Of Montreal

Begynnelse

Kevin Barnes var high school-student i Florida da han tidlig i 1996 signerte en kontrakt hos Bar/None Records. Han forteller at han hadde møtt en ferierende jente fra Montréal der, og at de lenge hadde et litterært kjærlighetsforhold. Da han dro til Montreal for å besøke henne, fungerte det derimot ikke. Barnes beskriver den mislykkede kjærligheten som en stor inspirasjonskilde til sin musikk, og det var grunnen til at han tok navnet of Montreal. Til innspillingen av låtene sine trengte han dog hjelp fra andre musikere, og i en rimelig resultatløs jakt på bandmedlemmer, bodde han for kortere perioder i mange forskjellige amerikanske byer. Gjennom Bar/None fikk derimot Barnes kjennskap til Julian Koster, medlem av band som The Music Tapes og Neutral Milk Hotel. På Kosters oppfordring besluttet Barnes å flytte til Athens i Georgia for å delta i byens blomstrende musikkmiljø, som var spesielt sentrert rundt det innovative Elephant Six-kollektivet.

Cherry Peel og The Bird Who Ate the Rabbit's Flower

Kevin Barnes lyktes i å danne et band i Athens, og den daværende tremannsbesetninger bestående av Derek Almstead (trommer, vokal) og Bryan Poole (bass, vokal), i tillegg til Barnes (gitar, vokal), spilte inn debutalbumet Cherry Peel i januar og februar 1997. Albumet ble veldig godt mottatt av kritikerne etter lanseringen 15. juli 1997, og de fjorten kjærlighetslåtene ble gjentatte ganger hyllet som «ærlige» og «uskyldige», hvilket i stor grad samsvarer med Barnes' musikalske målsetning.
De samme bandmedlemmene spilte inn EP-en The Bird Who Ate The Rabbit's Flower i april og mai 1997, og den ble lansert av Kindercore Records samme år. Det siste av de fem sporene var en coverlåt av The Whos «Disguises». I januar 1999 relanserte Kindercore EP-en under navnet The Bird Who Continues to Eat the Rabbit's Flower. Den nye utgivelsen var remikset og digitalt behandlet, og den omfattet tre nye spor, blant annet en coverlåt av Yoko Onos «I Felt Like Smashing My Face in a Clear Glass Window» (som Barnes kalte «I Felt Like Smashing My Head Through a Clear Glass Window»).
Cherry Peel ble også relansert i 1999. Selv om sporlisten tilsvarte den opprinnelige, var flere av sangene nyinnspillinger gjort av en senere femmannsbesetning av bandet. De gjeldende låtene differerte fra originalene på mange måter; lydkvaliteten var betydelig forbedret, og flere av sangene fikk bakgrunnskoring og ny instrumentasjon.

The Bedside Drama: A Petite Tragedy

The Bird Who Ate the Rabbit's Flowers etterfølgende album, The Bedside Drama: A Petite Tragedy, var i all hovedsak et soloprosjekt av Barnes, selv om både Julian Koster og Bryan Poole hadde ukrediterte bidrag. Kevin Barnes beskriver det som «et slags konseptalbum», der han behandler sin opplevelse i Montreal mer inngående. Historien som fortelles løper kronologisk over de 16 sporene; fra åpningslåten «One of a Very Few Kind», som forteller om protagonistens nye bekjentskap, til «The Couple's First Kiss», til «You Feel You Must Go, Don't Go!», til avslutningen «It's Easy to Sleep When You're Dead». Albumet var fullført allerede kort tid etter lanseringen av Cherry Peel, skjønt utgivelsen lot vente på seg til Kindercore Records lanserte albumet i 1998.

Coquelicot Asleep in the Poppies: A Variety of Whimsical Verse

of Montreal fulgte opp med nok et konseptalbum. Coquelicot Asleep in the Poppies: A Variety of Whimsical Verse er stilmessig nokså nærliggende The Gay Parade. Likevel markerte utgivelsen et langt steg bort fra bandets tidligere nokså tilgjengelige form for musikk. Pitchforks anmelder skrev at albumet skiller seg ut ved «en grad av kompleksitet og detalj som of Montreal aldri tidligere har oppnådd som band». Det hittil ganske brede spektrumet av representerte instrumenter ble med denne utgivelsen ytterligere utvidet.

Innflytelser

of Montreal blander ofte grunnleggende elementer fra pop (bl.a. fengende melodier og bakgrunnskoring) med sin noe eksperimentelle musikkart, hvilket er typisk for flere Elephant Six-band. Bandets stil synes bl.a. influert av tradisjonell indiepop og psykedelisk musikk, mens mange fremstiller den som en «gjenopplivelse av 60-tallets popmusikk». Barnes beskriver også sekstitallspopen som bandets «røtter», samtidig som han trekker frem 70-tallets krautrock og synthpopbevegelsen på 80-tallet. Angående band- og artistspesifikke musikalske innflytelser, så uttrykker Barnes seg ofte veldig forskjellig. Den brasilianske poptrioen Os Mutantes, aktiv på slutten av 60-tallet og utover 70-tallet, betegner han derimot som den viktigste ved flere anledninger. 
Album som The Gay Parade og Coquelicot Asleep in the Poppies har også slående likheter med vaudeville og varieté.