E-post-lekkasjen ved Climatic Research Unit

E-post-lekkasjen ved Climatic Research Unit (CRU) ved University of East Anglia (UEA), også omtalt som Climategate, hadde sitt utspring i november 2009, da flere tusen e-poster og andre dokumenter fra servere hos Climatic Research Unit (CRU) ved University of East Anglia (UEA) ble gjort offentlig tilgjengelig på ulovlig vis. E-postene førte til en rekke anklager mot de involverte klimaforskerne. Disse gikk blant annet ut på at forskerne hadde manipulert data, holdt tilbake vitenskapelig informasjon og forsøkt å hindre publisering av vitenskapelige artikler med avvikende synspunkter. Andre anklager gikk på at CRU ikke hadde fulgt britisk lovgivning når det gjelder deling av informasjon, blant annet ved å slette e-poster for å unngå forespørsler etter loven Freedom of Information Act. Både Universitetet, CRU og de ansatte der har tilbakevist anklagene. I tillegg til å være utgangspunkt for anklagene mot de involverte forskerne ble affæren brukt mer generelt til økt kritikk av konklusjonene rundt menneskeskapt global oppvarming og konklusjonene til FNs klimapanel.
Det har i ettertid vært tre offentlige granskinger av forskningen ved CRU. Disse konkluderer med at det ikke er hold i kritikken om at forskerne har overdrevet betydningen av klimaendringene, og at gjennomgangen ikke har avdekket noe som svekker konklusjonene til FNs klimapanel. Et av granskingsutvalgene har imidlertid uttalt at det i en del tilfeller kunne vært brukt bedre statistiske metoder, og at CRU burde ha søkt sterkere tilknytning til statistiske fagmiljøer. Krassest kritikk i granskningene får CRU for å ha hatt en utpreget negativ holdning til offentlighetsforespørsler og UEA som helhet for å ha hatt mangelfulle prosedyrer på dette feltet. Ifølge en ansatt ved Information Commissioner's Office (ICO, etaten som overvåker den britiske offentlighetsloven) brøt UEA loven ved å ikke offentliggjøre data. ICO har imidlertid presisert at saken ikke er formelt undersøkt, da slike spørsmål har en foreldelsesfrist på seks måneder.

Hendelsen

Uidentifiserte personer skal ha brutt seg inn i en server brukt av Climatic Research Unit, og offentliggjort et utvalg av e-post og dokumenter som de fikk tak i. Innbruddet etterforskes av Norfolk police og gjelder tyveri av mer enn 1000 e-poster og 3000 andre dokumenter, totalt gjelder anklagene 160 MB med materiale.
Ut fra dataene som er offentliggjort antok Robert Graham, CEO ved consultancy Errata Security, at lekkingen enten var gjort av en insider eller noen innenfor forskerfellesskapet som er kjent med debatten. Han mente at når denne type hendelser oppstår så er det «en insider i 80 % av tilfellene». Avisen The Guardian gjennomførte en egen undersøkelse av saken for å prøve å finne ut hvem hackeren/hackerne var. Dataeksperter som analyserte zip-filen som e-postene ble publisert i fant ut at hackeren mest sannsynlig befant seg i Nord-Amerika, enten i USA eller Canada. Ved å analysere når zip-filen ble redigert, så fant de ut at tyveriet av e-postene skjedde lenge før den 17. november da tyveriet ble oppdaget, og ikke bare i en operasjon men i flere omganger. Filene ble kopiert fra CRUs server over en periode på flere uker, og disse operasjonene ble utført den 30. september, den 10. oktober og den 16. november. Innbruddet ble først oppdaget etter at noen lastet opp kopier av e-postene til nettsiden RealClimate 17. november 2009 ifølge nettstedet.
Det publiserte materialet er siden forsøkt brukt som grunnlag for å hevde at en gruppe ledende vitenskapsmenn var i en hemmelig forståelse seg i mellom med å overdrive farene ved global oppvarming, og samarbeidet for å holde motsatte syn ute av fagfellevurderte (peer-reviewed) tidsskrifter, bearbeidet data for å produsere bevis for oppvarming og holde tilbake informasjon.

Det lekkede materialet

Materialet består av mer enn 1000 e-poster, 2000 dokumenter og kommentert Fortran-kildekode som dreier seg om klimaforskning som dekker perioden fra 1996 til 2009. Noen av e-postene inkluderer diskusjoner om hvordan man skulle bekjempe argumenter fra klimaskeptikere, uflatterende kommentarer om klimaskeptikere, forespørsler fra journalister, utkast til vitenskapelige artikler, diskusjoner om at noen lærde og kommentatorer holder vitenskapsfolk som har motsatte syn ute av den fagfellevurderte litteraturen, og ødeleggelse av diverse filer for å hindre at data måtte frigis under Freedom of Information Act. I et intervju med The Guardian, bekreftet Phil Jones at e-postene som hadde utløst denne hendelsen ser ut til å være genuine. 
The Guardian fant ut at det var bare fire personer som jobbet på CRU som var målet for hackingen: Phil Jones, professor Keith Briffa; som studerte treringer, Tim Osborne; som jobbet med klimamodeller og Mike Hulme; som var leder for Tyndall Centre for Climate Change Research. Disse fire enten sendte eller mottok alle unntatt 66 av de 1073 e-postene.
Den 24. november utstedet University of East Anglia en forklaring av innholdet i e-postene.

