google/wiki40b huggingface dataset:
Rolf Wilhelm

Bakgrunn

Wilhelm tok pianotimer fra sjuårsalderen fra. Han gikk så på gymnasium i Berlin og Wien. Fra 1942 fikk han med særskilt tillatelse anledning til å studere klaver hos Grete Hinterhofer og komposisjon hos Joseph Marx ved Wiener Musikhochschule.

Karriere

Innsatsen som luftwaffehjelper og det påfølgende krigsfangenskapet avbrøt Wilhelms musikalske karriere. Karrieren fortsatte i 1945 med et Notabitur i det utbombede München. Der kunne han fra 1946 av fortsette å studere ved Hochschule für Musik und Theater München og avla artium der i 1948. Han ble blant annet undervist av Heinrich Knappe (dirigering), Joseph Haas (komposisjon) und Hans Rosbaud (meisterklasse).
Tidligere, i 1946, produserte Radio München, forløperen til Bayerischer Rundfunk, med Das Gespenst von Canterville en av sine første hørespill etter den andre verdenskrig. Gjennom broren Kurt Wilhelm, som var regiassistent, fikk den 19 år gamle komponisten sitt første oppdrag. Med en overbevisende komposisjon avanserte Wilhelm til å bli en travelt opptatt frilanser tilknyttet stasjonen. Også for det relativt unge mediet fjernsyn komponerte han musikk til forskjellige tegneserier av Reiner Zimnik, deriblant Jonas der Angler (1954) og Der Kran (1956).
Sin første store komposisjon for spillefilm skrev Wilhelm i 1954 for den første filmen i 08/15-trilogien, som regnes for å være blant de mest vellykkede filmene i tysk etterkrigstid. Frem til 1990-tallet komponerte han for til sammen 62 spillefilmer, deriblant klassikere som Es muß nicht immer Kaviar sein (1961), Das schwarz-weiß-rote Himmelbett (1962), Scotland Yard jagt Dr. Mabuse (1963), Lausbubengeschichten (1964), seks filmer i serien Die Lümmel von der ersten Bank (1967 til 1972), Das fliegende Klassenzimmer (1973), Das Schlangenei (1977), Ödipussi (1988) og til slutt Pappa ante Portas (1991).
Wilhelm skrev også musikken til de kontroversielle adapsjonene Und ewig singen die Wälder og Das Erbe von Björndal av Trygve Gulbranssens Bjørndaltrilogi.
En av hans mest komplekse komposisjoner var til den tyske storproduksjonern Die Nibelungen. Med sitt bearbeidede rytme- og klangskjema fra Mars tilhørende orkestersuiten Planetene av Gustav Holst hører det til standardrepertoaret av stilistiske virkemidler blant filmkomponister i Hollywood.
Videre komponerte Wilhelm musikk til mer enn 250 hørespill, flere enn 350 fjernsynsproduksjoner og om lag 300 reklamefilmer. I tillegg kommer utallige verker innen scenemusikk, orkestersuiter og litterære chansons. Han satte også musikk til tekster, for eksempel av Kurt Tucholsky.
Wilhelm er gift med skuespillerinnen Helga Neuner, som er kjent blant et bredt publikum gjennom en rekke teaterforestillinger og fjernsynsserien Die Firma Hesselbach.
Apollo-kvartalet

Apollo-kvartalet, svensk: Kvarteret Apollo, er et kvartal i Gamla stan i Stockholm. Det er avgrenset av Drakens gränd i nord, Österlånggatan i vest, Skeppsbron i øst og Ferkens gränd i sør. Kvartalet består av fire eiendommer: Apollo 1 og Apollo 5-7. I Apollo 5 bodde den fremtidige amerikanske president John Quincy Adams i seks uker under sitt besøk i Sverige i 1782.

Navnet

Nesten alle kvartalene i Gamle Stan fikk sine navn på slutten av 1600-tallet, og er oppkalt etter personer eller hendelser  (hovedsakelig guder) fra gresk og romersk mytologi. Apollon (latin: Apollo) var i gresk mytologi guden for lyset og kunstene.

