google/wiki40b huggingface dataset:
Granhagen

Granhagen er et boligfelt i Ål kommune. Området har lang tradisjon som tidligere kulturgrend. Øverst i boligfeltet ligger Brennoflata med Skattebøl skule, en barneskole med elever fra 1. til 4. klasse.
Opprinnelig var Granhagen utmarka under gårdene Søre Strand og Skottebøl, sør mot Kvinda og opp mot Noss. Noen opphavelig husmannsplass på Granhagen er ikke funnet. Først på 1700-tallet ble det rydda plasser her, og mange av dem hadde egne navn i dagligtale. Men når plassene skifta eier, ble det ofte satt nytt navn på plassene også. Dette ble komplisert for prest og lensmann, så de begynte å kalle disse plassene for Granhagen.
Øst i boligfeltet ligger Busteteigen og Verpebakken. 
Ved Verpebakken ble Liv Engebretsdotter («Fange-Liv») henretta i 1733 etter å ha tatt livet av sitt nyfødte barn.
Romedal

Den tidligere kommunen Romedal

Romedal var tidligere en selvstendig kommune i Hedmark, opprettet i 1837 som Romedal formannskapsdistrikt. Kommunen ble slått sammen med Stange til den nye Stange kommune 1. januar 1964. Romedal hadde kommunenummer 0416, og ved sammenslåingen 6 441 innbyggere. Dagens opptakskrets til Romedal ungdomsskole er grensene til gamle Romedal. En romedøl er en som bor innenfor de gamle kommunegrensene. Tettstedene Ilseng, Starhellinga, Sørbygda, Gata og Åsvang ligger i Romedal.
Phileurus carinatus

Utseende

En stor (33- 41 millimeter) og kraftig, avlang, blankt brun til svart hornbille. Hannen har to krumme horn i pannen, pronotum har en lengdefure og uthulet foran der det sitter en rundet knøl, uthulingen fortsetter som en bred fure nesten tilbake til bakkanten. Hodet er fremtrukket til en spiss snute i midten. Pronotums sider er rundede. Dekkvingene er forholdsvis lange og smale med tydelige, fine punktstriper. Beina er svært kraftige, leggene med store, skarpe tenner, særlig på frambeina.

Levevis

Larvene utvikler seg under barken på døde trær, mest løvtrær. De ser ut til å leve mest av andre insekter og vokser raskt, utviklingen tar ca. 4 måneder.
De voksne billene er aktive rovdyr som dreper og spiser andre insekter, men de spiser trolig også en del frukt. De kan leve opptil tre år som voksne.

Utbredelse

Arten er utbredt fra Honduras i nord til Argentina i sør.
Eosagra

Levevis

Disse billene levde på planter.

Utbredelse

Slekten er bare kjent fra lokaliteten Geiseltal i Tyskland.
Vikersund Hoppsenter

Vikersund Hoppsenter er et idrettsanlegg i Vikersund i Modum kommune i Buskerud. Hoppsenteret har sju hoppbakker, deriblant verdens største hoppbakke, Vikersundbakken, som er Norges eneste skiflygingsbakke. Hoppsenteret ligger i Heggenåsen, like syd for Heggen kirke, i vestskråningen opp mot Finnemarka. Vikersund Hoppsenter eies av Stiftelsen Vikersund Hoppsenter.

