google/wiki40b huggingface dataset:
Fortodol

Fortodol er et kontroversielt kosttilskudd som kom på det norske markedet i 2004. Tilskuddet produseres i India av selskapet Dr. Donsbach.
Fortodol er et urtebasert kosttilskudd som markedsføres som et mildt smertestillende middel. 
Norske og svenske myndigheter slo alarm i 2009 om at Fortodol inneholdt legemiddelet nimesulid, og at flere pasienter hadde pådratt seg livstruende leverskader etter langvarig bruk av kosttilskuddet. Nimesulid er forbudt å bruke som legemiddel i Norge, men er i deler av Europa godkjent for kortvarig bruk. Selskapet Bringwell som importerte kosttilskuddet til Norge stoppet salget av produktet 25. februar 2009, da mistankene om innhold av nimesulid ble kjent.
Opphavsmannen bak Fortodol, Kurt Donsbach er en anerkjent person i miljøer for alternativ medisin. Dette til tross for at han flere ganger er dømt for kvakksalveri og andre forhold relatert til uautorisert medisinsk behandling, deriblant smugling av ulovlige medisiner samt skatteunndragelse.
Et kvindesynspunkt

Et kvindesynspunkt er en essaysamling av den norske forfatteren Sigrid Undset, utgitt i 1919. 
Et kvindesynspunkt er en samling artikler om kvinnespørsmål, hvor Undset særlig konsentrerer seg om kvinnens stilling i hjemmet, og i familien. Essaysamlingen vekket debatt etter utgivelsen, og året etter foretok Ronald Fangen en grundig gjennomgang av boken i tidsskriftet Samtiden.
I etterkant av utgivelsen hadde litteraturanmelderen Kristian Elster vesentlige innvendinger mot det han kalte Undsets forkyndelse i hennes artikler, men han innrømmet samtidig at «men som forfatterinde griper hun mig helt. Hun er for mig den centrale skikkelse i vor nyere litteratur».
Aznakajevo

Aznakajevo (russisk: Азнака́ево, tatarisk: Aznaqay) er en by i Republikken Tatarstan i Russland. Den ligger ved elva Stjarlja (ei sideelv til Ik), rundt 270 km sørøst for Kazan. Innbyggertall: 35 412 (folketelling 2002), 32 171 (folketelling 1989).
Bosetningen ble grunnlagt i 1762. Den fikk status som bymessig bosetning i 1956, og bystatus ble innvilget i 1987.
Chongju

Administrativ inndeling

Byen er delt inn i 14 dong (nabolag) og 18 ri (landsby).
Rikskriminalpolisen

Rikskriminalpolisen (i dagligtale Rikskriminalen eller Rikskrim, forkortet RKP) var Sveriges nasjonale politi og virket over hele landet.
RKP ble ledet av rikskriminalpolischef Therese Mattsson. Myndigheten gikk inn under den overordnede statlige myndigheten Rikspolisstyrelsen (RPS), hvor også Säkerhetspolisen (SÄPO) inngikk.
RKP ble kalt inn når man anså en forbrytelse for å være noe som angikk hele landet. Det dreiet seg vanligvis om tyngre lovbrudd, som for eksempel når man mistenkte at forbryterne hadde beveget seg utenfor länet og det lokale politiet eller länspolitiet derfor ikke hadde mulighet til å gripe inn.
RKP hadde både ansatt sivile og agenter. Man hadde også avdelinger for internasjonale lovbrudd.
Noseolucanus

Utseende

Middelsstore (ca. 17–22 millimeter), brunsvarte til svarte hjortebiller, dekkvingene er mørkt rødbrune. Slekten har en forholdsvis bred kroppsform sammenlignet med beslektede grupper. Hannens kjever er moderat forstørrede. Dekkvingene har litt svake lengdefurer.

