google/wiki40b huggingface dataset:
Lønningen barnehjem

Lønningen barnehjem, også kalt Bergen kommunale barnehjem, eller Myrbø kommunale barnehjem, ble opprettet av Bergen kommune i 1913, som et midlertidig oppholdssted for barn som skulle plasseres bort til pleieforeldre. Barnehjemmet ble nedlagt i 1959, delvis på grunn av utbyggingen av lufthavnen på Flesland.

Historie

Lønningen Barnehjem ble også kalt Bergen kommunale barnehjem, og hadde sitt utspring i opptagelseshjemmet i Corps de Garde på Klosteret i Bergen.  Hjemmet hadde plass til 15 barn, som hadde blitt utplassert både av fattigvesenet og sunnhetsvesenet. Behovet for barnehjemsplasser var stort den første tiden, og hjemmet ble snart for lite. I 1916, tre år etter opprettelsen av Bergen kommunale barnehjem, tilbød kjøpmannen Oluf Bjørneseth kommunen å ta i bruk hans eiendom på i Blomsterdalen (Gnr.10, bnr. 1 og 6), Lønningen gård, som opptagelseshjem. Dette gav plass til tyve barn, som oppholdt seg på hjemmet i kortere eller lengre tid. 
I 1917 overtok kommunen også nabogården Myrbø (bnr. 8), og brukte bygningene til barnehjem. Her var det også plass til 20 barn. På grunn av plassmangel måtte kommunen utvide på nytt. Denne gang ble nabovillaen ”Ekeli” leid, og gav plass for noen av de største barna.
I 1931 ble det vedtatt å bygge et nytt barnehjems på Lønningen. Dette stod ferdig i 1935, og barna som bodde i våningshuset på Myrbø kunne flytte inn i nytt hus. I  1939 ble en del av Lønningen leid bort som sommerkoloni for Barnehjemmet småbarnsstuen.
Det ble drevet gårdsdrift både på Lønningen og Myrbø. Det var nedsatt eget utvalg for dette, og til dette var det ansatt en egen gårdsbestyrer. De eldste barnehjemsguttene måtte delta i gårdsarbeidet. Det ble holdt dyr og dyrket grønnsaker, som primært skulle gå til å forsyne barnehjemmet med mat. 
Den lange avstanden til Bergen var et stort problem for de eldste barna, som gikk på skole i byen. Dette førte til at Bergen kommune i 1950 leide en fireroms leilighet i Natlandsveien 39, der de innredet til seks barn og en bestyrerinne. 
I 1956 ble det leid en leilighet i Birkeveien 44 til samme formål.

Arkivet

Bergen Byarkiv har mottatt noe arkivmateriale etter Lønningen barnehjem fra tiden mellom 1948 og 1956. Dette består av en beleggsprotokoll med opplysninger om tidspunkt og årsak til at barnet kom til barnehjemmet, en kassajournal, og en kopi av møtebok for utvalget for gårdsdriften. 
Opplysninger kan også finnes i andre arkiver ved Bergen Byarkiv. I arkivet etter Neevengården sykehus finnes materiale vedrørende gårdsdriften og bygningene ved barnehjemmet. I Fattigvesenets arkiv finnes anvisningsprotokoller fra 1945-1959 for Lønningen barnehjem. Barnevernet i Bergen sendte barn til denne institusjonen. I de kommunale arkivene etter barnevernsnemnder og sosialkontorer kan det derfor finnes opplysninger om vedta og plassering av barn, samt om bygningsforhold, drift og tilsyn.
.tm

Markedsføring av .tm

.tm har blitt markedsført som et domene for bedrifter med varemerker, på grunn av den vanlige bruk av «TM» i denne sammenhengen, men nye registreringer har fra tid til annen blitt suspendert av Turkmenistans regjering, grunnet bekymring over mulig bruk av domenet til «umoralske» hensikter.
Antheraea yamamai

Utseende

En meget stor (vingespenn opptil 150 mm), brungul spinner med stor vinger. Kroppen er forholdsvis liten. Forvingene er litt sigdformede. Alle vingeparene har en rund, rosa øyeflekk, utenfor denne to mørke tverrlinjer.

