Wojciech Jaruzelski

Bakgrunn

Jaruzelski stammet fra en familie som tilhørte den polske lavadel og vokste opp i nærheten av Wysokie i det som i dag er den nordøstlige delen av Polen. Han tilbragte skolegangen i Warszawa, ved kostskolen Bielany drevet av marianerbrødrene, en katolsk skoleorden. Etter den tyske innmarsj i Polen i september 1939 flyktet familien til Litauen, og bodde i Vinkšnupiai nær Vilkaviškis. Få måneder etter ankomsten ble Litauen og de øvrige baltiske land innlemmet i Sovjetunionen. I Litauen ble de tatt til fange av sovjetiske styrker, og familien ble i juni 1941 deportert til Altajfjellene i den asiatiske delen av Sovjetunionen. Både Wojciech og faren hans ble der satt til tvangsarbeid i skogene, noe faren ikke overlevde - han fikk dysenteri. Wojciech skadet synet under tvangsarbeidet. Det grelle sollyset skadet hornhinnene - derav de mørke brillene.  Hans mor og søster overlevde krigen (moren døde i 1966).
Etter at Sikorski-Majskij-avtalen var inngått i London ble de polske gulag-fanger løslatt, blant dem Jaruzelski.

Tidlig virke

Etter farens død begynte han på militærutdannelse med tanke på krigsinnsats mot Tyskland. Han ble innrullert på en sovjetisk offisersskole i Rjazan. Det var hans ønske å tre inn i den polske arme i eksil - den som ikke stod under sovjetisk kontroll men var kommandert av general Władysław Anders, 
(det var 125.000 polakker som fikk forlate Sovjetunionen i dette øyemed, kom seg til Iran, så Irak og Palestina, og kjempet så i Italia). Men det endte med at han i 1943 sluttet seg til de polske styrkene som ble organisert i Sovjetunionen. Han kjempet i Den første polske arme, i sluttfasen av annen verdenskrig. Han deltok i 1945 i slaget om Warszawa og sluttangrepet på Berlin. Ved krigsslutt var han blitt løytnant.  
Han styrket ytterlige sin anseelse i sovjetiske øyne ved å engasjere seg i kamp mot restene av den polske hjemmearme (Armia Krajowa) som etter å ha kjempet mot tyskerne fortsatte å kjempe for polsk selvstendighet - nå mot sovjetstyrkene - fra 1945 til 1947. Denne innsatsen mot de såkalte zołnierze wyklęci (utstøtte soldater) fant sted i områdene rundt Częstochowa, Piotrków Trybunalski og i Helligkorsvoivodskapet. Etter krigsslutt ble han dessuten utdannet ved den polske infanterihøyskole og ved generalstabsakademiet. Det er blitt hevdet at han i denne perioden ble «agent Wolski» og begynte å angi sovjetskeptiske kolleger, noe han senere heftig har imøtegått og avvist. Han ble medlem av Det polske forente arbeiderparti (det polske kommunistparti). 
I 1956 ble han forfremmet til general. Fra 1957 til 1960 kommanderte han den 12. mekaniserte divisjon, stasjonert ved Szczecin, rett ved grensen til Øst-Tyskland. 
I 1964 ble han medlem av det polske kommunistpartis sentralkomité. I 1968 var han en av de ledende under utrenskningene i den polske hær, en antijødisk hetskampanje igangsatt av Mieczysław Moczar. Under denne kampanjen ble mer enn tusen jødiske offiserer degradert og kastet ut av de væpnede styrker. Det ble også den ikke-jødiske forsvarsminister, marskalk Marian Spychalski, som ble underkastet rettsforfølgelse, og Jaruzelski overtok hans stilling i 1968 som forsvarsminister.
Han var også den militære leder for det polske bidraget under Warszawapaktens  innmarsj i Tsjekkoslovakia i august 1968 for å knuse Prahavåren. De polske styrkene okkuperte det nordlige Tsjekkoslovakia frem til 11. november 1968, da de etter avtaler trakk seg ut og ble avløst av sovjetiske styrker.
I 1970 var han involvert i sammensvergelsen mot partiførstesekretær Władysław Gomułka, og var (sannsynligvis) med på, eller innforstått med organiseringen av massakrene i kystbyene Gdańsk, Gdynia, Elbląg og Szczecin. Som forsvarsminister var general Jaruzelski i det minste i ytterste instans ansvarlig for de 27.000 troppestyrker som ble satt inn mot de ubevæpnede sivilistene.
Selv hevder han at han ble forbigått og at det er derfor han ikke har bedt om unnskyldning for noe i denne forbindelse (han har for øvrig beklaget for eksempel sin rolle ved innmarsjen i Tsjekkoslovakia). Men hans kritikere har klandret ham for ikke i alle fall å ha fratrådt sin post, slik som utenriksministeren Adam Rapacki gjorde.