Utbredelse

Slekten lever i fjellområder i det nordlige Burma, det sørlige Kina og det sørøstlige Tibet.
Duncan I av Skottland

Liv og virke

Duncan var sønn av Crínán, arvelig sekulærabbed av Dunkeld, og Bethoc, datter av kong Máel Coluim mac Cináeda (Malcolm II). I motsetningen til «kong Duncan» i Shakespeares drama, synes den historiske Duncan å ha vært en ung mann. Han etterfulgte sin bestefar Máel Coluim som konge etter at sistnevnte døde den 25. november 1034, uten åpenbar opposisjon. Han kan ha vært Máel Coluims anerkjente etterfølger, eller tànaiste da etterfølgelsen synes å ha foregått uten hendelser. Eldre historieframstillinger, som følger kronikøren John av Fordun, antok at Duncan hadde vært en konge av kongedømmet Strathclyde i hans bestefars levetid som en apanasje, men moderne historikere har avvist denne framstillingen.
En eldre kilde, en variant av Krønike om kongene av Alba (CK-I), oppgir at Duncans hustru hadde det gæliske navnet Suthen. Hva enn hans hustrus navn kan ha vært, hadde Duncan minst to sønner. Den eldste, Máel Coluim mac Donnchada (Malcolm III) var konge fra 1058 til 1093. Den nest eldste, Domnall Bán, eller «Donalbane», (Donald III) var konge etterpå. Máel Muire, jarl av Atholl, er en mulig tredje sønn av Duncan, men det er heftet med usikkerhet. Máel Muire ble far til Matad, mormaer av Atholl, og dennes sønn, Harald Maddadsson, halvt norsk på morssiden, styrte senere Orknøyene som norrøn jarl.
Den første perioden i Duncans styre var åpenbart uten hendelser, kanskje som en konsekvens av hans ungdom. Mac Bethad mac Findláich (Macbeth) er nedtegnet som hans dux, en tittel som i dag er gjengitt som hertug i betydning som en rang mellom prins og marki, men den gang hadde fortsatt den romerske betydningen som «hærfører». I kontekst, hertugene av Frankerriket hadde et halv århundre før erstattet de karolingske kongene til frankerne og i angelsaksiske England ble den mektige Godwin av Wessex kalt for dux. Det kan antyde at Macbeth kan ha vært den egentlige makten bak tronen.
I 1039 ledet Duncan en stor skotsk hær sør for å beleire Durham, men hærtoktet endte i katastrofe. Duncan overlevde, men det følgende året ledet han en hær nord og inn i Moray, Macbeths besittelse, tilsynelatende en straffeekspedisjon mot Morey. Han ble drept i et slag ved Bothnagowan, i dag hetende Pitgaveny, i nærheten av Elgin, av en hær fra Morey, ledet av Macbeth, antagelig den 14. august 1040. Det er antatt at han ble gravlagt ved Elgin, før hans levninger siden ble ført til den hellige øya Iona.

Litterære omtaler

William Shakespeare framstilte Duncan som eldre konge i dramaet Macbeth, , skrevet i 1606. Han ble drept mens han sov av stykkets hovedfigur, Macbeth.
I en historiske romanen Macbeth the King fra 1978 av Nigel Tranter, er Duncan framstilt som en intrigemaker og renkesmed som frykter Macbeth som en mulig rival av tronen. Han forsøker å drepe Macbeth ved å forgifte ham, og da den mislyktes, angrep han Macbeths hjem med sin hær. I selvforsvar møter Macbeth ham i et slag og dreper Duncan i en kamp mann-mot-mann.
Cicuiara

Utseende

Middelsstore, blanke, mørkbrune trebukker. Antennene er litt lengre enn kroppen. Pronotum har rundede sider, med en tann litt bak midten av hver sidekant. Dekkvingene er jevnbrede, kraftig punkterte.

