google/wiki40b huggingface dataset:
Guadalajara

Historie

Byen ble først grunnlagt av Cristóbal de Oñate i 1531, men måtte flyttes flere ganger på grunn av problemer med beliggenheten. Den 14. februar 1542 ga Karl V Guadalajara byprivilegier. I 1560 ble byen erklært hovedstad i den spanske kolonien Nueva Galicia, som var nokså uavhengig av Mexico by. I kolonitida var byen sentrum for et rikt jordbruksområde, og tjente som startsted for tallrike ekspedisjoner og erobringstokt til Nord-Mexico og Filippinene. Byen spilte også en viktig rolle tidlig i frigjøringskampen, da presten og uavhengighetsforkjemperen Miguel Hidalgo opererte fra byen. Også i Reformkrigen 1858–61 og i de meksikanske revolusjonskrigene ble det kjempet hardt rundt Guadalajara. I løpet av 1800-tallet gikk Guadalajara forbi Puebla som Mexicos nest største by på grunn av sterk industriutvikling. I 1992 førte en serie eksplosjoner i gassnettet til 205 døde, 500 sårede og 15 000 hjemløse.

Verdt å se i Guadalajara

Guadalajara er storslagen som en hovedstad, og midt i byen ligger den monumentale katedralen, påbegynt i 1558 og fullført i 1616. Stilen er en blanding av sengotikk og renessanse, med tilbygg og tårn i henholdsvis barokk og nygotikk. Ikke mindre enn fire plasser omgir katedralen, den største på sørsiden er Plaza de Armas, hvor Palacio de Gobierno, regjeringspalasset, også befinner seg. Teatro Degollado er byens kulturelle storstue fra 1856, og befinner seg på Plaza de La Liberación. Byen har 13 kirker i kolonistil, den største er Templo de la Merced i praktfull barokk fra ca. 1650, mens den eldste er Templo de San Francisco i renessansestil fra 1550. Plazuela de los Mariachis er et lite torg hvor mariachi-orkestere spiller mot betaling. 
I utkanten av byområdet ligger Tequila, hvor den berømte agave-drikken blir destillert. Her kan man delta i omvisninger med smaksprøver. Byene Tlaquepaque og Tonalá er kjente sentra for keramikk.

Sport

Chivas de Guadalajara – eller Club Deportivo de Guadalajara, som er klubbens offisielle navn – er en av Mexicos fremste fotballklubber med 11 seire i den nasjonale ligaen. Klubben spiller sine hjemmekamper på Estadio Jalisco, som har en kapasitet på 62 384, hvor også CF Atlas spiller sine kamper. Dette stadion ble brukt i fotball-VM både i 1970 og 1986.
Nangong

Nangong (kinesisk: 南宫; pinyin: Nángōng) er en by på fylkesnivå i byprefekturet Xingtai i provinsen Hebei i det nordlige Kina. Befolkningen er på 465 854 (1999).

Jernbane

Den viktige jernbanelinjen Jingjiubanen har stoppested her på sin ferd fra Beijing vestbanestasjon til Kowloon i Hongkong. Denne linjen løper gjennom blant annet Hengshui, Heze, Shangqiu, Xinzhou, Jiujiang, Nanchang, Heyuan, Huizhou og Shenzhen.
Brev- og dagbokroman

