Slemmestad

Navnet

Slemmestad har sitt navn etter gården Slimastadir som lå ved Bøbekkens tidligere utløp, omtrent så langt oppe som ved Slemmestad kirke. Slima var et tidligere navn på Bøbekken. Ordet kommer fra norrønt og betyr slam, leire eller dynn. Frem til ca. 1600-tallet ble navnet på gården skrevet Slimastadir.

Tidligere tider

Ved kaia i Slemmestad ender oldtidsveien. Oldtidsveien er en del av en gammel ferdselsvei mellom Oslo og Drammen og er Røyken kommunes tusenårssted. Fram til opprettelsen av Christiania Portland Cementfabrik i 1888 var Slemmestad primært et jordbrukssamfunn. De største gårdene var Øvre Slemmestad, Nedre Slemmestad og Lillelien.

Industrisamfunnet

Med etableringen av sementproduksjon i Slemmestad på slutten av 1800-tallet oppstod et eget industrisamfunn på stedet. Fabrikken, Aktieselskabet Christiania Portland Cementfabrik (CPC) var i flere år den eneste sementfabrikken i Norge. Fabrikken var en hjørnesteinsbedrift med sterke bånd mellom virksomhet og lokalsamfunn. Det utviklet seg samtidig en sterk, lokal og relativt radikal fagbevegelse blant arbeiderne i Slemmestad. For å kunne bygge ut industrien krevdes areal, og i 1888 ble flere gårder kjøpt opp av tyske og svenske interesser. Som en begynnelse ble det etablert et teglverk og sagbruk for å skaffe bygningsmaterialer til sementfabrikken. Denne virksomheten gikk konkurs og boet ble kjøpt av ei gruppe grosserere fra Kristiania i 1892. Kalksteinsforekomstene i Slemmestadområdet hadde vist seg å være for dårlige, og kalksteinen ble derfor skipa fra Langøya ved Holmestrand. I 1968 fusjonerte de norske sementprodusentene med Norcem. Året før hadde fabrikken en produksjon på 1,1 millioner tonn sement pr. år og sysselsatte 466 personer. I tillegg sysselsatte eternitfabrikken 287 personer. Den nye utskipingskaia i Slemmestad sentrum kunne da ta i mot båter opp til 45 000 tonn.

Sementfabrikken og lokalsamfunnet

Da sementfabrikken ble etablert fantes det lite infrastruktur og transportmulighetene var få. Mange av arbeiderne ved fabrikken måtte derfor gå til arbeidet, som gjerne kunne bestå av 12-timers skift. Virksomheten bygde i tiden frem til andre verdenskrig flere arbeiderboliger i sentrale deler av Slemmestad. Arbeiderboligene fikk navn som "Ener`n", "Toer`n", "Tango-gårda" og "Mur-toga" og flere av disse eksisterer fortsatt og utgjør en viktig del av det etablerte bo- og bygningsmiljøet på stedet. I mellomkrigstiden ble det også bygget et offentlig bad i Slemmestad sentrum, da arbeiderboligene ikke hadde egne bad. I etterkrigstiden ga fabrikken støtte til selvbyggere, ved tilbud om gratis byggetomt, arkitekthjelp, rentestøtte på lån, gratis sement mm. I tillegg reiste virksomheten i etterkrigstiden et boligkompleks for pensjonister kalt "Heimen". Disse boligene ble overdratt til Slemmestad arbeiderforening uten vederlag og pensjonistene bodde gratis. I 1953 sto Slemmestad idrettspark med fotball-, tennis- og friidrettsbane ferdig. Anlegget hadde i tillegg et utendørs svømmebasseng kalt "Slemmestad-badet". CPC bidro med tomt og en større del av etableringskostnadene på 335 000 kr., mens Slemmestad Idrettsforening bidro med 20 000 dugnadstimer. Sementvirksomhetens økonomiske bidrag til ulike sosiale tjenester og tiltak vil i dag ivaretas av kommunen som offentlig samfunnsbygger.

Arbeiderbevegelsen

Slemmestad Arbeiderforening ble stiftet i 1896, og hadde ved oppstarten 72 medlemmer av virksomhetens rundt 200 tilsatte. Den startet som en upolitisk forening for gjensidig støtte, men foreningen var i 1901 allerede tilknyttet LO og Det norske arbeiderpartiet. Etter hvert gikk foreningen inn i Norsk Arbeidsmandsforbund. I 1907, som følge av trusler om streik fikk foreningen fremforhandlet sin første kollektive avtale. Denne ble stående på tross av en to ukers lockout i 1908.
Dyrtid og nedgangen i reallønn under første verdenskrig radikaliserte fagbevegelsen, og i 1919 sluttet Slemmestad Faglige Samorganisasjon seg til Fagopposisjonen av 1911. Arbeidskonfliktene begynte i 1917 og i 1920 hadde de oppnådd flere fordeler, blant annet betydelig lønnsøkning, åtte timers arbeidsdag og flere feriedager med lønn (fra 4 til 12 dager). Dette førte til at CPC ble ekskludert fra Norsk Arbeidsgiverforening for å ha vært for ettergivende.
I 1912 ble Arbeiderforeningen delt, da de faglærte gikk ut og dannet Reparatørenes forening, tilknyttet Norsk Jern- og Metallarbeiderforbund. Også Brygge- og pakkhusarbeiderne dannet egen forening i 1915. Blant annet ble den lokale Samorganisasjonen nyttet aktivt i forhandlingene og konfliktene med bedriften. Disse konfliktene var preget av stor lokal mobilisering, og gikk for seg langt på vei uten sentral kontroll. Storstreiken i 1921, som også rammet sementfabrikken, endret ikke på organisasjonsforholdene på Slemmestad. Dette i motsetning til andre plasser, hvor fagbevegelsen kom svekket ut.
Da LO-kongressen i 1923 vedtok at industriforbundsformen skulle råde innen norsk fagbevegelse, sluttet de fagorganiserte i Slemmestad opp om dette. Arbeiderne i Slemmestad var organisert i fire fagforeninger, under fire ulike forbund, og alle foreningene gikk etter LO-kongressens vedtak inn i det nyopprettede Norsk Kjemisk Industriarbeiderforbund. Anders Gulbrandsen fra Slemmestad arbeiderforening ble valgt inn i styret ved opprettelsen av NKIF.

