Arne Pausett

Karriere

I 1930-årene arbeidet han som journalist og redaktør innen bondepressen, dvs. aviser som politisk var knyttet til Bondepartiet. Han skrev bl.a. for Nationen. I 1937 ble han ansatt som redaktør for Bondepartiets nye regionale dagsavis Agder Folkeblad, med kontor i Arendal. Han gikk av i protest i august 1939. I februar 1940 meldte avisene at han var ansatt som hovedredaktør for et nytt biografisk oppslagsverk om norske bønder som skulle utgis av Westerbergs Forlag.  Han redigerte også Oslo- og Akerutgaven av Håndbok for gårdeiere. Under den tyske okkupasjonen av Norge hadde han sentrale posisjoner knyttet til Quislings regjering og den tyskvennlige pressen. Han var byråsjef i Kultur- og folkeopplysningsdepartementet en kort periode 1940-1941 og var redaksjonssekretær i Aftenposten i fem måneder 1941-1942 (sammen med Simon Wright Flood under sjefredaktør Henry Endsjøs ledelse). Han var sjefredaktør for Aftenavisen Stavangeren 1942-1943 og deretter for den sammenslåtte Stavangeren og Stavanger Aftenblad, Stavanger Avis. I 1944 ble han generalsekretær i Hålogalandsambandet (i dag Nordlændingernes Forening). Han brukte senere tittelen forlagsredaktør, men det fremgår ikke av kildene hvilket forlag.
Han skrev barnebøker og skjønnlitteratur med tilknytning til Nord-Norge. Han skrev også en rekke artikler om Kautokeino-opprøret og skaperen av det samiske skriftspråket, Nils Joachim Christian Vibe Stockfleth. I artikkelen Den religiøs-fanatiske oppstand i Kautokeino argumenterer han for at Kautokeino-opprøret i første rekke var en handling utført av sinnsforvirrede personer snarere enn en politisk handling.
Han ble dømt til fire års tvangsarbeid for landssvik i 1949. I Dagbladets referat fra rettssaken het det: «Hans forklaring er i det hele tatt en eneste durende foss av unnskyldninger og utflukter, og han går med voldsom energi inn for å få retten til å forstå, at han på alle måter er så nasjonal og utmerket som det går an. Det blir hele tiden en vill ferd over viddene, og dommeren må stadig avbryte for å få ham tilbake til saken.»

Familie og navnedisputt

Arne Pausett var sønn av overgartner ved Ullevål sykehus Gustav Pausett (født Gustav Martinsen Krogstadeie) fra Nedre Eiker og Mina Arnesen Engh fra Rakkestad. Faren hadde begynt å kalle seg «Gustav Pauss» ca. 1900, men etter trusler om søksmål fra familien med dette navnet måtte han slutte med dette, og i 1907 søkte han regjeringen om bevilling til å ta navnet Pausett, som han fikk innvilget i juli 1907, da det ble betegnet som et «fantastnavn» (fantasinavn). Mellomnavn var ikke omfattet av datidens navnebeskyttelse, og Arne Pausett kalte seg frem til 1946 tidvis Arne Marquard Pauss Pausett, eller varianter av dette. I dom i Aker herredsrett 12. november 1946 ble Arne Marquard Pauseth imidlertid fradømt retten til å kalle seg Paus eller Pauss enten som mellomnavn eller etternavn, og hans juridiske navn ble fastslått å være Arne Marquard Pauseth, noe som ble bemerket i pressen da han senere ble landssvikdømt i 1949. Høyesterettsadvokat Anthon Busch rykket inn følgende melding i Norges Handels og Sjøfartstidende 27. november 1946: «På vegne av familien Paus tillater jeg meg å opplyse at Arne Marquard Pauseth ifølge Aker herredsrettsdom av 12. ds. er fradømt retten til bruk av navnet Paus, hvilket bes bemerket ved fremtidig omtale av hr. Pauseth.» Dette markerte slutten på en nesten femti år lang rettslig kamp mot familien Pausett om bruken av navnet. På farens grav er etternavnet skrevet «Pauseth».