google/wiki40b huggingface dataset:
Fartshump

Fartshump er et fysisk tiltak for å få bilister til å senke hastigheten på veier med fartsbegrensninger. Humpen er en forhøyning i veibanen som tvinger bilistene til å redusere hastigheten siden passering i for høy hastighet forårsaker at bilen hopper både ved humpens start og avslutning slik at understellet kan ødelegges. Fartshumper plasseres typisk i veier i boligfelt, ved skoler og ved institusjoner der barn, eldre og andre med funksjonshemminger eller uforutsigbar trafikkadferd ferdes.
Fartshumper er normalt satt i sammenheng med fartsgrenser på 40 eller 30 km/t. sjelden høyere eller lavere. Fotgjengerfelt blir ofte lagt slik at de får en viss beskyttelse av humpene, eller de kan legges oppe på selve fartshumpen.
Det finnes ulike typer fartsdempere. Den mest brukte er en forhøyning av vanlig asfalt eller betong, som går over hele kjørebanens bredde. En annen type er to forhøyninger plassert midt i hver sin kjørebane, såkalte farts- eller bussputer. Disse kan busser og andre kjøretøyer med stor hjulavstand forsere uten humping, mens mindre kjøretøyer må redusere hastigheten siden hjulavstanden er begrenset. Det finnes også fartsdempere som aktiveres dersom bilen har for høy fart.
Spadestører

Utbredelse og trusler

Spadestørene har en sterkt begrenset subtropisk utbredelse. Spadestøren finnes bare i Mississippi-elva i USA og sverstør er endemisk for Yangtze i Kina. Begge er skjeldne, og den kinesiske arten regnes som kritisk truet.
Bestandene av begge arter av spadestører har sunket dramatisk i deres hjemområder som et resultat av overfiske, forurensing og tap av leveområder på grunn av utbygging og særlig bygginger av store demninger som har blokkert den årlige vandringen opp elver for å gyte. Andre faktorer som har skadet bestandene er store prosjekter (særlig i Kina) der elveløp har blitt lagt om. Dette har ført til et gyteområdene til den kinesiske arten har blitt skadet eller er blitt utilgjengelige. Den kinesiske sverdstøren har ikke blitt observert siden 2007, og det er mulig at arten er utdødd.
Arvo Pärt

