google/wiki40b huggingface dataset:
Rebecca Dinerstein

Familie

Rebecca Dinerstein er datter av arkitekten Lia Gartner og billedhuggeren James Dinerstein. Hennes eldre bror Jonathan komponerer filmmusikk.

Forfatterskap

Rebecca Dinerstein studerte poesi på Yale University, der hun blant andre hadde poeten Louise Glück som lærer. På universitetet skrev hun en diktsamling som sin masteroppgave, og denne diktsamlingen førte også til at hun i 2009 mottok et stipend som årlig utdeles av Yale University til én student som har særlig utmerket seg.
For stipendpengene dro hun til Lofoten, der hun tilbragte et år før hun flyttet til Oslo. I Lofoten hadde hun bodd i kunstnerkolonien Kunstnerkvarteret i Leknes, der hun den første tiden var nabo med kunstmaleren Alf Salo. I Oslo bodde hun to år på Grünerløkka. Mens hun bodde i Norge hadde hun sommerjobb ved Baroniet Rosendal. Tilbake i USA fikk hun stipend for å ta en mastergrad ved New York University. Der hadde hun Jonathan Safran Foer som en av sine lærere.
I 2012 debuterte hun som forfatter med diktsamlingen Lofoten. Den er skrevet dels på engelsk, dels på norsk. Boken er inndelt i to bolker; 24 timer mørke og 24 timer lys. Alle diktene i samlingen finnes på begge språk.
Sommeren 2015 trykket tidsskriftet The New Yorker Dinersteins essay Ode to the Norwegian Brown Cheese.
I 2015 utga hun romanen The Sunlit Night, som en anmelder i den engelske avisen The Guardian kalte «a quirky debut with shades of Woody Allen». Anmelderen mente at boken har en underholdende start, men «(i)t’s all very winsome, but the upbeat tone becomes monotonous and bizarre. (---) The Sunlit Night has strengths and will doubtless find appreciative readers. Dinerstein shares her pleasure in the light and especially the colours of the Arctic summer.» Boken handler om kunststudenten Frances fra New York, som drar til Lofoten og møter den russiske syttenåringen Yasha (Jasja i den norske oversettelsen). I 2016 ga Aschehoug forlag ut romanen på norsk, under tittelen Sol hele natta.
Per 2016 er Dinerstein spaltist i avisen The New York Times.
Dejanirini

Utseende

Nokså store (gjerne 20-25 millimeter), lysbrune trebukker. Antennene er lengre enn kroppen. Pronotum har en skarp tann midt på sidekanten. Dekkvingene er jevnt tilsmalnende bakover.

Levevis

Larvene lever i død ved, mest av løvtrær.

Utbredelse

Gruppen er utbredt i Thailand, Malaysia og de vestlige øyene i Indonesia (Java, Sumatra, Borneo).
Løe

Løe er en bygning til lagring av høy eller annet tørrfor til husdyr, og for lagring av korn før det blir tresket. Fra gammelt av var det mange løer på en gård, hver med sitt formål. I dag kan begrepet løe brukes om et rom til å lagre for i en større driftsbygning, og det kan brukes som navn på hele bygningen. 
Å lø betyr å stable (opp), f.eks ved, stein, stråfôr eller korn.

Kornløer, forløer og uteløer

I det førindustrielle jordbruket hadde gården mange hus, og det kunne være mange løer i et tun og på en gård. Den store løa i gårdstunet var først og fremst for å lagre kornnekene fram til treskinga. Kornløa kunne den også kalles. Bare i den grad det var plass ble denne løa også brukt til å lagre for. Det var som regel egne forløer – noen plassert i tunet, andre var uteløer og plassert vidt omkring i gårdens utmark, på setra, i skogen eller på fjellet. I tunet kunne det være spesielle løer for høy hestene skulle ha i våronna. 
Det er i dag vanlig å forveksle betegnelsen løe med låve. Låven var opprinnelig et rom i løa, der kornet ble tresket. I nyere tid har både løa og låven blitt rom i gårdens store driftbygning, og denne bygningen kan kalles både uthus, løe, låve eller fjøs.

