Charlton Heston

Bakgrunn, utdannelse, tidlig karriere

John Charles Carter var sønn av Lilla Charlton og Russel Whitford Carter. Da han var 10 år gammel ble foreldrene skilt, og snart etter giftet moren seg på nytt med  Chester Heston, hvorpå gutten fikk nytt etternavn. Den nye familien flyttet til det velbergede Wilmette i Illinois, en forstad nord for Chicago der den unge Heston studerte ved New Trier High School i Winnetka i Illinois. Hans dyktige innsats i skolens dramaproduksjoner førte til et studiestipend for Northwestern University i fødebyen Evanston.
I 1944 ble Heston innrullert i US Army Air Force. Han tjenestegjorde i tre år som en B-25 radiooperatør/skytter stasjonert på Aleutene i Alaska med Eleventh Air Force og avsluttet sin militære karriere som staff sergeant.
I 1944, mens han fortsatt tjenestegjorde i det militære, giftet han seg med en annen dramastudent fra Northwestern University, Lydia Marie Clarke. De fikk med årene en sønn og adopterte en datter.
Etter krigen levde de i Hell's Kitchen-området på Manhattan i New York der de begge arbeidet som modeller. For å prøve å komme inn i teaterverdenen begynte de i 1947 å drive et teater i Asheville i Nord-Carolina. I 1948 dro de tilbake til New York der Heston hadde blitt tilbudt en birolle i Broadwaystykket Antonius and Cleopatra med Katharine Cornell i den kvinnelige hovedrollen. Han fikk gode anmeldelser og gjorde det også bra innen fjernsynet der  han spilte en rekke roller i CBSs populære Studio One-serie.
De teaterroller som Heston spilte hyppigst var tittelrollen i Shakespeares Macbeth, Sir Thomas More i A Man For All Seasons, Markus Antonius i Julius Caesar og i Antonius og Cleopatra. Han oppgav Mister Roberts som en av sine favorittroller, og fortsøkte forgjeves å gjenopplive stykket tidlig på 1990-tallet.

Som skuespiller

Hans første opptreden i en film var Peer Gynt (1941), som bygget på Henrik Ibsens drama. Det var mens han fortsatt gikk på high school. det dreide seg da om en stumfilm, en 16 mm amatørfilm. Flere år etter var han med i samme gruppe da den produserte Julius Caesar, der Heston spilte Marcus Antonius.
I 1950 fikk Heston bra kritikk for sin første egentlige filmrolle i Dark City. Hans gjennombrudd kom i 1952 med hans rolle som sirkusdirektør i Cecil B. DeMilles Oscar-premierte The Greatest Show on Earth. 
Heston deltok siden i en rekke lavbudsjettproduksjoner, som The Savage, Ruby Gentry, The President's Lady, Pony Express (som Buffalo Bill Cody), Arrowhead, Bad for Each Other, The Naked Jungle, Secret of the Incas, The Far Horizons (som Clark, filmen var om Lewis' og Clarks reise), The Private War of Major Benson og Lucy Gallant.
Deretter fikk han rollen som Moses i The Ten Commandments. Hans nyfødte sønn fikk rollen som spedbarnet Moses. Det fulgte hovedroller i flere episke storfilmer som Ben-Hur (bibelsk inspirert), El Cid (inspirert av spansk historie), 55 Days at Peking (om bokseropprøret i Kina), The Agony and the Ecstasy (som Michelangelo) og Khartoum (fra britisk kolonitid i Afrika). 
I 1959 vant han en Oscar for sin hovedrolle i Ben-Hur, en film som i alt fikk elleve Oscar-utmerkelser det året, like mange som de senere Titanic (1997) og The Lord of the Rings: The Return of the King (2003).
Foruten sine mange roller i episke storfilmer spilte også Heston hovedroller i et antall science fiction-filmer og katastrofefilmer, hvorav noen, som Planet of the Apes, Soylent Green og Earthquake, var store kassasuksesser og siden er blitt kultklassikere.
Heston måtte til tider kjempe for sine kunstneriske valg. I 1958 fikk han filmselskapet Universal til å akseptere Orson Welles som instruktør av filmen Badge of Evil, der Heston spilte hovedrollen. I 1965 kjempet han for instruktøren Sam Peckinpah da filmselskapet blandet seg i hans regi av filmen Major Dundee.
Fra 1966 til 1971 var Heston president for det amerikanske skuespillerforbund, Screen Actors Guild. Senere var han også president for American Film Institute.
I 1971 gjorde Heston sin regidebut med Anthony and Cleopatra, en filmatisering av William Shakespeares stykke Antonius og Cleopatra som han hadde medvirket i under sin tidlige teaterkarriere.
Fra 1973 spilte Heston også flere biroller. Det begynte med at han spilte kardinal Richelieu i The Three Musketeers. Han spilte også i en såpeserie, The Colbys, fra 1985 til 1987. Det ble hans eneste hovedrolle i en TV-serie. Heston hadde også en markant stemme som gjorde ham populær i fortellerfunksjoner. En slik hørebokserie av Giants of Philosophy, innspilt i 1990.
Han vendte tilbake til teateret i 1985 i Herman Wouks The Caine Mutiny på Queen's Theatre i London. Det ble hans briiske teaterdebut. I 1988 iscenesatte han en kinesisk versjon av Wouks roman på Beijings Folketeater.
Med sin sønn Fraser spilte han i og produserte et antall filmer for kabel-tv, blant annet en nyversjon av A Man for All Seasons om den engelske kansleren og humanisten Thomas More fra den engelske reformasjonstiden. Heston fikk i 1992 gode anmeldelser for sin serie på den amerikanske kabelfjernsynskanalen A&E, «Charlton Heston Presents The Bible», som også solgte godt på video og DVD.
I 2001 hadde han en cameoopptreden i Tim Burtons gjeninnspilling av Planet of the Apes. Heston hadde spilt hovedrollen i den originale versjonen fra 1968. I den nye filmen spilte han en gammel døende ape som lanserer bruken av våpen for sine artsfeller ved å gi et gevær til en av planetens innbyggere – kanskje en kommentar til Hestons engasjement i National Rifle Association.

