøpt til «Sojus» i 1980, men et år senere ble det hugget opp.
Moritz Schlick

Biografi

Etter studier i naturvitenskap og matematikk ved universitetene i Heidelberg og Lausanne tok Schlick i 1904 doktorgrad i fysikk under veiledning av Max Planck i Berlin. Etterpå forsket han i naturvitenskap og naturfilosofi ved universitene Göttingen og Rostock og studerte psykologi i Zürich, før han i 1921 fikk et professorat ved universitetet i Kiel. Allerede året etter ble han utnevnt til Ernst Machs etterfølger som professor i naturfilosofi ved universitetet i Wien.
I Wien grunnla Schlick i 1924 en diskusjonsgruppe som ble kjent som Wienerkretsen. Denne gruppen av fysikere, matematikere og filosofer var sterkt påvirket av filosofiene til Ernst Mach og Ludwig Wittgenstein, og satte in sin tur et stort preg på vitenskapsteorien i Europa og Nord-Amerika. Schlick selv bidro til dette bl.a. gjennom gjesteprofessorater ved Stanford og Berkeley.
Schlick ble skutt og drept av en forhenværende student i 1936. Om drapet hadde personlige, politiske eller religiøse årsaker, ble aldri helt klarlagt.
Bøyespenning

Bøyespenning er innvendige (spenninger i et legeme og er lettest å forklare når man bruker bjelke som eksempel. Bøyespenninger presser bjelken sammen på oversiden og strekker bjelken på undersiden, i midten av bjelken oppstår det ikke sammentrekning eller strekkspenninger, dette er også kalt nøytralaksen.
 = Bøyespenning (N/mm² )
M = Bøyemoment (kN) (x10⁶)
W= Motstandsmoment (cm³) (x10³)
Eaten Alive!

Handling

En mystisk asiat forfølger og dreper mennesker i New York med blåserør og piler dryppet i kobra-gift. Morderen blir så selv drept, og det blir klart at han er medlem av en religiøs menneske-etende kult som har sitt utspring dypt inne i jungelen i Ny-Guinea. En amerikansk kvinne reiser til jungelen for å lete etter sin forsvunne søster. Hun mistenker at søsteren har blitt en del av denne kulten.

Om filmen

Eaten Alive! er en av flere voldelige italienske «Cannibal-filmer» som var populære på slutten av 1970- og starten av 1980-tallet. Filmen ble forbudt i Norge og en rekke andre land på grunn av dens grafiske voldsskildringer. Den ble raskt trukket inn i debatten om videovold i Norge.
Det eksisterer flere utgaver av filmen og enkelte inneholder scener hentet fra andre Cannibal-filmer, som f.eks Ruggero Deodatos The Last Cannibal World og The Mountain of the Cannibal God. Det er usikkert om disse scenene inngikk i de videoversjonene som eksisterte på 1980-tallet, men de er i alle fall tilstede på den usensurerte VHS-versjonen utgitt av Proffessional Cine Media i 1995.

I Norge

En svensk-tekstet versjon fra Video Invest ble utgitt høsten 1981 under tittelen Omänslig fasa. Den svenske videoversjonen hadde påtrykt aldersgrense 20 år på coveret. Det var Videoimport AS som hadde enedistrubusjon for denne versjonen i Norge.
Emanuel Pastreich

Biografi

Pastreich gikk på Lowell High School i San Francisco, og tok eksamen der i 1983. Han begynte studiene ved Yale University, der han tok en bachelorgrad i kinesisk i 1987, og i løpet av studietiden studerte han utenlands ved Taiwans nasjonale universitet. Pastreich tok mastergrad i litteraturvitenskap ved Universitetet i Tokyo i 1991, der han skrev hele masteroppgaven, Edo kôki bunjin Tanomura Chikuden: Muyô ingen shiga (The Late Edo Literatus Tanomura Chikuden; The Uselessness of Painting and Poetry), på japansk. Deretter reiste han tilbake til USA, og i 1998 tok han doktorgrad i Øst-Asia-studier ved Harvard University. Han arbeidet som assisterende professor ved University of Illinois i Urbana–Champaign, George Washington-University, og Solbridge International School of Business. Pastreich er førsteamanuensis ved College of International Studies på Kyung Hee Universitet i Korea.

Offentlige tjenester

Pastreich arbeidet tidligere som rådgiver for internasjonale relasjoner for guvernøren i Chungnam-provinsen, som rådgiver for eksterne relasjoner ved forskningssenteret Daedeok Innopolis, og ble utnevnt til å tjene i komiteen for byadministrasjon (2010 – 2011) og utenriksinvesteringer (2009 – 2010) for byen Daejeon.