Utbredelse

Slekten finnes i Brasil, Venezuela og Bolivia.
Quirino

Politisk inndeling

Quirino er delt i 6 "municipalities" (landkommuner).
Xanthotaenia busiris

Utseende

En stor, brun ringvinge med et påfallende, gult bånd over forvingens ytre tredjedel.
Undersiden er lysbrun med fine, brune tverr-linjer og øyeflekker langs ytterkanten.

Levevis

Arten lever i primær regnskog mellom 100 og 300 meter over havet, og finnes gjerne på skogbunnen der den suger saft frå råtnende frukt. Denen arten er mest aktiv i skumringen, eller i mørket på skogbunnen. Larven utvikler seg på rottingpalmer i slekten Calamus.

Utbredelse

Den er utbredt i Sørøst-Asia.
Beat-generasjonen

Beat-generasjonen betegner både en gruppe amerikanske forfattere som gjorde seg bemerket på 1950- og 1960-tallet, og dem som tilhørte kulturen de beskrev og inspirerte, ofte noe nedsettende kalt beatniks, et ord som ga assosiasjoner til russisk. 
De viktigste beat-verkene er Jack Kerouacs roman On the Road (1957), Allen Ginsbergs dikt «Howl» (1956) og William S. Burroughs' roman Naken lunsj (1959). Både «Howl» og On the Road ble anklaget for å være obskøne og forfatterne ble stilt for retten, med en mer liberal holdning til hva som kunne trykkes i USA som resultat. De som utgjorde den løst definerte kulturen ble kjent som bohemer og hedonister som dyrket det ikke-konforme og spontan kreativitet. Adjektivet beat (engelsk) har både betydningen slått, utslitt, men i denne sammenheng la man også vekt på forbindelsen til upbeat og beatific og ordets musikalske betydning. Beatforfatterne og -poetene viste både en intens, utagerende tilstedeværelse i sine umiddelbare omgivelser og en søken etter dypere åndelig forståelse (som i stor grad fikk utløp i interesse for buddhismen). Spor av beat-kulturen er å se i mange senere subkulturer.

Opphav

Kerouac introduserte begrepet en gang rundt 1948 i et brev til forfatteren John Clellon Holmes, der han refererte til de anti-konformistiske ungdommene som samlet seg i New York på den tiden. Ordet generasjon ble brukt fordi man mente de var representative for hele sin generasjon, og dessuten en analogi til den tidligere «Lost Generation». Holmes skrev en av de aller første bøkene som forbindes med beat-kulturen, Go (1952). Med Go og med artikkelen, eller manifestet, This Is the Beat Generation trykket i New York Times Magazine, var Holmes med å definere beat som bevegelse.
«Beat-generasjonen» som betegnelse ble oftest brukt av pressen om en liten gruppe forfattere knyttet til Ginsberg, Kerouac og Burroughs. Angivelig skal de selv, spøken tillegges både Gregory Corso og Gary Snyder, ha hatt en vits som gikk ut på at «tre venner er ikke en generasjon». I strengeste forstand er beat-generasjonen bare dem som gjentatte ganger definerte seg selv som beat-forfattere. Allen Ginsberg, Gregory Corso, Gary Snyder, Peter Orlovsky, Jack Kerouac og William S. Burroughs er isåfall sentrale navn, selv om de fleste tidvis avviste at de var en del av noen bevegelse. I en videre definisjon blir denne gruppen ofte kalt «The New York Beats».
Begrepet kan også sies å favne nettopp en hel generasjon forfattere som virket på 1950- og 1960-tallet.