Nye typer husdyrfor

Bruken av tørrhøy har minsket i norsk landbruk de siste 50 år. Etter krigen ble det etterhvert vanlig med ensilering, dvs. nedlegging av utørket høy blandet med silosyre i et rørformet loddrettstående bygg som kalles en silo. 
Etter ca. 1990 er siloene avløst av rundballene  som består av nyslått gras (høy) som rulles i plast sammen med silosyren. Rullen tettes og lagres ute til senere bruk.
Silo og rundballer reduserte behovet for løer til lagring av for til et minimum i dagens jordbruk. Behov for kornløa til lagring av kornnek før tresking forsvant med skurtreskeren.

Løa i nordisk kulturlandskap

Norge er et land der tilnærmet alt husdyrhold var basert på innsamling av vinterfor og inneforing av dyra. Derfor var lagerrom til for en nødvendighet, og løene ble en dominerende bygningstype i det norske kulturlandskapet. Det gjaldt både de små forløene og de store driftsbygningene. 
Løe og låve finnes i mange ulike varianter med hensyn til arkitektur og konstruksjonsteknikk overalt hvor korndyrking og/eller husdyrhold dominerer i jordbruket.
Maybe What You Need

Maybe What You Need er et musikkalbum med Grethe Svensen, utgitt i 2009.
Lovisa av Sverige

Bakgrunn

Hun ble født som svensk og norsk prinsesse, med norsk tittel Hennes Kongelige Høihed Prinsesse Lovise av Norge og Sverige. Hun var datter av kong Karl XV av Norge og Sverige og dronning Louise, født prinsesse av Nederland. Prinsesse Lovise hadde en yngre bror, men han døde to år gammel. Hun ble dermed farens eneste etterkommer, men ettersom kvinner ikke hadde arverett til tronen, ble det onkelen, den senere kong Oscar II av Sverige, som etterfulgte kong Karl XV på tronen. Imidlertid overtok hennes sønn Carl den norske tronen under navnet Haakon VII i 1905.

Ekteskap med kronprins Frederik av Danmark

28. juli 1869 giftet hun seg med kronprins Frederik av Danmark, den senere kong Frederik VIII. I Danmark ble hun kjent som Louise, først som kronprinsesse, senere som dronning.
Hun ble mor til åtte barn: Kong Christian X av Danmark, prins Carl av Danmark, den senere kong Haakon VII av Norge, prinsesse Louise av Danmark, prins Harald av Danmark, prinsesse Ingeborg av Danmark, prinsesse Thyra av Danmark, prins Gustav av Danmark og prinsesse Dagmar av Danmark.

Dronning

Louise ble til slutt dronning i 1906. Hennes periode som dronning varte i bare seks år. Hun skal ha holdt seg vel underrettet og politisk oppdatert, men skal aldri ha forsøkt noen inngripen i politikken. Louise opprettholdt også som dronning sin popularitet blant allmennheten for sitt filantropiske engasjement.
Etter Fredriks død fortsatte hun å vie seg til sine interesser innen veldedighet og misjonsvirksomhet. Hun var den siste som bar tittelen enkedronning i Danmark.
Dronning Louise døde på Amalienborg slott i København i 1926, 74 år gammel.
Melanemerellidae

Utseende

Ganske små døgnfluer (vimgelengde 4-5 mm). Fasettøynene er ganske små hos begge kjønn. De voksne døgnfluene har brede forvinger med mange tverr-årer. Det finnes 2-3 tverr-årer mellom lengdeårene langs bakkanten av vingen. Bakvingen er oval, framkanten har et butt framspring i de indre 2/3, også denne med tverr-årer langs kanten. Nymfen av Melanemerella brasiliana er bred og flat. Hodet er bredt, framkanten jevnt rundet med oppstående hår, fasettøynene ganske små. Pronotum er kort og bredt, med spisst framskytende forhjørner. Beina er korte, lårene bredt plateformet utvidete. Vingeknoppene er rundede og sammenvokste i midten. Bakkroppen er ganske kort. Trakégjellene er ikke synlige ovenfra. Ryggleddenes bakhjørner er spisst tilbaketrukket.
Nord-Dakotas flagg

