Fekting

Historie

Moderne fekting har sine fjerne røtter i gammel krigskunst, og helt tilbake i det gamle Egypt fantes det skoler for sverdkamp. Seinere skulle blant annet grekerne, romerne og våre egne vikinger se verdien i å lære seg våpenbruk. Å kunne svinge sverdet skikkelig var livsviktig for enhver kriger. Utover middelalderen utviklet våpnene seg kontinuerlig for å holde tritt med stadig bedre rustninger. Dette kappløpet tok slutt etter hvert som kruttvåpen gradvis fortrengte både sverd og rustninger fra slagfeltet.
Moderne fekting har sine aner fra den europeiske renessansen. Sverdet hadde blitt mindre viktig i krig, men var til gjengjeld det foretrukne våpenet i private dueller, spesielt i adelskretser. I 1500-tallets Spania ble sverdet en del av det sivile dagligantrekket, og fekteskoler sørget for å gi unge adelsmenn kyndig opplæring i effektiv duellering. Den nye fektingen brakte med seg nye, lettere våpen, beregnet for hurtige støt heller enn tunge hugg. Floretten dukket opp som undervisningsvåpen, og fektekunsten ble del av det adelige dannelsesidealet. I flere land ble det etterhvert forbud mot privat duellering, eller man søkte i det minste å begrense mannfallet ved å sørge for at kampene ble stoppet straks noen var stukket til blods («first blood»). Den samme regelen ble gjort gjeldende i den seinere kårdefektingen, ved at hele kroppen ble gyldig treffområde og ikke bare de vitale områdene.

Sportsfekting

Moderne sportsfekting vokste ut av den «klassiske» renessansefektingen og fikk angivelig sitt gjennombrudd under de første Olympiske leker i 1896. Fekting hadde blitt en sportsgren. Etter mange års uenigheter mellom den franske og italienske fekteskolen, ble FIE (Fédération Internationale d'Escrime) stiftet i 1913 for å utvikle et felles regelverk. Elektrisk registreringsutstyr ble innført i 1934, og gjorde dømmingen av den hurtige, nye idretten langt lettere.

Utstyr

En fekteutrustning består av jakke, bukse, maske, undervest (plastron), hanske, sokker, sko, våpen og kroppsledning. Kvinner trenger dessuten brystplate og mange gutter/ menn bruker susp i kårdefekting, noe som ikke er vanlig for florett- og sabelfekting.  For florettfekting må fekteren i tillegg ha en metallvest ytterst, ofte kalt florett-«lamé», mens fekteren i sabelfekting har en metalljakke (sabel-«lamé») med ermer.  Metallvesten og metalljakken dekker gyldig trefflate i hhv florett- og sabelfekting, slik at treff utenfor vesten/ jakken registreres på elektroniske scoringsapparat som ugyldig (florett) eller registreres ikke (sabel).   
Maskene som brukes for hvert våpen er forskjellige, grunnet forskjellige gyldige trefflater for hvert våpen.
Fektejakke, undervest og bukse er laget av kevlar eller et annet egnet materiale, og FIE-merket fektebekledning skal tåle et trykk på 800 Newton pr mm² (altså 800 megapascal eller omtrent 8 000 ganger lufttrykket), mens maskeskjegget skal tåle et trykk på 1 600 Newton pr mm². Det finnes også fektebekledning i 350 Newton-kvalitet, mest brukt til trening og for barn.  Sikkerhetskravene for fekteutstyr er satt for å unngå skade dersom en våpenklinge skulle brekke.  Kravene har blitt utviklet fortløpende basert på erfaringer. Skader er svært sjelden i sporten.

Pisten

Konkurranseområde i fekting kalles pist, og er 1,5-2 meter bredt og 14 meter langt, og består i praksis av et finvevet teppe av kobbertråd eller et annet egnet materiale. Pisten deles på midten av en tverrlinje. To meter fra tverrlinjen er det på begge sider en gardlinje, hvor fekterne har sin utgangstilling ved kampstart og treff. Pistens overflate er elektrisk ledende, slik at treff på denne ikke blir registrert.

OL

Fekting har vært med på det olympiske programmet siden starten av de moderne Olympiske lekene i Athen i 1896.  I OL 1896 var det kun florett og sabel som fekterne konkurrerte i, og kårde kom først med blant fekteøvelsene i OL 1900, avholdt i Paris. Kvinner fikk lov å delta for første gang i 1924 i Paris.

I Norge

Fekting i Norge har lange tradisjoner. Sporten ble allerede i 1906 organisert ved stiftelsen av Oslo Fekteklub. Dette var kimen til at Norges Fekteforbund ble stiftet i 1911, og at Norge var ett av 9 europeiske land som bidro til å stifte FIE. 
I Norge fektes det hovedsakelig kårde, og det har siden 1987 kun blitt arrangert Norgesmesterskap (NM) i denne grenen.  Siste NM i sabel (kun for herrer) ble avholdt i 1973, og siste NM i florett (for både damer og herrer) ble arrangert i 1986.  
I 2017 arrangerte Kristiansand Fekteklubb, i samarbeid med Molde Fekteklubb, Nordiske Mesterskap i sabelfekting, der sabelfektere fra ni land deltok.
Siden 1980-årene er det dermed kun i våpengrenen kårde at Norge kan fremvise internasjonale resultater, da det ikke har vært norsk landslag i florett eller sabel.  Claus Severin Mørch fra Bygdø fekteklubb tok i 2005 bronsemedalje i senior-VM. Sturla Torkildsen fra Njård fekting tok i 1999 bronse i EM for juniorer. Sturla Torkildsen var Norges eneste norske deltager i fekting under OL i Beijing 2008. Fredrik Backer fra Njård fekting ble Europamester U23 i 2008 og har tatt to bronser i Junior-VM. Det norske juniorlandslaget for gutter tok VM-sølv i lagkonkurransen i junior-VM 2005. Mariella Fossum fra Bygdø tok sølv i kadettkonkurransen samme året.
Njård fekting er også flere ganger Nordiske mestre i lag for herrer de siste årene og har en 6.-plass fra Europacupen i 2007 (fektingens mesterliga).
Beste norske plassering i OL er Bartosz Piasecki, Bygdø Fekteklubb med sølv fra sommer-OL i London 2012. Beste plassering før det var Nils Koppang, Oslo fekteklub, med 11.-plass fra 1984.
Kristiansand Fekteklubb hadde i perioden 2009-2015 fekting i alle tre våpengrener.  Klubben meldte seg ut av Norges Fekteforbund i 2014 i protest mot at forbundet ikke vil støtte like utviklingsmuligheter for alle tre våpengrener, i tråd med Norges Idrettsforbunds verdier om likeverd og mangfold.