Liv

Pärts musikalske opplæring startet da han var sju år. Fjorten år gammel skrev han sine egne komposisjoner. Han begynte å studere musikk i 1954, arbeidet som lydtekniker i Eesti Raadio og studerte fra 1958 til 1963 komposisjon hos Veljo Tormis og Heino Eller i Tallinn. De tidlige, neoklassisistiske, verkene hans er inspirert av musikken til Sjostakovitsj, Prokofjev og Bartók. Senere eksperimenterte Pärt med Schönbergs tolvtoneteknikk samt serialisme.
Sovjetiske kulturfunksjonærer reagerte på Pärts ikke-systemkonforme komposisjonsteknikker og religiøst inspirerte musikk, og i 1960 vakte komposisjonen Nekrolog, det tidligste estiske verk i tolvtoneteknikk, offisiell misbilligelse. Pärt var på leting etter en ny uttrykksform, og som student ved Moskva konservatorium fant han denne i 1963 med den såkalte collage-teknikken, som innebar at han lånte klangmateriale fra andres komposisjoner, framfor alt Johann Sebastian Bach. Teknikken viste seg imidlertid å være en blindgate for Pärt; han hadde på følelsen at «det ikke hadde noen hensikt å komponere når man nesten bare siterte».
I begynnelsen av 1970-årene ble Pärt medlem av den russisk-ortodokse kirke. Under en lang pause i sin skapende virksomhet (1968–76) – den 3. symfoni (1971) er hans eneste autoriserte verk fra denne perioden –  beskjeftiget han seg framfor alt med gregoriansk sang, Notre-Dame-skolen og klassisk vokalpolyfoni. Da Pärt presenterte klaverstykket Für Alina i 1976, viste det seg at han hadde brukt fraværet til å utvikle sin egen særpregede stil der personlige emosjoner trer tilbake til fordel for en asketisk inspirert balanse. Dette nye tonespråket, som har gjennomsyret hans verk siden, kalte han Tintinnabuli-stilen («bjellestilen»). Med det mener han at treklangens «bjelleklang» toner med gjennom hele stykket. Målet er å redusere klangmaterialet til det absolutt vesentligste. Komposisjonsteknisk består Pärts tintinnabuli-verk av to stemmer: én består av en dur- eller molltreklang, den andre er melodistemmen som ikke nødvendigvis går i samme toneart som den første. Strenge regler knytter de to stemmene sammen. Toklangen er den minste musikalske byggesteinen, og derfor består også melodistemmen av to stemmer. Til tross for materialets enkelthet og målsettingen om å skjære vekk alt overflødig mangler ikke strukturen som oppstår, kompleksitet. Med hjelp av gamle teknikker, som proporsjonskanons, utviklet han former som med sin regelmessighet utstråler en stor ro. Treklangtonenes statikk representerer så å si evigheten, mens melodienes dynamikk står for tidens forgjengelighet. 
På grunn av trykket fra sovjetmakten emigrerte Arvo Pärt og familien i 1980. Siden da har han bodd i Berlin-Lankwitz. Etter Sovjetunionens sammenbrudd og Estlands uavhengighet tilbringer han deler av året på sitt estiske landsted.  
Til å være en samtidskomponist kan Pärt glede seg over en uvanlig popularitet, og han er tildelt en rekke utmerkelser.  
Konsertsesongen 2006/7 tilegnet Arvo Pärt oppførelsene av sine verk til den myrdede journalisten Anna Politkovskaja, som gjentatte ganger hadde kritisert Vladimir Putins politikk.
Aust-Agder bridgekrets

Æresmedlemmer

Petter H. Lindqvist
Gunnar Gundersen

Internasjonale prestasjoner

Espen Lindqvist spilte på Norges åpne landslag i 2008 i Pau og ble europamester med makker Boye Brogeland og lagkameratene Geir Helgemo, Børre Lund, Terje Aa og Jørgen Molberg. Espen er oppvokst i Arendal og har spilt for Arendals Bridgeklubb.
Espen Lindqvist ble europamester 2018 på Norges Landslag med makker Boye Brodgeland.

Nasjonale prestasjone

Norgesmester Damepar 2013 - Pernille Lindaas, Fløde BK - Maja Rom Anjer, Topbridge
Norgesmester Damepar 2014- Pernille Lindaas Fløde BK - Maja Rom Anjer Topbridge
Norgesmester Damepar 2015- Pernille Lindaas Fløde BK - Maja Rom Anjer Topbridge
NM Veteran 2013 - Petter H Lindqvist - Per Egil Westin Arendal BK NR 3.
Aulaconotopsis

Utseende

Agapanthiini er langstrakte, middelsstore, mer eller mindre gråbrunlige trebukker med lange, tynne antenner. Pronotum er sylindrisk, dekkvingene parallellsidige.

Utbredelse

Arten er bare kjent fra øya Ternate i Molukkene.
Fylkesvei 6984

Fylkesvei 6984 (Fv6984) i Trøndelag går mellom Skjevik og Tekset i Steinkjer kommune. Veien er 11,4 km lang.
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 289 (Nord-Trøndelag).
Jonathan Parr

Meritter

Norgesmester for AaFK i 2009 og 2011. 29. mai 2010 debuterte Parr på det norske landslaget mot Montenegro, og han ble med det AaFK sin første spiller som har startet en a-landskamp. Parr har til nå 9 kamper for landslaget.
Henry Walter Bates

Oppvekst

Bates var født i Leicester 8. februar 1825. Han kom fra en middelklasse-bakgrunn og fattet tidlig interesse for insekter, særlig biller. Alt som 18-åring publiserte han er kort vitenskapelig artikkel om biller i tidsskriftet Zoologist. Han ble tidlig kjent med den jevnaldrende Alfred Russel Wallace.