Arbeid

Pastreich er direktør for The Asia Institute, en tenketank som forsker på skjæringspunktet mellom internasjonale relasjoner, miljøet og teknologien i Øst-Asia. Tidligere tjente han som rådgiver for internasjonale relasjoner og utenlandske investeringer for guvernøren i Chungnam-provinsen (2007 – 2008). Pastreich var tidligere direktør for KORUS House (2005 – 2007), en tenketank for internasjonale relasjoner i den koreanske ambassaden i Washington D.C., og sjefsredaktør for Dynamic Korea, et magasin om det koreanske utenriksministeriet, som presenterer koreansk kultur og samfunn.
Tekstene hans omfatter bøkene The Novels of Park Jiwon: Translations of Overlooked Worlds, som er en samling av romanene til Koreas kritiske pre-modernistiske forfatter, The Visible Vernacular: Vernacular Chinese and the Emergence of a Literary Discourse on Popular Narrative in Edo Japan, som er en studie av mottakelsen av kinsesisk folkelig litteratur i Japan, og Earth Management: A Dialogue on Ancient Korean Wisdom and its Lessons for a New Earth. De koreanske utgivelsene hans inkluderer Life is a Matter of Direction, not Speed: A Robinson Crusoe in Korea, en beskrivelse av hans opplevelse av å bo i Korea, Scholars of the World Speak out About Korea's Future, en serie med intervjuer med ledende forskere som Francis Fukuyama, Larry Wilkerson og Noam Chomsky om det kontemporære Korea, og Earth Management: Finding the Answer in the Hongik Tradition, en betraktning av viktigheten av internasjonal kultur i en tid med økologisk krise. Hans kinesiske utgivelse er Searching for the Truth on Both Sides of the Ocean, hvor han foreslår et nytt paradigme for kinesisk-amerikanske relasjoner, og utforsker den tradisjonelle kinesiske kulturens verdi.
Limbo (dans)

Limbo er en tradisjonell danselek som stammer fra den karibiske øya Trinidad. Under dansen settes en horisontal stang opp mellom to vertikale stenger. Deltakere skal dermed forsøke å bukte seg under stangen med bøyde ben og bakoverbøyd overkropp uten å berøre bakken med noen annen kroppsdel enn føttene. Deltakere går ut dersom de får stangen til å falle av eller berører bakken. Etter at alle deltakere har fullført sin tur, senkes stangen noe. Konkurransen fortsetter til bare en deltaker står igjen.
Marine Corps Base Camp Lejeune

Marine Corps Base Camp Lejeune er en militærbase i Jacksonville i Nord-Carolina, tilhørende U.S. Marine Corps. Basen, som dekker 640 km², har blant annet 23 km med strandlinje som brukes til trening innen amfibisk krigføring. Beliggenheten mellom de to dypvannshavnene i Wilmington og Morehead City gjør det mulig å deployere raskt fra basen.
Basen ble påbegynt i 1941, på et landområde i Onslow County. Den er navngitt etter generalløytnant John A. Lejeune, som var kommandant i U.S. Marine Corps fra 1920 til 1929.
Maksim Dyldin

Karriere

I 2006 fikk han bronse på 400 meter i det russiske juniormesterskapet, og året etter ble han russisk mester på samme distanse, i seniorklassen. 
Hans første internasjonale medalje kom i 2008, da han fikk bronse i European Athletics Indoor Cup i Moskva. Her løp han på 46,60, og ble slått av Johan Wissman og Claudio Licciardello. En knapp måned senere, i mars, deltok han i VM i friidrett innendørs 2008 i Valencia, og endte her på femteplass. I august deltok han i Sommer-OL 2008 i Beijing. Her nådde han ikke finalen, men ble slått ut i sitt kvalifiseringsheat. Opprinnelig vant han bronse på 4 x 400 m stafetten i de samme lekene sammen med Vladislav Frolov, Anton Kokorin og Denis Aleksejev, men Denis Aleksejev er tatt for doping i forbindelse med retesting av urinprøver og stafettdeltakerne mister medaljene.
Under VM i friidrett 2009 greide han ikke å kvalifisere seg til semifinalen, med tiden 45,91. 
I 2010 ble det en ny internasjonal medalje på Dyldin, da han deltok i EM i friidrett i Barcelona. Individuelt greide han å kvalifisere seg til semifinalen, men kom ikke til finalen. På 4 x 400 meter stafett greide imidlertid Russland gull, foran Storbritannia.
Tsutomu Fujihara

Karriere

Tsutomu Fujihara startet sin profesjonelle karriere i Cerezo Osaka i 1999. Han har også spilt for Avispa Fukuoka og Jatco.
Bratthaugen tunnel

Bratthaugen tunnel er en jernbanetunnel på Nordlandsbanen, mellom Finneid og Fauske i Fauske kommune. Skjæringen ble påbegynt i 1942 og sto ferdig i 1945, under den tyske okkupasjonen av Norge. Tunnelen er 590 meter lang. Entreprenører var Eeg-Henriksen og Didrik Lund, som også bygde 30 meter stoll. Den er den eneste tunnel på den Polarbanen Fauske–Korsnes som er i bruk som togtunnel. Tunnelen er som Nordlandsbanen for øvrig, enkeltsporet.
Esbjerg

