google/wiki40b huggingface dataset:
Hermann Gmeiner

Bakgrunn

Hermann Gmeiner ble født som det sjette av ni barn i en bondeslekt i Vorarlberg. Da han var fem år døde moren, og hans eldste søster Elsa tok ansvaret for de minste barna og ble den viktigste omsorgspersonen for ham. På grunn av gode skoleresultater fikk han et stipend som gjorde det mulig for å ham å gå på gymnaset i Feldkirch.

Annen verdenskrig

I 1940 ble han innkalt til krigstjeneste, og tjenestegjorde i Finland, Russland og Ungarn. Han ble såret flere ganger, og kom tilbake til hjemstedet i 1945, der han tilbragte flere måneder på lasarett og deretter tok fatt på et medisinstudium.

Arbeid for foreldreløse barn

Hans egne opplevelser av krigens redsler og lidelsene til foreldreløse barn etter krigen gjorde dypt inntrykk på ham, og gjennom sin lokale katolske menighet fikk han hjelp til å starte en gruppe som skulle hjelpe de foreldreløse barna. Han ble i denne perioden overbevist om at hjelp ikke kunne være effektiv uten at barna vokste opp i et hjem som var deres, og at anstalter ikke var riktig vei å gå. Da tenkte han også tilbake på sin egen barndom, der søsteren hadde vært en «erstatningsmor». 
Gmeiner utviklet en plan for å bygge et hus til barna, hvor en «mor» gav dem omsorg – og ikke bare et hus, men en hel «barneby». 
Arbeidet for foreldreløse barn tok etterhvert det meste av tiden til Gmeiner, slik at han gav opp medisinstudiet, med tungt hjerte, i 1949. Samme år startet han arbeidet med å realisere den første barnebyen. Han tenkte seg at dersom nok mennesker gav bare en schilling kunne arbeidet la seg finansiere. Da han grunnla SOS-barnebyer i 1949 startet han med en kapital på bare 600 schilling, som var alle hans oppsparte midler. Gmeiners idé om barnebyer med en mor, brødre og søstre ble møtt med latterliggjøring og lite støtte, men borgermesteren i småbyen Imst, Josef Koch, lovet foreningen en gratis tomt til den første barnebyen. På julaften 1950 åpnet det første barnebyhuset, og året etter var det fem hus med 45 barn i den første barnebyen. I årene som fulgte ble det etablert flere barnebyer i Østerrike og andre land i Europa.
I 1960 ble SOS-Kinderdorf International etablert, som en internasjonal paraplyorganisasjon for barnebybevegelsen, med Gmeiner som president. Organisasjonen tok etterhvert initiativ til å opprette SOS-barnebyer også utenfor Europa. I 1963 åpnet en barneby i Daegu i Korea, og senere fulgte barnebyer i Amerika og Afrika. I dag finnes det over 500 SOS-barnebyer og totalt over 2100 SOS-programmer over hele verden. Gmeiner ble nominert til Nobels fredspris en rekke ganger. Selv understreket han alltid at arbeidet bare var mulig takket være alle støttespillerne rundt om i verden.
Hermann Gmeiner døde i Innsbruck i 1986. Han er begravet i SOS-barnebyen i Imst.
Gumpkjertel

Gumpkjertelen er en halekjertel og fuglenes eneste kroppskjertel, og den er meget vesentlig for at dyra skal kunne holde fjærdrakten sin i god kondisjon og tilstrekkelig vannavstøtende. Kjertelen sitter i haleregionen (overgumpen) på fuglene, like på oversiden av halerota. Kjertelen gir også et viktig bidrag av D-vitaminer til fjærdrakten.
For å holde fjærdrakten vedlike stryker fuglene nebbet over gumpkjertelen og deretter frem og tilbake mellom fjæra på kroppen. I tillegg til gumpkjertelen er også såkalte pudderfjær viktige for vedlikeholdet av fjærdrakten.
Norsk fjernsyn