Historie

Beat-generasjonen kan sies å ha begynt med Ginsbergs første  opplesning av Hyl, i Six Gallery i 1955, til utgivelsen av Naken lunsj i USA i 1959.
Operasjon Atalanta

Operasjon Atalanta, formelt European Union Naval Force Somalia, EUNAVFOR, er en EU-ledet sjømilitær operasjon for å sikre at skip fra Verdens matvareprogram kan levere forsyninger av livsnødvendigheter til Somalia, for bekjempelse av sjørøveri i farvannene utenfor Afrikas horn og for overvåkning av fiskeriene utenfor kysten av Somalia. Operasjonen er hjemlet i Sikkerhetsrådets resolusjoner nummer 1814, 1816, 1838 og 1846 fra 2008, resolusjon 1918 av 2009, resolusjon 1950 av 2010 og resolusjon 1976 av 2011. 
Norge har bidratt med KNM «Fridtjof Nansen» til operasjonen.
Pied-noir

Pied-noir («svartfot»), flertall pieds-noirs, uttalt /pje.nwaʁ/, er et fransk begrep for franske statsborgere av europeisk opprinnelse som levde i Algerie (eller Nord-Afrika) fram til den algeriske uavhengigheten. Begrepet har antagelig sin bakgrunn at disse menneskene var hovedsakelig hvite og at deres føtter var blitt sorte av å gå på afrikansk jord. En annen mulig forklaring på navnet er at de franske beboerne bar sorte sko, noe de innfødte ikke gjorde.
Pied-noirs var stort sett av fransk nasjonalitet, men inkluderte også franske sefardiske jøder og bosettere fra stammet fra andre europeiske land som Spania, Italia og Malta og som var født i Algerie . Fra den franske invasjonen 18. juni 1830 inntil den algirske uavhengigheten bestod Algerie av 3 franske departementer: Alger, Oran og Constantine. Disse 3 var alle fransk territorium og ikke kolonier. Da Algerie ble uavhengig var det 1 025 000 pied-noirs i landet. Dette utgjorde rundt 10 prosent av befolkningen.
Pied-noirs er i dag først og fremst forbundet med Algerie-krigen, da 54 000 pied-noirs og en og en halv million algirer døde. Disse estimatene varierer på grunn av ulike statistiske analyser. Krigen i Algerie ble utkjempet av nasjonalistgrupper (som FLN) og franske regjeringsstyrker. Denne krigen førte nasjonalistgruppene mot de politiske og økonomiske ulikhetene de opplevde og mot pied-noirs.Konflikten bidrog til den fjerde republikks fall og til masseutvandring av franskmenn fra Algerie. 
Etter at Algerie ble uavhengig i 1962 drog mer enn en million pied-noirs av fransk nasjonalitet til Frankrike. Mange følte seg fremmede og utstøtt i den franske offentligheten og at de fikk skylden for det krigen i Algerie og det politiske kaos som hadde ledsaget den fjerde republikkens fall. Noe som ytterligere kompliserte saken var at det ikke var mulig for pied-noirs å reise tilbake til Algerie, på grunn av motvilje fra algirerne. I populærkultur er pied-noirs ofte fremstilt som en gruppe som føler seg adskilt fra det øvrige franske samfunn og med en voldsom lengsel til Algerie. Således er pied-noirs nære historie preget av en dobbel fremmedgjøring; de er adskilt både fra sitt opprinnelige hjemland (Algerie) og sitt nye hjemland (Frankrike).
Device mapper

Device mapper er et rammeverk for Linuxkjernen som avbilder fysiske blokkutstyr til høyere nivås virtuelt blokkutstyr. Det danner grunnlaget for LVM, programvare for RAID og dm-crypt disk-kryptisering. Device mapper tilbyr også snapshot av filsystemet.
Systema naturae

