Turveier i Oslo

Turveier i Oslo er grønne veier og stier for gang-, ski- og sykkeltrafikk, anlagt av kommunen i et system som binder boligstrøkene til indre by og hverandre, til Marka og til Oslofjorden. Turveiene, som var 53 strekninger i 2008, har nummer i grupper fra A til E. 
I 2011 var det eksisterende turveinettet mellom 220 og 230 kilometer langt, mens det er vedtatt at nettet skal bygges ut med manglende lenker til det utgjør til sammen 279 km. Byens turveinett bygger på en plan for parkårer som reguleringssjef Harald Hals la frem i 1929 med amerikanske forbilder, og som var grunnlag for kommunens turveiplan som ble laget i 1949 og vedtatt i bystyret i 1953. Akerselva og Lysakerelva var med i tenkningen om turveier fra starten av, mens de andre elvene og fjordkanten kom med senere.

Karl Johans planer på 1800-tallet

Den svensknorske kongen Karl Johan kjøpte løkkeeiendommer vestover fra Slottsparken. Kongen ønsket at Slottsparken skulle rekke helt til Uranienborgskogen, der Uranienborg kirke ligger. Karl Johan kjøpte også store områder på Bygdøy i 1819 og 1837. Områdene Rodeløkken og Thulstrupløkken ble lagt ut til folkepark i 1838, og Kongeskogen ble fredet i 1840. Tanken om folkepark med spaserstier var inspirert blant annet av Djurgården i Stockholm. Turstiene på Bygdøy gikk imidlertid inne i et parkområde, og er derfor ikke noen direkte forløper for turveiene. I noen fremstillinger av byhistorien hevdes det at Karl Johan ønsket å etablere et sammenhengende parkbelte fra Slottsparken til Bygdøy. Denne antagelsen om kongens intensjoner hviler imidlertid på en enkelt kilde.

Akerselva og Lysakerelva tidlig på 1900-tallet

Parkleggingen av Akerselvas bredder startet fra 1915 med strekningen fra Nybrua til Ankerbrua, og senere jevnlige utvidelser med nye parseller. Ved avslutningen av annen verdenskrig var det arbeider så langt opp som ved Glads mølle nord for Beierbrua. Men verken i beslutningsgrunnlaget for parkleggingen eller i generalplanen av 1950 eller turveiplanen av 1953 var det tegnet inn turvei langs elven. Først i løpet av 1950-årene kom det talspersoner for turvei, der man kunne spasere til og fra jobben og få kortere vei til sentrum. 
Også langs Lysakerelva ble det laget turstier tidlig. Fotografen Anders B. Wilse og skihopperen Birger Ruud sto for sprengning og planering slik at det ble mulig å gå langs elven.
Oslo og Omland Friluftsråd (OOF) begynte i 1930-årene å streke opp traseer på kartet som kunne bli grønne forbindelseslinjer mellom boligområdene og Marka og mellom boligområdene.

Samtidig arbeid med turveinett i Stockholm og København

Tenkning og planlegging av turveier og parkdrag i Oslo, Stockholm og København kom i gang omtrent samtidig. I Stockholm kom parkdrag med bygartner Holger Bloms forslag til et parknett for byen, som ble tatt med i parkplanen av 1946. Parknettet skulle skape gode forbindelser mellom bolig, skole og sentrum. Et karakteristisk trekk ved Stockholms drabantbyutbygging i ytre by er parkdragene som ble lagt i dalene mellom bebyggelsen, som ofte ble lagt høyt.
I København samlet Steen Eiler Rasmussen, som da arbeidet ved byplankontoret, byplanleggere og landskapsarkitekter, noe som resulterte i Københavnegnens Grønne Områder fra 1936. Prinsippet med grønne kiler med rekreasjonsarealer, gartnerier og landbruk som strekker seg langt inn i den tette byen, ble fastlagt i Fingerplanen av 1947. I Fingerplanen 2013 er grønne kiler fortsatt betegnelsen, og en viktig bestanddel av byplanen.