Nord-Dakotas flagg er blått og har delstatens emblem i midten. Flagget ble innført 3. mars 1911. Det er i størrelsesforholdet 26:33.
Nord-Dakotas flagg utformet etter mønster av delstatens militære faner slik disse var utformet i tidsrommet 1889 til 1904. Motivene i flagget gjør i stor grad bruk av USAs nasjonalsymboler. Det gjelder både ørnen med olivenkvisten og pilene i klørne og båndet med mottoet som ørnen holder i nebbet. Dette lyder e pluribus unum, "av mange, en", slik som i USAs riksvåpen. De tretten stjernene over ørnen viser til de opprinnelige delstatene. Delstatens navn er skrevet på et bånd nederst i flaggduken. Båndet er i en stil som har likhetstrekk med Idahos flagg.
Mange amerikanske delstater har flagg med blå duk etter mønster av militære faner. Det gjelder delstatene Pennsylvania, Connecticut, Sør-Carolina, New Hampshire, Virginia, New York, Vermont, Kentucky, Indiana, Maine, Michigan, Wisconsin, Minnesota, Oregon, Kansas, Nevada, Nebraska, Montana, Idahos flagg, Utah og Alaska har delstatsflagg med blå flaggduk. Louisiana, Oklahoma og Sør-Dakota benytter en noe lysere blåfarge i sine delstatsflagg, mens Delawares delstatsflagg har en lysere, gråblå fargetone.

Statsflagg

Et eget statsflagg ble 15. mars 1957 innført til bruk for Nord-Dakotas sivile og militære myndigheter. Dette er grønt og har delstatens våpen i midten.
Jack Sonni

Personlige liv

I 1988 fikk Sonni tvillingdøtre, og bestemte seg for å gi seg med turnelivet, for å oppdra døtrene.

2000-

I dag har Sonni bosatt seg i California, hvor han skriver ei bok om livet sitt. Den er ventet å komme ut i midten av 2010. Musikk er kun en hobby for han nå, det samme som surfing.
Psammodius sulcicollis

Utseende

En liten (2,5 – 4 millimeter), avlang, svart gjødselbille. Arten kan ligne på de små artene i slekten Aphodius, men kjennes lett på at pronotum har kraftige tverr-rynker. Hodet er flatt og bredt, sett ovenfra omtrent sekskantet, med små, litt utstående fasettøyne.  Også hodet har tverr-rynker. Pronotum er litt bredere enn langt, nærmest trapes-formet. Dekkvingene har dype punktstriper. Beina er korte og kraftige, for-leggene (protibiae) utvidete med tre tenner på utsiden.

Levevis

Arten kan treffes på solåpne, varme, sandete elvebredder.

Utbredelse

Arten er utbredt i Mellom- og Nord-Europa.
I Norge finnes den langs de store elvene på Østlandet og i Trøndelag.
Plumbo (husholdningsartikkel)

Plumbo produseres og markedsføres av Krefting AS og er kjent for produkter innenfor kategorien avløpsåpnere. I porteføljen finner man den tradisjonelle Plumbo Pulver, Plumbo Heavy Gel, Plumbo Proff Aktiv Gel, Plumbo Rørvask og Plumbo Vedlikehold.  
Den første Plumbo-oppskriften ble laget ved Jacobsen Farveutsalg i Skippergaten i Oslo i 1909 og i 1927 ble Plumbo patentert. I 1969 ble merkevaren Plumbo kjøpt av brødrene Krefting, som er lokalisert på Haslum.  
Under varemerket Plumbo har det også blitt lansert en del andre produkter med forskjellige egenskaper: Plumbo Rengjøring er en serie med rengjøringssprayer for kjøkken, bad og grill ,  Plumbo sanitærveske og Plumbo Antifrost, som er en unik frostvæske med luktstopp.
1. kavaleridivisjon

1. kavaleridivisjon (1st Cavalry Division) er en tung panserdivisjon i den amerikanske hæren med hovedkvarter i Fort Hood, Texas. Den er den største divisjonen i den amerikanske hæren, med 16 700 soldater, og er underlagt III korps.
Rosemarkie

