google/wiki40b huggingface dataset:
Otterstad

Otterstad er et norsk slektsnavn og gårdsnavn. Navnet er sammensatt av mannsnavnet Ottar og sted.
Det finnes fire norske gårder som opprinnelse for familienavnet Otterstad. En har navnet fra nær Hvittingfoss i Kongsberg kommune i Buskerud, en fra Rygge i Østfold, en fra Elverum i Hedmark og en i Modalen på Vestlandet.
Otterstad er også et kirkested i Lidköping kommune i Sverige, på Kållandsö i Vänern.
Tangenten

Tangenten er et tidsskrift med fokus på matematikk i skolen. Målgruppen er matematikklærere fra barnehage til videregående og lærerstudenter. 
Tidsskriftet ble startet i 1990, da det kom ut med to nummer. Siden da har det kommet ut fire nummer hvert år. Tangenten blir utgitt av Caspar forlag i Bergen. Redaktør for Tangenten er Toril Eskeland Rangnes.
Tangenten fungerer som medlemsblad for Landslaget for matematikk i skolen, LAMIS, og har også samarbeid med Matematikksenteret, Nasjonalt senter for matematikk i opplæringen.
Odysseus (krater)

Odysseus er det største nedslagskrateret på saturnmånen Tethys. Krateret er 400 km i diameter, eller ensten 40 % av månens totale størrelse. Odysseus har fått navn etter den greske helten Odyssevs.
Odysseus er et svært grunt krater, men det må opprinnelig ha vært dypt, med en høy fjellignende kraterkant. Over tid har kraterbunnen blitt slitt ned av tyngdekreftene til Tethys – tilsvarnde har skjedd på jupitermånene Callisto og Ganymedes. Dette indikerer at Tethys var var og formelig nok til at topografien kollapset; månens indre var kanskje flytende. Om Tethys hadde vært kaldere og mer skjør under nedslaget, kunne månen ha blitt ødelagt og splittet opp i mindre biter. Skulle likevel Tethys ha overlevd et slikt nedslag, ville krateret ha holdt på formen, tilsvarende Herschel-krateret på Mimas.
På motsatt side av Tethys finner man den gigantiske kløften Ithaca Chasma, som kan ha blitt dannet som et ruslutat av Odysseus-nedslaget.
Trechus secalis

Utbredelse

Trechus secalis finnes i nesten hele Europa , men er noe sjeldnere helt i sørvest. Den er utbredt østover i Asia. Finnes i Norge.

Utseende

Trechus secalis er mellom 3,5-4 millimeter lang. Dekkvingene er lyse nesten rød-gule. Ofte med en mørk spiss (bakerst). Delgruppe Trechina skiller seg ut fra de andre løpebillene, ved at lengderillen nærmest midten av dekkvingen, bakerst ved spissen, svinger og fortsetter opp i vingen, omtrent der femte lengderille er. Hos de andre løpebillene ender alltid rillene ved bakkanten av dekkvingen.

Levevis

Trechus secalis finnes på litt skyggefulle steder med mose, gjerne i løvskog. Den er vanligvis nattaktiv og lever som predator på andre dyr.
Den tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Anisonyx

Utseende

Små, svarte oldenborrer med lange bakbein og kroppen tett kledt av mørke, lange, utstående hår. Dekkvingene har ofte metallisk glans.

Levevis

Larvene lever i jorda av røtter, utviklingen kan gjerne ta 2-3 år. De voksne billene besøker gjerne blomster, men aktivitetsperioden er kort.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Afrika.
Spinoleioposopus

Utbredelse

Artene lever på Ny-Guinea.
Tonemaleri

Tonemaleri er en betegnelse på en musikalsk imitasjon eller synestesi av naturlige optiske eller akustiske fenomener. Hyppige motiver for tonemaleri er tordenvær, ekko, plaskende vann, fuglekvitter, hundeglam, jakthorn og folkedanser. Allerede i senmiddelalderen ble tonemaleriet regnet som et middel til imitatio naturae.
Et kjent eksempel er Antonio Vivaldis fiolinkonserter «De fire årstider» hvor komponisten framstiller naturscener ved hjelp av instrumentalmusikk. Vi hører klukkende bekker, kvitrende fugler, bjeffende hunder, summende mygg, gråtende gjetere, stormer, branner, fulle dansere, stille netter, jegere, byttedyr, frosne landskap og barn som går på skøyter. Vivaldi skrev en sonett til hver av konsertene som beskriver scenene i musikken.
PH