Historie

Den ble grunnlagt etter lovvedtak av 24. april 1868, ettersom det var behov for en ny havn i området. I 1868 var det bare en liten landsby på stedet med 30 innbyggere. Esbjerg ble anlagt som statlig havn til erstatning for Altona som ble tysk etter den andre slesvigske krig. Danmarks landbruksprodukter ble tidligere eksportert via Altona. Esbjerg vokste raskt til en verdens største fiskerihavner. 
Byggingen startet i 1873, og havneanlegget og en del andre viktige bygninger sto ferdig i 1878. Frem til 1885 ble det bygget nesten bare små bolighus for havnearbeidere, fiskere og håndverkere, men deretter kom en periode frem til 1910 hvor det ble reist en rekke større hus som i dag preger sentrum. Dette skjedde som en følge av økt industri- og handelsvirksomhet, ettersom næringsdrivende ble tiltrukket av den store aktiviteten i havnen. Fra 1910 begynte arbeiderforeningene å bygge større hus med flere boenheter, og fra 1920 kom de første villaene. Den neste fasen begynte omkring 1930 med billige boliger for å unngå sosial nød. Siste fase av byggeaktivitet startet etter 1950, da større området ble lagt ut for boligbygging.
Havnen er stadig drivkraften i Esbjerg, hvor offshoreaktivitetene er det største næringsområdet. Foruten dette fungerer Esbjerg som utskipningshavn for vindmøllene til Elsams vindmøllepark på Horns Rev.
Området rundt Esbjerg er sterkt preget av turisme, spesielt i Blåvandshuk og Blaabjerg kommuner og på Fanø. Dette kommer også byen tilgode, ettersom den er et naturlig sted å reise til for de mange ferierende. Det er et nettverk av gågater med stor aktivitet, og det er svært mange kulturarrangementer i byen.

Næringsliv

Av store virksomheter som er beliggende i Esbjerg, er Vestfrost, Blue Water, Esbjerg Offscore Service, 999 samt mange andre.
Mari Irgens-Hansen

Familie

Mari Irgens-Hansen var datter av hotelleier Anders Andersen Bjerke og Andrea Halstensdatter Bredesen. Hun ble 23. juni 1894 gift med sceneinstruktør, teatersjef og kritiker Johan Irgens-Hansen (1854-1895).

Liv og virke

Mari Irgens-Hansen fikk 4. oktober 1891 sin scenedebut på Den nationale Scene i Bergen, i rollen som Hjørdis i Hærmændene paa Helgeland. Hennes innsats ved teatret ble i 1895 omtalt på følgende måte: «I de forløbne sæsoner har hun have forskjællige store Roller i det norske og det fremmede Drama. Senest spillede hun i Januar bl. A. Rita og levendegjorde denne eiendommelige Skikkelse med betagende Lidenskab, med næsten brutal Kraft. Ogsaa Opgaver af en helt anden Art har denne Skuespillerinde løst med ubestridelig Dyktighed. […] Fru Irgens-Hansens brede østlandske Dialekt har altid skurret slemt i Bergensernes Øren, og hendes Personlighed er næsten altfor anselig paa vor lille Scene, […]»
Hun var ansatt ved Den nationale Scene i periodene 1891-1895 og 1900-1903. Som enke reiste hun til fødebyen Kristiania, hvor hun var ved Centralteatret i årene 1897-1899 og ved Sekondteatret sesongen 1899-1900. Etter et nytt opphold i Bergen kom hun igjen til Kristiania, og var der ved Fahlstrøms Theater sesongen 1904-1905, før hun igjen var tilknyttet Centralteatret i årene 1905-1912. Etter et intermezzo der hun tidvis trakk seg tilbake fra scenen, ble hun på nytt engasjert ved Den nationale Scene i 1919.
Mari Irgens-Hansen fikk i 1925 lovord for sin sterke tolkning av Dobbelt-Petra i Den store barnedaapen av Oskar Braaten: «Fra det Øieblik Mari Irgens-Hansens brede, saftige Dobbelt-Petra viste sig paa scenen, hadd hun publikum med sig. Hun repræsenterer det sunde folkeinstinkt og det sunde folkevett. Man liker hendes syn, selv om det taler imot det, man har mottat i skolen og ved konfirmasjonen. Hun er saa sikker paa sin ret. Fru Irgens-Hansens ansigt røbet hele vissheten om et forspilt ungdomsliv, da hun sier at hun 'dessværre' altid har været skikkelig.»
Pelikansgränd

Pelikansgränd er et smug i Gamla stan i Stockholm, som går fra Gaffelgränd vestover til Österlånggatan. Parallellgate i nord er Lilla Hoparegränd og i sør Johannesgränd.

Historikk

Smuget har fått sitt navn fra källaren Pelikan, et lite skjenkested, som lå i kjelleren i det huset som ennå i dag er Österlånggatan 39 og ligger på hjørnet mot Pelikansgränd. Huset ble bygd i 1664 for vinskjenken Hans Georg Cron, som også drev Pelikan. Før det het smuget Lilla S:t Johannes gränd. På nordsiden av smuget ligger Callisto-kvartalet og på sørsiden ligger Glaucus-kvartalet.
På andre halvdel av 1700-tallet hadde Pehr Hilleström et veveriverksted på Pelikansgränd 5.