Levevis

Larvene lever på eik (Quercus spp.). Som hos andre påfuglspinnere har de voksne sommerfuglene reduserte munndeler, og de tar ikke næring til seg. Hunnene sitter mest i ro og sender ut feromoner, som gjør at hannene med sine fjærformede antenner kan finne dem på lang avstand.

Innført for silkeproduksjon

Når larven er utvokst, spinner den seg inn i en kokong av silke for å forvandle seg til en puppe. Denne arten har, som flere andre arter i slekten Antheraea, blitt brukt i produksjon av såkalt tussah-silke. Rundt midten av 1800-tallet ble arten innført fra Japan til Europa med tanke på silkeproduksjon. Den har siden forvillet seg og finnes i dag i vill tilstand i Østerrike, nordøst-Italia og flere steder på Balkan.
Rico (Colorado)

Historie

Fra 1761 til 1765 gjennomførte spanjolen Juan de Rivera 3 ekspedisjoner i det sørvestre Colorado etter at rykter om gull nådde handelsstedene rundt Santa Fe i New Mexico. Ekspedisjonen fant ikke noen drivverdige forekomster av det gule metallet. I 1776 fulgte en ny ekspedisjon med misjonærene Francisco V. Dominguez og Silvestre Velez de Escalante som - uten å lykkes - prøvde å finne en rute til misjonstasjonene i California. Ingen av disse ekspedisjonene resulterte i at permanente bosetninger ble etablert. De ga imidlertid viktig kunnskap om geografien, ressursene og innfødte stammer i området.
I 1832–1833 kom de første pelsjegerne som hovedsakelig fanget bever, men heller ikke denne aktiviteten førte til etableringer av bosetninger. Første gullfunn ble gjort i 1866 av en gruppe gullgravere ledet av oberst Nash fra Texas. Selv om det sørvestre Colorado i en avtale fra 1868 ble definert som Ute-indianernes territorium, fortsatte gullgravere å reise inn i området. Først ved Brunot-avtalen i 1873 avsto Ute-indianerne San Juan-fjellene til USA, og åpnet for lovlig skjerping og kolonisering. I 1879 ble Rico formelt stiftet, og en liten by vokste fram. Kommunikasjon og transport med omverden var tungvint. Det var få veier, og malmen måtte fraktes ut med muldyr. I 1882 var Denver & Rio Grande Railroads San Juan-linje fullført, og Rockwood øst for Rico var nærmeste jernbanestasjon via en bomvei over fjellene. 
I 1891 ble Otto Mears' Rio Grande Southern Railroad (RGS) mellom Durango og Ridgway fullført, og Rico fikk egen jernbanestasjon. Dette førte til et kraftig fall i fraktratene, og gruvevirksomheten fikk et kraftig oppsving. I 1892 nådde Rico sitt høydepunkt med en befolkning på omkring 5 000 og med bank, to aviser, 23 salooner, teater og pensjonat. I 1893 ble Dolores County skilt ut fra Ouray County, og Rico var fylkessete for Dolores mellom 1893 og 1946. Etter sølvkrakket i 1893 stengte mange av gruvene, og de fleste gruvearbeiderne forlot byen. I 1900 var befolkningen redusert til 811 personer.
Gruvevirksomheten var preget av store svingninger i aktivitetsnivået. I 1952 ble RGS' jernbanelinje nedlagt uten at dét fikk noen særlig betydning – de gjenværende gruvene hadde allerede tatt i bruk veitransport på det etterhvert godt utbygde veinettet. I 1971 ble den siste gruven lagt ned, og Rico sto i fare for å bli en spøkelsesby. I 1974 var innbyggertallet nede i rundt 50, men det har siden økt sakte men sikkert til 265 fastboende i 2010. I sommermånedene blir innbyggertallet omtrent doblet.

