Kariye Camii

Den hellige Frelser i Chora (tyrkisk: Kariye Camii eller Chora Camii) er en bysantisk kirke som ligger i Istanbuls bydel Edirnekapı.  Kirken er svært vakker, og de fargerike og glitrende mosaikkene og freskene i palaiologisk renessanse inngår blant de mest betydningsfulle sakralsykluser overhodet. Ordet kariye betyr «på landet»; kirken var bygget utenfor Konstantins bymurer. Camii betyr «moské».

Historie

Kirken har en lang og innviklet historie. Den har seks dokumenterte bygningsfaser. Et av problemene har vært at den er bygget på ustabil grunn.  Kirken var ukjent til 1860 da den greske arkitekten Pelopidas Kouppas gjorde Vesten oppmerksom på den. Av historien kan nevnes at den ble utsatt for et jordskjelv i 1894 og restaurert i 1898 til keiser Wilhelm IIs besøk. I 1929 begynte restaureringsarbeidet, og den ble nasjonalt monument i 1945.  Dette førte til at en ønsket om å sette kirken i skikkelig stand. Oppdraget ble gitt til Thomas Whittmore i 1947, og han arbeidet her til sin død i 1950. Da overtok Paul Underwood, og han arbeidet i kirken til 1958. Underwood har foretatt en systematisk dokumentasjon av kirken og publisert materialet i et 4-binds verk om kirken. Det fjerde bindet er et dokumentarbind hvor de fleste av de ledende forskerne innen bysantinsk kunst har skrevet sitt bidrag.  Arbeidet er ført videre av Robert G. Ousterhout i The Architecture of the Kariye Camii in Istanbul 1987. Kirken består idag av hovedkirke, to narthex og parecclesion.

Bygningshistorie

Klosteret skal være stiftet av keiser Justinian. Det finnes noen strukturer spesielt i korområdet som kan dateres til Justinian. På 840-tallet ble det utført restaureringer av Michael Syncellus, klosterets abbed. Maria Ducaena foretok utbedringer i årene 1077–1081. På 1200-tallet trengtes større utbedringer og nybygging. Dette ble foretatt av Isaac Comnenus. Firesøylesystemet ble erstattet av massive pilarer pga. ustabil grunn.
Der var et stort jordskjelv i 1296. Kirken ble deretter opprustet av Theodore Metochites (1270–1332). Det ble foretatt lite nykonstruksjon i skipet, men de to narthex ble bygget av Metocites. 
Kirken ble omgjort til moské 1495–1511. En mihrab ble tilført og tårnet fjernet og erstattet av en minaret. 
Skipet i kirken er 14,92m x 9,88m og kuppelen 7,45m i diameter. Formen på skipet er fra 1100-tallet og dekorasjonen fra det 13. Det består av en halvsirkelformet apside flankert av to mindre kapeller med mindre kuppeler. En stor kuppel støttet av fire pilarer reiser seg over hovedskipet.
I hovedskipet er bevart mosaikk av Den hellige jomfru med barnet til høyre, Jesus Kristus til venstre og over den midterste døren Marias innsovning. Dette er det eneste av de tolv festikonene som er bevart. Skipet er kledt med marmorplater.
Esonarthex, det innerste narthex er 17,95m x 3.50m. Det har fire hvelv skilt med pilasterstriper. Hvelvene har forskjellig størrelse og er asymmetrisk plassert. Der er et lite hvelv i sentralaksen, 2 hvelv i nord og et enkelt større hvelv i sør. Det nordre og søndre hvelv har kuppler. I sentralaksen fører en dør i vest inn til exonarthex og en inn til skipet. En annen dør i øst litt til nord fører inn til skipet. I en lunett over denne finner vi Kristus og Theodore Metochites som kneler og presenterer en modell av kirken.  På hver side av døren finner vi Peter og Paulus. På den andre siden er det store Deesis motivet fra det 12. århundre med Isaac Comnenus til venstre ved siden av Maria og nonnen Melani eller Maria Palaeologina til høyre.
Det nordre hvelvet er nesten kvadratisk og toppet av en kuppel med pendentiver. De tre første hvelvene er fylt med Marias liv. Disse er basert på Jakobs protoevangelium. I kuplene er der bilder av Maria og Kristus i medaljonger omgitt av figurer fra det gamle og Det nye testamentet. Den søndre del av Esonarthex viser Kristus liv og mirakler en syklus som er påbegynt i exonarthex.