En brev- og dagbokroman er en romantradisjon der man forteller en eller flere fiktive hendelser gjennom en rekke brev- og dagboks- notater fra en eller flere personer der deres opplevelser og refleksjoner kommer frem. Denne litterære formen var spesielt vanlig på 1700- og 1800-tallet, men har fått ny popularitet gjennom postmodernismen fra slutten av 1900-tallet.
En bakgrunn for genren er at brev og dagbøker på 1600- og 1700-tallet ofte ble skrevet med tanke på publikasjon (oftere gjennom avskrivning og sirkulasjon i en eksklusiv krets, enn ved trykking). En annen faktor (påpekt f.eks. av den svenske litteraturhistorikeren Göran Hägg) er at eldre litteratur mangler tradisjon for å gjengi enkeltpersoners tanker. Brev- og dagbokstekstene ble da en «realistisk» forklaring på at forfatter og leser kunne kjenne hovedpersonenes tanker. Det er også et vanlig grep ellers i tidlig-moderne skjønnlitteratur at de fortalte hendelsene presenteres som «virkelige» ved at fortellingen gis et dokumentarisk preg (jfr. Don Quijote).
Den første romanen som utforsker hele det kompliserte spillet som sjangeren åpner for, er Aphra Behns trilogi Love-Letters Between a Noble-Man and his Sister fra 1684–1687. Her utnyttes formen til å gi fortellinga vekslende synsvinkler. Fortellerstemmen og fortellerens verdidommer trer i bakgrunnen – i det minste i første del; seinere introduseres en synlig forteller. Behn utnytter også til fulle de mulighetene for spenningsoppbygging som ligger i falske brev, brev som faller i urette hender, brev som holdes tilbake osv.
Et ofte brukt eksempel på brev- og dagboksroman er Pamela, eller Dydens belønning (Pamela; or Virtue Rewarded), skrevet av boktrykkeren Samuel Richardson og utgitt i 1740. Dette var opprinnelig tenkt som en eksempelsamling for utrente brevskrivere. Som utgangspunkt valgte Richardson den ikke uvanlige situasjonen at en ung tjenestepike blir utsatt for sexpress fra sin husbond, og skriver til foreldrene etter råd. Forfatteren ble etterhvert revet med av fortellingen, og forandret prosjektet til en roman. For å unngå visse problemer med realismen i fortellingen, lot forfatteren Pamela gå over til dagboksnotater i stedet for brev. Pamela har hatt stor innflytelse på senere litteratur, både hva gjelder form og tematikk.
Enkelte sene eksempler på formen, som Arthur Conan Doyles Hunden fra Baskerville (The Hound of the Baskervilles, 1901–1902), nærmer seg moderne jeg-fortelling.
Blitz Factory

Blitz Factory er et norsk band fra Elverum og Tynset i Hedmark som ble grunnlagt i 2006. Blitz Factory spiller en blanding av rock, hardrock, pop og punk. Debutalbumet kom ut i 2008, og det er planlagt EP-utgivelse i løpet av 2011.
Bandet består av Odd Asgeir Skogstad (bass), Jon Even Schärer (trommer), Emil Andreas Engh (gitar, vokal) og Karl André Sagerud (gitar).
Gnathocera kudrnai

Levevis

Arten er knyttet til gressenger. De voksne billene finnes gjerne på aksene til ulike gress.
Sikter på månen og lander på taket

Sikter på månen og lander på taket er et musikkalbum med Don Martin og Jester, utgitt i 2009. Dette er duoens første plate.
Det parasympatiske nervesystemet

Forholdet til det sympatiske nervesystemet

Det sympatiske nervesystemet og det parasympatiske fungerer typisk i motsetning til hverandre. Men denne motsetningen er bedre forstått som av komplementær natur heller enn som antagonistisk. Som en analogi kan man si at det sympatiske nervesystemet er gasspedal, mens det parasympatiske er bremsen. Det sympatiske nervesystemet fungerer når det er nødvendig med hurtig respons, mens det parasympatiske fungerer når det ikke trengs umiddelbar respons. Et nyttig akronym for å oppsummere det parasympatiske nervesystem er STUFA (spytt, tårer, urin, fordøyelse og avføring

Fysisk plassering

Det parasympatiske nervene hører til de indre, autonome grenene av det perifere nervesystemet. Det autonome nervesystemet, som har både sympatiske deler og parasympatiske deler, regulerer kroppens indre organer via nerver til tre slags vev: glatt muskulatur, hjertemuskulatur og kjertler. Det sympatiske og parasympatiske nervesystemet arbeider sammen for å skape en synergisk stimulering som ikke bare er på og av, men som har blitt beskrevet som et kontinuum avhengig av hvor kraftig hver del forsøker å utføre sine handlinger.
Heinrich von Brentano