Kommunikasjon

Colorado state highway 145 går gjennom Rico og forbinder stedet med Telluride og Montrose i nord, og Dolores og Cortez i sør. Nærmeste kommersielle flyplass er Telluride Regional Airport, men flyplassen Durango-La Plata County Airport sør for Durango er større og har bredere rutetilbud (pr. 2013). Nærmeste jernbanestasjon betjent av Amtrak er Grand Junction.
Liten gaffelgjelledøgnflue

Voksne (imago)

Kroppen er 5-6 millimeter lang og brunlig på farge. Framvingene er trekantet, ganske lange. Bakvingene er mye mindre, omtrent en tredjedel av framvingene, de er ganske runde i formen. Vingene holdes rett opp og ut fra kroppen i hvile. Lengst bak på bakkroppen er det tre lange haletråder (cerci).

Nymfer/larver

Nymfene er mellom 5-6 millimeter lange og har en langstrakt og rund kroppsform. De har tre haletråder som er omtrent like lang som kroppen, haletrådene har korte hår både på ut- og innsiden. De har utvendige trakégjeller på bakkroppen som er trådformet, uten en bladform, nær kroppen. Det første gjelleparet er like stort som de andre. Unge stadier kan forveksles med av unge stadier fra slekten Leptophlebia som også har slike trekégjeller.
Den er svært lik purpur gaffelgjelledøgnflue, men kan skilles fra denne på at liten gaffelgjelledøgnflue på undersiden av bakerste lår (femur), har spisse tapper, ikke butte. Kloen på tredje beinpar har tenner som er omtrent trefjerdedeler så lange som selve kloen. Maxillarpalpens (de lengste og øverste «munnføttene») siste (tredje og ytterste) ledd har korte hår.

Levevis

Liten gaffelgjelledøgnflue lever mesteparten av sitt liv som larver eller nymfer.  De spiser små partikler av organisk materiale, som alger, planterester eller råtnende planter. De voksne kan ikke ta til seg føde eller fuktighet som voksne individer. Hanner lever sjeldent mer enn ett døgn. Eggene slippes av hunnen ned på vann overflaten. De synker straks til bunnen. 
Liten gaffelgjelledøgnflue tilhører gruppen insekter med ufullstendig forvandling, som betyr at den ikke har et puppestadium mellom nymfestadiet og «Fluestadiet» (imago). Døgnfluenes livssyklus er enestående i dyreriket på grunn et mellomstadie kalt subimago som ingen andre kjente insektsgrupper gjennomgår. Fluefiskere kaller dette stadiet for dun (engelsk).
Lofoten Internasjonale Kammermusikkfest

Lofoten Internasjonale Kammermusikkfest (LINK) er en klassisk musikkfestival som har eksistert siden 2004. Arvid Engegård er kunstnerisk leder, og Knut Kirkesæther er administrativt daglig leder.
Festivalen arrangeres over hele Lofoten hver juli, med hovedsakelig øygruppens mange trekirker som spillesteder, blant dem Buksnes kirke og Lofotkatedralen. Musikerne bor under festivalen i fiskeværet Nusfjord, hvor enkelte frokost- og lunsjkonserter avholdes. LINK har raskt utviklet seg til å bli en meget anerkjent festival internasjonalt, med artister som Nash Ensemble med Marianne Thorsen, Orion String Quartet fra New York, Albrecht Mayer, solooboist i Berlinfilharmonien, fløytisten Jacques Zoon og sangeren Thomas Bauer. Blant norske musikere som har gjestet LINK er Leif Ove Andsnes, Arve Tellefsen, Oslo Strykekvartett, Marianne Beate Kielland, Nils Anders Mortensen, Håvard Gimse og Grieg Trio. Engegårdkvartetten spiller hvert år.
Fra og med 2010 har LINK også en vinterutgave, som arrangeres i februar. Det Norske Kammerorkester er invitert.
Karl den stores orden

Karl den stores orden (katalansk: Orde de Carlemany) er en andorransk orden innstiftet 7. desember 2007 ved regjeringsdekret undertegnet av kulturminister Juli Minoves Triquell. Den er oppkalt etter Karl den store, som regnes som Andorras grunnlegger. Ordenen belønner fortjenstfull innsats i allmennhet og fortjenstfull innsats for den andorranske stat i særdeleshet. Statsministeren er ordenens stormester, mens kulturministeren er ordenskansler.