Måling

Det finnes kjemiske stoffer som skifter farge ved én bestemt pH-verdi, slike stoffer kalles pH-indikatorer. Ved å kombinere pH-indikatorer som skifter farge ved ulik pH er det mulig å lage pH-papir (lakmuspapir) som kan finne pH-verdier med noenlunde nøyaktighet i et større intervall. Elektroniske pH-metere er basert på at vannets elektriske ledningsevne er proporsjonal med ionekonsentrasjonen.
Høydalsmo Idrottslag

Høydalsmo Idrottslag (stiftet 31. desember 1921) er et idrettslag i Tokke kommune i Telemark. Klubben har aktiviteter innen fotball, orientering, skiidrett og egne trimgrupper, men er best kjent for sin historie fra langrenn.

Historie

Historien begynner før klubben ble stiftet. I 1866 ble det arrangert et skirenn på Ofte i Høydalsmo, eller løypemøte som skirenn ble kalt da. Ordfører i den tidligere kommunen, Lårdal, Nils Lauritz Wiborg (1814–1872) var en av dommerne. Blant deltakerne var Sondre Norheim fra Morgedal og de lokale utøverne Halvor Torkjellson Ofte fra Høydalsmo og Ådne Guldkop fra Lårdal. 
Klubben ble stiftet ved årsskiftet 1921/1922. I 2002 var klubben arrangør for Norgesmesterskapet på ski. Året etter og i 2006 ble kombinert for lag arrangert av klubben.
Ulykkene i Vestisen

Ulykkene i Vestisen rammet flere norske skuter som var på den årvisse selfangsten i april/mai.
Rundt 7.-9. april 1917 forsvant sju fangstskuter og over åtti mann omkom. Blant skutene var «Admiralen» og «Arctic» fra Ålesund. 18. august dro «Flemsøy» med Johannes Brandal og Johan Olsen ut for å lete etter spor. De fant en fangsbåt og en skipsside.
Under en orkan 9.-10. april 1933 forliste sju skuter og tretten mann omkom. Elleve omkom fra «Håkon» av Tromsø med besetning på tjueto og Olaf Eriksen som skipper. To menn ble slått overbord, en fra «Susan» av Hammerfest og Anders Vik fra Hillesøy på Tromsøskuten DS «Selis» (som ikke forliste).
I april 1939 forsvant «Polar» og «Vikfjeld» fra Tromsø med 28 mann.
Omkring 5. april 1952 var det 53 norske fangstskuter i Vestisen, hvorav sju forliste i en kraftig storm. Av disse forsvant fem: «Ringsel», «Brattind» og «Vårglimt» fra Troms og «Buskøy» og «Pels» fra Sunnmøre, og 78 mann omkom. Tross mange døgns omfattende søk med fly og marinefartøyer fant man ingen spor etter skutene. Det første fartøyet som forliste, var Møre-skuten «Vestis», men mannskapet berget seg.
Masseproduksjon

Masseproduksjon eller serieproduksjon er tilvirkning av store mengder standardiserte produkter, oftest på en fabrikk og gjerne på samlebånd.
Masseproduksjon involverer gjerne bruk av samlebånd for å bevege delvis sammensatte produkter til arbeidere, som gjennom repetitive oppgaver setter sammen store mengder produkter på relativt kort tid, og dermed til lavere kostnader enn ved annen type produksjon.
«Masseproduksjon» som begrep ble popularisert i en artikkel fra 1926 i et tillegg til Encyclopædia Britannica som ble skrevet basert på brevveksling med Ford Motor Co. Henry Ford drev tidlig 1920-tallet masseproduksjon av biler, særlig Ford Model T («T-Ford»). Avisen The New York Times benyttet dog begrepet i tittelen av en artikkel som kom på trykk noe før artikkelen i Britannica.
Æ vil bare dans

Æ vil bare dans er en sang av Sirkus Eliassen. Sangen ble kåret til årets hit under Spellemannprisen 2012.
Æ vil bare dans oppnådde på det beste en tredjeplass på VG-lista topp 20 i ukene 33 og 34 2012.
Hydrophilus

Utseende

Store (gjerne 4-5 centimeter), avlangt ovale, svarte biller. De er blant de største billene i Europa. Antennene er korte og klubbeformede, palpene noe lengre enn antennene, kraftige. Dekkvingene er uten punktrader. Beina er forholdsvis lange, med hårfrynser som er til hjelp ved svømmingen.
Hos hannene er forføttene utvidete.

