google/wiki40b huggingface dataset:
Tåtten om Torvald den vidfarne

Tåtten om Torvald den vidfarne (norrønt Þorvalds þáttr víðförla) er en tått, en kort islendingesaga fra 1200-tallet. Historien foregår på Island og i Danmark og England før og i kong Svein Tjugeskjeggs regjeringstid (986-1014) og handler om Torvald Kodransson som er i kongens tjeneste og får et godt rykte for sitt rettsinn og sin godhet. Torvald bidrar også til kristningen av Island, og han reiser til Miklagard og Gardarike, og vinner respekt alle steder.
Til tross for at han blir forsømt av faren, vokser Torvald opp som en rettvis mann. Fordi han behandler venner og krigsfanger like godt, vinner han respekt, og takknemlighetsgjeld fra familiene til frigitte krigsfanger. Slik respekt gjorde at Torvald kunne frigi kong Svein en gang de begge satt i engelsk fengsel. Tåtten er i 9 kapitler, og det meste av kapittel 2–8 handler om hvordan Torvald og den saksiske biskopen Fredrik deltar i kristningsarbeidet på Island. De møter mye motgang og spott. Diskusjonene mellom Torvald og Fredrik om hvordan de skal reagere på nidvers kan sees som et uttrykk for overgangen fra det gamle til det nye verdisettet: blodhevn eller tilgivelse.
I det siste kapitlet fortelles det at han besøkte paven («Stolkongen»), og dro til Jorsal og Miklagard. Over alt ble han hedret, og «aller mest vart han heidra i Austerveg, dit han vart send av keisaren og sett til å vera føregangsmann og hovding over alle kongar i Russland og i heile Gardarike.»
Tåtten har fire ganger blitt oversatt til nynorsk: i 1939 og 1980 som Tåtten om Torvald den vidfarande; i 2003 som del av Den lengste soga om Olav Tryggvasson. Siste norske utgave Tåtten om Torvald den vidfarne ved Jan Ragnar Hagland i fembindsverket Islendingesagaene, 2014.
Torvalds etterfølger som misjonær på Island var Stevnir Torgilsson.
Passendale

Passendale (før skrevet Passchendaele) er en landsby ca 10 mil km nordøst for byen Ieper i Belgia. Landsbyen, som ligger i kommunen Zonnebeke i provinsen Vest-Flandern, er kjent for de voldsomme kamper som stod her under første verdenskrig, særskilt det tredje av slagene ved Ypres (slaget ved Passchendaele). Landsbyen ble på det nærmeste utradert.
Rett utenfor ligger den veldige krigskirkegården Tyne Cot med 11 856 falne soldater begravd.
Passendale er også kjent för sin ost.
Călărași

Historie

Călărași ble grunnlagt av fyrstene av Valakia som en hvilestasjon for hesteryttere (călărași) langs veien til Istanbul. Byen ble fylkeshovedstad i 1834.

Befolkning

Byen har ca 74 000 innbyggere.  Befolkningstallet synker med gjennomsnittlig ca 1,1 % i året. I 2007 var arbeidsledigheten ca 23,7 %, 18,4 % av befolkningen var under 15 år og 2,5 % over 75 år.

Klima

Klimaet er kontinentalt med en årlig gjennomsnittlig temperatur på 11,3 °C. Den laveste noterte temperatur i byen er – 30 °C 9. januar 1938 og den høyeste 41,4 °C 10. august 1957.

Næringsliv

Călărași har industri for produksjon av cellulose, glass, tekstiler, medisinsk utstyr og næringsmidler.