De mest siterte e-postene

Klimaskeptikerne har fokusert på et veldig lite antall e-poster, spesielt de som er sendt fra klimatologen Phil Jones, lederen av CRU og Michael E. Mann fra Pennsylvania State University, en av skaperne av temperaturgrafen som er kalt «hockeykøllegrafen».

Tidlige reaksjoner

Christopher Booker, som skriver i The Daily Telegraph, og som også er profilert «klimaskeptiker» og forfatter av boken The Real Global Warming Disaster, kalte hendelsen den verste vitenskapelige skandale i vår generasjon («worst scientific scandal of our generation»). Den amerikanske kongressrepresentanten Candice Miller ba om etterforskning av mulige brudd på «Freedom of Information Act» med påstand om at det ser ut til å være en "kriminell handling". Ifølge The Information Commissioners Office brøt universitetet loven ved å ikke offentliggjøre data.
Forskerne ved CRU har uttalt at de omtalte e-postene er tatt ut av kontekst og at Climategate er en svertekampanje for å distrahere offentligheten fra problematikken rundt klimaendringene.
Klimaskeptikeren Olav Martin Kvalheim, professor ved Kjemisk institutt ved Universitetet i Bergen, uttalte følgende etter at hendelsen ble kjent: «– Det dreier seg om en klimamafia.» Klimaforskeren Eystein Jansen, direktør ved Bjerknessenteret, kommenterte e-post-lekkasjen slik: «Vitenskapen omkring klimaendringer er formet i flere tiår av tusenvis av forskere, publisert i enda flere vitenskapelige artikler i en lang rekke forskjellige fagtidsskrift. Å hevde at noen e-poster fra en mindre gruppe forskere skulle rokke ved dette enorme forskningsmaterialet, faller på sin urimelighet.»

Senere reaksjoner

I juni 2010 kalte Newsweek saken en «i høy grad regissert og konstruert skandale», mens The New York Times på lederplass kalte affæren en «laget kontrovers» i juli og uttrykte et håp om at rapportene som i stor grad klarerte forskerne skulle få like mye oppmerksomhet som den originale kontroversen. En leder i The Wall Street Journal kritiserte Russel-granskningen som «en 160 siders omgåelse av sakens reelle sider». 
George Monbiot som tidlig hadde krevd Jones' avgang gikk tilbake på dette etter at Russel-rapporten ble lagt fram.

Trusler mot klimaforskere

Etter at e-postene ble sluppet ut på internett opplevde flere klimaforskere å få trusler fra hittil ukjente personer. Politiet i Norfolk har avhørt CRU-direktøren, Phil Jones, om dødstrusler som ble rettet mot ham kort tid etter at e-postene kom ut på internett. I USA etterforsker FBI trusler som ble rettet mot to klimaforskere der. Også politiet i Australia etterforsker trusler mot en fjerde klimaforsker. Denne klimaforskeren sa til australsk presse at truslene var «oppriktig skremmende».

Konsekvenser

Phil Jones trakk seg midlertidig som leder av CRU mens etterforskning av innbruddet pågikk, og gjenopptok arbeidet etter renvaskingen.
Penn State University gjennomførte en høring om beskyldningene mot professor Michael Mann, der han ble frikjent fra alle anklager om uredelighet, og der anklagene ble beskrevet som grunnløse.
BBC ba offentlig om unnskyldning for hvordan UEAs forskere var blitt omtalt i en av deres nyhetssendinger.
Det britiske meteorologiske instituttet (UK Met Office) lanserte i desember 2009 et initiativ overfor de andre nasjonale meteorologiske instituttene for å sikre at at alle relevante måleserier er fritt tilgjengelig, og startet et eget nettsted.

Underhuset

Det britiske underhusets komite for vitenskap og teknologi gjennomførte en høring, og konkluderte i mars 2010 med at forskerne ikke har forvrengt data og at fokuset på CRU og særlig direktør Phil Jones har vært feilplassert. Komiteen bemerket at «det ikke er vanlig praksis i klimaforskning og på mange andre felt å publisere rådata og programkode i akademiske artikler», en praksis som «er problematisk fordi klimaforskning er en sak av global viktighet og offentlig interesse». Komiteen kom derfor med tilrådning om større åpenhet, og uttrykte at det ville vært en fordel om CRU hadde vært mer forutseende på dette feltet.

Oxburgh-komiteen

University of East Anglia nedsatte – i samarbeid med Royal Society – en komite av forskere fra Storbritannia, USA og Sveits, ledet av Ron Oxburgh, for å undersøke integriteten i CRUs forskning. Komiteen intervjuet ansatte og gjennomgikk et representativt utvalg av publikasjoner fra CRU. I rapporten fra april 2010 konkluderes det med at det ikke var noen tegn til bevisst juks. 
Komiteen omtaler CRU som «en liten gruppe dedikerte men lett uorganiserte forskere» med relativt uformelle interne prosedyrer. Dette omtales som vanlig i små forskergrupper. Det bemerkes at CRU i sine tidligste forskningsprosjekter ikke var grundig nok i å dokumentere metodikk og arkivere grunnlagsdata, og videre at det ville vært til gjensidig nytte om CRU hadde samarbeidet og samhandlet med et bredere statistisk fagmiljø enn bare temperaturspesialister. Under framleggingen av rapporten sa komitemedlem og statistiker David Hand at CRU-gruppa hadde hatt et naivt forhold til statistikk, men at det ikke var bevis for at bedre metoder ville gitt andre resultater. Han kom også med kritikk av en del tidligere klimaforskning, blant annet hockeykøllegrafen fra 1998. Hockeykølle-effekten er reell nok, men den er blitt overdrevet, hevdet han.