Systema naturae er navnet på Carl von Linnés mest innflytelsesrike bok (full tittel på den tiende utgaven: Systema naturæ per regna tria naturæ, secundum classes, ordines, genera, species cum caracteribus, differentiis, synonymis, locis, som er latin og betyr Naturens system med naturens tre riker, videre klassene, ordenene, slektene og artene med karakteristikker, forskjeller, synonymer og lokaliteter). Ingen bok har satt større preg på den biologiske systematikken. Bokens første utgave kom ut i 1735 i Leiden (Nederland) og var på tolv sider. Med hver utgave ble boken tykkere, og den tiende utgaven var på 1384 sider fordelt på to bind.
I Systema naturæ beskrev Linné alle kjente planter og dyr. Mange av de vitenskapelige navnene som han innførte for disse artene, er i bruk den dag i dag. Og selv om noen artsnavn har blitt endret gjennom tidene, har man beholdt Linnés måte å benevne arter på, nemlig med todelte navn, som består av slektsnavn pluss artsepitet (se nomenklatur). Også kategoriene Linné innførte i boken, har blitt brukt siden, selv om deres betydning har avtatt i løpet av 1900-tallet (se systematikk).
Det er første bind av bokens 10. utgave, gitt ut i 1758, som i ettertid ble bestemt til å være den første publikasjonen med gyldige artsbeskrivelser for dyr. Alt som ble publisert om dyr før Systema naturæ har dermed rent historisk interesse (bortsett fra edderkopper, der Carl Alexander Clercks Araneæ Sueciæ fra 1757 gjelder). Derimot må selv dagens systematikere forholde seg til Systema naturæ – og til artsbeskrivelsene som ble publisert siden. Det tilsvarende verket for planter er Linnés bok Species plantarum fra 1753. Linnés klassifikasjonssystem for planter, det såkalte seksualsystemet, ble også introdusert i Systema naturæ.
Linné beskrev «mineralriket» som ett av naturens tre riker. I dag klassifiserer man ikke lenger mineraler sammen med planter og dyr.
Jinxiang

Jinxiang (kinesisk: 金乡县 ; pinyin: Jīnxiāng Xiàn) er et fylke i provinsen Shandong i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Jining.
Befolkningen var i 1999 på:601.369.

Samferdsel

Kinas riksvei 105 løper gjennom fylket. Denne viktige trafikkåren begynner i Beijing, løper sørover og ender ved kysten i Zhuhai i provinsen Guangdong. Den går innom større byer som Tianjin, Dezhou, Jining, Shangqiu, Jiujiang, Nanchang og Guangzhou.
Rudshur kraftverk

Rudshur kraftverk er et varmekraftverk nær Isfahan i provinsen Isfahan i det norsøstlige Iran. Det har en installert produksjonskapasitet på 750 MW, fordelt på 3 like store blokker á 250 MW hver. Teknologien er levert av bl.a Siemens.
Anlegget ble utbygd i årene 2004–2007. Brenselstypen er naturgass.
Telegrafverket

Bakgrunn

Norge hadde på begynnelsen av 1800-tallet et optisk telegrafisystem, som tilhørte militærvesenet, med signalstasjoner langs hele kysten inntil Folda i nord. Dette systemet forfalt imidlertid etter 1814, selv om kong Oscar I omkring 1848 tok initiativ for å gjenopplive det. På samme tid erklærte marineløytnant Carsten Tank Nielsen at den optiske telegrafiens tid var forbi, og foreslo å opprette et elektrisk telegrafisystem.
Etter at den elektriske telegrafen var kommet i bruk ute i Europa, ble det i 1852 nedsatt en kongelig kommisjon, bestående av oberstløytnant M. S. Wergeland, lektor Ole Jacob Broch og marineløytnant Tank Nilsen, som året etter avga en innstilling. Denne foreslo å anlegge et nett av elektromagnetiske telegraflinjer over det sydlige Norge, samt en linje fra riksgrensen ved Frederikshald til Mandal. 28. april 1854 ga Stortinget den nødvendige bevigning til dette prosjektet.

Telegraf

Telegrafverket startet sin virksomhet 1. januar 1855 med en telegrafforbindelse mellom Christiania (dagens Oslo) og Drammen. Samtidig begynte arbeidet med å anlegge telegraflinjer og -stasjoner flere steder i landet.