Levevis

Hydrophilus-artene lever i vegetasjonsrike ferskvann. De voksne billene er forholdsvis trege svømmere, ulikt de store vannkalv-artene som de overflatisk kan ligne noen på. De har et variert kosthold, men spiser mye plantemateriale og alger. Disse billene puster ved hjelp av et plastron, en tynn hinne av luft som sitter fast på billenes hårete underside. De tar opp luft i overgangen mellom pronotum og dekkvingene.
Langhe

Langhe er et vindistrikt i Cuneo-området i Piemonte i Italia. Navnet betyr «tunge», dvs. lange striper av jord.
Langhe har status som DOC-område, og omfatter flere kommuner og mindre vindistrikter, bl.a. Barolo og Barbaresco.
Langhes vin er «Langhe Rosso DOC», som fremstilles av druene nebbiolo, dolcetto og/eller barbera. Det er opp til den enkelte produsent å bestemme blandingsforhold, eller om vinen skal være en «en-drue-vin», så lenge det kun brukes druer som er godkjent i regionen.
Flere barolo- og barbaresco-produsenter velger å kalle sine viner Langhe Rosso DOC i år der topp-vinene ikke oppnår den ønskede kvaliteten.
De piemontesiske vindistriktene Langhe, Roero og Monferrato ble i 2014 oppført på UNESCOs verdensarvliste.
Tomohide Nakazawa

Karriere

Tomohide Nakazawa startet sin profesjonelle karriere i Denso i 1999. Han har også spilt for Yokohama FC.
Söderby-Karl

Söderby-Karl er et tettsted i Norrtälje kommune i Stockholms län i landskapet Uppland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 231 innbyggere.
Gomez' hamburger

Gomez' hamburger (også kjend som IRAS 18059-3211) er en protoplanetarisk tåke eller en stjerne som er i sluttfasen av livet sitt like før ho blir til en planetarisk tåke. Tåken er estimert til å ligge ca. 6 500 lysår unna jorden i stjernebildet Skytten.
Det spesielle utseende til Gomez' hamburger stammer fra to støvskiver separert av et mørkere støvband. Stjernen som er opphavet til tåken ligger bak det mørke støvbandet, men det er ikke kjent hvorfor stjernen omgir seg med det. En mulighet er at stjernen er en del av et binærsystem og at den spinner raskt og kaster fra seg materiale, for det meste fra ekvatorregionen.
Levetidene til protoplanetariske tåker som Gomez' hamburger er korte, og astronomer regner med at tåken har blitt en planetarisk tåka om mindre enn tusen år.
Tåken blei oppdaget i 1985 av den chilenske observasjonsassistenten Arturo Gomez med Cerro Tololo interamerikanske observatorium sitt 1,5 meters teleskop.
Marviksveien

Marviksveien (1-127, 2-154) er en vei i bydelen Lund i Kristiansand. Veinavnet ble vedtatt i formannskapsmøte 29. oktober 1929. I dag er 119 eiendommer matrikulert til Marviksveien.
Den har sitt løp over 1 800 meter fra Østerveien ved Lund torg over Valhallatoppen til Marviksbukta i Topdalsfjorden. En rekke av bygningene på det tidligere militære området i Marvika er matrikulert til Marviksveien.
I første del av veien finnes en del forretninger, kaféer og servicefunksjoner. Her ligger Lund kirke og Valhalla omsorgssenter, mens veien i hovedsak er kranset av boliger, så vel frittliggende eneboliger som rekkehus og blokker. Wilds Minne skole er matrikulert til Marviksveien 90.
Deler av veien er sammenfallende med Fylkesveiene 23, 25 og 471.
Aleksandr Benois