Norsk fjernsyn er et norsk TV-produksjonsselskap. Selskapet ble etablert i 2013 av Erik Solbakken, Hans Lukas Hansen, Tommy Gulliksen og Jørgen Høst.
Produksjoner fra selskapet har vunnet flere priser: dokumentarene Når pappa dreper, Operasjon konspirasjon og Edderkoppen har alle vunnet Gullruten i klassen beste nyhetssending eller aktualitetsprogram i henholdsvis 2014, 2015 og 2016 mens underholdningsserien Karl Johan ble beste humorprogram under Gullruten 2015 og årets TV-produksjon under Komiprisen 2015.
Eldrid Borgan

Eldrid Borgan er en norsk programleder i NRK. Fra 2012 er hun en av programlederne for Schrødingers katt. Borgan har en mastergrad i kjemi- og bioteknologi fra NTNU (fullført i 2008), og en doktorgrad i molekylærbiologi fra Oslo universitetssykehus.
Ontariosjøen

Geografi

Ontariosjøen er den østligste og den minste i overflate (19 000 km²) av de store sjøer, selv om den er større enn Eriesjøen i volum (1 640 km³). Den er den 14 største innsjøen i verden og har en omkrets på 1 146 km.
Ontariosjøen ligger 75 moh. Lengden er 311 km og bredden er 85 km. Gjennomsnittsdybden er 86 meter og maksdybden er 244 meter. Det er den eneste av de store sjøer som ikke grenser til Michigan.
De store sjøer (Great Lakes, Grands Lacs) består av fem innsjøer; Øvresjøen, Michigansjøen, Huronsjøen, Eriesjøen og Ontariosjøen.
Hovedinntaket er Niagaraelven (fra Eriesjøen) og utløpet er St. Lawrenceelven. Andre store elver som renner inn i sjøen inkluderer Don River, Humber River, Trent River, Cataraqui River, Genesee River, Oswego River, Black River og Salmon River. Andre geografiske kjennetegn inkluderer Hamilton Harbour; Bay of Quinte; Toronto Islands og Thousand Islands. Bay of Quinte skiller mesteparten av Prince Edward County fra nordkysten bortsett fra en 3 km strekke med land som forbinder den til fastlandet. Den største øya på sjøen er Wolfe Island nær Kingston der sjøen munner ut i St. Lawrenceelven. Den har fergeforbindelse fra både Canada og USA.
En del av Great Lakes Waterway passerer igjennom sjøen, som er farbar ovenfra fra Wellandkanalen og nedenfra fra St. Lawrence Seaway. Trent-Severn Waterway for fritidsbåter forbinder Ontariosjøen ved Bay of Quinte til Georgian Bay i Huronsjøen og passerer gjennom Simcoesjøen. Rideau Waterway, som også er for fritidsbåter, forbinder Ontariosjøen ved Kingston med Ottawaelven ved Ottawa. Oswegokanalen forbinder sjøen ved Oswego til New York State Canal System, som med utløp til Hudsonelva, Eriesjøen og Champlainsjøen.
Et større byområde kalt Golden Horseshoe (inkludert Toronto, Ontario og Hamilton, Ontario) ligger ved den vestre enden av sjøen. Andre sentre på den canadiske siden inkluderer havner som St. Catharines, Ontario, Oshawa, Cobourg og Kingston nær utmunningen til St. Lawrcenceelven. Omtrent 9 millioner mennesker eller en fjerdedel av Canadas befolkning bor i nedslagsfeltet til Ontariosjøen.
Den amerikanske bredden er hovedsakelig landlig, med et unntak av Rochester, New York og den mindre havnen Oswego, New York. Byen Syracuse, New York ligger 65 km innenlands fra kysten og er forbundet til sjøen via New York State Canal System. Over to millioner mennesker bor i Ontariosjøens nedslagsfelt på den amerikanske siden.
En hurtigbåtbilferge ble over sjøen mellom Toronto og Rochester ble opprettet 17. juni 2004, og ble trafikkert av Spritit of Ontario I. Fergeforbindelsen ble avsluttet 10. januar 2006.
På sørkysten sørger kalde briser fra sjøen for å utsette fruktblomstringen til frostfaren er over, og området er blitt et stort fruktdyrkningsområde med eple, kirsebær, pære, plommer og fersken dyrket kommersielt i frukthager på begge sider av Rochester. Den kanadiske delen av sørkysten, også kjent som Niagarahalvøya er også et stort fruktdyrknings- og vinlagingsområde, og ligger mellom Stoney Creek og Niagara-on-the-lake. Eplevarianter som tolerer et mer hårdt klima blir dyrket på nordkysten, rundt Cobourg.
Wavell