Severdigheter

Severdig i byens sentrum er tinghuset og rådhuset, enkelte gamle kirker og dessuten et kulturhus fra kommunisttiden. Byen ligger vakkert til langs Borcea med badestrender, dyrepark og botanisk hage.
Reklamasjonsnemnda for eiendomsmeglingstjenester

Reklamasjonsnemnda for eiendomsmeglingstjenester er en norsk privat organisasjon som behandler tvister som gjelder forbrukeres forhold til tilsluttede eiendomsmeglingsselskaper.
Organisasjonen ble opprettet 1. januar 2005 og er et samarbeid mellom Norges Eiendomsmeglerforbund, Den Norske Advokatforening, Eiendomsmeglerforetakenes Forening og Forbrukerrådet.
De europeiske småstatslekene 2003

Oversikt

Alle landene som kan delta deltok ved de europeiske småstatslekene 2003. Det er kun land med mindre enn 1 million innbyggere som kan delta. Det var ny deltakerrekord med 820 deltakere totalt. Vertsnasjonen Malta hadde 156 deltakere, og ble største deltakernasjon. Kypros hadde 143 deltakere, Island 133, Luxembourg 113, Monaco 89 og San Marino 78. Andorra hadde 66 deltakere, og Liechtenstein hadde den minste delegasjonen, med 42 utøvere.
Forsvarssjefens dekorasjonsråd

Forsvarssjefens dekorasjonsråd (forkortet FDR) er et rådgivende utvalg i det norske Forsvaret opprettet i januar 2008. Rådet behandler spørsmål om dekorering av militært personell med norske ordener og medaljer, heraldiske spørsmål og uniformssaker. Forsvarssjefens dekorasjonsråd er underlagt Forsvarssjefen og viderefører virksomheten til det tidligere Forsvarssjefens medaljeråd.

Dekorasjonssaker

Forsvarssjefens dekorasjonsråd behandler saker som gjelder tildeling og dekorering av både militært og sivilt personell i Forsvaret. Rådet behandler tildelingssaker som gjelder utmerkelser for fortjeneste og ferdighetsmerker, herunder Forsvarsmedaljen med laurbærgren, men også saker som gjelder Forsvarets medalje for sårede i strid, Forsvarets medalje for falne i strid og Forsvarets medalje for internasjonale operasjoner med laurbærgren (i sølv). I særlige tilfeller kan rådet også behandle saker som gjelder Forsvarets operasjonsmedalje. Det behandler ikke saker som gjelder tildeling av stridsekorasjoner for innsats etter andreverdenskrig. Disse sakene er overlatt Forsvarssjefens stridsdekorasjonsråd. Forsvarssjefens dekorasjonsråd behandler derimot saker som gjelder tildeling av noen av utmerkelsene for innsats i andre verdenskrig, nærmere bestemt Krigsmedaljen og Deltagermedaljen. 
Forsvarssjefens dekorasjonsråd behandler innstilling av Forsvarets personell til sivile utmerkelser som St. Olavs Orden, Den Kongelige Norske Fortjenstorden, Medaljen for edel dåd, Medaljen for redningsdåd til sjøs, St. Olavsmedaljen og Kongens fortjenstmedalje. 
Forsvarssjefens dekorasjonsråd avgir råd om tildeling til Forsvarssjefen. I tildelingssaker der Forsvarssjefens dekorasjonsråd ikke kommer til enighet er Forsvarssjefens stridsdekorasjonsråd overordnet organ.  
Rådet behandler saker som gjelder statutter og andre bestemmelser vedrørende Forsvarets medaljer og uttaler seg om saker som gjelder rangering av utmerkelser.  Spørsmål om bæretillatelser faller også inn under rådets virkefelt.  Forslag om etablering av nye utmerkelser i Forsvaret skal også forelegges Forsvarssjefens dekorasjonsråd.  Tilrådninger oversendes Forsvarssjefen for avgjørelse.

Heraldikk og uniformer

Forsvarssjefens dekorasjonsråd behandler også spørsmål knyttet til heraldikk i Forsvaret.  Rådet fastsetter overordnede retningslinjer for Forsvarets emblemer. Det uttaler seg også i uniformsspørsmål.