Bakgrunn og utdannelse

Heinrich von Brentano var yngste barn av den katolske sentrumspolitikeren, riksdagsmannen og hessiske justis- og innenriksministeren Otto von Brentano di Tremezzo. Han tilhørte en familie av italiensk opprinnelse som slo seg ned i Hessen i det 17. århundre og ble anerkjent som hessisk adel.
Familien omfattet bl.a. dikteren Clemens von Brentano og var knyttet til en krets i den tyske romantikken som omfattet personer som Goethe, Achim von Arnim og Friedrich Karl von Savigny.
Etter Abitur (artium) i 1922 studerte han jus, og tok 1925 den første og 1929 den annen juridiske statseksamen. I 1930 tok han den juridiske doktorgrad ved universitetet i Giessen med avhandlingen Die Rechtsstellung des Parlamentspräsidenten nach Deutschem Verfassungs- und Geschäftsordnungsrecht. Fra 1932 virket han som advokat i Darmstadt, før han i 1943 ble utnevnt til statsadvokat i Hanau. Fra 1945 arbeidet han som advokat og notar i Darmstadt.

Politisk karrière

Han var en av grunnleggerne av CDU i Hessen og var medlem av den hessiske landdagen fra 1946 til 1949 og formann for CDU-fraksjonen fra 1947. Han var medlem av det parlamentariske råd som vedtok den tyske Grundgesetz og fra 1949 var han medlem av Forbundsdagen. Han var fraksjonsleder for CDU/CSU-fraksjonen fra 1949 til 1955 og igjen fra 1961 til sin død. Han var også medlem av Europarådets parlamentariske forsamling, hvor han ble valgt til visepresident, og av Europaparlamentet fra grunnleggelsen av. Fra 1955 til 1961 var han tysk utenriksminister. Heinrich von Brentano spilte en stor rolle i grunnleggelsen av det europeiske økonomiske fellesskap, forløperen til EU.

Senere liv

Heinrich von Brentano levde som ugift katolikk sammen med moren, som han tok seg av frem til hennes død i 1949. I sine sene år bodde han overveiende i Roma, hos broren Clemens, hos journalisten Max von Brück og hos ekteparet Johannes og Karin Schauff. Han døde av kreft i 1964, og er begravet på Waldfriedhof Darmstadt.
Øivind Fragell

Forfatter

Fragell er mest kjent som sangforfatter, flere av sangene finnes i sang og salmebøker. Mange er innspilt og kommet ut på plate.  Men han har også skrevet flere bøker og diktsamlinger.
Fem av bøkene er det en kan kalle guttebøker og kom i store opplag.
Kohtla-Järve