Rosemarkie (skotsk-gælisk Ros Maircnidh) er en landsby på sørkysten av halvøya Black Isle i nordlige Skottland, øst for den nærliggende byen Fortrose. Begge danner til sammen «Den kongelige burgh av Fortrose og Rosemarkie», og er ligger omtrent 32 km nordøst for Inverness.
Rosemarkie er en tidligere bosted fra oldtiden av piktere, noe som er bevitnet i et dusin piktiske steinmonumenter, og landsbyen er i dag sannsynligvis best kjent for sin samling av meget utsøkte utskårne piktiske bautasteiner. Det er en av de største samlinger på et sted i Skottland. De skulpturene fra 700- og 800-tallet som ble funnet i og rundt landsbyens kirkegård er utstilt i Groam House Museum, et byhus fra 1700-tallet i High Street som er omgjort til museum. Det er åpent i sommermånedene mot et gebyr. Disse utskårne steinene er bevis på et tidlig og betydelig kloster i Rosemarkie, grunnlagt av (eller knyttet til) sankt Moluag (død 592) og Boniface, ellers kjent som Curetán (tidlig 700-tall). Skulpturene omfatter blant avbildninger av kors, fragmenter av helligdommer og arkitektoniske stykker. Et lite fragment av stein fra Rosemarkie er i Museum of Scotland i Edinburgh.
I 1125 grunnla kong David I den første katedralen i Ross her, men da katedralen ble flyttet til en ny bygning i Fortrose på slutten av 1200-tallet kom Rosemarkies periode i over 700 år som et betydelig eklektisk senter til en avslutning.
Rosemarkie har en stor, billedskjønn bukt med utsyn over Fort George og kystlinjen langs Moray Firth, og Rosemarkie hevder å ha en av de beste badestrendene langs denne. Ved enden av bukten ved Fortrose ligger Chanonry Point som skal være det beste stedet i Storbritannia for å se delfiner.
Rosemarkie er knyttet til Inverness med busser forsynt av Highland Country Buses.
MS «Sørland»

Forhistorie

Skipet antas å opprinnelig ha blitt døpt «Motosa» og ble bygd av Bosvik Båtbyggeri i Risør i 1920.

Etter senkingen

Rishaug mente at papirlasten fra Borregaard hadde beskyttet dem fra granatsplinter da skipet ble truffet. Tre av de overlevende fikk seg gardsarbeid i nærheten. Den 29. mai var det sjøforklaring i Oslo byrett.
Forlisstedet har i dag blitt et interessant område for dykkerinteresserte.
Centre de Recherche Insulaire et Observatoire de l'Environnement

Centre de Recherche Insulaire et Observatoire de l'Environnement (CRIOBE) er et forskningssenter i Papetoai på Moorea i Fransk Polynesia. Det er særlig opptatt av studier av koralløkosystemer og øymiljø.
Senteret ble grunnlagt i 1971 av Bernard Salvat ved École pratique des hautes études (EPHE) i Paris og er nært tilknyttet denne institusjonen, som også har sitt eget institutt på Moorea, Institut des récifs coralliens du Pacifique. Det samarbeider også nært med Centre de Biologie et Ecologie Tropicale et Méditerranéenne ved Universitetet i Perpignan i Frankrike.
CRIOBE har etablert Moorea Ecostation i samarbeid med Richard B. Gump South Pacific Research Station tilhørende University of California, Berkeley. Gjennom dette samarbeider de to institusjonene om forskning på natur og miljø, og kartlegger økologiske konsekvenser av lokale og globale endringsprosesser, samt registrerer arter og biologisk mangfold.
Stenocrates rufipennis

Utseende

En middelsstor (gjerne 10-20 millimeter), avlangt oval hornbille. Kroppen er svart med mørk brunrøde dekkvinger (tross navnet ikke påfallende røde). Disse artene mangler horn på hodet, som er forholdsvis bredt og firkantet. Antennene har 10 ledd. I motsetning til de fleste andre Cyclocephalini har ikke hannene forstørrede klør på forføttene. Pronotum er grovt men spredt punktert, dekkvingene har grove punktrader. Beina er temmelig kraftige, leggene med butte tenner på yttersiden. Artene i slekten Stenocrates ligner hverandre sterkt og kan ofte bare skilles ved å undersøke hannenes kjønnsorganer.

Levevis

Nesten ingenting er kjent om disse billenes levevis, og larvestadiet er helt ukjent. De voksne billene kommer gjerne til lys.

Utbredelse

Arten er utbredt i Sør-Amerika, fra Colombia i nord til Argentina i sør.
Husnummer