Insignier

Ordenstegnet har Karl den store som motiv. Ordensbåndet er rødt. Ved tildeling til institusjoner eller organisasjoner erstattes ordenstegnet av en plakett.

Tildeling

Ordenen tildeles for fortjenstfull innsats for Andorra som stat eller for langvarig fortjenstfull samfunnsinnsats. Karl den stores orden kan også tildeles utlendinger. Den kan videre tildeles institusjoner eller organisasjoner.
Verdenscupen i langrenn 2016/17 — 15 km klassisk kvinner — Davos

Poengfordeling World Cup

1 pl. 100 - 2 pl. 80 - 3 pl. 60 - 4 pl. 50 - 5 pl. 45 - 6 pl. 40 - 7 pl. 36 - 8 pl. 32 - 9 pl. 29 - 10 pl. 26 - 11 pl. 24 - 12 pl. 22 - 13 pl. 20 - 14 pl. 18 - 15 pl. 16 - 16. pl 15 - 17 pl. 14 - 18 pl. 13 - 19 pl. 12 - 20 pl. 11 - 21 pl. 10 - 22 pl. 9 - 23 pl. 8 - 24 pl. 7 - 25 pl. 6 - 26 pl. 5 - 27 pl. 4 - 28 pl. 3 - 29 pl. 2 - 30 pl. 1

Premiepenger

1 pl = 15.000 chf - 2 pl. = 10.000 chf - 3 pl. = 5.000 chf - 4 pl. = 3.500 chf - 5 pl. = 2.500 chf - 6 pl. = 1.500 chf - 7 pl. = 1.000 chf - 8 pl. = 750 chf - 9 pl. = 500 chf - 10 pl. = 250 chf.
Gullparaplyen

Gullparaplyen er Bergen Journalistlags pris for god journalistikk. Prisen ble opprettet i 2003. Prisen skal, etter statuttene, «fremme god journalistikk blant BJ sine medlemmer innen alle journalistiske sjangere og felt, så vel i de små som i de store redaksjonene». I tillegg til Gullparaplyen, deler juryen også ut «Sølvparaplyen» i kategoriene nyhet og magasin. Juryen kan også gi hederlig omtale. En egen jury deler også ut «Fotoparaplyen», en pris for fremragende foto- og videojournalistikk. Fotoparaplyen ble opprettet i 2008.
Michael Ngadeu-Ngadjui

Landslaget

Han ble tatt ut i Kameruns tropp til FIFA Confederations Cup 2017 i Russland.
Bravida

Historie

Bravida ble dannet i år 2000 ved en sammenslåing av BPA AB, en svensk bygg- og installasjonsbedrift med røtter tilbake til 1922, og Telenors installasjonsvirksomhet. I 2004 ble virksomhetene IKT, Telecom og Geomatikk, som ble tilført av Telenor, solgt og man ble en rendyrket virksomhet innen elektro og VVS. IKT-delen ble solgt til Umoe og ble Umoe IKT, mens Telecom-delen ble solgt til Altor Equity Partners og ble til slutt til Relacom Norge.
Bravida kjøpte i mai 2009 elektroinstallasjonsselskapet Siemens Installation AS, med 1 300 ansatte og en årsomsetning på 1,6 mrd kr fra Siemens AS. Det samlede selskapet får 2 300 ansatte, og en årsomsetning på rundt 2,7 mrd kr.
Bravida ble i 2012 solgt til amerikanske Bain Capital, før dette var det Triton som eide selskapet.
Hanne Vatnøy

Artistkarriere

Vatnøy ble oppdaget i Japan i 2009 og platedebuterte der i 2010 med albumet Me and my piano. I tett samarbeid med manageren Tomoyuki Ohsawa har hun avholdt fire Japan-turneer. Musikken er inspirert av artister som Imogen Heap, Susanne Sundfør, Laleh,  Florence and the Machine, HighAsAKite. Hun er en konseptartist som bruker visuelle virkemidler for å understreke sitt uttrykk, noe hun blant annet har benyttet seg av på ELYSUM-albumet.
Musikken kan beskrives som drømmepop med en intellektuell og moderne «twist». Lydbildet er preget av mye vokal som bærebjelke i låtenes formidling, løftet opp av en musikalsk blanding av akustiske og programmerte elementer. Hun begynte å komponere musikk som 11-åring, og har i tillegg til sitt soloprosjekt vært med på prosjekter i nærmiljøet og i Bergen.
Jens Kristian M. Rimau er hennes nåværende produsent. Tidligere har hun jobbet med produsenter som Kato Ådland, Kjetil Fluge, Erlend Fauske, HP Gundersen og Daniel Hauge.