Historie

Historien til Kohtla-Järve er tett knyttet til historien om utvinningen av oljeskifer, det viktigste mineralet i Estland.
Man har funnet spor etter bosetninger i området siden middelalderen, og i en dansk landbok blir Järve og Kukruse nevnt i 1241 med navnene Jeruius og Kukarus, og landsbyen Sompa nevnes i 1420 ved navnet Soenpe.
Lokale innbyggere kjente til oljeskiferen sine gode fyringsegenskaper i mange hundreår, og skiferolje ble brukt i en viss skala på godset Kukruse fra 1870. Den industrielle utvinningen i Estland startet først på 1900-tallet. Under krigføringen i første verdenskrig kom Russland inn i en akutt energikrise med stor fyrings- og drivstoffmangel, og dette satte igang utviklingen av de øst-estiske oljeforekomstene. I 1916 viste forskere at oljeskifer kan brukes til både drivstoff og som råmateriale for kjemisk industri, og gruvedriften startet nær landsbyen Järve.
Etter uavhengigheten til Estland ble det fra 1919 dannet et statlig estisk industriselskap for å vinne ut oljeskiferen, og man startet omfattende utvinning med både undergrunns gruvedrift og dagbrudd. I Kohtla-Järve ble det også anlagt et lite oljeraffineri som roduserte bensin for det lille innenlandske markedet. Bosetninger for gruvearbeiderne ble opprettet i nærheten av gruvene. I 1924 ble det bygget en fabrikk for å ta hånd om oljeskiferen nær Kohtla jernbanestasjon, og den nærliggende bosetningen Kohtla-Järve startet å vokse. Under andre verdenskrig vokste betydningen av de estiske forekomstene av oljeskifer. Tyskerne, som okkuperte Estland, så på det som en viktig drivstoffkilde. De kom derimot aldri i gang med storstilt utvinning.
Etter krigen krevde industrier nordvest i Sovjetunionen oljeskifer i stadig større mengder, og utvinningen økte kraftig. Kohtla-Järve fikk bystatus 15. juni 1946. I løpet av de neste 20 årene ble Kohtla-Järve det administrative senteret for flere landsbyer i området, og etter hvert som Kohtla-Järve ble utvidet, ble den en by med unik planløsning, der deler av byen er spredd i skogen, med jordbruksområde og oljeskifergruver innimellom. Det totale folketallet øket kraftig fordi arbeidere ble sent hit fra forskjellige steder i Sovjetunionen, og i 1980 bodde det 90 000 innbyggere i byen.
I 1991 minsket antallet bydistrikter, og Jõhvi, Kiviõli og Püssi ble egne landsbyer. Utvinningen og håndteringen av oljeskifer minket dramatisk i 1990-årene, og mange av innbyggerne i Kohtla-Järve flyttet til Tallinn eller Russland på grunn av høy arbeidsledighet i Ida-Viru fylke.
Kohtla-Järve kommune dekker fortsatt mange byer og tettsteder, som Kohtla-Nõmme, Sompa, og Idla. På grunn av sitt omland er byen idag Estlands 5te største by i folketall.  95% av befolkningen (2007) har opphav ifra den stor-russiske folkegruppen (russere, hvite-russere, ukrainere, russiske jøder, russiske sigøynere, m.m.).
Etter finanskrisen fra 2009 sliter byen med stor arbeidsledighet. Mange gruver er nedlagt, og den russisktalende befolkningen får ikke lett arbeid andre steder i Estland.
Pierre d'Ailly

Prest

Pierre d'Ailly studerte ved universitetet i Paris, der han bidro til å styrke nominalismen. I r 1380 avla han doktorseksamen i teologi, og var deretter meget produktiv som forfatter. Han forfektet idéen at prester har fått sin jurisdiksjon fra Jesus Kristus og ikke fra paven og bestred ufeilbarlighetsdogmet. Da en dominikaner fornekte jomfrufødselen, appellerte Pierre d'Ailly til pave Klemens VII at dette skulle fordømmes.
I 1389 ble han kansler av universitetet og kongens skriftefar, og dermed kunne han i 1394 introdusere den nyinstallerte motpaven Benediks XIII for det franske hoff.

Biskop og kardinal

Året derpå, i 1395, utså motpaven ham til biskop av Le Puy og to år senere av Cambrai. Motpave Johannes XXIII utså ham i 1411 til kardinalprest med San Crisogono i Trastevere som tittelkirke, hvorved han året derpå fikk sin tjeneste forlagt i Roma. Mer korrekt kalles han derfor pseudokardinal, ettersom han ikke ble utsett til dette av den som i ettertid er blitt erkjent å ha vært den rettmessige pave. Han ble til slutt legat i Avignon, der han også døde.