Historikk og prinsipper for nummerering

Husnummerring ble først tatt i bruk i byer, som avløsning for at huseiere hadde skilt eller annet som markerte dem som «vertshuset med villsvinskilt», «apoteket Hjorten», «Krukkehuset» og lignende. Forutsetningen for at dette ble mere nyttig, var at folks leseferdigheter ble bedre. Rester av det gamle adressesystemet finnes fortsatt på Bryggen i Bergen.
Det er flere systemer for husnummerering. Noen få steder i verden kan man fortsatt finne gater der husene er nummerert etter når de ble bygd, altså i rekkefølge etter alder, med det første og eldste huset som nummer én. Branner og offentlige reguleringsplaner har etterhvert medført at det er tomtene som er grunnlag for nummereringen. Større bygårder kan dermed få flere husnummer, siden de dekker flere enn en tomt.
Nummer med like tall (partall) blir vanligvis tildelt hus på bare en side av gaten, mens den motsatte får ulike tall (oddetall). Systemet tar enten utgangspunkt i sentrum, med stigende numre mot utkanten uavhengig av himmelretninger – eller man starter nummereringen i forhold til nord-syd, øst-vest. Dersom veien eller gaten skifter navn underveis, starter en nummereringen på nytt. (Dette har blant annet ført til at Bergen har nummer 1 som eneste hus til gateadressen Bryggesporen, som like gjerne kunne vært benevnt som Kong Oscarsgate 1, etter mange omkalfatringer i tidens løp.)
I USA og Canada er det vanlig med partall og oddetall fordelt på hver side av gata. Ikke sjelden angir nummeret avstanden til et utgangspunkt, for eksempel den ene enden av veien. Da blir ikke alle numre tatt i bruk. På særlig lange veier er det vanlig med tre- og firesifrede numre.
Franz Werfel

Bakgrunn

Han ble født i Praha som sønn av den velstående hanskefabrikanten Rudolf Werfel og hans hustru Albine, født Kussi. Familien var av den tysk-bøhmiske jødedom. Han hadde en tsjekkisk barnepike, gikk på privat folkeskole drevet av piaristene og fikk på den måte og fra den alment barokke romersk-katolske religiøsitet sterke og varige inntrykk: Han skulle senere si «Ich bin ein Katholik mit jüdischem Gehirn» (Jeg er katolikk med jødisk hjerne).
Han var en samtidig og venn av Franz Kafka, Max Brod, Martin Buber og andre tyskjødiske intellektuelle. Han tjenestegjorde i den østerrikske hæren både ved den russiske fronten og ved pressekontoret, men ble anklaget for forræderi på grunn av sin høylytte pasifisme.
I 1929 giftet han seg med Alma (Schindler) Mahler, som skilte seg fra arkitekten Walter Gropius, og før det hadde vært gift med Gustav Mahler.

Forfatter

Han var allerede en etablert forfatter, men virkelig verdensberømmelse oppnådde han i 1933 da han publiserte Die vierzig Tage des Musa Dagh, som rettet verdens oppmerksomhet mot det tyrkiske folkemordet på armenerne. Musa Dagh er et fjell sør i det som i dag er Tyrkia, og her var det store kamper i 1915. Boken skildrer den armenske væpnede motstanden mot tyrkerne under lederen Moses Ter-Kalousdian.
Etter at Østerrike ble en del av Tyskland i 1938 flyktet Werfel til Frankrike, og senere til USA, hvor han slo seg ned i California. Her skrev han sitt siste skuespill, Jacobowsky und der Oberst.
Werfel døde i Los Angeles i 1945. Han er begravet i Zentralfriedhof i Wien.
Den tyske organisasjonen Zentrum gegen Vertreibungen har opprettet en menneskerettighetspris i Werfels navn.
Sjampinjonger

Kjennetegn

Dette er en av de hvite soppene. Hatten er slett, smålodden eller skjellet, tørr iblant glinsende, men aldri slimete. Avhengig av art kan den være fra 2-3 cm. til 25 cm. i diameter. Skivene er tynne og frie fra foten. Sporene er svartbrune, og farger skivene først grå, så mørkt brunsvart. Foten kan være fylt eller hul og har en eller to ringer. Stilkbasis er iblant litt oppsvulmet, men aldri med slire. Svak, god, anisaktig lukt. 
Soppen kan forveksles med svært giftige sopper som giftig rødsporesopp  eller hvit fluesopp, selv om den har hvite skiver.

Sjampinjongdyrking

Sjampinjong kan dyrkes i mørke vekstrom, på sekker av kompost, hestemøkk eller sagflis.  Den er blant de lettere soppene å dyrke, men man må ha en del utstyr for å få sjampinjongen til å trives i et unaturlig miljø.
Kenneth Scott Latourette

Liv og virke

Han var sønn av DeWitt Clinton Latourette og Rhoda (Scott) Latourette.