Reise til Amazonas

Bates og Wallace var svært interesserte i naturhistorie, og spesielt i Amazonas-området. Sammen begynte de to i 1847 å planlegge en ekspedisjon til Amazonas for å studere naturen der, og spesielt for å smale materiale for å forstå problemet med artenes opprinnelse - dette var før Charles Darwin hadde fortalt andre enn noen ganske få fortrolige at han også arbeidet med dette problemet. Ekspedisjonen skulle finansieres ved å selge naturhistorisk materiale som de samlet inn, de skrev kontrakt med en agent i London som skulle selge materialet mot et vederlag. De samlet også inn "ønskelister" på materiale fra museer og store privatsamlere. Bates og Wallace reiste ut fra Liverpool i april 1848 og kom fram til det nåværende Belém i Brasil i slutten av mai. De samlet insekter og fugler sammen rundt Belém det første året, skilte så lag for å samle hver for seg. Bates arbeidet seg oppover langs Amazonas/Solimōes-elven. I fire og et halvt år arbeidet han ut fra Tefé. Helsen hans ble i denne perioden gradvis dårligere og han reiste derfor tilbake til England, som han senere aldri forlot, i 1859. Da Wallace reiste hjem i 1852, hadde han mistet praktisk talt hele sine samlinger  på grunn av en brann i skipet han var på. Bates garderte seg mot dette ved å fordele samlingene sine på tre skip, som alle kon vel fram. Tilbake i England skrev han reiseskildringen The Naturalist on the River Amazons som ble svært populær og fortsett regnes som en klassiker innen naturhistorie. Bates samlet nær 15 000 arter i Brasil, for det meste insekter, omtrent 8000 av disse var nye for vitenskapen.

Vitenskapelig arbeid

Etter hjemkomsten til England etablerte Bates seg som en svært anerkjent naturforsker. Han arbeidet som sekretær i Royal Geographical Society fra 1864. Hans mest kjente bidrag er beskrivelsen av fenomenet Batesisk mimikry, som han oppdaget gjennom sitt arbeid med pasjonsblomstsommerfugler (Heliconius og beslektede slekter). Senere solgte han sommerfugl-samlingen sin og konsentrerte sitt arbeide om biller, der han beskrev svært mange arter særlig i familiene trebukker og løpebiller. Bates arbeidet i senere år med materiale fra hele verden og ble en meget anerkjent ekspert.
Frederiksholms Kanal

Frederiksholms kanal er den del av kanalen rundt Slotsholmen i København som fra Stormbroen strekker seg ned til havnen rett ved Langebro.
Frederiksholms kanal er dessuten navnet på den gaten som ligger på Sjællandssiden ved ovennevnte kanal mellom Stormbroen og Bryghusgade. Gaten ligger i forlengelse av Rådhusstræde.
Nationalmuseet ligger ved Frederiksholms kanal, hovedinngangen er imidlertid fra Ny Vestergade.
Siden 2006 har svømmekonkurransen Christiansborg Rundt blitt arrangert i kanalen.
Forbundet av bevæpnet nøytralitet

Forbundet av bevæpnet nøytralitet (engelsk: League of Armed Neutrality) henviser til en av to allianser av mindre europeiske sjøfartsnasjoner (1780–1783 og 1800–1801), hvor begge var ment å beskytte nøytral skipsfart mot den britiske Royal Navy sin politikk i krigstid i ubegrenset leting etter nøytral skipsfart med franske varer. Beretninger fra denne tiden henviser også ofte til disse alliansene som bevæpnet nøytralitet (engelsk: the Armed Neutrality).
Asnæsverket