Sammensetning

Forsvarssjefens dekorasjonsråd består av en leder, som er sjefen for Forsvarets Veteranadministrasjon, og representanter for Hæren, Sjøforsvaret, Luftforsvaret og Heimevernet.  Rådet har en sekretær som samtidig arbeider som rådgiver for dekorasjonsspørsmål i Forsvaret.
Parasophroniella

Levevis

Larvene lever inne i død ved, gjerne små kvister av løvtrær. De kan også finnes inne i store urter, for eksempel arter av vortemelk-slekten. Disse artene er ikke spesialiserte og en art kan ofte utnytte flere ulike vertsplanter.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sørøst-Asia, fra Myanmar i vest til Ny-Guinea i øst.
Abagansk

Abagansk (mongolsk: abaγ-a ded aman ayalγu) er en dialekt av det mongolske språket shilingolsk, et sørmongolske språk innenfor den sentralmongolske språkgruppe. Dialekten tales i Abagbanneret i Indre Mongolia.
Monkey Island 2: LeChuck's Revenge

Spillet

Det var også det første eventyrspillet fra LucasArts som hadde to vanskelighetsgrader. Den enkleste graden manglet noen problemer og mindre deler av historien. Loom hadde også flere vanskelighetsgrader, men de bestod utelukkende av forskjeller i grensesnittet.
Spillet ble gitt ut på disketter for PC (med VGA-grafikk), Macintosh og Amiga (med 32-fargers grafikk) i 1991. Det ble senere inkludert på en CD med The Secret of Monkey Island kalt Monkey Island Madness. I 1994 ble det gitt ut på FM-Towns.

Handling

Man får ikke vite hva som skjedde mellom Guybrush Threepwood og Elaine Marley etter det første spillet. Spillet begynner med at Guybrush prøver å finne den mystiske skatten Big Whoop og vinne tilbake Elaine.
Han møter på Largo LaGrande, LeChucks ekstjener. Guybrush viser Largo skjegget til LeChuck for å bevise at det var han som faktisk tok knekken på LeChuck. Largo stjeler det og bruker det til å gjenopplive sjefen sin.
Voodoodamen forteller Guybrush at den eneste måten å stoppe LeChuck på er å finne Big Whoop. Han må finne kaptein Horatio Torquemanda Marleys gamle mannskap, som har de fire kartbitene som viser hvor skatten ligger.
Olympisk rekordhistorikk på 1500 m fri

Olympisk rekordhistorikk på 1500 m fri noteres kun for langbane (50 meter basseng). Det er bare menn som konkurrerer i øvelsen under Olympiske leker.
Per Reidarson

Liv og virke

Reidarson var elev av Sigurd Lie, Gudbrand Bøhn og Catharinus Elling i Kristiania og studerte senere i bl.a. Paris, Berlin og München, dels med statsstipend, dels med understøttelse av Houens legat. Som fiolinist var han aktiv i Kristiania og Bergen i tiden 1896–1906. Årene 1917 til 1919 var han sjefdirigent for Stavanger Orkesterforening og kapellmester i Stavanger Teater. I Stavanger var han en drivkraft i byens musikkliv, og han jobbet for en opprustning og utvidelse av Stavanger Orkesterforening, slik at orkesteret langt på vei var et profesjonelt symfoniorkester da han forlot byen sommeren 1919. Imidlertid oppsto det gnisninger mellom Reidarson og orkesterets medlemmer, og det hele kulminerte med at orkesteret nektet å spille en tone da Reidarson løftet taktstokken på en av orkesterets konserter i mai 1919. Konflikten dreide seg om den måten Reidarson hadde behandlet flere musikere på med sterk ordbruk og politiske undertoner. Konflikten endte med en voldgiftsdom. 
Som komponist debuterte Reidarson i 1904 med korverket «Havet» og skrev for øvrig det prisbelønte korverket «Haakon den Godes død», 
orkesterverkene «Nordisk ouverture» og «Nordisk rapsodi», kantaten til Bergensutstillingen 1910 som han selv dirigerte, samt sangspillene Sommereventyr (Centralteatret 1910) og Sommerluft (1933). I 1905 skrev han musikk til den i mange år (også etter krigen) brukte arbeidersangen «Den var vor, denne jord» til tekst av Nils Collett Vogt. 
Reidarson ble medlem av Nasjonal Samling under den andre verdenskrig, og medvirket til å gi NS kulturpolitisk innhold med NRK-foredraget «Norsk og unorsk i musikken» ved årsskiftet 1941–42. Han var åpenbart inspirert av tyske forbilder og raste mot modernismen som angivelig ble dyrket på jødisk og marxistisk hold. Liksom David Monrad Johansen var Reidarson opptatt av å etablere en norsk linje i musikken. Per Reidarson mottok Statens kunstnerlønn i 1938, men den bortfalt for alltid i 1945, og han var en tid internert i sin bolig «Gåsøya».
Hans over 30 år lange karriere som musikkritiker begynte i Tidens Tegn i 1913 og fortsatte i Arbeiderbladet (1921–40), der han ble viden kjent gjennom en rettssak der han var tiltalt for nedslagning av Dagbladet-journalist Paul Gjesdahl i en krangel om Harald Sæverud som Reidarson sterkt mislikte (1927). Årene 1940–45 var han musikkritiker i Fritt Folk.
Reidarson var formann i programrådet til Kringkastingsselskapet A/S 1925-1930.
Glassperlespillet