Kvartalet

Mot øst ligger Apollo 1 (Skeppsbron 26), en enkelt bygning som ble oppført i 1680-årene for dommer Anders Henriksson etter Nikodemus Tessin d.e.s tegninger. Huset fikk navnet Pauliska huset etter fabrikkeier Nicolaus Pauli som eide det i 1760-årene. I 1930-årene eides eiendommen av Försäkrings AB Ocean.
Eiendommen Apollo 7 består av flere hus som strekker seg gjennom hele kvartalet mellom Drakens gränd og Ferkens gränd. Husene er fra 1660- og 1700-årene. På slutten av 1960-tallet gjennomgikk de en fullstendig ombygging etter tegninger av arkitekt Per-Olof Olsson.
Mot vest ligger Apollo 5 og 6 (Österlånggatan 29 og 31). Her er kvartalet bygget sammen med Luna-kvartalet (Österlånggatan 31) og et lavt hvelv spenner over åpningen ut mot Ferkens gränd.
Mellom 1660 og 1775 lå i det som nå er Apollo 5 (Österlånggatan 29/ Ferkens gränd) Källaren Draken i første etasje (derav gatens navn). Her har blant annet Carl von Linné og Carl Michael Bellman vært stamgjester. På Linnés tid ble stedet kalt Lars på hörnet etter innehaveren Lars Beckström. I 1782 var det her kjelleren Sveriges Vapen lå, der den fremtidige amerikanske presidenten John Quincy Adams bodde på sitt besøk i Sverige fra 23. november til 31. desember 1782.
I kjelleren i samme bygningen åpnet i 1950 jazzklubben Gazell Club som fikk sitt navn etter plateselskapet Gazell. Her ble det arrangert dans og tradisjonell jazz, så vel som en jazzskole på mandager. Stedet ble renovert før gjenåpning i 1968, men ble nedlagt allerede i 1970. I begynnelsen av 1970-årene ble det gjennomført en stor kombinert, intern ombygging av eiendommen sammen med nabohuset Apollo 6. AOS Arkitekter stod for utformingen.
I huset mot Ferkens gränd lå Michel Wossins gårkök i begynnelsen på 1600-tallet, her solgte han ferdiglaget mat. Gårkökets skilt var en tegning av en spedgris, på tysk «Ferkel», som på folkemunne ble forvansket til «Ferken», som også ble navnet på den smale gaten.
Fylkesvei 7110

Fylkesvei 7110 (Fv7110) i Trøndelag går mellom Skagakorsen og Åneskorsen i Nærøy kommune. Veiens lengde er 6,4 km.
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 530 (Nord-Trøndelag).
Diotimana

Utseende

Nokså store (20-40 millimeter), langstrakte, gråbrune trebukker. Antennene er tynne og betydelig kortere enn kroppen. Pronotum er litt bredere enn langt, rundet. Dekkvingene er jevnbrede, rundet i spissen. Beina er tynne og ikke spesielt lange.

Levevis

Larvene utvikler seg i råtten, død ved av trær i skjellgranslekten (Araucaria). De voksne billene kan ikke fly, og er nattaktive. De kommer til lys.

Utbredelse

Artene er utbredt i Australia og på Ny-Guinea.
Canary Wharf jernbanestasjon

Bakgrunn og utforming

I oktober 2007 ga regjeringen klarsignal for å starte byggingen av Crossrail. Forslaget til Crossrail-stasjonen på Canary Wharf omfattet en offentlig park, et handlesenter, restauranter og kafeer. Planlagt kostnad var 500 millioner pund. Sent 2008 bidro Canary Wharf Group plc (CWG) med 150 millioner pund. CWG ble også ansvarlig for utforming og bygging av stasjonen. Planlagt starttidspunkt for byggearbeidene var tidlig 2009. Flere virksomheter har ansvar for utforming og bygging av stasjonen: Canary Wharf Group, Arup, Foster + Partners, Adamsons Associates, Gillespies (landskapsarkitekter) og Tony Meadows Associates. Stasjonen på Canary Wharf blir en av de største stasjonene på Crossrail-nettverket. Stasjonen blir bygget på området til en tidligere dokk, North Dock of West India Quay. Stasjonen får seks etasjer. Stasjonen blir om lag 30 meter bred. I alt skal stasjonen inneholder seks rulletrapper og nitten heiser. Den lengste rulletrappen blir 29 meter lang. Utseendemssig er stasjonen blitt sammenlignet med et skip liggende i dokk, og som slik gjenspeiler Canary Wharfs forhistorie som senter for en global sjøfartshandel.