Planer og dokumenter 1960–2000

I heftet Turveier i Oslo utgitt av Teknisk rådmann i 1967 ble det gitt en oversikt over status for utbygginga av turveiene med detaljkart for mange parseller. Av det planlagte turveinettet på 140 km i planen fra 1949 var lite bygget. Lysakerelva fikk bred omtale, mens Akerselva og Alna ikke ble omtalt; her ble det henvist til en egen bystyresak fra 1963. Langs fjordkanten var bare den planlagte strekningen fra Ulvøya til bygrensen ved Ljansbruket inne.
Grøntplan for Oslo av 1993 er gjeldende kommunedelplan for byens grøntanlegg per april 2015. Her gjøres den første samlede vurderingen av hele turveinettet siden turveiplanen av 1949 (side 36). Turvei defineres som «opparbeidet sti/vei for fotgjengere, til dels syklister og noen steder skigåere, med varierende bredder og standard og fortrinnsvis med grønt preg». Sikring av et overordnet turveisystem er et av planens tre hovedelementer. Manglende lenker i turveisystemet fikk reguleringsmessig sikring, og det ble forelått 24 nye lenker på ca. 10 km lengde. Planen fastlegger at det skal tilstrebes at selve turveiene får en bredde på 20 meter, hvilket gir rom for gangsti/gangvei/sykkelvei, vegetasjon og skiløype/ridesti. Hvis dette ikke kan gjennomføres, bør gangsti/gangvei og vegetasjon prioriteres foran skiløype. Den grønne korridoren der turveien ligger, bør ha en bredde på minst 60 meter, blant annet for å ivareta økologiske verdier (side 36 og 39). I engelsk sammendrag kalles turveier for «trails» (side 7). Planen bygget på at byen skal fortettes av miljøhensyn, noe som gjorde grøntanleggene enda viktigere enn før. 
I Fjordbruksplanen (kommunedelplan, 1994) het det at det skal etableres et «mest mulig sammenhengende turveinett langs strandområdene. Turveiene binder sammen de offentlige friluftsområdene og øker tilgjengeligheten til strendene. Det legges vekt på kontakten fra disse turveiene til byområdene bak.» Kommunen etablerte et eget kyststiprosjekt etter at bystyret behandlet en egen melding om strandsonen i 2001. Av Oslos ca. 50 kilometer kystlinje på fastlandet og øyer med bro, var halvparten allment tilgjengelig i 2005. Plan for idrett og friluftsliv i Oslo 2013–2016 gir ikke ny informasjon, men fjordbyplanene vil gjøre lange strekninger langs fjorden allment tilgjengelig.
Grøntplan for Oslo vil bli erstattet av Kommuneplan 2030, som byrådet la frem for bystyret i april 2015. Planen inneholder eksisterende hovedturveinett, framtidige lenker i hovedturveinettet og framtidige turdrag.