d'Aillys verk

Sin berømmelse som kirkemann har d'Ailly fått gjennom sin betydning ved det stora skisme, og den framtredende rolle han spilte ved de mange kirkemøtene under sitt aktive virke: konsilet i Aix (1409), konsilet i Pisa (1409), konsilet i Roma (1412–1413), og konsilet i Konstanz (1414–1418). Det var d'Ailly som lot sammenkalle til det sistnevnte konsiliet. Han var en talsmann for konsiliarismen, det vil si at de økumeniske konsiler var overstilt pavens autoritet, hvormed komplikasjonene med at det fantes tre paver kunne løses, ved at kardinalene utpekte Martin V til ny pave og klarte å få de tre øvrige rivalene å abdisere. Det var nære ved at d'Ailly selv ble valgt til pave i Konstanz, men de italienske, tyske og engelske nærværende gikk ikke med på dette. Som lærere hadde han flere disipler, for eksempel Johannes Gerson og Nikolaus av Clemanges.
d'Aillys teologiske idéer er blitt forkastet, men under hans samtid var han i den egenskapen som mest innflytelserik. Påvirket av Wilhelm av Occam og representant for nominalismen, mente d'Ailly at Guds eksistens ikke kan bevises med sansene, og at moralen kommer fra loven, hvormed han brøt med læren om naturretten. Hans idéer ble imidlertid til en viss grad antatt av lutheranere.
Det er fremst Christofer Columbus som har bevart d'Aillys navn til etteryiden, ved at han studerte Imago mundi, en bok om astronomi og geografi, innen han begav seg til Amerika. Columbus' eksemplar, som finnes bevart i Sevilla, inneholder også kommentarer i margen.
Hurra for Andersens

Handling

Far og mor Andersen og de fire barna deres bor i en nedlagt landhandel i utkanten av Oslo. Der trives de godt, men mange av naboene som bor i det moderne rekkehuset er forarget over familien Andersen og deres manglende respekt for fellesskapets ordensregler. Byggelagets formann Alf Hermansen (Rolv Wesenlund) og nabofru Salvesen (Elsa Lystad) har i årenes løp hatt mang en hyggestund sammen omkring den felles forargelse de føler for familien Andersens. Bedre blir det ikke da Andersens vinner en stor gevinst i tipping, og finner ut at de skal gifte seg. De inviterer derfor alle naboene til bryllupsfesten, men komplikasjoner oppstår da de legger det på samme dato som byggelagets 5-årsjubileum. Folk i borettslaget begynner derfor å danne seg i leirer. Borettslagets leder leier inn profesjonelle musikere i et forsøk på å sabotere Andersens arrangement.  Til tross for stridighetene ender det med et stort bryllup og fred og forsoning.

Om filmen

Filmen ble godt mottatt av anmelderne. Blant annet gav Dagbladet, Aftenposten og VG den terningkast fire, mens Dagsavisen gav den tre.
NRK skrev i forbindelse med en visning av filmen i 2003 at: «Radarparet Arve Opsahl og Aud Scønemann scorer høyt i denne filmen som er laget over Sigbjørn Hølmebakks manus. Det samme gjør så avgjort Rolf Wesenlund og Elsa Lystad som nabolagets prestisjejegere.» De skrev videre: «Hurra for Andersens” er så absolutt i slekt med forgjengere som Støv på hjernen og Sønner av Norge».

Musikk

Filmen inneholder en musikalsk live-opptreden av den norske bluesgruppa Public Enemies. Wenche Sandnæs fremfører sangen Hurra for Andersens, komponert av Egil Monn-Iversen og med tekst av Alfred Næss. Den ble utgitt på singlen Nor-Disc NOR 146. Sangen ble i 1993 også utgitt på samlealbumet Norske filmklassikere av PolyGram.
Arve Opsahl fremfører sangen Carl Alfred Andersens vuggevise, komponert av Egil Monn-Iversen og med tekst av Alfred Næss. Sangen ble også utgitt på singlen Nor-Disc NOR 146
Tasjlyk vannkraftverk

Tasjlyk vannkraftverk er et vannkraftverk i Juzjnoukrainsk i Ukraina. Kraftverket er et såkalt pumpekraftverk og har en installert effekt på 906 MW, som for tiden er under utvidelse til 1 378 MW. Det stod ferdig i 1983, men utvidelsesprogrammet ble startet i 2007. Kraftverket ligger like ved Sør-Ukraina kjernekraftverk, og utnytter fallhøyden mellom kjernekraftverkets kjølevannsbasseng og elva Søndre Bug.
Frida og Tora