Byggeprosessen

Byggingen av Canary Wharf jernbanestasjon begynte i 15. mai 2009, og markerte starten på hele Crossrail-prosjektet. Statsministeren, transportministeren og Londons ordfører Boris Johnson var til stede. Den første pålen ble senket ned i vannet av ordføreren. 295 stålrør, 18,5 meter lange og med en diameter på 1,2 meter, skal på plass for å etablere en vanntett kasse som kan tømmes for vann. Underveis i byggingen har nærmere en million liter vann blitt pumpet ut fra dokken. Om lag 300 000 tonn materiale er gravd ut av dokken og nærmere 375 000 tonn betong er brukt. Pålingen har skjedd med hydrauliske maskiner or å redusere støy. Maskinene er spesiallagd av et japansk firma - Giken - og er en av de første gangene denne teknikken er brukt i UK. Boksen som stasjonen skal ligge i er over 250 meter lang og 30 meter bred. 28 meter under overflaten blir selve jernbanetunnelene utgravd ved hjelp av tunnelboremaskiner. Fire måneder etter byggestart var arbeidet godt i gang, og etter skjema. Om lag 255 av stålrørene (ca 90 prosent) var på dette tidspunkt installert. I desember 2010 gikk byggingen fremdeles etter skjema. I mai 2011, to år etter byggestart, er Canary Wharf jernbanestasjon i ferd med å bli fullført, strukturelt sett, under bakkenivå. Stasjonen strekker seg nå 28 meter ned fra vannoverflaten. I mars 2012, fire måneder foran skjema, var arbeidet med betongboksen kommet så langt at stasjonen kunne ta imot to gigantiske tunnelboremaskiner i 2013. Og i mai 2013 bryter tunnelboremaskinene gjennom til stasjonen. Arbeidet med å montere tretaket begynte i september 2013. Innredningen av billetthallen nærmer seg fullførelse. Åtte rulletrapper og fire heiser er installert.
Åsgård sykehus

Åsgård sykehus i Tromsø i Troms er et psykiatrisk sykehus. Det er i dag en psykiatriske avdeling av  Universitetssykehuset Nord-Norge HF.

Historie

Troms og Tromsø sykehus startet tidlig i 1950-årene sin psykiatriske avdeling i to moderniserte tyskerbrakker ("Brakka" og "Skattøra"), samt noen senger ved St. Elisabeth Hospital fra 1949. St. Elisabeth ble nedlagt i slutten av 1950-årene, mens de øvrige psykiatriske tilbudene ("Brakka" og "Skattøra") ble nedlagt da klinikkavdelingen ved Åsgård sykehus ble tatt i bruk i 1966.
I 1948 kjøpte staten eiendommen Åsgård, gnr. 118, bnr. 1, i Tromsøysund. I 1961 var sykehuset ferdig bygget og klar for delvis drift og overført fra staten til Troms og Finnmark fylkeskommuner og bykommunene Harstad, Tromsø, Hammerfest, Vadsø og Vardø.
Tanja Orning