Asnæsverket  er et kombinert kullkraftverk og oljekraftverk på Asnæshalvøya ved Kalundborg på det nordvestre Sjælland i Danmark. Det har en installert produksjonskapasitet på 1.057 – 1.472 MW fordelt på 5 blokker / turbiner. Operatør er DONG Energy.
Anlegget ble utbygd i 1959–1981. Asnæs 5 fra 1981 er på hele 640 MW, den kraftigste kraftverksblokk i Danmark. Brenselstypen er kull og subsidiært olje. Det er landets største kraftverk målt etter installert produksjonseffekt. 
De totale CO2-utslippene i 2008 var ca. 2 485 000 tonn, mens det samme årets kvote som var 1,765 mill. tonn.
Sort Kanal

Innhold

Programmet har hatt en kontinuerlig redaksjonell profil, basert på å presentere musikk som ellers har fått lite plass i media. Det har ofte - men ikke alltid - hatt en "smal" profil. Redaksjonen har vært bredt sammensatt, hvilket har medført en stor bredde i kategorier: støy, minimalisme, electronica, jazz, improvisert musikk, diverse "kunstmusikk", performance o.a. I tillegg har det vært - og er - stor geografisk bredde og kronologisk dybde i det som presenteres.
Programmene kan eksempelvis være genre-baserte, omhandle enkelt(e) artist(er), dykke ned i regioner - eller ta for seg instrumenter og instrumentering. Mange programmer har hatt en historisk vinkling - impulser og uttrykksformer som har utviklet seg over flere 10-år.
Enkelte festivaler og begivenheter som All Ears Festivalen, Roskilde (de mindre kjente artister), Oslo World Music og  Ultima har blitt viet spesiell oppmerksomhet.
Musikk som sprenger grenser mellom genre har vært særlig prioritert, gjerne med et innslag av infotainment.
Slaget ved Vercellae

Følgene av slaget

Seieren ved Vercellae, i tillegg til Marius' seier over teutonerne i slaget ved Aque Sextiae året før, satte sluttstrek for germanernes forsøk på å invadere Roma.
Politiske følger var det også av slaget. Det markerte begynnelsen på konflikten mellom Marius og Sulla, som resulterte i den første av de store borgerkrigene i Roma. Som belønning for innsatsen gav Marius sine allierte italienske soldater romersk borgerskap, uten å spørre senatet om tillatelse først. Dette var første gang en seirende general hadde stilt seg opp mot senatet. Det skulle ikke bli den siste: i 88 f.Kr. gjorde Sulla det samme, etterfulgt av Julius Cæsar i 49 f.Kr.
Hermann Keyserling

Liv

Han var født i  Könno, i Pärnu, den gangen i Det russiske keiserdømmet, nå i Estland. Etter sin utdannelse ved Dorpat, Heidelberg og Wien, reiste han rundt i verden. Han hadde en sterk interesse i naturvitenskap og i filosofi. Før den første verdenskrigen hadde han opparbeidet seg en posisjon som essayist. Den russiske revolusjon fratok han alt han hadde av eiendom og midler. Etter dette grunnla han Gesellschaft für Freie Philosophie i Darmstadt. 
Keyserling kan anses som en talsmann for pasifisme. Han antok at tiden til den gamle tyske politikk basert på militarisme var forbi, og at Tysklands eneste håp lå i en anerkjennelse av internasjonale demokratiske prinsipper. Hans mest kjente verk er Reisetagebuch eines Philosophen.
Han døde i Innsbruck, Østerrike.
Super Quick

Seertall og mottagelse

Programmet hadde jevnt over gode seertall. Premieren ble sett av 351 000.
VGs TV-anmelder var hard og omtalte premieren som «forferdelig dårlig» og at det var «surr rot fra ende til annen». Aftenpostens kritiker poengterte noe av det samme og mente programmet burde ha gjennomgått en generalprøve før det gikk direkte på lufta.
Absolute Music 7

Absolute Music 7 er det syvende samlealbumet i den norske Absolute Music-serien og ble utgitt i 1993.
ERF