Toppolitiker

Jaruzelski ble i 1981 Det polske forente arbeiderpartis førstesekretær, en stilling han beholdt til 1989. Fra februar 1981 til november 1985 var han også Polens statsminister.
Det var det samme år verftsarbeideren Lech Wałęsas fagforening Solidarność (Solidaritet) så dagens lys ved Leninverftet i Gdańsk og ble nasjonalt og internasjonalt kjent. To uker at Jaruzelski var kommet til makten, møtte han Lech Wałęsa og den katolske kirkes primas, erkebiskop Józef Glemp, og antydet at han gjerne ville bringe kirken og fagforeningen inn i en slags koalisjonsregjering. Men i virkeligheten var det hans intensjon å knuse Solidarność. Så tidlig som i september, mens han fortsatt bare var statsminister (måneden etter ble han dessuten partisjef), hadde han bedt sine medarbeidere om å være på utkikk etter en foranledning til å utrope unntakstilstand. 
Under Jaruzelskis ledelse ble det erklært unntakstilstand i Polen den 13. desember 1981, for på den måten å knekke Solidarność. Men fagforeningen fortsatte i undergrunnen. I april 1989 ble den anerkjent igjen, og den 4. juni vant den alle de plasser som var på valg ved de halvfrie parlamentsvalgene.
Wojciech Jaruzelski var Folkerepublikken Polens siste statsrådsformann (1985–1989), og deretter det nye Polens første president fra 1989 til 1990, da han ble avløst av Lech Wałęsa.

Etter politikken

I 2006 ble Jaruzelski tiltalt for å ha erklært unntakstilstand i 1981 for å demme opp for Solidaritet. Jaruzelski hevdet unntakstilstanden ble innført for å hindre en sovjetisk invasjon av landet. Fra før var Jaruzelski tiltalt for å ha beordret militære å skyte på streikende havnearbeidere i 1970. Begge rettssakene ble i 2011 utsatt som følge av den aldrende Jaruzelskis kreftdiagnose og sviktende helse.
I 2011 besøkte Lech Wałęsa Jaruzelski mens han var innlagt på sykehus.
Han ble gravlagt på Powązki-kirkegården i Warszawa. 
Polsk opinion har vært splittet i synet på Jaruzelski; mens noen betrakter ham som en forræder, ser andre ham mer som et offer for omstendighetene og sovjetisk press.
Debatten rundt hans politiske beslutninger har vært livlig og langvarig, og som pensjonist i Warszawa tok han selv aktiv del i den. Det er blitt diskutert i hvilken grad krigstilstanden i 1981 skyldtes sovjetisk press. En vanlig forståelse har vært at situasjonen i Polen var blitt utålelig, og myndighetene var villig til å slå den ned med invasjonsstyrker, som i Ungarn i 1956 og i Tsjekkoslovakia i 1968. I et slikt perspektiv kunne Jaruzelskis beslutning betraktes som det mindre onde, en «nasjonal løsning på det polske problem». Men andre har ment at noen sovjetisk invasjon egentlig ikke lå i kortene. Videre er det blitt diskutert om eller i hvilken grad det fredelige maktskiftet i 1989 var Jaruzelskis verk, var fremtvunget av indre politiske krefter Solidarność eller av ytre påtrykk (Sovjetunionens perestroika).