Biografi

Utdanning som cellist er fra Norges musikkhøgskole og med studier hos William Pleeth i London og med János Starker ved Indiana University i USA hvor hun tok en master i musikkutøving i 1994 under Fulbrightstipend. Doktoravhandlingen i oppføringspraksis gjorde hun ved Norges musikkhøgskole i 2014. Avhandlingen har tittelen The polyphonic performer - A study in performance practice in music for solo cello by Morton Feldman, Helmut Lachenmann, Klaus K. Hübler and Simon Steen-Andersen, og er en analyse av hvordan samtidsmusikerrollen uttrykkes og forstås innenfor ulike kontekster.
Tanja Orning har bred bakgrunn som musiker, først som alternerende solocellist i Stavanger symfoniorkester (1994–2000), senere som freelance solist, kammermusiker og komponist med samtidsmusikk og eksperimentell musikk som spesialfelt. Orning har jobbet med gruppene asimisimasa, BOA, Christian Wallumrød ensemble, Kyberia, Ametri strykekvartett, Mobile Homes, Wunderkammer, Ensemble Ernst, Oslo sinfonietta og Dr.Ox. Hun har gitt ut solo-CD-en «Cellotronics».
Orning er en svært profilert solist både i Norge og internasjonalt, og hun har samarbeidet med en rekke komponister om bestillinger og urframføringer av nærmere 100 nye verk.
Tanja Orning er postdoktor ved Norges musikkhøgskole hvor hun også underviser i samtidsmusikk. Hun jobbet som førsteamanuensis og forsker innenfor moderne musikkhistorie, framføringspraksis, verkfortolkning og estetikk på Universitetet i Oslo, institutt for musikkvitenskap (2014–2015). Hun underviser i tillegg ved Barratt-Due musikkinstitutt.
Sammen med ensemblet asamisimasa fikk hun Spellemann i 2012 for albumet PRETTY SOUND – Solo and Chamber Works by Simon Steen-Andersen, og i 2015 for platen Neon Forest Space – asamisimasa plays the music of Øyvind Torvund.
Orning har publisert flere forskningsartikler og populærvitenskapelige artikler med spesielt fokus på framføringspraksis, etikk og estetikk i samtidsmusikk etter 2. verdenskrig.
Burgund

Burgund er en historisk region, først et kongedømme og senere hertugdømme, i dagens Frankrike og Sveits. Den omfatter delvis dagens Bourgogne, bestående av departementerne Côte-d'Or, Nièvre, Saône-et-Loire og Yonne. Som hertugdømme ble Burgund i senmiddelalderen en mektig aktør på den europeiske scene i direkte konkurranse med den franske konge i Paris. 
I regionen produseres burgundervin, sennep, korn og kjøtt.
Kopping

Kopping er en alternativ behandlingsmetode som har som intensjon å benytte undertrykk til å bedre sirkulasjonen i huden, muskulaturen og i kroppens indre organer. Behandlere benytter glasskopper eller kopper av andre materialer som påføres kroppen som vanligvis blir sittende i 5-10 minutter.   
Tilhengerne av metoden hevder kopping har en rekke positive effekter. Men det finnes imidlertid ingen dokumentasjon på at kopping har helsebringende eller prestasjonsfremmende virkning. Tro på at denne metoden har reell helsebringende effekt regnes derfor som pseudovitenskap.  
Kopping har lange tradisjoner innen folkemedisinen, særlig i Kina.

Bivirkninger

Ved feil bruk kan kopping gi alvorlig brannskade.
Eidbo

Eidbo er en gård, bestående av en rekke bruk, og ligger i Tvedestrand kommune i Aust-Agder like øst for Sagesund. Funn av flintredskaper viser at det har vært bosetting her veldig lenge. Det er også funnet en hjørnetann av villsvin på Eidbo. Villsvin har det ikke vært i Norge siden bronsealderen. I dag utgjør Eidbo 3,5-4 km², men var i eldre tid vesentlig større.
Brukene på Eidbo ligger tett sammen og en finner hele 35 bygninger samlet innenfor knappe 150*200 m. Slik må Eidbo kunne klassifiseres som et klyngetun. De fleste klyngetun i Norge finnes på Vestlandet. Et eksempel er Havråtunet på Osterøy i Hordaland. Slik er Eidbo spesiell ved at det ligger på Sørlandet. Klyngetunet Eidbo må forsatt ansees som intakt. I eldre tid var befolkningstallet høyt nok til at de hadde egen skole på Eidbo.
Økonomien på gården var så godt som fullstendig maritimt orientert. Det som gav inntekt var skog, skipsbygging og skipsfart. Blant annet er briggen «Hovvarpner» og barken «Ariadne» bygget lokalt, for redere på Eidbo.
Den eldste odelsbonden vi kjenner navnet på het Tore Haaskuldsen. Han ble født på 1550-tallet og døde i 1616/1617. I hans tid var Eidbo den største gården i Dypvåg og utgjorde 15 1/2 huder (En fullgård var fire huder). Dagens eiere er 11. og 12. generasjon etter Tore Haaskuldsen. I dag drives ikke jorden, men bolighus og driftsbygninger holdes i stand.