Hoppanlegget

Vikersundbakken (HS225) var den første hoppbakken i det som i dag utgjør hoppanlegget ved Vikersund Hoppsenter. Bakken, som opprinnelig var storbakke, stod ferdig i 1936. I 1955 og 1956 ble bakken bygget ut for å tåle hopp over 100 meter. Det første skiflygingsrennet ble arrangert der i 1966, da Bjørn Wirkola satte sin legendariske verdensrekord med et hopp på 146 meter. I tillegg til skiflygingsbakken finnes det også en K105 (HS117) bakke ved anlegget. Den var opprinelig en K90, men den ble utvidet til K105 i 2008.
I forbindelse med verdensmesterskapet i skiflyging i 1990, da skiflygingsbakken ble utvidet, ble også Vikersund Hoppsenter utvidet med fire permanente småbakker (K15, K25, K45 og K65). I tillegg bygges det en K10 av snø om vinteren. Småbakkene har status som næranlegg. K15 og K25 er plastlagte for hopping om sommeren. Det foreligger også planer om å legge plast i K45.
Vikersund Hoppsenter har fire dommertårn. Dommertårnene til K45 og K65 ble bygget i forbindelse med småbakkene på 1990-tallet. Et større dommertårn er bygget til 105-metersbakken, og inneholder blant annet et kongerom til bruk ved større mesterskap. Skiflygingsbakkens dommertårn ble bygget på 1960-tallet og inneholder blant annet kommentatorbokser for TV og radio.

K105 (HS117)

Til Norgesmesterskapet i 1989 ble K90-bakken bygget på sørsiden av skiflygingsbakken. Bakken brukes i dag både til nasjonale og internasjonale renn, men også som treningsbakke for flere landslag. K90-bakken (bakkestørrelse 100 meter) ble utbygd høsten 2008 til K105 (HS117), og ble brukt under norgescuprenn i november 2008 og verdenscuprenn i kombinert i mars 2009. Hoppbakken er et fylkesanlegg, og får dermed økonomisk støtte fra Buskerud fylkeskommune.
Til verdenscuprennene 13.-15. mars 2009 er det også bygget en 1800 m² sponsorhall og flerbruksbygg på 1325 m². Hallen, som har en takhøyde på 6 meter, kan brukes til messer, konserter, trening m.m. I flerbruksbygget, med 200 m² glassfasade, har man  utsikt til skiflygingsbakken. I underetasjen er det plass til TV-produksjonsbusser og et stort pressesenter.
Med investeringer i 2008 på nær 40 millioner kroner er Vikersund Hoppsenter nå et av verdens mest moderne anlegg for skihopping. 
Bakkerekord for menn i HS117-bakken er 122,5 meter, satt av Anssi Koivuranta (Finland) i verdenscupen i kombinert 14. mars 2009, og av Anders Jacobsen i NM 28. mars 2010. Bestenotering for kvinner er 122 meter, satt av Daniela Iraschko (Østerrike) i kontinentalcupen 12. desember 2009. Før utbyggingen hadde Lars Bystøl bakkerekorden i HS100-bakken, med 110 meter, satt 29. desember 2001.
Federation of Associations for Hunting and Conservation of the EU

Federation of Associations for Hunting and Conservation of the EU (FACE) (Den europeiske føderasjonen av foreninger for jakt og bevaring av EU) er en ideell organisasjon som arbeider for å tilrettelegge for jakt og bruk av skytevåpen i EU. FACE representeres i Norge av Norges Jeger- og Fiskerforbund, og i Sverige av Svenska Jägareförbundet.
FACE ble etablert i 1977, og består av jegerforbund fra 35 europeiske land, inkludert alle de 28 medlemslandene i EU.
I 2016 protesterte FACE mot et forslag fra EU om å endre våpenlovene, og sa at forslaget blant annet ville forby munningsladere. I 2016 protesterte også FACE mot et forslag fra EU om å forby import av jakttroféer fra enkelte afrikanske land. Lovforslaget ble til slutt også avvist av EU.
Grevestuen

Grevestuen er ei jakthytte på øya Mellom Bolæren i Færder nasjonalpark. 
Hytta ble oppført av grev Peder Anker Wedel Jarlsberg rundt 1840-1845. Den var trolig områdets første fritidsbolig og en av landets første jakthytter. Bygningen har en grunnflate på ca. 60 kvadratmeter og består av to etasjer.
Med etableringen av Bolærne fort i 1916 ble Grevestuen overtatt av Forsvaret, og i tiårene etter forfalt bygningen. Etter andre verdenskrig var alle øyene i Bolærne nær utilgjengelig for allmennheten, men 1998 i kunne dugnadsgjengen «Mellom-Bolærens Venner» fra Nøtterøy Historielag starte opp et restaureringsarbeid som har resultert i at hytta nå er restaurert og området ryddet.
Bolærne ble frigitt allmennheten i 2005 og i dag eies Mellom Bolæren og Grevestuen av Færder kommune. Kommunen tilbyr utleie av bygningen til møter, konferanser, seminarer o.l. 
Grevestuen er forskriftsfredet.
Attalos (hærfører)