Akademisk karriere

I 1904 fikk han Bachelor of Science-grad fra Linfield College i McMinnville i Oregon. Han fortsatte ved Yale hvor ble fikk Bachelor of Arts i 1906 og Ph.D. i 1909. I 1909 og 1910 var han reisesekretær for Student Volunteer Movement for Foreign Missions, og fra 1910 til 1912 var han fakultetsmedlem ved College of Yale in China i Changsha i Kina. Han måtte vende tilbake til fedrelandet av helsemessige grunner. 
Etter at han ble frisk, var han historieprofessor ved Reed College i Portland i Oregon fra 1914 til 1916, og ved Denison University i Granville i Ohio fra 1916 til 1921. Fra Denison kom han til in alma mater, Yale, der han etter tur var professor i missiologi (Professor of Missions) (1921–1927), professor of Missions and Oriental History (1927-1953, med  perioder som formann for Department of Religion i Yales Graduate School 1938-1946 og som direktør for Graduate Studies i samme department, 1946-1953), og til slutt professor emeritus fra han gikk i pensjon i 1953 og til sin død i 1968. I 1938 mottok han Jadeordenen fra regjeringen i Republikken Kina.

Annen virksomhet

I 1918 ble Latourette ordinert til baptistpastor. I tillegg til sin karriere som professor hadde han i løpet av sitt liv lederskapsstillinger i American Baptist Convention og American Baptist Missionary Union, American Historical Association, Far Eastern Association, YMCAs internasjonale styre, Japan International Christian University Foundation, United Board for Christian Colleges in China,  Kirkenes Verdensråd og  Yale-in-China Association.

Verker

Det verk som Latourette huskes for mer enn noe annet, er hans tobinds History of Christianity, som fremdeles trykkes mer enn 40 åre etter forfatterens død. Verket reflekterer for det meste de kunnskaper og den innsikt man hadde på den tid da verkets førsteutgave ble til, nemlig 1953. Eldre men også svært interessante er hans arbeider om Kina, som The Chinese: Their History and Culture, The Development of China, og A History of Christian Missions in China. Blant hans øvrige verker kan nevnes Christianity in a Revolutionary Age: A History of Christianity in the Nineteenth and Twentieth Centuries, The nineteenth century outside Europe: the Americas, the Pacific, Asia, and Africa, China, A History of Modern China, The Christian Outlook og A Short History of the Far East.
Latourettes etterlatte papirer er arkivert i Divinity Library Special Collections ved Yale University Library.
Den blomstertid nu kommer

«Den blomstertid nu kommer», på norsk også «Den blomstertid nå kommer», er en salme opprinnelig skrevet på svensk av Israel Kolmodin i 1694 til en folketone fra 1500-tallet . Melodiens eldste skriftlige kilde er et koralmanuskript fra Roslagskulla datert 1693. Salmen ble utgitt i Then Swenska Psalm-Boken i 1695 med overskriften «Een Sommarwisa». Teksten ble oversatt til norsk av dikterpresten og folkeminnesamleren Magnus Brostrup Landstad i 1861 og er gjengitt som salme nummer 763 i Norsk Salmebok. Her er den noe forkortet og omarbeidet.
«Den blomstertid nu kommer» er en av de mest kjente og kjære salmene i Sverige i dag og regnes av mange som en ikke-religiøs sommersang. Særlig første vers kan tolkes som en verdslig hyllest til årstiden, varmen og livet. «Den blomstertid nu kommer» blir sunget i praktisk talt alle svenske og finske skoler på skoleavslutningene før sommerferien. I Sverige gjelder det også Astrid Lindgrens og Georg Riedels «Idas sommarvisa», fra en film om Emil fra Lønneberget fra 1973, og høysommersalmen «I denna ljuva sommartid», opprinnelig Geh' aus, mein Herz, und suche Freud av Paul Gerhardt fra 1653.
Sertifikatlån

Et sertifikatlån er et kortsiktig lån med løpetid på inntil 12 måneder. Lån med sertifikatvilkår er begrenset til sertifikatets lengde, i motsetning til vanlige fastrentelån. Det er i prinsippet et omsettelig gjeldspapir.
Det betales ikke avdrag i løpetiden og ved lånets utløp må låntaker enten nedbetale eller fornye avtalen. I Norge er det vanlig for banker å tilby sertifikatlån med varighet på 3, 6, 9 eller 12 måneder. Sertifikatlån skiller seg hovedsakelig fra fastrentelån ved at man beregner renten ut fra:
\frac{\mathrm{Antall~faktiske~dager}}{365~\mathrm{dager}}

Fastrentelån bruker derimot:
\frac{\mathrm{Rentedager}}{360~\mathrm{dager}}