Eternit og asbestose

Allerede i 1904 forelå planer om å starte produksjon av eternit i Slemmestad, men fabrikken Norsk Eternit Fabrikk stod først ferdig i 1941. Eternit, som lages ved at asbestfibre blandes med sement gir et svært holdbart bygningsmateriale som blant annet ble brukt på husfasader.  Eternitfabrikken ble etablert noen hundre meter i luftlinje fra sementfabrikken, på Bjerkås. Dårlig tilgang på asbest førte til at produksjonen først fikk en oppsving etter krigen. "Eternitten" hadde på det meste rundt 400 tilsatte og ble lagt ned i 1978. De første tilfellene av lungesykdommen asbestose var oppdaget på 60-tallet, og da avsettingen i Norge forsvant, ble fabrikken avviklet. Slemmestad Arbeiderforening reiste sak, og i 1983 ble det inngått et forlik mellom Norsk Kjemisk Industriarbeiderforbund og Norcem. Norcem tok ikke noe rettslig ansvar, men tok ansvaret for den medisinske oppfølgingen av de tidligere tilsatte. De ga også økonomisk kompensasjon til de som ble rammet av sykdom. Så sent som i 1996 dukket det fremdeles opp nye tilfeller av asbestrelatert kreft (malignt mesoteliom), ifølge en artikkel i Drammens Tidende og Buskerud Blad (referert i Martinsens bygdebok). Artikkelforfatteren regnet med at det frem til da hadde vært mellom 70 og 80 dødsfall knyttet til eternitproduksjonen.

Moderne tid

Da sementfabrikken ble lagt ned i 1989, gikk Slemmestads industrisamfunn inn i en ny epoke. Fabrikkens arkiv og andre eiendeler ble overført til Cementmuseet i Røyken folkebibliotek. Ved fabrikkanlegget er det i dag bare de fire høyeste siloene som blir benyttet som transittlager for sement. 
Deler av fabrikkområdet ble gjort om til bostedsområdet Odden. Flere bygninger fra fabrikken, for eksempel badet og sekkefabrikken er i bruk i annen næringsvirksomhet og utgjør en del av Slemmestad sentrum. Sekkefabrikken er nå et senter for konserter og andre anledninger, ikke minst "Mulens kafe" med diverse møter og foredrag. Røyken Jazzforum holder også til i lokalene.
Norges største (2005) hindutempel holder til på Slemmestad. Tempelet var opprinnelig bygd som Folkets hus på tomten til det første lokalet til Arbeiderforeningen (innviet 1900).
Rortunet senter er et kjøpesenter som ligger i Slemmestad. Senteret ble oppført i 1986, men har blitt oppgradert og utvidet i flere omganger, sist i 2002. Navnet Rortunet ble til etter en navnekonkurranse. Senteret hadde ca. 35 butikker, inklusive to dagligvareforretninger, vinmonopol, apotek, renseri,   blomsterbutikk, optiker, byggevare, kiosk, bakeri, frisør, helsekostbutikk, leketøysbutikk, klær, sko, møbler, interiør m.m. Senteret hadde 330 p-plasser og en omsetning på 518 MNOK fordelt på 11 702 m2. før oppstart av nytt senter. Utbygging av et nytt kjøpesenter med boligblokker på taket er i gang pr. oktober 2019.

Kystby?

Kommunestyret i Røyken vedtok 1. desember 2011 kommunedelplan for Slemmestad. Denne planen bygger på følgende visjon for Slemmestad anno 2030:
"Slemmestad er en levende liten by med nærhet til fjorden og grønne attraktive rekreasjonsområder. Det er et sted med identitet og særpreg, knyttet til unik geologi, stolt industrihistorie og et blomstrende kulturliv".
Dette vedtaket markerer starten på en tid der Slemmestad får en ny rolle som sted. Flere eiendomsutviklere har siden vist interesse for å være med å realisere visjonen om å utvikle Slemmestad til en kystby. Planer for dette er lagt fram og under behandling.
I kommunedelplanen anslås det at ut fra forventet befolkningsvekst kan Slemmestad få 10 - 11 000 innbyggere frem mot 2030. Planens hovedgrep baserer seg på et knutepunkts-prinsipp der boliger, arbeidsplasser og andre funksjoner konsentreres i nærhet til kollektivtrafikk og hverandre.

Geologi

Slemmestad er en del av Oslofeltet og har sammen med Bødalen en særlig sammensatt geologi. Kalkstein og skifer, som begge gir et godt jordsmonn, veksler med grunnfjell. Dette gir stor variasjon i hva slags planter det vokser her. Kalkstenen var årsaken til at sementfabrikken ble lagt her.
Nest etter Kolsås er dette trolig den plassen i Norge som er mest brukt til geologiske studier. Her finner en på et lite område rike forekomster av fossiler og et bredt utvalg bergarter fra jordens urtid og oldtid. Avsetninger fra kambrosilur møter her prekambrisk grunnfjell. Det finnes detaljerte ekskursjonsguider til området utarbeida av fagfolk. Flere lokaliteter i området er vernet etter naturvernloven.