Erik Grønseth

Bakgrunn og tidlig virke

Erik Grønseth vokste opp i et borgerlig miljø på Ris i Oslo, der han var formann for Ris kristelige ungdomsforening. Han tok artium i 1944, og ble samme år presentert for Arne Næss, som rådet ham til å studere sosiologi. Etter krigen var det samfunnsvitenskapene som kom til å bety noe, mente Næss, som slo fast at filologien var «stein død» akademisk. I 1945 reiste Grønseth til USA, hvor han først studerte et år ved Wittenberg College i Springfield, Ohio, før han studerte sosiologi ved The New School for Social Research i New York og University of Wisconsin til 1949. Ungdommens kristne engasjement ble byttet ut med bohemliv i New York, der han giftet seg en jødisk flyktning som var kommet fra Tyskland via Uruguay. Han tok mastergrad i sosiologi ved University of Wisconsin i 1949, med oppgaven Operation of Primary Group Attitudes in Secondary Group Situations. Etter at han kom tilbake til Norge tok han magistergraden i sosiologi ved Universitetet i Oslo i 1952, med avhandlingen The production-committees in Norwegian industry; an attempt at functional analysis.

Pionértiden i norsk samfunnsforskning

Grønseth var ansatt ved det nyopprettede Institutt for samfunnsforskning fra 1952 til 1963, da han ble universitetslektor ved Institutt for sosiologi ved Universitetet i Oslo. Han ble utnevnt til dosent i sosiologi i 1971, og ble professor i 1985. Grønseth gikk av med pensjon i 1989. Grønseth arbeidet først med arbeidslivsforskning, men beveget seg allerede på 1950-tallet over i familie-, kjønns- og likestillingsforskning, og var Norges første mannsforsker. Han utgav en rekke bøker og vitenskapelige arbeider om familie, kjønnsroller, arbeid, seksualitet og samfunn, og var aktiv i samfunnsdebatten innen disse områdene særlig på 60- og 70-tallet. I en NRK-debatt i 1963 sa han at skoleelever burde få seksualopplysning og prevensjon hos skolelegen; dette førte til protester fra biskopene og 129 000 protestunderskrifter fra husmødre over hele Norge. Selv om hans oppfatninger om familie og seksualitet ble oppfattet som radikale på 1960-tallet, er disse synspunktene i våre dager blitt fullt forenlige med offentlig familie- og seksualpolitikk. Som lærer var Grønseth meget engasjerende og inspirerende, og utgjorde en fin motvekt mot forflatningen av samfunnsvitenskapen.
På 1970-tallet var han medlem av Likestillingsrådet og engasjert i flere offentlige utredningsgrupper og forsøksordninger som hadde som mål å bidra til mer likestilling.
Erik Grønseth huskes særlig for to nå klassiske studier innen norsk samfunnsforskning som begge fikk mye oppmerksomhet nasjonalt og internasjonalt: Studien av fraværende fedre i sjømannsfamilier på 1950- og 1960-tallet, som han gjennomførte sammen med psykologen Per Olav Tiller, og studien av «ektefelledelt arbeidstid» fra 1970-tallet, et eksperimentelt forskningsprosjekt om balansen mellom arbeid og familie. «Ektefelledelt arbeidstid»-prosjektet ble fulgt opp i en oppfølgingsstudie fra 2005 finansiert av Norges forskningsråd, 30 år etter at det opprinnelige prosjektet ble avsluttet.

Senere virke

I årene etter at han gikk av med pensjon viet Grønseth seg til alternative prosjekter, bl.a. drøm, bevegelse og chakrameditasjon.