Liv og arbeid

Flere personer av Benois-slekten var ledende aktører i den russiske intelligentsiaen på 1800-tallet og tidlig på 1900-tallet. Aleksandrs far Nikolaj Benois og broren Leon Benois var kjente arkitekter. Aleksandr satset på en levevei innom jus, han tok eksamen ved juridisk institutt på universitetet i St. Petersburg i 1894. Der ble han i praksis leder av den uformelle kunstnerkretsen Nevskij-pickwickianerne.
Tre år senere, under et opphold i Versailles, malte han en serie med akvareller som skildret franskekongen Ludvig XIV sine siste promenader. Pavel Tretjakov stilte ut akvarellene i 1897, de ble da lagt til merke av både Sergej Djagilev og Leon Bakst. Sammen grunnla de tre kunstmagasinet og -bevegelsen Mir iskusstva, med målsetning om å fremgi estetismen og art nouveau (jugendstil) i Russland.
Gjennom det første tiåret av det nye århundret holdt Benois frem med å redigere Mir iskusstva, men han drev også med kunstforskning. Han forberedte og fikk trykt flere monografier om 1800-tallets russisk kunst og om Tsarskoje Selo. Fra 1918 til 1926 styrte han galleriet med de gamle mestrene i Eremitasjen. Gjennom dette sikret han Eremitasjen brorens arvestykke, Leonardo da Vincis maleri «Madonna Benois». I 1903 fikk han trykt sine illustrasjoner til Pusjkins dikt Bronserytteren, verk som siden er anerkjent som et av landemerkene i sjangeren.
I 1901 ble Benois utnevnt til leder for sceneutformingen i Mariinskij-teatret. Etter dette viet han størsteparten av sin tid til teatermaling, -dekorasjon med videre. Kostymene og kulissene til Ballets Russess oppsetninger av Les Sylphides (1909), Giselle (1910), og Petrusjka (1911) er betraktet som hans største prestasjoner. Selv om han i hovedsak arbeidet i lag med Djagilev og Ballets Russes, samarbeidet han på samme tid med Moskva kunstteater og andre kjente teatre i Europa.
Hans memoarer ble publisert i to bind i 1955.
Procesbevillingsnævnet

Procesbevillingsnævnet er en dansk nevnd som avgjør hvorvidt rettssaker kan ankes ut over de alminnelige ankemuligheter som opprisses i Retsplejeloven.
Nevnden består av en høyesterettsdommer, en landsdommer, en byretsdommer, en advokat og en jurist fra et av Danmarks universiteter.
Skjellgribb

Beskrivelse

Voksne individer av skjellgribb er nær en meter i lengde, med et vingespenn på rundt 2,6 m, og en vekt som vanligvis ligger mellom 7 og 9 kg. Kjønnene har samme utseende, spraglet brun eller svart farget overside med blekbrun underside. Tynn, skitten lys lo dekker hode og nakke. Lengst ned på halsen finnes en hvit krage, øyet er gult eller oransje, og det har en mørk sjokoladebrun strupeflekk. I regelen er de lydløse, men de kan høres under hekking, og når de eter på åtsel skriker de mye.

Økologi

Skjellgribber er særs sosiale fugler, de hviler, hekker og eter i store flokker. De kan flytte seg raskt når det trengs, de svever med en fart opptil 35 km/t, og kan gjerne fly så langt som 150 km fra reirplassen for å finne mat. De kan gå opp i store høyder, 6000 m  er ikke uvanlig, og i en veldig spesiell hendelse hendte det en gang at et fly over Elfenbenskysten kolliderte med en skjellgribb 11 300 moh. Dette er den høyeste kjente fugleobservasjonen i verden. Skjellgribber har en spesialisert variant av hemoglobin alphaᴰ typen; dette proteinet i blodet gjør at fuglene effektivt kan ta opp oksygen til tross for det lave partielle trykket i den øvre troposfæren.
Dette er en art som er tilpasset steppeland i tørre områder og fjellområder i Afrika, særlig halvørkener og randsonen av ørkener. Hvileplasser ligger på utilgjengelige fjellhyller og i trær, vanligvis akasie. 
Når termikken setter inn omtrent to timer etter soloppgang, tar skjellgribbene av fra hvileplassen, starter patruljering av territoriet og søker etter åtsel eller matrester etter at rovdyr har tatt bytte. Om nødvendig kan de vente i mange dager til kjøtteterne forlater åtselet. Det er kjent at de kan ta levende bytter selv, men det hender sjeldent. 
Skjellgribber har et spesielt kraftig nebb. De tar først for seg av de mest attraktive myke delene av åtselet, så holder de frem med de harde delene, til og med beinstrukturer. Riller på tunga hjelper til med å skrape av kjøtt fra beina. De stapper i seg så mye at de knapt kan fly.