Attalos (gresk: Άτταλος, født ca. 390 f.Kr., død 336 f.Kr.) var en hærfører og en viktig person ved hoffet til kong Filip II av Makedonia.
I 339 f.Kr. lot Attalos sin niese Kleopatra Eurydike bli gift med Filip II. Hun ble da hans syvende hustru. Våren 336 f.Kr. utpekte Filip II både Attalos og Parmenion som hærførere av den angrepsstyrke som hadde til hensikt å angripe Perserriket i Anatolia. Etter at Filip II hadde blitt myrdet og hans sønn Aleksander den store hadde blitt konge i oktober 336 f.Kr., ble etter sigende Kleopatra Eurydike og hennes to små barn myrdet.
I henhold til en kort redegjørelse av Aristoteles, senere utbrodert og forlenget av Kleitarkos og Diodorus Siculus, skal Attalos ha seksuelt angrepet en Pausanias fra Orestis som hevn for en besudlingen av en venn eller kanskje en slektning av Attalos som pussig nok også het Pausanias, noe som førte til at denne Pausanias døde. At Filip II senere ble myrdet av Pausanias fra Orestis ble forklart ved at han var opprørt over at Filip II ikke hadde straffet Attalos. Den antikke forklaringen er ikke overbevisende, og kan like gjerne være et røykteppe for andre som sto bak mordet på Filip II, eksempelvis hustruen Olympias og eventuelt hennes sønn Aleksander, som begge hadde fordeler av mordet.
På den tiden da Aleksander etterfulgte på Makedonias trone, var Attalos stasjonert sammen med Parmenion og den makedonske hæren i Anatolia. I kjølvannet av Filip IIs død er det hevdet av fiendtlige kilder at Demosthenes fra Athen skrev et brev til Attalos hvor det ble lovt athensk støtte hvis han og Parmenion gikk til krig mot Aleksander. Attalos overbrakte Demosthenes’ brev til Aleksander og erklærte sin lojalitet til kongen, men Aleksander skal uansett ha fått Attalos drept grunnet tidligere fornærmelser. Kanskje selv uten gammelt nag kan det være at Aleksander følte at Attalos var altfor ambisiøs til å kunne leve, og han hadde dessuten gode grunner til å søke hevn for drapene på Kleopatra Eurydike og hennes to barn som antagelig også Aleksander sto bak eller hadde akseptert. Det påståtte forræderiet med Athen er opplagt makedonsk propaganda for å rettferdiggjøre Aleksanders handling.

I fiksjonen

I den amerikanske filmen Alexander the Great fra 1956 med Richard Burton i rollen som Aleksander den store, ble Attalos framstilt av Stanley Baker. I Oliver Stones film Alexander fra 2004 med Colin Farrell som Aleksander, ble Attalos framstilt av Nick Dunning.
Finnifisering

Finnifisering vil si å endre sitt navn fra andre språk (oftest svensk) til finsk. I den finske nasjonalromantikkens og selvstendighetskampens tid, fra ca. 1880 til 1910, var det mange finner som endret navnene sine.
Mange av de svenske navnene var opprinnelig finske navn som var blitt for-svensket i løpet av den svenske tiden i Finland (1249–1809), da svenskspråklighet var nødvendig både innen handel og embetsverk. På 1700-tallet opplevde mange finske soldater at deres opprinnelige navn ble forkortet av svenske militære overordnede. Disse kortformene (Törn, Malm og Brun) ble senere finnifisert tilbake til Törni og Malmi.
Et skillemerke i finnifiseringens historie var etthundreårsjubileet til den finske filosofen og statsmannen Johan Vilhelm Snellman i 1906, på et tidspunkt da de russiske myndighetene utøvet et påtagelig russifiseringspåtrykk i Finland. Forfatteren Johannes Linnankoski oppmuntret finnene til å erstatte sine svenskklingende navn på Snellmans fødselsdag 12. mai. Det er anslått at ca. 70 000 finner endret sine navn i løpet av 1906 og 1907.
Three Sides Live