Sagnet om Okse-Tore

Fra Eidbo kommer sagnet om Okse-Tore. Han levde på Harald Hårfagres tid, født omkring 830. Tore hadde mange okser, og han bodde kanskje på Eidbo. En gang Harald Hårfagre manglet proviant, ba han Okse-Tore om å få en av oksene hans. Harald fikk da 80 okser til mat, og Okse-Tore «ble denne gave vidkjent». Det er ingen tvil om at Okse-Tore har levd, og at han hørte hjemme i Egdafylket.

I Holts Præsters historie nevner Andreas Faye at Okse-Tore kan ha gitt Oksefjorden navn. Tore er fremdeles et populært navn på Eidbo.
I likhet med andre gårder hadde Eidbo-gårdene noe de kalte for huskors (fantefjøl). Huskorset gikk på omgang mellom gårdene. Den som hadde huskorset var nødt til å ta imot omstreiferne. I flere av husene var det «fanteloft». Dette rommet ble brukt av farende fant som for forbi. Der hvor fantene ikke var velkommen, ble det satt et merke i dørkarmen. Dette gjorde de for å fortelle neste fantefølge at her var det ikke noe å hale (å få). På en av gårdene var det i sin tid en arrest, gården var lensmannsgård.

Etymologi

Navnet Eidbo skal komme av at gården ligger på et eid med havnen Eidbostrand i vest mot Oksefjorden og Ulevågkilen mot øst.

Annet

Forfatteren Vera Henriksen har slektsrøtter på Eidbo, og i romanen Stavkjerringa fra 1997 er handlingen lagt til denne gården.
Kongsberg skisenter

Kongsberg skisenter er et alpinanlegg som ligger i Funkelia i Kongsberg. Anlegget har en høydeforskjell på 330 m og har tilsammen ca. 12 kilometer med preparerte løyper, en stolheis og 5 skitrekk (hvorav en er lokalisert i barnebakke). Heiskapasiteten er 7200 personer pr. time. Skisenteret hadde i 2009 en omsetning på  nesten 34,8 millioner kroner
Sesongen 2012/2013 vil Kongsberg Skisenter for første gang arrangere World Cup i snowboard.
Skogheim gård

Skogheim gård er en gård på Oppeid i Hamarøy kommune, Nordland. Den er kjent som et kunstnerhjem ettersom forfatteren Knut Hamsun og hans familie eide og drev gården i årene fra 1911 til 1917.
Ekteparet Knut og Marie Hamsun kjøpte gården i 1911, få år etter at de hadde giftet seg. Dette ble deres første felles egentlige hjem, og de bosatte seg i samme kommune hvor Knut hadde tilbrakt oppveksten fra 3 til 14 års alder. Hamsun oppholdt seg ikke selv mye på gården, men var sin vane tro vekk fra hjemmet i alle skriveperioder, mens han overlot til Marie å drive gården og hjemmet. De tre første av ekteparets fire barn er født her.
De tre romanene Børn av Tiden, Segelfoss by og Markens grøde ble skrevet i årene mens Hamsun bodde her.
Eiendommen eies i dag av Hamarøy kommune, som bruker huset til ulike kulturformål, og som kommunal «storstue». Gården er valgt til Hamarøy kommunes tusenårssted, og inneholder også kontorer for Hamsunstiftelsen, Hamsunselskapet, Nordlandsmuseet og «Reiseliv I Hamsuns Rike».
Girvan