ERF er et britisk lastebilmerke og tidligere produsent, startet i Sandbach i 1931 av Edwin Richard Foden. De sluttet å produsere selv i 2002.
Foden-familien er også kjent for lastebilmerket som bærer deres navn. Edwin Richard startet ERF etter en intern stridighet om å bruke dieselmotorer. ERF brukte dieselmotorer, og klarte seg mye bedre enn Foden i begynnelsen.
Tyske MAN overtok merket i 2000.
Yamagata Aritomo

Liv og virke

Yamagata regnes som en av hovedarkitektene bak det militære og politiske grunnlaget for det tidlige moderne Japan. Yamagata Aritomo har blitt sett på som grunnleggeren av den japanske militarisme. Han uttrykte sin fulle støtte til mange autokratiske og aggressive politiske reformer som direkte undergravde utviklingen av et åpent samfunn i Japan.
Yamagata ble født inn i en lavere rangert samuraifamilie fra Hagi, hovedstaden i det føydale domenet til Chōshū (dagens Yamaguchi-prefektur). 
Under Boshinkrigen, revolusjonen i 1867 og 1868, som ofte blir kalt Meijirestaurasjonen, var han stabsoffiser i militæret. Yamagata aksepterte de fleste prøyssiske politiske ideer, som favoriserte den japanske militære ekspansjon i utlandet og den autoritære regjeringen i hjemlandet. Han ble utnevnt til krigsminister i 1873. Yamagata moderniserte energisk den keiserlige japanske hæren, og modellerte den etter hvordan den prøyssiske hæren var bygd opp.
Yamagata etablerte et system med militær verneplikt i 1873. Han var sjef for den japanske generalstaben fra 1874 til 1876, og for andre gang mellom 1878 og 1882, og for tredje og siste gang i perioden 1884–1885. Yamagata ble tildelt graden feltmarskalk av Japan i 1898. Han viste sine militære kunnskaper når det gjaldt forskjellige militære spørsmål mens han satt som den fungerende krigsminister og kommanderende general under den første kinesisk-japanske krigen, som kommanderende general i den japanske Første armé under den russisk-japanske krigen, og som sjef for generalstaben sitt kontor i Tokyo. 
Yamagata satt som statsminister i første periode fra 1889 til 1891. Hans andre statsministerperiode fra 1898 til 1900. 
Hans japanske dekorasjoner inkluderer 1. klasse av Den gylne glentes orden, Krysantemumsordenen og storbånd av Den oppadstigende sols orden. I 1906 mottok Yamagata utnevnelse til den britiske Order of Merit av kong kong Edvard VII av Storbritannia. 
Yamagata døde i 1922, i en alder av 84 år.
Slaget om Jezzine

Slaget

Jezzine ble ansett som strategisk viktig siden den lå like i nærheten av et veikryss hvor én vei ledet inn i den sørlige delen av Beekadalen og en annen førte nordover til Jebel Baruk. 
Syrerne var klar over at israelerne kom til å flytte styrkene sine nordover, og utplasserte en infanteribataljon i byen for å stanse fremrykkingen. Den 7. juni oppdaget syrerne at israelerne var på vei mot byen, og sendte flere kommandokompanier og en stridsvognbataljon for å gjennomføre et overraskelsesangrep.
En israelsk brigade under oberst Hagais kommando krysset Litani-elva, på vei mot Beirut-Damaskus-veien. Imidlertid oppdaget man snart at syrerne flyttet styrkene sine sørover, og brigaden endret derfor kurs og beveget seg østover gjennom Jezzine. På dette tidspunktet var Hagai overbevist om at det snart ville komme til kamper med syrerne, og like etterpå fikk han ordre fra generalmajor Avigdor Ben-Gal klokken 1:30 om å forberede styrkene på et angrep mot Jezzine. Hagai hadde ikke tilgang på artilleri eller infanteri, og forsøkte å få tilsendt en artillerienhet, men etter en halvtime fikk han beskjed om å angripe umiddelbart.
Et stridsvognkompani ventet utenfor byen mens et annet forflyttet seg oppover langs hovedgata. Da de omsider nådde byens sentrum, ble de angrepet av syriske rakettdrevne granater som ble skutt fra flere bygninger. Kompaniet kom seg gjennom byen og ødela tre syriske stridsvogner som var utplassert for å blokkere utgangen. Den israelske bataljonen var nå splittet på to sider av byen mens syrerne hadde sine styrker godt plassert inne i sentrum.
Hagai beordret sin andre bataljon om å angripe. Et av bataljonens kompanier rullet inn i byen, men endte i en blindvei. Her ble de angrepet, og innen fem minutter var fem stridsvogner blitt ødelagt. De andre kompaniene fortsatte å slåss mot syrerne inntil byen endelig falt på kveldstid.