Sporliste

Alle sangene er skrevet av Tony Banks/Phil Collins/Mike Rutherford, unntatt hvor annet er notert.
Orphe

Utseende

Middelsstore til nokså store (vingespenn ca. 50 millimeter), brune smygere med lange, litt smale vinger. Forvingen har noen små, kommaformede hvite flekker.

Levevis

Larvene lever på gress.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sør- og Mellom-Amerika, fra Panama i nord til Amazonas i sør.
Morkefjellet

Morkefjellet er et fjell i Radøy kommune, Hordaland. Med sine 216,6 moh. er den det høyeste punktet i kommunen.
Strandiata

Utseende

Middelsstore, kraftige, mørke trebukker. Antennene er ganske kraftige, kroppsformen kort og bred.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Øst-Afrika.
Albrecht Christopher von Heinen

Familie

I 1686 ble han gift med Margrethe Brüggemann (1671–1732), datter av etatsråd Nicolaus Brügmann til Ulriksholm (1632–1687) på Fyn. Slekten hans utdøde i begynnelsen av det 19. århundre, men navn og våpen er overgått til familien Wedel-Heinen.
Vaujours

Historie

Vaujours var et strategisk sted under slaget ved Marne i september 1914. Dette var et av de viktigste slagene under den første verdenskrig.
Österreichischer Staatspreis für Europäische Literatur

Österreichischer Staatspreis für Europäische Literatur er en internasjonal litteraturpris.
Prisen ble innstiftet i 1964 av Østerrikes utdannelsesministerium som Nikolaus-Lenau-Preis. Året etter fikk prisen dagens navn. Den utdeles årlig til en europeisk forfatter.
The Snake Decides

The Snake Decides er en jazz/impro-duo bestående av André Kassen på saksofoner og Jørn Erik Ahlsen på gitar og elektronikk. Duoen har sitt navn etter en plate av Evan Parker.
Erik Palmstedt

Biografi

Palmstedt fikk sin utdanning ved Johan Eberhard Carlbergs skole, og ble utnevnt til visebyarkitekt i Stockholm i 1773. I 1791 ble han æresprofessor og ble medlem av Konstakademien, der han i 1802 ble utnevnt til rektor for arkitekturundervisningen. Den 4. april 1781 ble han medlem nr. 77 av Kungliga Musikaliska Akademien.
Allerede som nittenåring tegnet Erik Palmstedt på egen hånd et par hus i Stockholm. Hans bygninger viser tidlig fransk inspirasjon og påvirkning fra J.F. Blondel og G.M. Oppenort. Etter noen oppdrag for hoffet fikk han i 1767 i oppdrag å tegne Börshuset der han omarbeidet arkitekten Carl Johan Cronstedts tegninger og ble dets egentlige opphavsmann. Huset viser tidstypisk overgangen fra rokokko til gustaviansk stil.
Han foretok en studiereise til Roma og Paris 1778-80, der han studerte nye strømninger innen arkitekturen av monumentalbygg og oppbruddet fra barokken. I Roma studerte han antikk arkitektur. Inntrykk og lærdom fra reisen skrev Erik Palmstedt ned i sine dagboksnotater, og han gjorde også stilanalyser og studietegninger. 
Når han kom hjem til Sverige ble han engasjert av Gustav III for Gripsholm, der han gjorde ny- og ombygginger, blant annet det runde teateret i Gripstornet. Hans mest kjente arbeid kom etterpå, Arvfurstens palats. Han tegnet også sitt eget hus på Västerlånggatan 27, Palmstedts hus, som dog ikke var fullført ved hans død. Visse andre bygninger har dog blitt revet, for eksempel Hildebrandska huset i Rosenbad-kvartalet og gamle Riddarholmsbron. I egenskap av visebyarkitekt tegnet han noen av byens store brønner, blant dem Stortorgsbrunnen og Tyska brunn.
Utenfor stockholmsområdet har Erik Palmstedt tegnet noen herregårder, for eksempel Heby slott i Södermanland og Skinnskattebergs herrgård i Västmanland, samt noen tillbygg på kirker.
Palmstedt var sønn av hovmusicus Johan Palmstedt og Maria Segerlund. Selv var han også musikalsk og fungerte i 27 år som organist i Riddarholmskyrkan. Han giftet seg i 1784 med Hedvig Gustava Robsahmsson, datterdatter til hoffsbuntmaker Nils Björk. Ekteskapet var økonomisk fordelaktig, og i hans hjem på Svartmangatan møttes samtidens store kunstnere, som Carl Michael Bellman, Joseph Martin Kraus og Elias Martin. Sønnen Carl Palmstedt (1785-1870) var Berzelius medarbeider og grunnla Chalmers tekniska högskola.
Erik Palmstedts grav finnes i Storkyrkan i Stockholm.
Tulsa kraftverk