Handling

Det er problemer i ekteskapet til Fridas og Toras foreldre. Da moren reiser på besøk til sin mor et par dager, forteller Tora at foreldrene skal skilles.
Borchgrevinkbreen

Borchgrevinkbreen er en stor isbre i Victory Mountains i Victoria Land, Antarktis. Den strømmer sørover mellom Malta Plateau og Daniell Peninsula, og deretter ut i Rosshavet som en flytende istunge, som utgjør den nordligste delen av Lady Newnes isbrem, ved Glacier Strait.
Isbreen ble navngitt av New Zealand Geological Survey Antarctic Expedition (NZGSAE) 1957–58 etter Carsten E. Borchgrevink, leder av Southern Cross-ekspedisjonen 1898–1900. Borchgrevink besøkte området i februar 1900 og var den første som observerte sjøsiden av breen.
NM i bryting 1994

NM i bryting 1994 ble arrangert på Kolbotn 19. mars. Arrangør var Oslo-Akershus Brytekrets. 
Kongepokalene ble vunnet av Knut Steinar Isaksen og Ine Barlie.
Hülegü

Hülegü (født 1217, død 8. februar 1265) var khan over Ilkhanatet. Han var sønn av Tolui, som var sønn av Djenghis Khan, og av dronning Sorghagthani Beki som var assyriansk kristen. Hülegü var broren til Kublai-khan og Möngke Khan. Han regjerte 1253-65 over et område som omtrent tilsvarer dagens Iran og Irak.
Han ble 1255 beordret av sin bror storkhanen Möngke til å knuse det abbasidiske kalifatet og alle andre islamske statsdannelser som da fantes. Hülegü beseiret assassinerne i 1256 og beleiret Bagdad i 1258. Da byen ble erobret ble ifølge samtidige kilder de kristne skånet for de massakrer som rammet storparten av den øvrige befolkning. Denne særbehandlingen skal ha skyldtes at Hülegus egen mor var kristen.
Det hevdes at Bagdad mistet 800 000 av sine innbyggere under massakrene. Kalifen selv skal ha blitt tatt til fange og lagt i en skinnsekk, hvoretter sekken ble slått med klubber til intet ben på hans kropp var helt. Ifølge Marco Polo lot man deretter kalifen sulte ihjel.
Etter Bagdads erobring fortsatte felttoget mot Syria og Egypt der Hülegüs hær så ble beseiret i 1260 av mamelukkene i slaget ved Ain Jalut. Etter dette nederlaget dro Hülegü tilbake til sitt kjerneområde i østre Iran og var under resten av sitt liv opptatt med de indre stridigheter innen mongolveldet der hans slektning Berke, khan over Kipchak-khanatet var hovedmotstanderen.
Fylkesvei 5022

Fylkesveg 5022 går mellom Håland og Vinja i Etne kommune. Veien er 3,0 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen Fv39.
Lü Ronghuan