Status

Skjellgribb skiftet kategori fra livskraftig til nær truet på IUCNs rødliste fra 2006 til 2007. Den er i sterk tilbakegang, og i 2012 fikk den status sterkt truet. Fra og med 1990-tallet har arten begynt å vise seg i Spania og Portugal. Den følger med gåsegribb som trekker nordover, men har ennå ikke begynt å hekke her.
Den internasjonale Helsingforsføderasjonen

Den internasjonale Helsingforsføderasjonen var en ikke-statlig sammenslutning av 46 menneskerettighetsgrupper med «Helsingsingforskomité» i navnet, med formål å overvåke etterlevelsen av menneskerettighetsbestemmelsene i Helsingfors-erklæringen.
I 1989 ble Den internasjonale Helsingforsføderasjonen tildelt Den europeiske menneskerettighetsprisen sammen med Lech Wałęsa.
Sammenslutningen ble etablert i 1982 og hadde sitt sekretariat i Wien i Østerrike. De originale medlemmene var de uavhengige helsingforskomiteene i Belgia, Canada, Frankrike, Nederland, Norge, Sverige, USA og Østerrike. Sammenslutningen ble slått konkurs og nedlagt i 2008 etter et alvorlig underslag.
Simbaopprøret

Simbaopprøret var et opprør i 1964 i de tidligere Belgisk Kongo. Det begynte angivelig som en reaksjon på overgrep fra den kongolesiske sentralregjering.
Opprørersledelsen tilhørte venstrefløyen politisk. Flertallet av deres styrker var stammefolk fra provinsene Kivu og Orientale. Mange av dem kom fra tradisjonelle afrikanske kulturer med animistisk religiøst grunnlag. Navnet «Simba» kom fra at stammekrigerne ble fortalt av sine sjamaner at de ville være immune mot kuler, og at de ville bli forvandlet til simbaer" (på kiswahili betyr sumba «løve») når de kom i kamp.
Simbaene klarte å skremme to velutstyrte bataljoner regjeringssoldater til å trekke seg tilbake uten kamp. Snart begynte simbaene å erobre viktige byer. Innen få uker kontrollerte de om lag halvparten av Kongo. Stanleyville, en stor by, ble overtatt da regjeringsstyrken på 1500 mann flyktet og etterlot seg ammunisjon, bombekastere og pansrede kjøretøyer. Angrepet på Stanleyville ble ledet av sjamaner i spissen for førte simbaopprørere - ingen skudd ble avfyrt av simbaene.
Palais Holnstein

Palais Holnstein er et palé i rokokkostil i München, bygget mellom 1733 og 1737 av François de Cuvilliés for Sophie Caroline von Ingelheim, grevinne Holnstein, elskerinnen til kurfyrst Karl Albrecht av Bayern (den senere keiser Karl VII). Det er et av Münchens fineste bevarte adelspaléer.
Siden 1818 har paléet vært residens for erkebiskopene av München og Freising. En av de mest berømte beboere var pave Benedikt XVI, da den daværende kardinal Ratzinger var erkebiskop av München og Freising fra 1977 til 1982. Benedikt XVI var gjest hos erkebiskop Friedrich Wetter i Palais Holnstein i september 2006.

Paléet ligger i Kardinal-Faulhaber-Straße 7 i den nordlige delen av Münchens gamleby.
Låve

Låve er enten en selvstendig bygning eller det er et rom i en større driftsbygning på en gård, eller det er, treskerommet, midtrommet i løa. Den store moderne driftsbygningen på en gård kan også kalles låve, selv om bruken ikke lenger har mye med den opprinnelige låven å gjøre. 
Låven har sammenheng med korndyrkingen. Slik det beskrives i litteraturen var låven i første rekke rommet hvor man tresket korn. Huset der man oppbevarte kornnekene etter innhøstingen, der kornstålet ble stablet, ble kalt løa. Da er løa et hus først og fremst til å lagre kornnekene, og bare i den grad man har plass brukes løa i tunet til lagring av fôr til husdyra. Da hadde man egne fôrløer til lagring av fôr.
Å lø betyr å stable (opp), f.eks ved, stein, stråfôr eller korn.
I førindustriell tid var kornet selve gudslånet. I skuronna ble kornet slått med sigd, en krøp på knærna bortover marka, det var viktig at hvert aks kom med. Et passelig knippe ble bundet sammen til et kornnek, som så ble tredd på staur og sto til tørk en stund før de ble båret inn på låven eller i løa. Nå skulle kornstålet stables, og det ble gjort slik at mus og rotter skulle ha vanskelig for å komme til. Nekene ble lagt med halmstubbene ut, og stålet ble lagt så tett som mulig. Treskingen var det neste arbeidsoperasjon, og den kunne gjerne foregå i kuldegrader, for da løsnet kornet lettere fra akset. 
Før treskemaskinene ble innført foregikk treskingen på låvegulvet med et redskap som ble kalt sliul eller tust (Det har mange navn fra ulike steder i Norge). Låvegulvet var en gulvplatting på noen kvadratmeter, laget av plank som var drevet godt sammen. Noen steder var det bare dette gulvet som ble kalt for låve.   
Noen steder i Norge var kornlåven et eget hus som sto på stabber slik som et stabbur.