Ettermæle

Syrias president Hafez al-Assad var overbevist om at israelske ledere ikke snakket sant da de gjorde ham oppmerksom på at de bare var interessert i å angripe PLO i Libanon, og at de i realiteten også var interessert i å angripe Syria. På bakgrunn av dette bestemte han seg for å sendte flere styrker til Libanon for å møte den israelske invasjonsstyrken.
Syrerne utplasserte også SAM-installasjoner i Beekadalen, noe Israel anså som en stor trussel. På bakgrunn av dette igangsatte Israel Operasjon Jordkreps 19 den 9. juni, hvor de lyktes i å ødelegge 30 SAM-batterier uten å miste et eneste fly selv.
Walter Janka

Mellomkrigstiden og den annen verdenskrig

I 1936 deltok han i Thälmann-bataljonen i De internasjonale brigadene i den spanske borgerkrig. Her ble han kaptein i 1937, og deretter major i Karl-Marx-divisjonen, og slik den yngste majoren i folkearmeen. Han ble alvorlig skadet under slaget ved Ebro.
Etter at Nasjonalist-Spania seiret i borgerkrigen, flyktet han til Frankrike hvor han satt internert fram til 1941. I november 1941 flyktet han via Casablanca til Mexico. Her startet han sammen med Paul Merker og Alexander Abusch organisasjonen Freies Deutschland. I Mexico drev han forlaget El Libro Libre («Den frie boken») fra det ble stiftet i 1942. Den tyske forfatteren Anna Seghers var også med i forlaget. Fra 1946 var Janka leder av KPD-gruppen i Mexico.

I Øst-Tyskland (DDR)

Etter den annen verdenskrig drog han i april 1947 tilbake til Tyskland. Det samme året giftet han seg med oversetteren Charlotte (Lotte) Scholz. De to fikk to barn, André, født 1948 og Yvonne, født 1950.
Etter kort fartstid i ledelsen av det nydannede SED ble Janka i juli 1948 med i ledelsen av DEFA og var fra 6. oktober 1948 direktør der. Han ble allerede i 1949 avløst.
I februar 1950 ble han stedfortredende økonomisk ansvarlig for Aufbau Forlag i Berlin. Fra 1953 var han leder for det samme forlaget. Janka planla en filmatisering av Thomas Manns roman Buddenbrooks i et samarbeid mellom DEFA og vesttyske filmprodusenter. En annen ide han hadde var å lage en DEFA-film med Charlie Chaplin. For å diskutere dette traff han Chaplin 18. mai 1954 i Vevey.

Arrestasjon

6. desember 1956 ble Walter Janka beskyldt for kontrarevolusjonær sammensvergelse og satt i varetekt i Hohenschönhausen. Etter et halvt år ble Janka dømt til fem års tukthus for å være «bakmann og deltaker i en kontrarevolusjonær gruppe».