Telefon

I 1880 åpnet International Bell Telephone Company det første norske telefonanlegget med sentraler i Oslo og Drammen. Selskapet drev etter konsesjon av kommunene. Ikke lenge etter ble det opprettet lokale telefonforeninger og -selskaper som  private kooperativer i flere kommuner rundt om i Norge. Fra omkring århundreskiftet kom staten sterkere med, og Telegrafverket overtok etter hvert i alt 200 private telefonanlegg. I løpet av første halvdel av 1900-tallet bygde Telegrafverket ut et landsomfattende rikstelefonnett. I Norge ble den første automatiske telefonsentralen satt i drift i Skien i 1920. Da det siste private selskapet, Andebu Telefonselskap, ble kjøpt i 1974, fikk Televerket totalt monopol over nettet og den siste manuelle telefonsentralen ble automatisert. Alle utenlandsforbindelsene ble helautomatisert fra 1985. Televerkets enerett til å selge telefonapparater i Norge opphørte i 1988. I 1991 fikk både NetCom og Televerkets Tele-mobil lisens for å besørge GSM-mobiltelefoni i Norge.

Radiotelegrafi og -telefoni

I 1906 ble det første radiobaserte telegrafsambandet i Norge etablert mellom Røst og Sørvågen. I 1919 fikk Norge fast radiotelegrafisk forbindelse med USA fra en sender ved Stavanger. I 1953 ble den første radiolinjen for telefoni tatt i bruk mellom Trondheim og Steinkjer.

Kringkasting

Telegrafverket sørget også for kringkasting og radio. Regulære fjernsynsendinger begynte i 1960.

Teleks

Telegrafen ble etter hvert avløst av teleks, og i 1946 ble den første sivile teleksforbindelsen mellom Oslo og utlandet åpnet. Allerede under krigen hadde Wehrmacht og de sivile tyske myndigheter et teleksnett som dekket landet. Telegrafverket sørget også for forbindelser til skip i utenriksfart, både med telegraf, telefon og teleks.
Byneset prestegjeld

Byneset prestegjeld var prestegjeld i Heimdal prosti i Nidaros bispedømme. Det besto av Byneset og Leinstrand sogn. Tidligere hørte også Børsa og Buvik sogn til prestegjeldet som anneks. Ved kongelig resolusjon av 17. oktober 1814 ble Børsa opprettet til eget sognekall, og 18. mai 1965 ble det bestemt at Buvik skulle legges til Børsa prestegjeld. Leinstrand ble overført til Byneset fra Melhus prestegjeld i 1970.
Kirker i prestegjeldet var Byneset kirke, Leinstrand kirke og Rye kapell.
Prestegjeldet som administrativ enhet ble faset ut av Den norske kirke fra 2004 og blir ikke lenger brukt.
Out of Our Heads

Sporliste

Alle sanger er skrevet av Mick Jagger og Keith Richards, med mindre noe annet er oppgitt.
Kostroma (elv)

Kostroma (russisk: Кострома́) er ei elv i Kostroma oblast i Russland. Den er ei venstre sideelv til Volga. Elva er 354 kilometer lang, med et nedbørfelt på 16 000 km².
Elva har sine kilder i Galitsjhøydene nord for Soligalitsj, og munner ut i Volga ved byen Kostroma. Kostroma fryser til i november og isen går av elva igjen i april eller tidlig i mai.
Dominica under Panamerikanske leker 2011

Dominica under Panamerikanske leker 2011. Dominica deltok i de 16. Panamerikanske leker som ble arrangert i Guadalajara i perioden 14. og 30. oktober 2011. De kom på delt tjuesjuendeplass med en bronsemedalje.
Trekantsambandet