Wavell, også skrevet Wavel, er en palestinsk flyktningleir litt sør for byen Baalbek i Bekaa i Libanon. Den var før en fransk militærpost oppkalt etter den britiske feltmarskalk Earl Wavell som kommanderte de britiske styrker i Midtøsten under annen verdenskrig. Stedsnavnet som ble erstattet, var Weifal. 
I 1948 begynte man å ta imot flyktninger fra den arabisk-israelske krig. I 1952 overtok UNRWA driften av leiren. 
I 2002 var det 7357 registrerte flyktninger i leiren. I Baalbek har UNRWA i tillegg registrert drøyt 7 000 flere flyktninger.  
Bilder fra Wavell:
Hora (film)

Handling

Filmen følger Rikke, en skribent som for tiden jobber på en ny novelle og trenger å komme seg ut av storbyen for og ferdigstille den. Hun besøker sin avdødes mors hus som ligger i en liten by med navn Dokka. Der skaper hun stor oppmerksomhet blant beboerne, og med det skaper store problemer for seg selv. En dag besøker de Rikke og overfaller henne, og det utvikler seg til en fryktelig voldtekt. Etter voldtekten er det kun hevn som står i hodet på Rikke.

Mottakelse

I Norge fikk filmen dårlig mottakelse av anmelderne. 
I utlandet fikk den god omtale. Politiken.dk ga filmen 4 i terning og sa dette er en av de beste exploitation filmene fra Skandinavia og nordmenn kan lage undergrundsfilmer. Filmrage i England ga filmen 10 av 10 å sa det er den beste undergrundsfilmen fra Skandinavia siden danske Pusher. Dreadcentral nevnte Hora som en av de ti beste skrekkfilmene igjennom tidene fra Skandinavia. Top of the flops i Nederland ga filmen 8 av 10 og beskriver den som den beste b filmen siden Svidd Neger. Filmen er vist på over 50 festivaler siden releasen i 2009. Nominert til flere priser og vunnet 2. 
Avisen NATT&DAG vurderte filmen på ny i 2016. De hadde tidligere gitt den sur munn, men i 2016 ga den bra kritikk.
Montage hadde også gode ord å si både om Hora og oppfølgeren Inside the whore etter releasen på Huset i 2016. 
Filmen vant imidlertid hovedprisen under BUT Film Festival i Nederland i 2009. Dette er en filmfestival for B-, undergrunn- og trashfilmer.
Craig Berkey

Craig Berkey er en amerikansk lydmikser og lydklipper.
Berkey begynte å jobbe med lydredigering og lydeffekter etter en kort karriere som programmerer. På 90-tallet jobbet han med lydeffekter for kanadisk TV, før han begynte i 20th Century Fox.
Han ble hyret av Bryan Singer til X-Men (2000), X-Men 2, og Superman Returns (2006). Berkey begynte å jobbe med Coen-brødrene på No Country for Old Men (2007), A Serious Man (2009), og True Grit – et ekte mannfolk (2010).
Berkey ble nominert til Oscar for beste lyd for No Country for Old Men (2007) og True Grit – et ekte mannfolk (2010). For den siste ble han også nominert til Oscar for beste lydklipp.
Earinis