Senere planer og omfang av turveinettet

I 2011 var det vedtatte turveinettet på 279 km, og ca. 80 % av dette var opparbeidet. I 2011 arbeidet Bymiljøetaten særlig med turveiene i Groruddalen, blant annet sammenhengende turvei langs Alnaelva. I 2009 var 217 km kategorisert som opparbeidet av turveinettet på 279 kilometer. Turveiene var i 2008 oppdelt i 53 strekninger med egne nummer.
Eiendoms- og byfornyelsesetaten har inndelt turveiene i fire kategorier etter grad av opparbeidelse og driftsnivå: sentrale parker, parkmessige anlegg, naturområder og stier og tråkk.
En turvei drevet frem av frivillige organisasjoner i vår tid er Grønn rute fra Sinsen til Skøyen, i traseen som på 1800-tallet ble båndlagt da det var planlagt jernbane. I 1976 ble planene for en sammenhengende turvei i traseen første gang lagt frem, og i 1998 ble arbeidet tatt opp igjen med etableringen av Grønn Rutes Venner i samarbeid med Naturvernforbundet i Oslo og Akershus.
I utkastet til grøntplan for Oslo av 2009, som per januar 2013 ligger til behandling i byrådet, brukes både turvei og «turdrag» som «et grøntdrag med en turvei som inngår i det overordnede turveinettet». Utkastet bekrefter det overordnede turveinettet, foreslår tiltak for å redusere antallet manglende lenker og går særlig inn i spørsmålet om kryssingspunkter med bane og gate/vei. Å sikre et sammenhengende grønt nettverk er strategi 1 i utkastet, og turveinettet er det viktigste redskapet til det. I indre by kan det være vanskelig å øke tettheten av turveier på grunn av eksisterende bebyggelsesstruktur og arealknapphet. Beplantning langs gater og gang- og sykkelveier pekes på som erstatninger for å skape grønne forbindelser (side 47). 
Det foreslås at 19 manglende lenker (5 løpekm) i det etablerte turveinettet sikres planmessig (juridisk) som turdrag. Seks lenker (1 løpekm) vises som framtidige turdrag på plankartet, men den planmessige sikringen avklares i andre planer. I tillegg suppleres det eksisterende turveinettet med ni nye, lengre traséer (23 løpekm) (side 65–66, der det også er kart over det overordnede turveinettet med forslagene). I forslagene til bindende bestemmelser heter det om turveien: «§ 7 Turdrag. Turdragene skal gi varierte opplevelser med grønne omgivelser og lav trafikkmengde. Det skal legges særlig vekt på trafikksikkerhetstiltak i krysningspunkter mot trafikkerte veier/ gater og banespor. Etablering av turvei eller andre opparbeidings- og tilretteleggingstiltak i turdragene, skal underordne seg landskapet og områdets naturverdier.» (side 66).
I Plan for idrett og friluftsliv i Oslo 2009–2012. Sektorplan friluftsliv. Turveier. fra 2009 beskrives situasjonen slik (side 3): «Av det totale turveinettet på 279 km er ca. 78 % opparbeidet. Det er behov for 28 stk. planfrie krysninger (broer eller underganger). Det er behov for planmessig sikring av 34 km turvei. 30 % av turveinettet ligger på privat eller statlig grunn eller har uavklarte eierforhold. Disse arealene bør sikres ved erverv eller bruksrettsavtaler. Opparbeiding av manglende lenker i turveinettet vil koste anslagsvis 650 mill. kroner (ekskl. regulering, erverv, samt eventuelle toaletter og belysning).» Planen gir den nyeste og mest omfattende beskrivelse av turveinettet i Oslo.
Groruddalssatsingen, som går fra 2007 til 2016 og gjelder bydelene Alna, Grorud, Bjerke og Stovner, inneholder mange oppgraderinger av turveier og nye lenker, dokumentert gjennom årsrapportene og andre dokumenter fra satsingen.
I utkastet til Plan for idrett og friluftsliv i Oslo 2013–2016, som ifølge Bymiljøetaten var planlagt oversendt til bystyret i oktober 2012, bruker etaten turvei/grønnkorridor slik (side 9): «En turvei er ikke selve traseen hvor ferdselen foregår, men en grønnkorridor av en viss bredde i landskapet. I tillegg til å lede fotgjengere og syklister, har denne korridoren også en viktig funksjon som en grønn lunge, og for sikring og videreutvikling av biologisk mangfold.» Utkastet har på side 29–30 en liste over gjennomførte tiltak, side 39–40 og 57–58 omtale av turveier i strandsonen og på øyene, og på side 90–93 prioritering av tiltak, herunder turveier.
En undersøkelse kommunen fikk utført i 2011, viste at 85 % av befolkningen da var fornøyd med kommunens tilrettelegging av stier og turveier.