Trekantsambandet er et veisystem i ytre Sunnhordland, som knytter sammen øykommunene Stord og Bømlo med Sveio som ligger på Haugalandet i syd.
Veianlegget ble åpnet 30. april 2001 og består av de to hengebroene Stordabrua og Bømlabrua, lavbroen Spissøybrua og den 7,8 km lange undersjøiske tunnelen Bømlafjordtunnelen. Stordabrua og Bømlabrua er blant de største hengebruene i Norge, og Bømlafjordtunnelen med sitt laveste punkt 260 muh en av de dypeste veitunnelene. Prosjektet binder også øyene Spyssøya, Nautøy og Føyno sammen med fastlandet.
Trekantsambandet erstattet de fire ferjestrekningene Valevåg–Skjersholmane, Valevåg–Mosterhamn, Sagvåg–Siggjarvåg og Skjersholmane–Utbjoa.
Bømlafjordtunnelen og Stordabrua er en del av Europavei 39, hovedveien mellom Bergen og Stavanger. Denne delen av Trekantsambandet ble åpnet 28. desember 2000. Etter hvert ble det klart at Trekantsambandet ble raskere nedbetalt enn de 15 årene som var planlagt. Bømlo kommune ønsket å videreføre bompengeinnkrevingen ut den planlagte perioden for å bruke pengene på lokale veier. Dette sa nabokommunene nei til, og disse planene ble skrinlagt. I januar 2013 ble det opplyst at det ble gratis å kjøre over Trekantsambandet fra 30. april 2013, altså akkurat 12 år etter åpningen.
Prosjektet kostet til sammen 1 814 millioner kroner da det stod ferdig, og var delvis finansiert ved hjelp av bompenger. Bomstasjonen var plassert på Føyno, veisystemets "nav", hvor alle veifarende må passere.

Bømlafjordtunnelen

Undersjøisk tunnel på 7820 m fra Sveio til øya Føyno i Stord kommune. Tunnelens laveste punkt er 260 meter under havflaten. Tunnelen har tre kjørefelt.

Stordabrua

Hengebru over Digernessundet, mellom Digernesklubben på Stord og øya Føyno. Lengde i alt 1076 m, hovedspenn på 677 m. Brutårna er 97 meter over vannflaten, og seilingshøyden er 18 m.

Bømlabrua

Hengebru over Spissøysundet, mellom Nautøy og Spyssøya. Lengde i alt 990 m, hovedspenn på 577 m. Brutårna er 105 meter over vannflaten, og seilingshøyden er 36 m.

Spissøybrua

Lavbru over Gassasundet, 283 m, fra Spyssøya til Klungervika på Bømlo. Seilingshøyden er 7 m.

Nye veier

Det er til sammen 21,5 km vei i anlegget. Det er gang- og sykkelvei mellom Bømlo og Stord.

Bomstasjonen

Bomstasjonen som tidligere sto på Føyno ble fjernet i 2013, siden trekantsambandet da var nedbetalt. Det er imidlertid med virkning fra 2. mai 2013 etablert en ny bomstasjon på Spyssøya på Bømlo, som en del av Bømlopakken.

Priser

Ved åpningen av Trekantsambanet var det tre prisklasser: liten, mellomstor og stor bil. Etter hvert fant man ut at dette gav en utilsiktet forskjellsbehandling av kunder med AutoPASS fra eget og andre bompengeselskap, ettersom vogntog med andre selskaps abonnement betalte for mellomstor bil pga. disse bare opererer med to prisklasser. For å rydde opp i dette ble det 1. januar 2006 redusert til to prisklasser: liten og stor bil, samtidig som prisene ble justert noe for å unngå inntektstap. Med abonnementsavtale og AutoPASS oppnås det 40% rabatt på alle priser. Fra 30. april 2013 er det gratis å kjøre over Trekantsambandet.
Brunla len

Brunla len (Brunlag og Numedalens Lehn) var et norsk len som eksisterte fra senmiddelalderen til lensvesenet ble avsluttet og Norge ble delt inn i amt på midten av 1600-tallet. Lenet utgjorde i geografisk utbredelse deler av nåværende Vestfold (Larvik og Lardal) og Buskerud (Numedal) fylker. Numedal ble fraskilt fra lenet i 1627, ved etableringen av Kongsberg Sølvverk.
Ved amtsinndelingen i 1661 ble lenet til Brunla amt underlagt Akershus stiftamt.