Bakgrunn

Hanne Vatnøy er oppvost i Åsane og Nordhordland (Seim) i en musikalsk familie på seks. Vatnøy er utdannet lektor i musikk og drama ved Høgskolen i Bergen og har jobbet som musikkpedagog og lærer i grunnskolen i tre år ved siden av sitt virke som artist.
Høsten 2014 hadde hun som en del av MoonMade Troup premiere på forestillingen Den lille prinsen på Cornerteateret. Forestillingen ble vist i Den kulturelle skolesekken i Bergen. 1. april 2016 deltok Vatnøy på Beat for Beat på NRK1.
Sannsynlighetsrom

Sannsynlighetsrom er et matematisk begrep som benyttes i sannsynlighetsteori. Et sannsynlighetsrom er et trippel (Ω,S,P), der Ω er en mengde, S er en sigma-algebra over Ω, og P er et mål på S slik at P(S) = 1. Ω kalles utfallsrommet og elementene i S kalles hendelser. P er et sannsynlighetsmål, og for E ∈ S, er P(E) sannsynligheten til E.
Jens Olsen

Liv og virke

Han vokste opp i et forretningsmiljø som sønn av bokholder Cristopher Michael Olsen og hustru Elsebeth Christine Evensen. Morens brødre var kjøpmann Joen Peter Evensen og prost Jens Christian Evensen. Han giftet seg i 1893 med Petra Müller, datter av kjøpmann, sysselmann, folketings- og landstingsmann Hans Christopher Müller og hustru Maren Sørensdatter Olsen. Petras bror, kjøpmann Søren Müller, var gift med Jens Olsens søster, Margrethe. 
Jens Olsen ble ansatt i Martin Christian Restorffs allsidige import- og eksportforretning i 1871. Fra 1877 arbeidet han i fem år i en kornforretning i København, deretter ett år i en forretning i Liverpool. Han lærte å tale både engelsk og fransk flytende. I 1886 ble Olsen bestyrer ved AS Thorshavns Handelsforening, som drev handels- og fiskeforretning, skipsproviantering og eksport av blant annet klippfisk. Butikkhandelen i Tórshavn hadde både kolonialvarer og manufaktur. Han var formann i kjøpmannsforeningen på Færøyene, og kom til å spille en viktig rolle under den første verdenskrig.
Jens Olsen var blant de ni mennene som inviterte til julemøtet i 1888, og påtok seg å være kasserer for Føringafelag. Sammen med Rasmus Effersøe kom han også til å dekke det meste av utgiftene til Føringafelag så vel som nasjonalbevegelsens eget blad, Føringatíðindi. I 1988 ble han avbildet på et færøysk frimerke, i anledning 100-årsmarkeringen for julemøtet. Selv om han hadde en nasjonal innstilling, ønsket han å bevare Færøyenes forbindelse til Danmark, og satt som styreformann i eierselskapet for sambandsorganet Dimmalætting i mange år.
Han ble i 1911 utnevnt til norsk visekonsul på Færøyene.
Amucallia

Utseende

Middelsstore, rødlige, brungule eller svarte trebukker. Antennene er tynne og vanligvis lengre enn kroppen. Pronotum er tønneformet uten tenner på sidene, betydelig smalere enn de parallellsidige dekkvingene. Beina er slanke.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Panama og det nordlige Sør-Amerika.
USAs transportminister

USAs transportminister (Secretary of Transportation) er sjef for Transportdepartementet i USA. Stillingen har eksister siden 16. januar 1967, som var datoen Transportdepartementet ble opprettet på. Det har vært 16 transportministere siden da, derav 17 republikanere og 7 demokrater.
Montée

