Eric Hobsbawm

Tidlig liv og utdannelse

Hobsbawm ble født i Alexandria som sønn av Leopold Percy Hobsbaum (født Obstbaum), en kjøpmann fra Londons East End av polsk-jødisk avstamning, og Nelly Hobsbaum (født Grün), som var fra en østerriksk-jødisk middelklassefamilie. Han tilbrakte sin tidligste barndom i Wien og Berlin etter at familien utvandret fra Egypt. En administrativ feil ved fødselen endret hans etternavn fra Hobsbaum til Hobsbawm. Selv om familien bodde i tyskspråklige land, snakket hans foreldre engelsk til ham og hans yngre søster Nancy.
IHobsbawm var tolv år da hans far døde, og tolvåringen begynte å bidra til familiens underhold som au pair og veileder i engelsk språk. Da moren døde i 1931, ble han selv og søsteren Nancy adoptert av sin mors søster og sin onkel på farssiden, Sidney, som hadde giftet seg og hadde en sønn ved navn Peter.
Hobsbawm studerte ved gymnaset Prinz Heinrich Gymnasium i Berlin (i dag kalt for Friedrich List-skolen) da Hitler kom til makten i 1933. Samme året flyttet familien til London, hvor Hobsbawm begynte på St Marylebones videregående skole (nå nedlagt).
Hobsbawm begynte å studere ved King's College ved University of Cambridge i 1936, hvor han ble valgt inn i «Cambridge-apostlene», en studentforening, og han mottok sin doktorgrad (ph.d.) i historie for sin avhandling om Fabian Society, en britisk intellektuell sosial reformbevegelse som fremmer sosialistiske idéer innenfor rammene av parlamentarisme og demokrati, framfor revolusjon. Under andre verdenskrig tjenestegjorde han i den britiske hæren, først i ingeniørtroppen (Royal Engineers) og deretter i instruksjonstroppen (Royal Army Educational Corps).

Personlig liv

Hobsbawms første ekteskap var med Muriel Seaman i 1943, men de ble skilt i 1951. Hans andre ekteskap var med Marlene Schwarz som han fikk to barn med, Julia Hobsbawm og Andy Hobsbawm. Hobsbawm hadde også en sønn utenfor ekteskap, Joshua Bennathan.

Akademisk liv

I 1947 ble Hobsbawm foreleser i historie ved Birkbeck. Han ble dosent i 1959 og professor i 1970 og fram til 1982. Han var professor emeritus i historie fra 1982. Mellom 1949 og 1955 var han fellow ved King's College ved University of Cambridge.
Hobsbawm snakket om den svakere utgaven av amerikansk mccarthyisme som tok sitt grep på Storbritannia, og påvirket marxistiske akademikere: «du fikk ikke en forfremmelse på ti år, men ingen kastet deg ut.»
Hobsbawm ble også nektet et lektorat ved Cambridge av politiske fiender, og gitt at han også ble blokkert for en tid fra et professorat ved Birkbeck av samme årsaker, snakket han om sin gode skjebne som ga ham en posisjon ved Birkbeck i 1948 før den kalde krigen virkelig tok av.
Hobsbawm bidro å etablere det akademiske tidsskriftet Past & Present i 1952.
Han var gjesteprofessor ved Stanford på 1960-tallet. I 1970 ble utnevnte som professor og i 1978 ble han fellow ved British Academy. Han ble valgt som utenlandsk æresmedlem av American Academy of Arts and Sciences i 1971, og ble fellow av Royal Society of Literature i 2006.
Han trakk seg tilbake i 1982, ble værende som gjesteprofessor ved The New School for Social Research, et universitet i Manhattan, mellom 1984–1997. Han var flerspråklig og snakket tysk, engelsk, fransk, spansk og italiensk flytende, og leste i tillegg portugisisk og katalansk.

Verker

Hobsbawm skrev omfattende om en rekke emner som en av Storbritannias mest framtredende historikere. Som en marxistisk historiker fokuserte han på analyser av «den dualistiske revolusjon», et begrep fremmet av ham selv om den franske politiske revolusjon og den britiske industrielle revolusjon. Han så effektene av drivkrefter bak en framherskende tendens og retning mot dagens markedsliberalisme. Et annet tilbakevendende tema i hans arbeid var «sosial kriminalitet», et annet begrep fremmet av ham selv i avhandlingen Primitive Rebels (1959). Her plasserte han spontane og uforutsigbare former for primitive opprør i en sosial og historisk sammenheng. Han sto også bak begrepet «det lange 1800-tallet», som begynte med den franske revolusjon i 1789 og endte med begynnelsen av den store krigen i 1914.
I tillegg til sine akademiske forfatterskap om historiske emner, skrev Hobsbawm jevnlig en spalte under pseudonymet Francis Newton (som var lånt fra Billie Holidays kommunistisk trompetist Frankie Newton) for New Statesman som anmelder av jazzmusikk, og fra tid til annen om generell populærmusikk som eksempelvis hans artikkel «Beatles and before».
Han utga tallrike artikler og essay i ulike tidsskrifter over emner som barbari i den moderne tid, vanskelighetene til arbeiderbevegelsen, og konfliktene mellom anarkisme og kommunisme. Blant hans siste utgivelser var Globalisation, Democracy and Terrorism (2007), On Empire (2008), og en samling av essayer How to Change the World: Marx and Marxism 1840–2011 (2011).