Glassperlespillet, med undertittelen Forsøk på en beskrivelse av magister ludi Josef Knechts livsløp samt Knechts efterlatte skrifter (tysk Das Glasperlenspiel; Versuch einer Lebensbeschreibung des Magister Ludi Josef Knecht samt Knechts hinterlassenen Schriften) er en roman av Hermann Hesse, som ble påbegynt i 1931 og utgitt i Zürich i 1943. Romanen er Hesses siste verk og blir av mange regnet som hans hovedverk. Glassperlespillet var den viktigste årsaken til at Hesse ble tildelt Nobelprisen i litteratur i 1946.

Handling

Handlingen utspiller seg en gang i fremtiden i det fiktive landet eller provinsen Kastalien, der en intellektuell elite driver skoler og universiteter i klosterlignende stil og ånd. Kastalien ligger inne i et større land, men de intellektuelle har trukket seg helt ut av resten av samfunnet. Det store landet får i romanen symbolisere det verdslige, med kriger, maktkamper, politikk og sex, mens Kastalien får symbolisere det intellektuelle og filosofiske.
I Kastalien vier man livet sitt til kunsthistorie, filosofi, språk, litteratur og musikk. Viktigst av alt er «glassperlespillet». Hesse gir bare metaforiske beskrivelser av hvordan dette spillet foregår, men det er et lingua universalis, et språk eller spill som binder alle kunstene sammen. Å beherske glassperlespillet er den ultimate prøven i kunnskap og skjønnhetssans, som er det eneste man bruker tid på i Kastalien.
I romanen skildrer Hesse en fremtidig kulturtilstand, der det ikke lenger oppdages eller skapes noe nytt, opprørende eller eventyrlig, og der man bare kan «spille» med det bestående. Flere intellektuelle i første del av det 20. århundre delte frykten for en slik kulturtilstand, og også Thomas Mann  beskriver den i Doktor Faustus.
Glassperlespillet er skrevet som en biografi over «Josef Knecht», som leseren får følge fra han som gutt blir tatt opp i en av Kastaliens skoler til han som gammel er magister ludi, mester i glassperlespillet, og til slutt dør. Gjennom hele livet filosoferer Knecht over spørsmål om livet, og om livet i Kastalien er den rette veien å gå, og om verden utenfor har noen verdi. Romanen er på mange måter en dannelsesroman.
Romanen tar også opp mange filosofiske emner og spørsmål, som verdien av kunnskap, hva skjønnhet og sannhet er osv. Som mange andre av Hesses romaner, f.eks. Siddhartha og Steppeulven, er også Glassperlespillet preget av buddhistisk filosofi og østerlandske seder; meditasjon og åndelighetsøvelser er en viktig del av kastalianernes liv, og kinesisk litteratur og filosofi er en stor inspirasjon for Josef Knecht.
Skogsbilveg