Levevis

Larvene utvikler seg i død ved, gjerne tynne greiner. De voksne billene er aktive om dagen og besøker gjerne blomster for å ete pollen.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Australia.
Rudolf Rocker

Liv og virke

Rocker ble født i byen Mainz i Tyskland. Han meldte seg inn i SPD i begynnelsen av 1890-årene, men forlot raskt partiet. Han var svært utilfreds med det han mente var dogmatiske holdninger hos sosialdemokratene. Mens han gikk i bokbinderlære kom han i kontakt med anarkistiske ideer.
I 1893 måtte han som opposisjonell rømme landet, og han emigrerte til Paris. Der ble han værende til 1895. Senere reiste han til London, nærmere bestemt til Whitechapel. Der bodde han i det jødiske kvarteret og ble etter hvert aktiv i anarkistbevegelsen.
Rocker begynte å skrive for den jiddisch-språklige avisen Det frie ordet. I starten skrev han på tysk og fikk andre til å oversette tekstene, men etter hvert lærte han jiddisch selv. Senere gav han ut Arbeidervennen (på jiddisch Arbeter-Fraynd). Denne avisen skulle bli organ for en føderasjon av av jødiske anarkister som ble grunnlagt i Whitechapel i 1902. Rocker repressenterte denne bl.a. under den internasjonale anarkistkongressen i Amsterdam.
Under første verdenskrig ble han som tysker internert i England, og avisen ble forbudt. Etter krigen reiste han tilbake til Tyskland der han samarbeidet med den gryende anarkosyndikalistiske bevegelsen. I 1922 spilte han en sentral rolle i grunnleggelsen av Internasjonale Arbeiderassosiasjon (IAA), der han ble en av sekretærene.
Hans tekst «Der Bankrott des russischen Staatskommunismus» (1921) inneholdt en skarp anti-leninistisk kritikk av sovjetregimet. I tiden som fulgte kom en rekke brosjyrer med tekster av Rocker ut på forlaget Der Syndikalist – Fritz Kater.
Etter den nasjonalsosialistiske maktovertakelsen i 1933 forlot Rocker Tyskland for siste gang. I sitt eksil i USA skrev han ferdig sitt viktigste verk, Nationalism and Culture, i 1937. Etter andre verdenskrig gikk han inn for en mer pragmatisk linje i anarkistbevegelsen, noe som førte til en del kritikk fra egne rekker. 
Han var resten av sitt liv (i USA) aktiv som frihetlig forfatter. Noam Chomsky regner Rocker som en av sine største litterære inspirasjonskilder.
Eventyrlørdag

Eventyrlørdag er et kulturtilbud for barnefamilier i Stavanger som arrangeres av Liv Brita Brodal og Marianne Stenerud i samarbeid med Stavanger kulturhus. Eventyrlørdag byr på eventyrfortelling av profesjonelle scenefortellere, og hver lørdag fortelles det nye eventyr. Eventyrlørdag har blitt gjennomført siden 2007, og har siden oppstarten tatt imot over 7000 publikummere. Prosjektet har mottatt støtte av Stavanger kommune, Nasjonalbiblioteket, Norsk kulturråd og SpareBank 1 SR-Bank.
Sentralt i Eventyrlørdag er Eventyrkofferten, som er slitt og lite vakker på utsiden, men som glitrer og skinner på innsiden. Inni kofferten ligger en gjenstand som avslører hvilke(t) eventyr publikum skal få høre. Hver fortellerstund varer i omtrent 45 minutter, og etterpå arrangeres det ulike aktiviteter som tegning, papirbretting og kort-laging.
Arne Fabrikker

Fabrikkene i nyere tid

Fabrikkanlegget (Bomullsvarefabrikken) er på 20 000 kvm og ligger nederst ved Sørfjorden. Idag er dette Arna Næringspark. Her holder og Ytre Arna Historielag til.
Fabrikkanlegget (Ullvarefabrikken) ligger ved Blindheimselven (Elvæ) øverst i Ytre Arna. Idag er dette Arna Industrihus.
Alfrid og Alfilde

Teksten

1.I året attenhundrede ja det var nittitre,

i kronans tjenst i Stockholm jag drog som ni får se.