Historie

Girvan var opprinnelig en liten fiskehavn. I 1668 ble den en kommunal burgh ved charter.
Culzean Castle er et slott eller herskapshus fra 1700-tallet tilhørende markien av Ailsa og ligger 13 km nord for byen. Markien eier også en vulkansk øy, Ailsa Craig, som er synbar 16 km utenfor kysten. Under reformasjonen i Skottland var den et tilfluktssted for katolikker, men i dag er den stort sett et reservat for fugler som havsule og lundefugl. Øya har en type granitt som benyttes for curling. Den er i privat eie og åpen for salg.
Tilknytningen av jernbane, innledningsvis med selskapet Maybole & Girvan Railway på slutten av 1850-tallet, førte til at Girvan utviklet seg til en feriested ved kysten med sine strender og klipper. Blant de som la sin ferie her i tiden 1855 til 1941 var ornitologen Robert Grey, hans hustru Elizabeth Gray, kjent som innsamler av fossiler, og deres barn, særskilt Alice og Edith Gray. Familien, hovedsakelig Elizabeth og Alice, opprettet vitenskapelig organiserte samlinger med fossiler for flere museer, inkludert Natural History Museum i London.
Rett nord for byen ligger et destilleri tilhørende William Grant & Sons som ble åpnet i 1963. Nestlé har en fabrikk som framstiller sjokolade som skipes ned til York hvor det benyttes for kjente britiske merkevarer som Kit Kat og Yorkie.
Kabelbane

Kabelbane (funicular), eller (funicular-bane)  er et skinnegående transportmiddel hvor vognene er festet til en kabel for å føre vognene opp og ned en bratt skråning. Ordet funicula kommer fra det latinske funiculus som betyr tynt tau.

Historie

De første kabelbaner ble drevet med vannkraft, som tillot taubåter i elver å forsere stryk. De ble brukt tidlig i det 19. århundre. Denne type kanaltrafikk var på høyden på 1830-tallet i USA. I Norge har man ikke hatt noe slikt transportmiddel. Det nærmeste vi kommer, er varianten Kjerraten i Åsa.
En av tidens mest berømte kabelbaner var Mount Lowe Railway i det sydlige California. Det var en  bane som tok passasjerene 1.050 meter opp til snøfjellet Mount Lowe. Den ble bygget rundt 1900, og drevet av Pacific Electric Railway. Banen ble nedlagt i 1938, da en brann ødela fasilitetene for skituristene.
Kabelbanen til toppen av Vesuv inspirerte til sangen Funiculì Funiculà av Luigi Denza med tekst av Peppino Turco). Denne banen ble totalskadet under Vesuvs utbrudd i 1944 og er aldri blitt restaurert og satt i drift igjen. Les historien og hør sangen

Kabelbaner

Den bratteste kabelbanen i verden er Katoomba Scenic Railway i New South Wales i Australia, med stigning 0,52:1. Dvs at den stiger 52 cm. for hver meter.
Camp Academia

Camp Academia (Lager Akademiya) er en feltstasjon på Livingston Island i Sør-Shetlandsøyene i Antarktis, kalt opp etter Det bulgarske vitenskapsakademiet som er ansvarlig for den bulgarske forskningen i Antarktis. Leiren har vært i drift siden sommeren 2004/05. Siden 2004 har sommerpostkontoret her, «Tangra 1091», vært det sørligste postkontoret i det bulgarske postvesenet.
Camp Academia ligger på den øvre delen av Huronbreen i Wörner Gap-området, 541 meter over havet, nordvest for lavbergene ved foten av Zograf Peak i Tangra Mountains. Stedet har tilkomst via en 11-12,5 km lang rute fra den bulgarske basen St. Kliment Ohridski og den spanske basen Juan Carlos I. Fra Camp Academia er det tilkomst videre til den sentrale delen av Tangra Mountains i sør. Camp Academia var baseleir for den bulgarske landmålingsekspedisjonen Tangra 2004/05 fra 3. desember 2004 til 2. januar 2005.
Camp Academia ligger 3,6 km øst for Orpheus Gate, 5,5 km øst-sørøst for Rezen Saddle, 3,2 km sør-sørøst for Omurtag Pass, 4 km sørvest for Pirdop Gate, 1,7 km vest for Lozen Saddle, 7,1 km vest for Karnobat Pass og 2,7 km nord-nordvest for Catalunyan Saddle.
Sogndal prestegård