Skogsbilveg er veger som bygges for å åpne skogområder for uttransportering av tømmer.
Ved utgangen av 2006 var det registrert 48 468 km med skogsbilveger i Norge. I 2006 ble det bygget 68 km med nye skogsbilveger, i 2005 ble det bygget 56 km.
Det skilles ofte mellom skogsveg for traktor og skogsbilveg. Skogsvegen har lavere standard. Skogsbilveger må tåle trafikk med 22 meter lange tømmerbiler med vekt på opptil 60 tonn.
Nid

Nid (norrønt níð) er et sentralt norrønt begrep for en sosial skamplett som indikerte tap av ære og status som en kjeltring i vikingtiden og middelalderen. En person som ble berørt av skampletten ble karakterisert som en niding. En niding er en skurk eller til og med en illgjerningsmann.

Betydning

Det førkristne Norden var preget av sed og skikk ved at visse samfunnsmessige regler ble opprettholdt. De som brøt disse, store eller små, brakte ikke bare skam på seg selv, men også over ætten. Var det umulig å gjøre opp for seg, eksempelvis ved å betale en bot, sperret det norrøne samfunnet ikke nidinger inne, men sperret dem ute ved å gjøre dem fredløse.
Ære var viktig i det norrøne samfunnet og var knyttet til personlig integritet. Nid var forbundet til ære som det motsatte begrep. Et beslektet begrep er ergi, «umandighet», og viser til den som spilte kvinnens rolle i et homoseksuelt forhold.

Som begrep

Nid betyr «hån», «forhånelse», og har sin opprinnelse fra germansk. Mellomengelsk beholdt et beslektet begrep i nithe i betydning «misunnelse», «hat».
Nid har blitt bevart i norsk språk, men benyttes først og fremst i sammenstillinger av begrepet: niding, nidingsverk, nidvise, nidskrift og andre. Egil Skallagrimson rettet nidstang mot sin fiende Eirik Blodøks for å håne og vise forakt for ham, men også på magisk vis påkalle ulykke mot ham.
Geifersjøen

«Geifersjøen» er en gammel vise som kom i skillingstrykk i Norge etter første verdenskrig. Per Johan Skjærstad forteller i boken «Gode gamle viser frem fra glemselen», utgitt på Gyldendal i 1982, at denne visa mest sannsynlig stammer fra Mellom-Europa, og at den kanskje har fått norsk tekst etter først å ha vært innom Danmark. En teori går ut på at visa kanskje egentlig het originalt «Genfersjøen», som faktisk ligger i Sveits. Den er uansett uvanlig til skillingsvise å være: Den begynner trist og ender lykkelig.
Sagaspelet Lofotr

Sagaspelet Lofotr – «Ved Urdarbrunn» er et historisk spel. Spelet framføres annethvert år ved Lofotr Vikingmuseum på Borg i Lofoten i Vestvågøy kommune.
Verdens største kjente vikinglanghus lå på Borg, og er nå rekonstruert og bygd opp like ved siden av tuftene av det opprinnelige huset. Dette høvdingehuset danner kjernen for vikingmuseet på Borg. Det er kjent fra historiske kilder at den siste høvdingen på Borg het Olaf Tvennumbrunni, og at han flyttet fra Vestvågøy til Island rundt år 890 e.kr.
Sagaspelet Lofotr handler om begivenhetene som førte til høvdingens oppbrudd. Det bygger på kjente historiske hendelser, og dikter om detaljene.
På Borg bor høvding Olaf Tvennumbruni med husfrua Åshild og fire sønner. På naboøya Gimsøya bor høvdingen Tore med husfrua Ragnhild, en sønn og to døtre.
Det har alltid vært sterke vennskapsbånd mellom ættene. Nå skal de knyttes enda sterkere sammen gjennom ekteskap mellom høvdingebarna Åsgaut og Gyda. Men nornene — skjebnegudinnene som spinner livstrådene — vil det annerledes. Landet er i ferd med å samles til ett rike under en ny konge. Tore har bestemt seg for å gå med kongen, men Olaf vil heller dra til Island og bygge seg et nytt høvdingsete der framfor å gi fra seg jorda."
Når ættene møtes til midtsommerblot på Borg tilspisses den spente situasjonen mellom de to høvdingene. Det får katastrofale følger. Ikke alle gjestene til midtsommerblotet vender hjem igjen med sine kjære.
Manus: Nina E. Wester, fritt etter originalmanusav Jahn-Arill Skogholt og Thorbjørn Gabrielsen

Originalmusikk av Torstein Aagaard-Nilsen
Sagaspelet produseres og eies av stiftelsen Sagaspelet Lofotr, som er hjemmehørende i Vestvågøy kommune.