Som aktivist

I yngre alder var Heston politisk sett demokrat, og han støttet demokratenes presidentkandidater Adlai Stevenson i 1956 og John F. Kennedy i 1960. Han ble etterhvert borgerrettighetsforkjemper, der han hjalp svarte skuespillere i Hollywood og medvirket i streiker mot lokaler som ikke ville ha svarte besøkende. Han marsjerte sammen med Martin Luther King jr. i hans protestmarsj i Washington, DC i 1963. Han tok stadig til orde mot rasisme. I senere taler fremholdt Heston at han hadde kjempet for borgerrettighetene «lenge før Hollywood fant det fasjonabelt».
Etter at Dr. King ble myrdet, gikk Heston inn for strengere våpenlover. Dette var utsagn som han senere skulle konfronteres med da han begynte å bekjempe slike innstramninger. I 1968 ble Heston spurt av noen demokrater om å stille som kandidat til delstatssenatet i California, men han avslo fordi han ville fortsette sin skuespillerkarriere.
Senere ble han en markant konservativ meningsytrer. På 1980-tallet begynte han å forfekte mer konservative og libertarianske standpunkter om kvotering og retten til å bære våpen. Han arbeidet aktivt for valgkampanjene for de republikanske presidentkandidatene Ronald Reagan, George H.W. Bush og George W. Bush.

I selvbiografien In the Arena, beskrev Heston hvor viktig han mente at ytringsfriheten var og at han hadde vært en sterk motstander av McCarthyismen og raseskille, som han anså som noe som bare kunne gagne kommunismen. Han var også motstander av Vietnamkrigen og mente at Richard Nixon var en katastrofe for USA.
Han ble valgt til president for National Rifle Association (NRA), og fikk etter sin periode fra 1998 til 2003 livsvarig æresmedlemskap. Han var iherdig i sitt forsvar av våpenfrihet, og langet ut mot daværende president Bill Clinton på da Lewinsky-affæren stod på: «America doesn't trust you with our 21-year-old daughters, and we sure, Lord, don't trust you with our guns.» Som NRA-ordfører er han likevel kanskje mest kjent for å ha løftet et antikvarisk gevær over sitt hode under NRA-kongressen i år 2000 og sa at at den demokratiske visepresidenten Al Gore, som da drev presidentvalgkamp for å overta etter avtroppende president Clinton, bare kunne frata ham hans konstitusjonelle rettigheter til å bære våpen fra hans kolde døde hender («You can have my gun when you can pry it loose from my cold, dead hands»). Om sitt tidligere engasjement for strengere våpenlover sa han bare knapt: «I had been misguided».
I en tale til studenter ved Harvard Law School med tittelen Winning the Cultural War uttrykte Heston sin forakt for «political correctness», og sa at «hvis amerikanere hadde trodd på politisk korrekthet ville vi fremdeles vært kong Georges gutter – undersåtter av den britiske krone», og at «politisk korrekthet er veloppdragent tyranni» (Political correctness is tyranny with manners).
Han var også motstander av abort og medvirket i innledningen til Bernard Nathansons dokumentar mot abort fra 1987, «Eclipse of Reason», som fokuserte blant annet på senaborter («Partial Birth Abortion»). Nathanson var en tidligere abortlege og abortforkjemper som hadde spilt en vesentlig rolle i abortkampanjene før Roe v. Wade, men som radikalt forandret standpunkt etter at han ble kjent med ultralydobservasjoner av barnet i morens liv. 
Heston var også med i styret til Accuracy in Media (AIM), en konservativ gruppe som gransker massemedienes håndtering av forskjellige saker.
I juli 2003 mottok han Presidentens frihetsmedalje (Presidential Medal of Freedom), USAs høyeste sivile utmerkelse fra president George W. Bush i Det hvite hus. Han har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame.
Heston kunngjorde i august 2002 at han led av Alzheimer, og trakk seg etter dette gradvis tilbake fra offentligheten. Da hadde han allerede året før blitt oppsøkt og intervjuet av Michael Moore i et innslag i filmen Bowling for Columbine. Moore kritiserte Heston for at NRA under Hestons ledelse hadde lagt et av sine møter til Denver i 1999, ikke langt fra Littleton, hvor Columbine High-massakren fant sted like før, da to skoleelever skjøt en rekke av sine skolekamerater. Denne massakren utløste en ny debatt om og omfattende kritikk av USAs våpenlovgivning. Heston avbrøt og trakk seg tilbake under selve intervjuet; Moore ble senere kritisert for å ha brukt innslaget i filmen, som så ut som et bakholdsangrep på en svekket mann. I mars 2005 rapporterte flere aviser at han var så dårlig at han hadde vanskelig for å komme seg ut av sengen.