Jag bød farvel til hemmet og sagde til min venn:

Kanskje du har alt en annen när vi sees igjen.
2.Men flickan gret och sagde: Nei det får aldrig skje

hur långt du enn må resa, min allra kjæreste.

Det ordet kom fra hjertet, fra hennes unge brøst

nei bli hos meg min kjære, jag trenger jo din trøst.
3.Jag reste dog, så kom jag til Sveriges hovedstad,

jag glømde snart Alfilde och levde frisk och glad.

Tre månader førgingo, då skrev jag henne till

i brevet sto de ordene jag her omtala vil.
4.Idag Alfilde skriver jag for siste gang til dig,

du søka må en annen och evigt glømma meg.

Ty jag en venn har valt mig, ty ventan blev før lång

derfor farvel Alfilde, farvel for siste gong.
5.Alfilde fikk snart brevet, hun gråt og skrev alt så:

Min venn er det din mening, hur skal det med mig gå.

O kom nu snart tilbaka og skänk mitt hjärta ro

och hermed vil jeg ende mitt brev i håp og tro.
6.Jag leste sedan brevet for alla på kasern,

korporaler og gardister som er landets vern.

Jag spe og spott blott hørde, sjølv var jag full av hån

jag gjorde spe åt brevet om Alfilde och dess son.
7.Så hende sig en morgon förren reveljen ljød

det kom et brev från hemmet:Alfilde din er død.

Och du har største skulden at hon gikk ut av livets hän

jag ryssligt har du syndet mot Gud og mot din venn.
8.Det sägs når hun fikk lese ditt brev så fyllt av hån

då tok hun upp av voggan sin lilla kjære son.

Smög skogsvegen ned til insjøen och der forsvann hon platt

i går den tolvte juli en vacker sommernatt.
9.Jag reste hem der fann jag et brev ved treets fot

jag leste dette brevet så fort jag torde mot.

Den aller siste raden hon skrivit dessa ord:

Før din skulld Alfrid dør jag, som har mig glømt på jord.
10.Nu hvilar hun i graven med barnet på sin arm

det slumrar ljust i døden alt ved sin moders barm.

Men jag går gjennom världen min kummerfylda gång

och hermed vil jag sluta min sørgelige sång.
Geitanuken

Geitanuken er et fjell midt i Åsane i Bergen kommune. Høyden på fjellet er 304 meter over havnivå. På Geitanuken er det bygget en mast for kringkasting og telekommunikasjon. 
Man kan komme opp på fjellet fra flere steder: Myrdalsskogen, Morvik, Toppe og på sti fra Ulsetvarden. Hovedstien går på ryggen av fjellet i et relativt flatt terreng. De fleste veier opp har bratte partier. 
På toppen er det fin utsikt inn i Åsane, ut mot Sotra, Askøy og nordover mot Meland kommune.
Tom Clancy

Fiksjon

Tom Clancy har gitt ut bøker i flere serier; Jack Ryan, Op-Center, Net-Force og Power Play.
Årets lokale klimatiltak

Årets lokale klimatiltak er en klimakonkurranse for kommunesektoren som arrangeres av KS, Kommunalbanken og Miljøstiftelsen ZERO. Konkurransen arrangeres for å skape oppmerksomhet om gode klimaløsninger i store og små norske kommuner og i fylkeskommunene. Målet med prisen er å vise fram ambisiøse prosjekter for å begeistre og inspirere Prisen deles ut årlig under Zerokonferansen.
Ceph

Ceph er en fri og åpen plattform for datalager som implementerer objektbasert lagring på en enkel distribuert dataklynge, og som sørger for grensesnitt for objekter, blokker og datafiler. Ceph har til hensikt å skape et distribuert miljø uten et enkelt feilpunkt, som er skalerbar til exabyte-nivå og som er fritt tilgjengelig. Ceph finnes for Linux og FreeBSD.
Siste versjon er 11.2.0 som ble lansert 20. januar 2017.
24. mai