Tulsa kraftverk er et varmekraftverk i delstaten Oklahoma i det sentrale USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 435 MW, fordelt på 3 blokker. Operatør er Public Service Oklahoma Co.
Utstyret er vesentlig levert av General Electric. Anlegget ble bygget ut i årene 1970–1976. Brenselkilden er naturgass og fyringsolje. Kraftverket har røtter tilbake til 1920.
Vingården

Vingården i Gjøvik er en bygning like ved Panparken i Gjøvik, Oppland. Eiendommen er reist i jugendstil. Vingården, som ligger i Trondhjemsvegen 2, ble oppført i perioden 1900–1912 og har fem etasjer pluss loft og kjeller. Sammen med naboeiendommen, Grand Hotel, danner husene en majestetisk inngangsport til Trondhjemsveien – og Gjøviks nordlige sentrumsområde.
Antoine Quentin Fouquier-Tinville

Bakgrunn

Fouquier de Tinville stammet fra en velhavende adelsfamilie i Picardie. Etter noen omveier studerte han jus.

Tidlig virke

Fra 1765 arbeidet han fra statsadvokatsembedet. I 1774 kjøpte han statsadvokatsembedet etter å ha fått utbetalt en betydelig familiearv. Han giftet seg ett år etter med sin kusine, og de fikk siden fem barn.
Etter hustruens død giftet han seg på nytt, og i 1783 måtte han selge embedet. Han var nå dypt forgjeldet. Han fikk så en stilling i det kongelige politi, og ble kommisar i 1789.

