George Lansbury

Bakgrunn, tidlig liv

Lansbury var sønn av en jernbaneforretningsmann. I 1868 flyttet familien til  i Londons East End. Der arbeidet han fra 1870 er år ved et kontor, og gikk deretter på skole til 1874. Så fulgte leilighetsarbeid som skriber, kolonialvarehandler, og i ewt kaffehus. Så prøvde han seg som selvstendig næringsdrivende for Great-Eastern-Railway.Det fikk ikke så bra.
Han var imens gift og med tre barn. I 1884 utvandret han med familien til Australia. Men der gikk det heller ikke så bra, så i 1885 dro de tilbake til Storbritannia.

Politisk virke

Lansbury ble en forkjemper for sosial rettferdighet og bedrede leve- og arbeidsvilkår for de lavere klasser, særlig i East End. Han ble først med i Social Democratic Federation i 1892, men forlot den for å gå over til Independent Labour Party. I 1910 ble han parlamentsmedlem for Bow and Bromley, men gikk to år senere av for å bli kandidat i et suppleringsvalg til støtte for bevegelsen for kvinnelig stemmerett. Han mislyktes med å bli valgt og kom ikke tilbake til underhuset på ti år. I sin kamp for kvinnelig stemmerett ble han anklaget for oppvigleri og fengslet i Pentonville. Som parlamentsmedlem forsvarte han forfatterne til et flyveblad med oppfordringen «Don't Shoot» til soldater ble satt inn mot streikende arbeidere.
Lansbury medvirket i 1912 ved grunnleggelsen av Daily Herald, en sosialistisk avis. Han ble redaktør rett før første verdenskrigs utbrudd og brukte avisen til å motarbeide krigen. Da stridene utbøöt publiserte avisen rubrikken «War Is Hell». I 1922 ble Daily Herald Labourpartiets offisielle avis.
Lansbury var en tid borgermester i Poplar, en av Londons fattigste bydeler, og ledet der et skatteopprør («Poplar Rates Rebellion») i 1921, mot ikke bare regjering og domstoler, men også mot Labours partiledelse. Poplars kommunefullmektige sendte ikke inn alla innsamlede skattemidler til London, men dpreste deler av det blant de fattige. Tretti kommunefullmektiger ble dømt til seks ukers fengsel. 
Lansbury blev atter innvalgt i parlamentet i 1922. I 1929 ble han sjef för bygningskommisjonen (First Commissioner of Works) i Ramsay MacDonalds Labourregjering. To år senere falt regjeringen, og MacDonald dannet din «nasjonale regjering» i koalisjon med konservative og liberale. 
Valget i 1931 ble en katastrofe for Labour og mange ledende partimedlemmer tapte sine plasser, deriblant partilederen Arthur Henderson. Lansbury var et unntak og ble ordfører for parlamentsgruppen i 1931. Året etter forlot Henderson partilederposten og Lansbury etterfulgte ham. 
Lansbury var pasifist og ble mer og mer uenig med sitt partis offisielle utenrikspolitikk. Flere ganger tilbød han seg å fratre, men ble ovwertalt av sine kolleger i parlamentet til å bli, ikke minst fordi partiet manget en klar etterfølger. Mot slutten av 1935 ble uenigheten imidlertid sterkere og mer offentlig. Mange medlemmer av Labour, særlig fagforeningsfløyen under ledelse av Ernest Bevin, gikk inn for sanksjoner mot Italia på grunn av deys aggresjon mot Abessinia. Lansbury motsatte seg dette sterkt. I ukene før Labours partikongress ble Lansburys stilling svekket, da både Arthur Ponsonby, Labours leder i overhuset, og partistyremedlemmet Stafford Cripps, som ble oppfattet som Lansbury politiske arving, gikk fra sine poster fordi de også motsatte seg sanksjoner og anså at det ville være umulig å lede partiet samtidig som de var uenige med det om det store politiske spørsmål den gang.
Mange undret hvordan Lansbury skulle kunna fortsette som leder i denne situasjon. Hen han nøt stor personlig popularitet. På partikongressen ble støtten vist helt åpent av delegatene, men under en utenrikspolitisk debatt angrep Ernest Bevin Lansbury hardt. Lansbury tapte stort i avstemningen og besluttet å gå av som partileder. Ved et møte for Labours parlamentsmedlemmer straks etter fantes en stor tvil om å godkjenne Lansburys avgang, delvis på grunn av fortsatt støtte til ham, men også fordi mange fryktet at neste partileder skulle bli Arthur Greenwood, som mange oppfattet som sterkt knyttet til fagforeningsfolk som Bevin. En avstemning ble holdt som biste at parlamentsmedlemmer stemte 38 mot 7 mot å godta Lansburys avgang, men han insisterte på å forlate sin post. Da partiet skulle velge etterfølger (som først var ment som en midleridig utnevnelse), kom Greenwood ikke i betraktning, og partiet valgte i stedet enstemmig Lansburys stedforetreder, Clement Attlee.
Lansbury var ordfører for No More War Movement og War Resisters International. I sine forsøk på å forhindre et nytt verdenskrig besøkte han de fleste statslederne i Europa, deriblant både Adolf Hitler og Benito Mussolini. Han besøkte også USAs president Franklin D. Roosevelt.
Lansbury døde av kreft i 81 års alder på Manor House Hospital i London.
Han var bestefar til barne-TV-skaperen Oliver Postgate og skuespilleren Angela Lansbury.