The Renegades

Historie

Etter at bandet kom i kontakt med finske Leo Heinonen, flyttet de i oktober 1964 til Finland. Heinonen var blitt intodusert for The Renegades av Ian Malletts bror, Keith, som studerte i Helsinki, fikk kontrakt med, og etter å ha hørt dem opptre tilbød han å bli deres manager.
Da The Renegades kom til Finland, ble de først møtt av halvtomme saler, men ryktet om de eksotiske uniformsklærne førte til at stadig flere søkte til konsertlokalene. Det var heller ikke til å unngå at bandet etterhvert kom til å bli oppfattet som finsk.
Deres største hitsingler var "Cadillac", "Seven Daffodils", "Matelot" og "My Heart Must Do the Crying", av Danny, en låt som ble registrert med finsk tittel; "Salattu suru" (= "Hemmelig sorg"). Foruten vinylsinglene spilte de også inn et par LP-er, og utvidet sin popularitet til Sverige, Danmark og Nederland.
Debutsingelen, "Cadillac", ble spilt inn høsten 1964 og nådde innen jula satte inn førsteplassen på de finske hitlistene. De merket låta med sine egne navn, til tross for at den var bygget på Vince Taylors "Brand New Cadillac " fra 1959. I Skandinavia var det The Hep Stars-versjonen som ble kjent, men også The Pussycats fikk en formiddabel suksess med låta, som også de hadde kreditert medlemmene av The Renegades. Det kom til rettssak, men oppnådd forlik ved at også Vince Taylor kom med. Og i ettertid er "Cadillac" gjerne tilskrevet Taylor / Brown.
Bandets neste singelsuksess var "Seven Daffodils", bygget på en gammel folkesang. The Renegades var med i George Tähteläs film  Topralli  (1966). Men populariteten dalte raskt i Finland da bandet etter en suksessrik opptreden på musikkfestivalen i San Remo, Festival di Sanremo, i februar 1966, bestemte seg for å flytte til Italia. Med Equipe 84 fikk de nå en kjempehit med sangen "Un giorno tu mi chercherai" (= En dag vil du komme til meg). Her fikk de også suksess med låter som Thirteen Women, en coverversjon etter en Bill Haley-klassiker, og med Brand New Cadillac . Til og med i Tyskland og Nederland oppnådde bandet suksess. Derimot floppet de fire singlene de utga i Storbritannia.
De fosøkte seg nå med en mykere og mer kommersiell sound, og oppnådde forholdsvis gode salgstall for sin coverversjon av Elvis Presleys Lettere d'Amore og av L'Amore è blu. En mer "progressiv" retning tok de med soundtracket til filmen "L'Interrogatorio" (= Avhøret) av Vittorio De Sisti, som kom i 1970. I pressen verserte det nå også rykter om en romanse mellom Kim Brown og den britiske skuespilleren Margaret Lee.
The Renegades kom etter hvert bare til å spille sammen mer sporadisk i ulike sammenhenger, fram til i februar 1971, for deretter å forsvinne uten noen formell oppløsning av bandet. En kort gjenforening fant dessuten sted i 1972.
Ian Mallett hadde giftet seg med ei finsk jente, og hadde på egen hånd gjort kommersiell suksess, mens Kim Brown opptrådte som restaurantmusiker. Men da Graham Stuart Johnson i 1978 vendte tilbake til England fra Italia, fikk Kim Brown med seg både Johnson og Webley, og dessuten tyske Trutz "Viking" Groth. Sammen dannet de Kim & The Cadillacs, et band som spesialiserte seg på å gjenopplive eldre rock and roll-standarder. I 1986, etter at Kim & The Cadillacs var avsluttet, flyttet Kim Brown tilbake til Finland.
Så kom Ian Mallett tilbake til England, og flere gjeforening fant sted utover på 2000-tallet, hvor The Rennegades opptrådte under diverse Back to the Sixties-evenementer.
Men så døde Ian Mallet av et hjerteinfarkt i 2007, og Kim Brown etter langvarig strupekreft i Helsinki medio 2011, 66 år gammel. Mick Webley har senere bosatt seg i San Diego, USA, mens Graham Johnson returnerte til Italia, hvor han har ansettelse i postvesenet. Johnson er dog i blant å se på sceneopptredener med Trutz.