Montée er et norsk band fra Oslo som spiller popmusikk. Bandet ble startet i 2006 av Erlend Mokkelbost, Maya Vik og Anders Tjore som hadde bakgrunn fra bandene JR Ewing, Furia og Turns.
I 2009 ga de ut albumet Isle of Now og ble for det tildelt Spellemannprisen 2009 i klassen popgruppe. Deres andre album, Rendition Of You, ble gitt ut 15. april 2011. Singlene «Ghost» og «Faith» fra albumet ble sluppet i henholdsvis juni 2010 og februar 2011.
Gunnar Hellesen

Liv og virke

Han vokste opp i Haugesund som sønn av kaptein Gunnar Elias Hellesen fra Florø og husmor Gina Johannessen fra Sveio. Faren omkom i et forlis ved Hebridene i 1915. Etter handelsskolen hadde Hellesen sitt yrkesliv i bank- og forsikringsvesenet. Han begynte som kontorist i forsikringsbransjen i 1929. Mellom 1936 og 1969 var han reiseinspektør, akkvisisjonssjef og soussjef i Haugesund Sjøforsikringsselskap (som i 1986 ble fusjonert inn i Storebrand).
Før okkupasjonen var han formann i Haugesund idrettslag og Haugesund Unge Høyre. Hellesen ble arrestert for motstandsarbeid i august 1940 og dømt til døden, men ble benådet og satt fengslet i Hamburg frem til 1945. Hellesen uttalte senere i intervju at «krigsårene lærte oss å være uenige på en ordentlig måte». Han utgav i 1986 boken Benådet om sine opplevelser.
Etter frigjøringen ble han medlem av Unge Høyres sentralstyre og innvalgt i Haugesund bystyre. Han var Haugesunds ordfører i 1955, 1958 og 1959. Fra 1958 til 1962 var han medlem av Høyres landsstyre.
Hellesen var innvalgt på Stortinget fra Rogaland fra 1961 til 1969 og satt i Stortingets finans- og tollkomité, de siste fire årene som formann. I 1968 ble han utnevnt til fylkesmann i Rogaland, og tiltrådte da stortingsperioden utløp året etter. Han fratrådte som fylkesmann i 1973 og ble banksjef i Den norske Creditbank i Haugesund, en stilling han satt i frem til han avgikk med pensjon i 1980. Som fylkesmann hadde han dessuten et avbrudd som forsvarsminister i Per Bortens regjering fra 1970 til 1971. På 1970-tallet var han sentral i utformingen av den statlige oljepolitikken, blant annet som styreformann i Oljedirektoratet.
Han døde i 2005, 92 år gammel, og ble begravet fra kapellet på Vår Frelsers gravlund i Haugesund.

Utmerkelser

Gunnar Hellesen ble utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden i 1979.
Novolazarevskaja (forskningsstasjon)

Novolazarevskaja (russisk: Станция Новолазаревская, til daglig forkortet Novo) er en russisk forskningsstasjon i Antarktis. Stasjonen ligger i Dronning Maud Land og ble åpnet 18. januar 1961 av den sjette sovjetiske antarktisekspedisjonen.

Beliggenhet

Novolazarevskaja ligger i den østlige delen av Schirmacheroasen i Vassfjellet i Dronning Maud Land. Nord for stasjonen strekker Nivlisen seg om lag 80 kilometer til Prinsesse Astrid Kyst. Innlandsisen sør for Vassfjellet reiser seg til en høyde av 1500 meter 50 kilometer fra stasjonen. Den indiske forskningsstasjonen Maitri ligger bare fem kilometer unna.

Historie

I forbindelse med Det internasjonale geofysiske år (IGY) 1957/1958 oppførte Sovjetunionen 10. mars 1959 forskningsstasjonen Lazarev på isbremmen i nærheten av Vassfjellet. Den ble oppkalt etter admiral i den keiserlige russiske marine, Mikhail Lazarev. Stasjonen ble i 1961 flyttet til Schirmacheroasen og omdøpt Novolazarevskaja («Nye Lazarev»).