Navnedag

Ester, Iris. Navnedagen er etter Esters bok fra Bibelen. Ester var dronning i Persia og befridde jødene.
Nazran

Nazran (russisk: Назра́нь, ingusjetisk: Наьсара – Näsara) er en by i Republikken Ingusjetia i Russland. Den ligger ved elva Sunzja, 5 km nordvest for republikkhovedstaden Magas. Innbyggertall: 132 226 (est. 2007), 125 066 (folketelling 2002), 18 246 (folketelling 1989).
Nazran fikk bystatus i 1967. Byen var hovedstad i Ingusjetia fra 1991–2002, da Magas ble utpekt til ny hovedstad. I løpet av 1990-tallet ble byens innbyggertall mer enn mangedoblet, som følge av tilstrømming av flyktninger fra krigshandlingene i naborepublikken Tsjetsjenia.
Frondipedia

Utseende

En nokså liten, slank, blank, rødbrun trebukk. Antennene er noe kortere enn kroppen, delvis kamformede, i alle fall hos hannen. Pronotum er tønneformet, omtrent så langt som bredt. Dekkvingene er forkortede til små skjell og dekker ikke bakkroppen, flygevingene (bakvingene) stikker ut bak dekkvingene og gjør at disse billene overflatisk minner om veps. Bakbeina er kraftig utvidete med klubbeformede kår, leggene er sterkt fortykkede hos hannen, noe mindre hos hunne.

Utbredelse

Arten lever i det sørlige Brasil.
Skarphaga

Skarphaga er et sted på Nøtterøy i Færder kommune i Vestfold. Det befinner seg sør for Smidsrød, vest for Øre og Sjølyst, nord for Tanstad og øst for Herstad.

Kulturminner

Det er registrert to kokegroper fra jernalderen/middelalderen i området. Disse har status som freda kulturminner.
Den nasjonale konferansen for trearkitektur

Den nasjonale konferansen for trearkitektur er en norsk konferanse som arrangeres årlig. Den har som ambisjon å være en nasjonal konferanse om dagens og morgendagens fremragende norske trearkitektur, og skal være en møteplass for alle som er opptatt av innovativ norsk trearkitektur. Den første konferansen ble arrangert i juni 2013, etter initiativ fra Arkitektbedriftene i Norge og TreFokus.
Konferansen retter seg mot aktører som arbeider med, eller på annen måte har interesse for, bruk av tre i arkitektonisk sammenheng: arkitekter, rådgivere, utførende, byggherrer, eiendomsutviklere, ulike aktører i skognæringen, studenter, forskningsmiljøer og nasjonale og lokale myndigheter. 
Arkitekturprisen Treprisen deles ut på konferansen, som arrangeres i et samarbeid mellom Arkitektbedriftene i Norge, TreFokus, Norske arkitekters landsforbund, Norsk Treteknisk Institutt og Foreningen Norske Lauvtrebruk.
Christian Wulff

Utdannelse

Etter Abitur (artium) ved Ernst-Moritz-Arndt-Gymnasium i Osnabrück studerte han jus i Osnabrück, og tok 1987 den første og 1990 den andre juridiske statseksamen. Siden 1990 er han virksom som advokat.

Familie

Christian Wulff var fra 1988 til 2007 gift med Christiane Wulff, som han har en datter med. I 2008 giftet han seg med Bettina Wulff (f. Körner), og paret har en sønn. De ble skilt i 2013, men gjenforent i 2015.

Parti

Siden 1975 er han medlem av CDU. Han engasjerte seg først i Schüler Union, som han var leder for mellom 1978 og 1980. Mellom 1979 og 1983 var han medlem av sentralstyret i Junge Union, og var mellom 1983 og 1985 leder for Junge Union i Niedersachsen. Siden 1984 er han medlem av CDUs styre i Niedersachsen, og siden 1994 er han leder for CDU i Niedersachsen. Dessuten er han siden 7. november 1993 nestleder for CDU på riksbasis.