Regissører

2002: Nina E. Wester

2004: Maiken Garder

2006: Maiken Garder

2008: Andreas Altermark
Tirynthoides

Utseende

Middelsstore (vingespenn 35-40 millimeter), kraftige, litt smalvingede, brune smygere. Oversiden er brun med noen små, delvis gjennomsiktige, hvite flekker på forvingen, mens undersiden er mer mønstret: T. lotana har på bakvingen en stor, litt uregelmessig, gul, svart og hvit øyeflekk, mens T. virilis er brunlig med hvite striper.

Levevis

Larvene lever trolig på gress og halvgress.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sør-Amerika, fra Venezuela i nord til Argentina i sør.
Rondane nasjonalpark

Geografi, geologi og landskap

Rondane tilhører Det transskandinaviske intrusivbeltet som består av grunnfjell-bergarter fra prekambrium.
Nasjonalparken er leveområde for en stamme av villrein, og omfatter et variert fjellområde med frodige fjelldaler, lavdekte flyer og mektige fjelltopper. Berggrunnen er karrig og gir en fattig vegetasjon der lav og lyng dominerer.

Kulturminner i nasjonalparken

Området har tallrike spor etter gammel fangstkultur.

Forvaltning og bruk av området

Turisthytter i Den norske turistforenings regi omfatter blant annet Rondvassbu, Bjørnhollia, Grimsdalshytta og Eldåbu.  I tillegg er det flere private turisthytter, bl.a. Dørålseter, Peer Gynt-hytta og Haverdalseter. Rondanestien, som strekker seg fra Oslo til Hjerkinn, går gjennom parken.
Med kollektivtransport er nærmeste utgangspunkt Otta og Mysuseter.  Andre innfallsporter til det sentrale Rondane er Høvringen i vest, Straumbu i øst og Dørålseter i nordøst.
Severdigheter i Rondane og omegn omfatter blant annet Mysusæter, Høvringen, Kvitskriuprestan, Skranglehaugene, Smiubelgin, Rondslottet, Verkildalsbotnen, Jutulhogget og Ulafallene.
Reinheimen

Reinheimen ligger som en trekant av høyfjell mellom Ottadalen i sør, Romsdalen og Gudbrandsdalen i nordøst, og Valldal og Tafjord i vest/nordvest. Navnet på området ble etablert da friluftsmannen og forfatteren Olaf Heitkøtter ga ut boka Reinheimen i 1974.
Reinheimen nasjonalpark ble opprettet i 2006, og omfatter 1974 km². I tillegg ligger følgende verneområder inntil nasjonalparken: Finndalen landskapsvernområde, Ottadalen landskapsvernområde, Lordalen landskapsvernområde, Romsdalen landskapsvernområde, Trollstigen landskapsvernområde, Tafjord-Reindalen landskapsvernområde, Brettingsmoen naturreservat.
Den østlige delen er et enormt åpent land av avrundede fjell med store daler som Finndalen, Lordalen, Grøndalen, Asbjørnsdalen og Ulvådalen. Høyest opp ruver Gråhø med 2014 meter over havet. Vest for Torsdalen og nord for Ulvådalen finner vi dype daler og ville tinder i området mellom Romsdalen og Tafjord. Der landskapet går over fra rolige runde fjell til vestlandsnatur, ligger to markerte tinder, Karitind (1982 moh.) og Pyttegga (1999 moh.). Vest for dette området ligger Reindalen, Kaldhusdalen og Herdalen. Det er skogkledte daler mellom enorme fjell. I nord ligger Trolltindan, hvor Trollveggen faller fra 1700 meter og ned i Romsdalen, hvorav 1000 meter loddrett fall. Trollveggen er den høyeste loddrette fjellveggen i Nord-Europa.
Alle turisthyttene i fjellet er konsentrert i vest og nord. Naturlige inngangsporter til Reinheimen: Grotli, Billingen, Bjorli, Verma, Trollstigen, Valldal og Tafjord.
Det er 2000 rein vinterstid i Reinheimen. Folk i bygdene rundt Reinheimen har i alle tider jaktet på villreinen. Det er mange fangstanlegg i området, spesielt i Lordalen. Kulturminnene viser at mange har livnært seg på fangst i tidligere tider. I dag er det villreinjakt i perioden 20. august til 14. september for omtrent 550 jegere i Reinheimen.
Baltorobreen