Besetning

Stasjonen har en maksimal kapasitet på 70 personer om sommeren, mens det om vinteren befinner seg gjennomsnittlig 30 forskere og teknikere.

Forskning

I 1964-1965 deltok mannskapet på stasjonen i vitenskapelige prosjekter i anledning Det internasjonale stille solår. På Novolazarevskaja ble det gjennomført målinger på sørlys, ionosfæren, jordas magnetfelt og været for å undersøke påvirkningen fra solaktiviteten på jorda under solflekkintensitetens minimum.
Den vitenskapelige forskningen ved stasjonen omfatter disiplinene geodesi, glasiologi, limnologi, geomagnetisme, geologi, biologi, seismologi, meteorologi og andre spesialområder.

Logistikk

Novolazarevskaja har en flystripe på stabil blåis. Siden 2002 har organisasjonen DROMLAN (Dronning Maud Land Air Network) gjennomført vitenskapelige og kommersielle flygninger med en Iljusjin 76TD fra Cape Town til Novo Airfield. Operatør for flygningen er Antarctic Logistic Centre International (ALCI). Novolazarevskaja er et logistikknutepunkt for Dronning Maud Land, og betjener blant annet de tyske stasjonene Neumayer III og Kohnen, samt Halley, SANAE, Troll og Syowa.
VM i fotball for kvinner 1995

Turneringen

Lagene i turneringen ble delt opp i tre grupper a fire lag. De to beste fra hver pulje og de to beste treerne kom videre til kvartfinalespillet. Det ble noen likheter i inndelingen i forhold til forrige VM. Blant annet var tre av de fire lagene fra gruppe A i samme gruppe (gruppe B) i 1991. Også Danmark og Kina møttes i forrige VM.
Bankura (distrikt)

Demografi

Ved folketellingen i 2011 var det 3 596 292 innbyggere i distriktet, mot 3 192 695 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 8,36 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 11,27 % i 2011 mot 14,37 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 943 i 2011 mot 953 i 2001.
Alunda

Alunda er et tettsted i Östhammar kommune i Uppsala län i Sverige, om lag 40 kilometer øst for Uppsala og 110 kilometer nord for Stockholm. I 2010 hadde tettstedet 2 317 innbyggere.
Stedet er blant annet kjent for Alundaøksen fra yngre steinalder, men også for svært mange fornminner fra jernalderen.
Summer Palace

Summer Palace (kinesisk: 颐和园, pinyin: Yíhéyuán) er en kinesisk-fransk dramafilm fra 2006 av regissøren Lou Ye. Den handler om en ung student (spilt av Hao Lei). Hun forlater sin lille hjemby nær Nord-Korea for å studere ved Pekinguniversitetet. Der blir hun intenst forelsket i og involvert med en medstudent. Året er 1989, og bakteppet er Demonstrasjonene på Den himmelske freds plass. Filmen følger de to idealistene gjennom 1990- årene og inn i 2000-årene, mens de blir desillusjonert og utvikler seg videre. Hovedpersonene følges til Wuhan, Chongqing, Berlin og Beidaihe. Deler av filmens navn henspiller på at paret ofte hadde sine stevnemøter i Sommerpalasset i Beijing.  
I Folkerepublikken Kina ble filmen forbudt og de involverte sanksjonert av myndighetene.
One Must Fall: 2097

Historie

One Must Fall: 2097's utvikling startet i 1992 og ble lansert på markedet i 1994, hvor den også mottok kritikk fra det norske PC-magasinet Tekno. Det er utviklet av Epic Software og publisert av Diversion Entertainment. Spillet fikk pluss for sine mange detaljer, med gnister, små partikler og lys-/skygge-bruk, og sin fengende musikk i en techno-stil.
Man kan kontrollere flerfoldige roboter, alle med sine oppgraderinger. Det er 12 forskjellige. Selv om spillet fikk pluss for gode detaljer, mottok det sammenlagt heller dårlige kritikker på grunn av at det var kronglete å spille, og at det brukte en utdatert musikkoder, Scream Tracker 3.