Liv og virke

Lü studerte jus ved Jiangsu provinsialuniversitet, og vendte tilbake til Shenyang i Mandsjuria for å opprette et advokatkontor. Han ble etterhvert politiker i lokalregjerinen, og steg til viseformann for Fengtian provinsforsamling og ble en av direktørene for Den kinesiske østjernbanen.
I 1923 ble Lü sendt av Fengtianklikkens krigsherre, Zhang Zuolin, som spesialutsending til Moskva, hvor han forhandlet frem en traktat mellom Mendsjuria og Sovjetunionen. Han ble utnevnt til guvernør for Den kinesiske østjernbanen i 1928, men tapte denne stillingen etter Zhang Zuolins død og etter hans sønns Zhang Xueliangs militære nederlag.
Etter Mukdenhendelsen i 1931 ble Lü rekruttert av den japanske spionasjeleder oberst Kenji Doihara til å tjenestegjøre i Selvstyrets ledelsesstyre, for å utarbeide den fremtidige ledelsesstruktur for den nye staten Manchukuo. I august 1932 ble han formann for bystyret i Harbin, etter Bao Guancheng.
Fra juli 1933 til mai 1935 var Lü guvernør for Harbins spesielle byområde. Fra november 1934 til mai 1935 var han samtidig guvernør for provinsen Binjiang. I mars 1935 ble Lü minister for sivile anliggender i Keiserdømmet Manchukuo, en post han innehadde til mai 1937. Fra mai-juli 1937 var han foretaksminister, frem til den posten ble sammenslått med ministeriet for indistrien. Han fortsatte som industriminister fra juli 1937 til mai 1940. Han gikk deretter tilbake til sin gamle stilling som minister for sivile anliggender fra mai 1940 til januar 1941. I januar 1941 ble han spesialutsending til Kinas reorganiserte nasjonale regjering, og forble i  Nanjing til 1944. Etter hans tilbakekomst til Hsinking gjorde han tjeneste i utenriksdministeriet som spesialutsending. Han trakk seg tilbake fra offentlig tjeneste i 1945.
Etter den sovjetinske invasjon av Mandsjuria forsøkte Lü å organisere en sivilforsvarskomité for å bevare den sivile orden, men ble tatt til fange av den sovjetiske røde arme og holdt i varetekt i Sibir. Hsn døde av sykdom i fengsel der i en alder av 57 år.
Kirkefondet

Kirkefondet er en dansk kirkelig organisasjon som skal inspirere og gi råd til Folkekirkens menigheter i deres arbeid med å skape liv og vekst i kirken.
Organisasjonen holder til på Frederiksberg, har en stab av lønnede medarbeidere og en krets av frivillige aktive og finansieres ikke av offentlige midler, men av innsamlinger og gaver. Det arbeides blant annet med målsetning i kirkens arbeid, fremtidens menigheter, veikirker og andre åpne kirker og fornyelse i gudstjenesten. Kirkefondet utgir diverse materiale og holder kurs og foredrag om Folkekirken.
Kirkefondet ble opprettet i 1890, opprinnelig under navnet Københavns Kirkefond, og arbeidet med å samle inn penger og få bygget kirker i den raskt voksende hovedstaden. Dessuten var målsetningen å bygge aktive menigheter i de nye kirkene. Senere ble Kirkefondets arbeidsområde utvidet til hele landet. Etter en lovendring som ga mulighet for å finansiere nye kirker gjennom kirkeskattemidler skiftet Kirkefondets arbeid karakter. 
Til sammen har Kirkefondet stått bak oppføringen av mer enn 100 kirker, de fleste av dem i Københavnområdet.
Cinderella Man

Handling

James J. Braddock er en ire i USA som har måtte gi opp sin lovende boksekarriere etter en serie tap. Han jobber nå med forskjellige strøjobber under den amerikanske depresjonen, mens han stadig drømmer om å bygge opp igjen den gamle karrieren. Etter at en annen bokser melder avbud til en match, får Braddock igjen sjansen. Promotørene tar han ikke seriøst, og ser på han som dødkjøtt, helt til han slår ut bokseren som er ranket som nummer to i verden.

Braddock fortsetter å vinne, mens han gir håp og inspirasjon til andre som er rammet av depresjonen. Han slår tilslutt ut verdensmester Max Baer, og blir selv tungvektsmester. Navnet på filmen er hentet fra kallenavnet Braddock fikk som bokser.

Mottakelse

Filmen ble godt mottatt blant filmkritikere verden rundt, men skuffet økonomisk. Filmen hadde et budsjett rundt $88 millioner, men klarte bare å spille inn $60 millioner mens den gikk på kino i Nord-Amerika.

Kritikk

Mange boksehistorikere, og Baers etterkommere, har kritisert fremstillingen av Max Baer. I filmen blir han fremstilt som regelrett ond både privat og offentlig, og tar livet av to mennesker i bokseringen. I virkeligheten mente de at Baer ble regnet som en gentleman blant sine kollegaer. Og bare en av hans motstandere, Frankie Campbell, døde. Dødsfallet plaget også Baer resten av livet. Det at han bokset med en brukket hånd mot Braddock, har også sådd tvil om hvor stor presentasjonen var.