Vevstol

Vevstol eller kort vev er en maskin eller innretning konstruert for produksjon av tekstilvev. Hovedfunksjonen for en vev er å spenne opp en renning, også kalt varp, av langsgående tråder og danne skiller slik at tverrgående innslagstråder, også kalt islettstråder eller veft, kan legges inn (veves) mellom renningstrådene. Størrelsen og kompleksiteten varierer fra små håndholdte rammer til enorme maskinelle innretninger.

Historikk

Tekstilvev er kjent fra historiske funn datert til neolittisk stenalder omkring 8. årtusen f.Kr. blant annet i Kina og Midtøsten. Veving basert på spunnede fibere f.eks av ull er først kjent fra tidlig bronsealder 3500 f.kr. I Norden er vevede tekstiler kjent fra Sverige (Gerumsmanteln) i førromersk jernalder (før år 1). I Norge var vevede stoffer i vid bruk i vikingtiden og man kunne produsere fine linstoffer med 10 tråder per cm. Vevstolene som ble brukt var oppstadgogn, med vertikal renning som ble holdt strammet med lodd av stein; slike vever er funnet ved  arkeologiske utgravinger. Vevstoler med vertikal renning brukes i dag vanligst for billedvev og tepper.
På 1600-tallet ble vevstoler med horisontal renning vanlig og disse hadde også vevskjeer for å holde renningen jevn og slå islettstrådene sammen. Ved den industrielle revolusjon mot slutten av 1700-tallet i England ble det utviklet metoder for maskinell veving. I Norge ble det opprettet en rekke veverier utover 1800-tallet som i stor grad reduserte hjemmevevingen.

Forskjellige vevstoler

Vevstoler gis mange forskjellige utseende avhengig av opphavsmann og tradisjon:

Oppstadgogn

Som beskrevet over er en oppstadgogn eller  oppstadvev normalt satt opp som en ramme som står skrått mot veggen, renningen strekkes av lodd i underkant. Ofte er disse vevene utstyrt med halvskaft med hovler for lettere å hente frem mønsteret. En vever ovenfra og ned. Denne veven sparer også renningstråd fordi tøyet ofte kan veves fra ende til ende av renningen.

Moderne oppstadvev

Ofte omtales også en oppreist moderne vev som oppstadvev eller billedvev. Figuren viser en vev der en kjenner igjen de fleste elementene fra en flatvev. Veven er utstyrt med tøybom, renningsbom, brystbom, to skaft og trøer. Her veves nedenfra og opp.

Markvev

Primitiv vev der renningen er strukket mellom to rekker pinner på bakken. Ofte i kombinasjon med en grop som veveren sitter i for å komme i riktig arbeidshøyde.

Rammevev

Her er det en fast, ofte flyttbar remme med pinner eller tenner på to motstående sider der som renningen strekkes mellom. Brukes også i dag for enklere arbeider og for billedveving.

Selevev

Renningen strekkes mellom et fast objekt, for eksempel et tre og en sele eller belte som veveren har rundt seg. Har en enkel vevskje, der annenhver tråd går i mellomrommet mellom spilene og annenhver et hull i hver spile og fungere derfor både som hovler og vevskje. Egner seg for relativt smale renninger som belter, skjerf og løpere og kan lett rulles sammen og tas med.

Flatvev

Som beskrevet over under virkemåte. Finnes både i gulvmodeller med trøer og bordmodeller (bordvev) med små hendler på toppen av veven for å styre hovlene.
For hver ny renning som settes inn går det tapt en lengde varptråder som tilsvarer hele lengden fra varpebom til tøybom. Renningsarbeidet og treingen er også en av de mest kompliserte arbeidsoperasjonenene. Derfor vil man ofte velge en felles nøytral renning og veve mange arbeidsstykker på samme renning. Man kan eventuelt endre mønster ved å endre oppsett på skafter og trøer underveis.

Maskinell veving

Maskinell veving foregår opprinnelig i tilsvarende vever som flatveven, der skyttelen og hovlene styres maskinelt. I dag er slike vever normalt skyttelløse og islettråden skytes inn av et prosjektil. det er en rekke varianter som ivaretar forskjellige behov for kvalitet og mønster med opp til 6 skafter som kan veve minst 6 islett per sekund.

Jacquardvev

Jacquardveven var en komplettering av industrielle skaftevever med hullkort. Skaftevever tillater at hvert skaft styres uavhengig. Relativt store kort hang sammen med «hengsler» i foldede bunker og ble mekanisk avlest med pinner som styrer hvert skaft. Den ble introdusert rett etter 1800 og ble motorisert og var i bruk elektromekanisk form helt til computerstyringens introduksjon på 1970-tallet.