Baltorobreen er en av verdens største breer utenom polområdene. Den er 57 kilometer lang, og strekker seg gjennom deler av fjellkjeden Karakorum i det nordlige Pakistan.
Baltorobreen er kilde til Shigar-elven, som renner ut i Indus. Flere større breer flyter inn i Baltorobreen, som Godwin Austen-breen fra K2, Abruzzibreen og flere breer fra rundt Gasherbrum-massivet, samt Vignebreen, Yermanendubreen (fra Masherbrum), Dungebreen og Trangobreen. Området der Godwin Austen-breen og Baltorobreen møtes er kjent som Concordia; et kjent mål for fotturister i området og med god utsikt til K2, verdens nest høyeste fjell.
Indianas flagg

Indianas flagg er blått med en gul fakkel omgitt av nitten gule stjerner. Delstatens navn er skrevet inn i en bue over stjernen som er plassert direkte over fakkelen. Flagget ble innført 31. mai 1917. Det er offisielt i størrelsesforholdet 26:33.
Indianas flagg ble til etter en konkurranse avholdt i 1916. Det er tegnet av Paul Hadley fra Mooresville i Indiana. Fakkelen symboliserer frihet og opplysning. Stjernene representerer Indianas plass som den nittende delstaten i USA. De tretten stjernene i den ytre ringen symboliserer de opprinnelige tretten koloniene. De fem stjernene innenfor representerer de neste fem delstatene som gikk med i unionen og den litt større over fakkelen symboliserer Indiana.
Mange av USAs delstatsflagg har blå flaggduk. Også delstatene Pennsylvania, Connecticut, Sør-Carolina, New Hampshire, Virginia, New York, Vermont, Kentucky, Maine, Michigan, Wisconsin, Minnesota, Oregon, Kansas, Nevada, Nebraska, Nord-Dakota, Montana, Idaho, Utah og Alaska har delstatsflagg med blå flaggduk. Louisiana, Oklahoma og Sør-Dakota benytter en noe lysere blåfarge i sine delstatsflagg, mens Delawares delstatsflagg har en lysere, gråblå fargetone.
Spirakler

Spirakler eller stigmata er de/den større åpningen(e) i hudskjelettet inn til trakésystemet, et nett av tynne såkalte trakérør, og er en del av åndedrettet til en rekke laverestående dyr.
Spirakler finnes vanligvis på alle bakkroppens segmenter (ledd). Ulike dyregrupper har ulikt antall spirakler. Edderkopper har normalt bare en, den er plassert litt langt bak og på undersiden av bakkroppen. Hos andre leddyr, som insekter, er det hos voksne individer vanligvis omtrent 10 slike åpninger, eller færre. De ligger vanligvis i overgangen mellom leddene i bakkroppen. Unge larver har 12 par trakéåpninger (spirakler), eller begynnelse til slike. Fra de større trakérørene forgreiner trakésystemet seg som «dusker» i stadig finere og tynnere greiner ut til alle kroppens celler. Trakeer finnes hos laverestående dyr som insekter og enkelte edderkoppdyr. Felles for dyr som har trakeer, er at de ikke har lunger eller gjeller hvor kroppen kan ta opp oksygen. Trakeene forsørger alle kroppens celler direkte med atmosfærens oksygen.