Parlamentsmedlem

Mellom 1986 og 2001 var han rådsherre i byen Osnabrück, fra 1989 til 1994 som leder for CDU-fraksjonen.
Han er medlem av landdagen (parlamentet) i Niedersachsen siden 21. juni 1994. Han var leder for CDUs landdagsfraksjon frem til han tiltrådte som ministerpresident.

Ministerpresident

Christian Wulff var CDUs kandidat som ministerpresident (regjeringssjef) i Niedersachsen både i 1994 og 1998. Med resultater på 36,4 % (1994) og 35,9 % (1998) tapte han begge ganger mot sittende statsminister Gerhard Schröder. Men i 2003 fikk CDU 48,3 % av stemmene, og Wulff kunne etterfølge Sigmar Gabriel som ministerpresident den 4. mars det året.

Strid som president

17. februar 2012 meldte Wulff at han trakk seg som president etter at statsadvokaten i Hannover søkte Forbundsdagen om at Wulffs politiske immunitet som president skulle oppheves, noe påtalemyndigheten ikke tidligere har gjort mot en tysk president. Wulff hadde mottatt et omdiskutert lån på en halv million euro fra private venner til et huskjøp mens han var ministerpresident i Niedersachsen, og hadde senere truet sjefredaktøren i avisen Bild med «krig», noe han senere ba om unnskyldning for. Dette førte til at statsadvokaten startet etterforskning og senere tok ut tiltale. Landgericht Hannover frikjente Wulff for alle anklager ved dom avsagt 27. februar 2014.
Alexander Schenk von Stauffenberg

Liv

Han var sønn av Württembergs siste overhoffmarskalk, grev Alfred Schenk von Stauffenberg og Caroline von Üxküll-Gyllenband, og var bror av Berthold Schenk von Stauffenberg og Claus Schenk von Stauffenberg. Hans to brødre var sentrale i motstanden mot det nasjonalsosialistiske regimet, og ble henrettet ved slutten av annen verdenskrig, etter 20. juli-attentatet.
Alexander Schenk von Stauffenberg var gift med den kjente kvinnelige piloten Melitta Schenk von Stauffenberg, født Schiller.
Etter 20. juli-attentatet ble han og hans kone arrestert. Mens Melitta ble løslatt etter noen uker på grunn av sitt krigsviktige arbeide, ble Alexander holdt fanget i forskjellige konsentrasjonsleirer til krigens slutt. Hans kone døde kort før krigens slutt, da hennes testfly ble skutt ned av et amerikansk jagerfly.
Alexander Schenk von Stauffenberg tok sin Abitur i Stuttgart, og begynte først å studerte jus før han studerte antikkens historie i Jena, München og Halle. I 1928 tok han doktorgraden under Wilhelm Weber med en avhandling om Johannes Malalas, og habiliterte seg i 1931 i Würzburg under Joseph Vogt med en avhandling om Hieron II. Deretter underviste han i Berlin, Giessen og Würzburg, og ble i 1936 utnevnt til ekstraordinær professor (=førsteamanuensis) og i 1941 til ordinær professor. Han aksepterte i 1942 et professorat ved universitetet i Strassburg, men kunne ikke tiltre stillingen fordi han ble innkalt til krigstjeneste. Han tjenestegjorde først på Østfronten, og fra juni 1944 i Athen.
I 1948 ble han professor i klassisk historie ved Ludwig-Maximilians-universitetet i München, hvor han ble til sin død. I 1951 var han den drivende kraft bak opprettelsen og første formann for Kommission für Alte Geschichte und Epigraphik (som senere ble innlemmet i Deutsches Archäologisches Institut).
Alexander Schenk von Stauffenberg fokuserte i sin forskning på et stort antall temafelter, spesielt senantikken og det antikke Sicilia og Magna Graecia.