Johan H. Andresen

Familiebakgrunn

Andresen ble født i Kristiania i 1888, som sønn av Nicolai Andresen (1853–1923) og Johanne Marie Heyerdahl (1855–1928). Farfaren Johan Henrik Andresen (1815–1874) kjøpte J. L. Tiedemanns Tobaksfabrik i 1849, og den gikk videre til sønnen Nicolai i 1874. Den her omtalte Johan Henrik Andresen var dermed den tredje generasjonen i tobakksdynastiet, som han ble eneeier av i 1923. Både hans sønn Johan Henrik Andresen (1930–2011) og sønnesønn Johan H. Andresen jr. (1961–) har senere eid konsernet.
 Han giftet seg med Eva Klaveness (1900–1965) i 1929, datter av skipsreder Anton Fredrik Klaveness (1874–1958) og Therese Grøn (1875–1948). Se Klaveness (slekt).
Han kjøpte den svenske herregården Björkvik ved Söderköping i Östergötland i 1935, hvor han også døde i 1953.

Yrkeskarrière

Andresen tok middelskoleeksamen i 1904, og var så handelsskolestudent ved Höhere Handelslehranstalt i Leipzig 1905–1907. Han fikk deretter praktisk erfaring gjennom å arbeide ved Tiedemanns fabrikker i Sverige og Norge samt i tysk tobakksindustri 1907–1910. Fra 1911 var han tilbake i Norge som disponent i selskapet, og var så medeier 1915–1923. Ved farens død i 1923 ble han eneeier.
Gjennom en offensiv og strategisk bedriftspolitikk etablerte han Tidemann-konsernet som Norges dominerende tobakksprodusent i mellomkrigstiden. Han spilte dessuten en avgjørende rolle i norske tobakksfabrikkers kamp mot utenlandsk innpass på det norske markedet. Andresen introduserte ny teknologi og moderne distribusjons- og reklamemetoder i konsernet, som sikret stor avkastning for det, til tross for at den økonomiske nedgangen i mellomkrigstiden var betydelig. I 1920-årene lå konsernet i skarp konflikt med utenlandsk tobakkindustri, noe som etter hvert løste seg da Tiedemann inngikk en samarbeidsavtale med British American Tobacco (BAT) i 1930, som man så etablerte Norsk-Engelsk Tobaksfabrikk sammen med.
Andresen innehadde en rekke styreverv, blant annet som styremedlem i Foreningsbanken 1923–1929, Gyldendal Norsk Forlag fra 1925, Nye Andresens Bank fra 1928 og Freia fra 1931. Han var nestformann i Oslo Haandverks- og Industriforening 1920–1925, og formann 1925–1927. Viseformann i Norges Industriforbund 1920–1922, og formann i Tobaksfabrikernes Landsforening 1917–1920. Han var dessuten medlem av Nationaltheatrets representantskap.

Politisk arbeid

I 1920-årene deltok han i et forsøk på å etablere en borgerlig front mot sosialistene, sympatiserte med Fedrelandslaget, og var medlem av Vort Land. Denne sterke konservative holdningen ble imidlertid tonet ned i 1930-årene, og han distanserte seg fra mange av sine tidligere meningsfeller.
Han ble en sentral Høyre-politiker i mellomkrigstiden, og var innvalgt på Stortinget fra Oslo i to perioder 1928–1933. Han var hele tiden medlem av Stortingets finanskomité. Delegat til Nedrustningskonferansen i Genève i 1932. Han tok imidlertid ikke gjenvalg til Stortinget grunnet dårlig kjemi med partiformann og parlamentarisk leder C.J. Hambro. Dette skyldtes blant annet Andresens behov for planmessige forberedelser og klare målsettinger, som dermed passet dårlig sammen med Hambros til tider autoritære og improviserte lederstil samt lite strukturerte arbeidsvaner.
Andresen utkonkurrerte til slutt Hambro i kampen om å bli Høyres formann ved landsmøtet i 1934, noe som også var et uttrykk for at et flertall i partiet ønsket en formann som var mer opptatt av økonomisk politikk. Som partiformann tok han avstand fra forsøk på å stille politiske betingelser for finansiell støtte til Høyre fra storindustrien. Han lyktes ikke i å modernisere og effektivisere Høyre som organisasjon, eller å få mer orden i stortingsgruppen som fortsatt var ledet av Hambro. Den utløsende årsaken til Andresens avgang som partiformann i 1937 ble derfor en strid om Høyres fiskeripolitikk. Han ble værende som medlem av Høyres sentralstyre frem til 1945.
Under andre verdenskrig satt han i tysk fangenskap på Grini fra 12. januar til 28. mai 1942. Han lånte Hjemmefronten 2 millioner kroner midt under krigen.

Utmerkelser

Andresen var kommandør av den danske Dannebrogordenen og ridder av den svenske Vasaorden. Han var dansk visekonsul og konsul 1919–1928.
Joh. H. Andresens vei i Oslo ble oppkalt etter ham, men endret til Sigurd Hoels vei i 2013.