Sogndal prestegård ligger et stykke nord for Stedje kirke, på den andre siden av Sogndalselvi. Den er i dag omgitt av boligblokker, studentboliger og annen nyere bebyggelse.
Prestegårdens historie strekker seg tilbake til middelalderen, men dagens hovedbygning ble oppført i 1836. Det dreier seg om et to og en halv etasjes laftebygg med liggende panel og delvis valmet tak. Det har vært gjort om noe å huset og romfordelingen gjennom årene, men i ytre fremtoning bærer det preg av sin tid. Bygningen er fredet. I tillegg finnes et stabbur, en garasje og et mindre uthus.
Why (Frankie Avalon-sang)

«Why» er en amerikansk sang spilt inn på plate av Frankie Avalon i 1959. 28. desember 1959 plasserte den seg øverst på den amerikanske Billboard Hot 100- popsinglelisten, noe som gjorde den til den siste nummer én-singlen i 1950-årene.
Sangen var skrevet av Frankie Avalons manager og plateprodusent Robert «Bob» Marcucci samt Peter De Angelis. Dette var Avalons andre og siste nummer én-hit.
Anthony Newley spilte inn en britisk coverversjon av sangen i 1960. Hans versjon nådde en førsteplass på den britiske hitlisten.
Donny Osmond spilte inn «Why» i 1972. Den ble utgitt som single og nådde en trettendeplass på Billboard Hot 100.
Kaleidoskopet

Kaleidoskopet utgir Karrieremagasinet Kaleidoskopet og publiserer nettsidene Karrieremagasinet og Utdanningsmagasinet. I tillegg utgir Kaleidoskopet bøkene Casehåndboken og Jobbsøkerskolen og utvikler produkter for jobbsøking, herunder kurs og hefter.
I tillegg har Kaleidoskopet ansvar for utgivelsen ANSAs håndbok for utdanning i utlandet.
Kaleidoskopet ble startet i 2000 av blant andre siviløkonom Knut Solberg. Fra høsten 2009 er Kaleidoskopet et uavhengig selskap eid av ansatte.
Kaleidoskopet er utgiver av magasiner, bøker og informasjonsbrosjyrer om valg av utdanning og yrke. Kaleidoskopet er medlem av Den Norske Fagpresses Forening, og har opplagstall som er godkjent av Fagpressens Mediekontroll.
Liga Deportiva Alajuelense

Liga Deportiva Alajuelense, også kjent som La Liga eller Alajuelense, er en costaricansk fotballklubb fra Alajuela. Den ble grunnlagt 18. juni 1919 og spiller hjemmekampene sine på Estadio Alejandro Morera Soto. Den er sammen med Deportivo Saprissa en av de to største klubbene i Costa Rica, og er landets nest mest populære klubb etter Saprissa. Kampene de to imellom kalles «El Clásico». Alajuelense har vunnet en rekke trofeer i internasjonale turneringer. Klubben har spilt i eliteserien sammenhengende siden 1921.
Hjemmedraktene består av trøyer med røde og sorte vertikale striper, sorte bukser og røde strømper. Bortedraktene er hvite. Tilhengerne av klubben kalles «liguistas».
En Attendant Cousteau

En Attendant Cousteau er et musikkalbum av Jean Michel Jarre som ble gitt ut i 1990. Det ble også utgitt med den engelske tittelen Waiting for Cousteau.