Rehabilitering

Den 23. desember 1960 ble Walter Janka på grunn av internasjonale protester løslatt før endt soning. Etter en tid saom arbeidsledig begynte han å arbeide med [synkronisering og var fra 1962 dramaturg ved DEFA. Han bodde i Kleinmachnow ved Berlin.
I 1972 fulgte en offentlig anerkjennelse av at han haddee vært forfulgt av nazistene (Verfolgter des Naziregimes), og ble gitt tilbake medlemskapet i SED. I 1973 løste han seg fra DEFA.
I 1940-årene skrev han artikler, foretok flere reiser til Vest-Tyskland og holdt foretdrag ovver sine erfaringer fra Den spanske borgerkrig. Den 1. mai 1989 fikk han den østtyske forstjenstmedalje i gull for «fremragende fortjenster ved oppbyggingen og utviklingen av sen sosialistiske damfunnsordning i Den tyske demokratiske republikk».

Etter DDRs fall

I 1989, etter sammenslåelsen av Vest- og Øst-Tyskland, utkom hans memoarer: Schwierigkeiten mit der Wahrheit (1989), Spuren eines Lebens (1991), ... bis zur Verhaftung. Erinnerungen eines deutschen Verlegers (1993).
Pemphigidae

Utseende

Middelsstore (gjerne 2 – 3 mm), trinne bladlus, ofte grønne men de kan være mørke eller rødlige. De mangler rør på ryggsiden av bakkroppen. Noen undergrupper er tett hårete. Beina og antennene er kraftige. De vingede formene har markert vingemerke (pterostigma).

Levevis

Disse bladlusene har gjerne komplekse livssykler. Et typisk mønster er at de veksler mellom å leve på løvtrær om våren, da de gjerne danner galler på bladene, og på røttene av urter eller gress om sommeren. De veksler også mellom ukjønnede og kjønnede, og mellom vingede og vingeløse generasjoner. De kjønnede individene er knøttsmå, og etter parringen legger den kjønnede hunnen ett enkelt, stort egg som gir opphav til en parthenogenetisk hunn. Noen arter av Pemphigidae lever i kolonier med arbeidsdeling mellom individene. Noen er store med forstørrede frambein og spisse framspring på hodet, og virker som soldater som verner resten av kolonien mot fiender.

Skadedyr

Flere arter er regnet som skadedyr, for eksempel kan sommergenerasjonen av Pemphigius bursarius gjøre skade på salat ved at de ødelegger røttene slik at salaten visner.
Stor sneglespinner

Utseende

En middelsstor (vingespenn 23-28 mm, hunnen litt større enn hannen), kraftig, rødbrun eller gulbrun spinner. Antennene er trådformede hos begge kjønn og hvite unntatt ved roten. Kroppen er gulbrun og ligner på en spinner (Lasiocampidae). Forvingen er trekantet, gulbrun eller rødbrun, hos hannen med mørk bestøving. Den har to mørke skråstriper, en som går fra bakkanten skrått utover og en fra ytterkanten skrått innover. De møtes nesten ved vingens framkant. Dessuten er det en mindre tydelig skråstripåe mellom disse, parallell med den indre stripen, som når fra bakkanten til omtrent midt på vingen. Bakvingen er mørkere enn forvingen, innerkanten lysere. Vingene har delvis oppstående skjell og virker litt rufsete.
Larven er lysgrønn, oval sett ovenfra, avflatet og litt sneglelignende. Den har to rader av lyse vorter langs ryggen og trekantede utvekster langs sidene, disse blir mindre tydelige etter som larven vokser.

Levevis

Larven lever på bladene av eik (Quercus spp.), sjeldnere bøk. Arten finnes i lysninger i eikeskogen og i eikekratt. De voksne sommerfuglene flyr mest om natten, men kan også av og til fly i solskinn, i juni og juli.

Utbredelse

Den er utbredt i Europa østover til Ural. I Norge ble den ikke registrert før i 1974, men er nå funnet på en del lokaliteter i Østfold og Vestfold, dessuten ved Kristiansand. Den kan være truet av hogst av eikeskog.