Enhetslåven

I siste del av 1800-tallet ble «enhetslåven» den vanlige formen på norske uthus. Tidligere hadde gårdene mange og relativt små uthusbygninger, en bygning for hver funksjon. Med enhetslåven ble de fleste funksjoner samlet under ett tak i en stor bygning. Typisk for enhetslåven er låvebrua som gjør det mulig å frakte høy til øvre del av bygningen, mens rom for husdyrene (fjøs og stall) er i første etasje over gjødsekjelleren. Disse ofte rødmalte låvene er en karakteristisk del av kulturlandskapet på bygdene. Overgang til enhetslåve var delvis et resultat at utskiftinger fra klyngetun med teigblanding til enkeltgårder.
Berden

Historie

Berden, som en del av herredet Clavering, er nevnt i Domesday Book på slutten av 1000-tallet med ni husholdninger. Navnet Berden har historiens løp blitt stavet på mange måter, blant annet Berdane, Bearden, Byerden, Bardyne, Byrden.
Den lokale kirken er St Nicholas Church. Den ble bygget i middelalderen i korsform av grus, flintestein og clunch med noe få romerske fliser. Klosteret ble grunnlagt en gang rundt 1200 av Rochford-familien som eide land i Berden. Det var også et sykehus og tilknyttet klosteret Waltham Abbey. Ti munker og prioren arbeidet her fram til 1308 da en brann ødela de fleste bygninger. Det ble bygget opp igjen, men nedlagt av kongen i 1536.
Et mirakelspill, skrevet av prost H. K. Hudson, ble oppført årlig den 6. desember med lokale barn med fra 1901 og fram til 1937.
Asymades

Utseende

Små, avlange, brokete praktbiller. De er mønstret i svart, brunt og hvitt. Pronotum er rundet, bredere enn langt, med opphøyde lengderibber.

Utbredelse

Slekten er utbredt i det sørlige Afrika (Sør-Afrika, Namibia).
Fred Hopkin

Statistikk

Liverpool
Tyssefaldene

AS Tyssefaldene eller Aktieselskabet Tyssefaldene er et kraftselskap som produserer, distribuerer, overfører og omsetter elektrisk kraft. Tyssefaldene leverer konsesjonskraft til Odda kommune, Ullensvang Herad og Hordaland fylkeskommune.
Snittproduksjonen de siste 20 år (1986 – 2005) var 2206 GWh. Høyeste produksjon hadde Tyssefaldene i år 2000 med 2892 GWh. Selskapet hadde i 2008 en omsetning på 616,2 mill. kroner, driftsresultat på 11,5 og årsresultat på 8,6 mill. kroner. Tyssefaldene eies av DNN Industrier AS 40% og Statkraft 60%. Selskapet har i dag 13 ansatte og administrerende direktør er Karstein Bremnes.

Historie

20. april 1906 ble Aktieselskabet Tyssefaldene stiftet på ingeniør Sam Eydes kontor i Kristiania. Grunnlaget for kraftutbyggingen i Tyssedal var de vannrike fossefallene fra det nære fjellplatået på Hardangervidda og etableringen av den kraftkrevende industrien ved fjorden. 15. juni 1906 inngikk Tyssefaldenes avtale om levering av 20000 Hk fra 1. mai 1908 og 30 år fram i tid til The Sun Gas Co. Ltd. og deres karbidfabrikk i Odda.
Etter en bitter intern strid i Den Norske Turistforeningen (DNT) fikk A/S Tyssefaldene kjøpt fallrettighetene for Skjeggedalsfossen og Tyssestrengene. I 1967 ble Tysso II kraftverk åpnet og kraftproduksjonen, sammen med tilknyttingen til sentralnettet, ga grunnlag for økt produksjon ved Odda Smelteverk og byggingen av «ovn 3», verden største karbidovn.
Gulgastruridae

Levevis

Gulgastrura reticulosa er beskrevet fra huler i Sør-Korea.