Den franske revolusjon

Med støtte fra sin fetter, Camille Desmoulins, ble han i 1792 leder for de revolusjonæres anklagejury. Under revolusjonen endret han sitt navn til Fouquier-Tinville, for å tåkelegge sitt adelige opphav.
Da revolusjonstribunalet ble opprettet 10. mars 1793 ble Fouquier-Tinville utnevnt til offentlig anklager. Dette embedet beholdt han til 28. juli 1794. Sammen med Maximilien de Robespierre omfunksjonerte det til et av revolusjonens hovedinstrumenter. Utad bar det en maske av uavhengighet og ubestikkelighet, men i virkeligheten fulgte det i sine anklager de til enhver tid fremherskende politiske vinder. Men Fouquier-Tinville innrettet seg ikke slik at han personlig dro noen fordeler av sin stilling.
Om enn hébertister, girondister eller dantonister – på Fouquier-Tinvilles konto står om lag 2 400 dødsstraffer og henrettelser (blant dem hans fetter Camille Desmoulins og dronning Marie-Antoinette). Det var også på hans anklage at Olympe de Gouges ble henrettet - hun som stod bak Déclaration des droits de la femme et de la citoyenne som reaksjon på den franske erklæringen om menneskets og borgerens rettigheter.
Selv om han selv nedstammet fra en kongetro familie og selv var i slekt med flere av de anklagede, gikk han hensynsløst til verks mot de anklagede uten noe hensyn til herkomst, stand, alder eller kjønn.
Da Robespierre ble styrtet den 9. Thermidor ble også hans eget fall innledet, skritt for skritt. Selv om han først ble den nye regjerings anklager, og til og med medvirket til arrestasjonene av Robespierre, Louis de Saint-Just og Georges Couthon, og ble bekreftet i embedet av Bertrand Barère de Vieuzac og konvensjonen av 28. juli 1794, ble han fordømt av Louis-Marie Stanislas Fréron, og derfor arrestert den 1. august 1794 på Nasjonalkonventets bud, og han ble stilt for retten. Som forsvar fremholdt han at han alene hadde fulgt Velferdskomiteens anvisninger. Etter en av den franske revolusjonens lengste rettsprosesser, 41 dager, ble han dømt til døden.
En stor folkemengde overvar hans henrettelse den 7. mai 1795.
Nikolaus Storch

Nikolaus Storch (født før 1500 i Zwickau i Tyskland; død etter 1536; gornavnet også Nicolaus) var en dukvever og lekpredikant i Zwickau i Sachsen.

Liv og virke

Nikolaus Storch var blant de enkle håndverkere som i reformasjonstiden innledet egenstendige kirke- og sosialreformer. Han hadde visjoner og så seg selv som en Guds profet med det oppdrag å bekjempe den korrupte katolske kirke. Han ledet en litten gruppe likesinnede som ble kjent som Zwickauerprofetene. Disse Zwickauerprofetene fikk en voldsom tilstrømning til sine visjonspregede prekener, og dette splittet Zwickaus borgerskap. De gikk inn for felleseiendom, fattigomsorg, konfiskering av klostereiendom og hvis nødvendig motstand mot fyrsters makttiltak.
Storch avviste barnedåpen, og tilnærmet seg anabaptistenes lære. Han influerte sterkt presten Thomas Müntzer; han virket i Zwickau i 1521, og assisterte  Storch i hans reformiver og hans angrep mort den katolske prest Egranus. Det stedlige cistercienserklosteret ble oppløst 16. mars 1522 etter hans påtrykk.
Derpå bad Nikolaus Hausmann, Zwickaus reformator og predikant i Zwickauer Marienkirche, om sin venn, Martin Luthers hjelp; denne prekte fra slutten av april offentlig fra rådhuset for en forsamling av 14 000 borgere fra byen og dens omgivelser og bevirket et stemningsskifte til grunn for mildere reformer. Zwickauerprofetene måtte forlate byen.
Nikolaus Storch reiste med Müntzer til Wittenberg og gjorde der stort inntrykk på Philipp Melanchthon. Men etter at Melanchthon via  Fredrik III av Sachsen bad Luther om hjelp, grep Luther inn personlig også i Wittenberg. Dermed måtte Storch, Müntzer og dessuten Karlstadt forlate også denne byen. De ble omreisende predikanter. 
At Storch skal ha dødd i et hospital i München etter bondeopprørernes nederlag i Sachen (25. mai 1525, slaget ved Frankenhausen), er ikke korrekt. Han dukker siste gang opp i 1536, da han nevnes i rådsprotokollene i Zwickau.
Gjester

Gjester var en del av de norske kongenes hird i middelalderen. Hirden var kongens hærfølge, eller nærmest «livvakter». Trolig ble hirden inndelt i to hovedgrupper; hirdmenn og gjester, i Olav Haraldssons (den helliges) regjeringstid på begynnelsen av 1000-tallet. Hirdmennene hadde langt høyere status enn gjestene. Hirdmennene kom fra familier av høy sosial rang og fikk mer attraktive arbeidsoppgaver. Gjestene var av lavere sosial rang og ble benyttet som et slags «politi». De hadde likevel høyere status enn vanlige huskarer. Gjestene ble ofte brukt i farlige ærend, som straffeutøvelse. De fikk bare halvparten av hirdmennenes lønn.

Eksempler fra sagaene

Olav Haraldsson skal ha hatt 60 hirdmenn og 30 gjester. Hans yngre halvbror Harald Sigurdsson (Hardråde) skal ha hatt det samme, mens Haralds sønn Olav Kyrre skal ha hatt hele 100 hirdmenn og 60 gjester.
Capetoxotus

Utseende

En middelsstor, avlang, matt brun trebukk. Oversiden er kraftig punktert. Antennene er ganske kraftige, noe lengre enn kroppen. Pronotum er firkantet med en liten pigg på hver side. Dekkvingene er avasmalnende bakover. Beina er middels lange, lårene litt fortykkede.

Utbredelse

Arten er utbredt i Sør-Afrika.
Notorhabdium

Utseende

Middelsstore, lange og tynne, brunlige trebukker. Antennene er ganske tynne, lengre enn kroppen. Pronotum er langt og smalt, mer eller mindre sylindrisk, med en kraftig tsnn på hver side, dekkvingene er jevnbrede. Beina er lange og tynne.

Levevis

Larvene utvikler seg trolig i død ved, men det synes ikke finnes noe sikker informasjon om dette. Utviklingen tar gjerne minst to år. De voksne billene, som oftest er aktive midt på sommeren, besøker gjerne blomster, særlig skjermplanter og andre planter med hvite, åpne blomster. Dette gjelder dog ikke alle artene. Blomsterbukkene er livlige insekter i motsetning til de fleste andre trebukker som virker ganske trege.

Utbredelse

Slekten er kjent fra det sørlige Kina (Hubei, Hainan) og Vest-Malaysia.
Giotbreen

Giotbreen er en isbre som ligger i den østlige delen av fjellmassivet Sør-Rondane i Dronning Maud Land. Den er om lag åtte kilometer lang og strømmer mellom Kampesteinen og Kjelbotnnuten.
Området ble fotografert fra fly under Operasjon Highjump i 1946–47. Kart over området, basert på de amerikanske flyfotografiene, ble utarbeidet av Norsk Polarinstitutt i 1957. Breen er oppkalt etter hundekjøreren Jacques Giot som deltok på den belgiske antarktisekspedisjonen 1957–58.
White spirit

White spirit eller mineralterpentin er en væske som er fargeløs og klar i utseende, og har en karakteristisk, stram lukt. Den er uløselig i vann, men er blandbar med mange andre organiske løsemidler.
White spirit er en blanding av hydrokarboner og blir benyttet som løsemiddel i maling, rengjøring av pensler, fjerning av asfalt, fett, stearin, skismøring osv.  White spirit er kanskje det organiske løsemidlet som brukes mest i dag.
White spirit er også kjent under navnene «nafta» (petroleum), «white spirit type 1», «white spirit type 2», «white spirit type 3», «mineralsk terpentin», «laknnafta», white-sprit eller «essence de petrole».
Fistball under Verdenslekene 2013

Fistball var en av sportsgrenene ved World Games 2013. Konkurransen ble arrangert fra 1. august til 4. august 2013, ved Comfenalco Valle de Lili.
Flensburg kraftverk

Flensburg kraftverk er et varmekraftverk i grensebyen Flensburg i delstaten Schleswig-Holstein i det nordlige Tyskland. Det har en installert produksjonskapasitet på 195 MW, fordelt på seks omtrent like store blokker, med kokere delvis levert av ABB.
Anlegget ble påbegynt omkring 1971 og stod ferdig i 1985. I mellomtiden er fire blokker stengt ned. Brenselkilden er kull og biomasse. Operatør er Stadtwerke Flensburg.