Rolf Jacobsen

Biografi

Rolf Jacobsen var sønn av lege og tannlege Martin Julius Jacobsen (1865–1944) og sanitetssøster Marie Jacobsen, født Nilsen (1880–1953). Faren benyttet vanligvis Julius som fornavn. En to år yngre bror, Anton Martin, ble født i 1909. Familien flyttet i 1913 til Flisa i Åsnes, hvor Julius Jacobsen ble ansatt som en av landets første skoletannleger. Brødrene ble delvis undervist hjemme av moren, som hadde avlagt «lavere lærerprøve» i 1898.

Skolegang i Kristiania

Tretten år gammel flyttet Rolf Jacobsen tilbake til Kristiania for å gå på middelskole og senere gymnas. Det første året på middelskolen bodde han hos morens søster Netten og hennes mann, jernbaneingeniør og sjef for Statens brokontor Herman Engelsrud. Sytti år senere kunne han fremdeles minnes at han pløyde seg gjennom onkelens kolossale samling jernbanelitteratur og reiseskildringer. 
I 1923 begynte han på gymnaset, på latinlinjen ved Fagerborg gymnas. Foreldrene, som fortsatt bodde på Flisa, fikk store økonomiske problemer i nedgangstidene som fulgte omleggingen av pengepolitikken samme år. I 1926 eller -27 mistet Julius sin stilling som skoletannlege på grunn av den håpløse kommuneøkonomien. Han prøvde å etablere seg som privatpraktiserende tannlege på Hof, men de harde tidene ga et dårlig kundegrunnlag. Både Rolf og broren Anton fullførte likevel gymnaset, Rolf i 1926. 
I denne perioden vaktes hans interesse for Edda, for Sigbjørn Obstfelder og Tore Ørjasæters diktning. En annen påvirkning han selv trakk fram i sine siste år var Det Norske Teaterets oppsetning av Karel Čapeks R.U.R., Rossums Universale Roboter. Den unge Rolf Jacobsen markerte seg også som landsmålsmann. I 1925 ble han redaktør for det landsdekkende bladet Norges Gymnasiaster.
Studiene ved Universitetet i Oslo finansierte Rolf Jacobsen delvis ved å arbeide som garderobevakt. Han studerte teologi, historie, filosofi og norsk, men tok aldri noen eksamener utover forberedende.
Han fortsatte å skrive, og i 1928 fikk han sin første novelle på trykk, i Illustrert Familieblad. Han fikk utgitt flere noveller og dikt, samt slagertekster under pseudonym. Han var aktiv i Norske Studenters Kristelige Forbunds Blandede Kor og i dannelsen av Akademisk Korforening, hvor han ble viseformann. I studietiden begynte også Jacobsens politiske engasjement, og han ble medlem av Clarté.
Familiens økonomiske problemer fortsatte gjennom denne perioden. Forholdet mellom Julius og Marie hadde skrantet i mange år, og i 1930 flyttet Marie Jacobsen fra sin mann.

Journalist og arbeiderpartimann

Den neste diktsamlingen, Vrimmel, kom ut i november 1935. Anmeldelsene var velvillige, men ikke overstrømmende.
Rolf Jacobsen var samme år blitt medlem av Flisa Arbeiderungdomslag, og i 1936 ble han formann. Han organiserte ungdomslagets Tramgjeng, et politisk amatørteater. I november 1936 ble han formann i Solør-Odal distriktslag av AUF. Han la ned et arbeide som ble lagt merke til i Arbeiderpartiet. I 1937 ble han formann i Aasnes Arbeiderparti, han ble valgt inn i Åsnes herredsstyre og gruppefører for Ap. Han fikk plass i formannskapet, ble formann i Sosialstyret, formann i Bibliotekstyret, formann i Kinostyret og formann for Trygdekassen. 
I november 1937 ble Rolf Jacobsen ansatt som ansvarlig for Kongsvinger Arbeiderblad sitt Flisa-kontor. Kontorets to små rom kom til å tjene som både aviskontor, partikontor og Jacobsens private leilighet. Han vant snart anerkjennelse også for avisarbeidet. I desember 1938 ga avisens redaktør Aksel Zachariassen offentlig uttrykk for at det alene var Jacobsens fortjeneste «at Kongsvinger Arbeiderblad også i de øvre Solørbygder er blitt den best utbredte og toneangivende avis», og beskrev ham som «ikke bare en flink skribent, men en interessert og påpasselig journalist».

Medlemskap i Nasjonal Samling

Våren 1940 trakk Rolf Jacobsen seg som formann i Åsnes Arbeiderparti på grunn av det han oppfattet som unnfallende holdning fra Johan Nygaardsvolds regjering i kjølvannet av Altmark-saken. Etter den tyske invasjonen søkte han 16. oktober 1940 medlemskap i Nasjonal Samling. Medlemskapet ble imidlertid ikke offentlig kjent.
Om årsakene til innmeldelsen i NS skrev han senere at han følte at han hadde «valget mellom to forræderier». Han anså at både Quisling og regjeringen Nygaardsvold hadde overtrådt grunnloven, og England hadde han alltid sett på som «arbeiderklassens farligste motstander». Han anså en tysk seier i Vest-Europa som sannsynlig og mente at Nasjonal Samling «ga en vesentlig mulighet for et samarbeid med okkupasjonsmakten for å redde det som reddes kunne».
Den 21. desember 1940 ble Rolf Jacobsen gift med Petra Tendø. De hadde truffet hverandre omkring to år tidligere. Petra Tendø var datter av skreddermester Carl Tendø og hans kone Emma, født Køien. Familien Tendø hadde et småbruk ved Skalbukilen på Åsnes Finnskog. Da Petra og Rolf møttes, arbeidet hun som hushjelp hos postmesteren på Flisa. I motsetning til Rolfs foreldres ekteskap, ble hans samliv med Petra langt og lykkelig. «Vi fant ut at vi sikkert var det lykkeligste ekteparet på hele Hamar, og det sa vi til hverandre, rett som det var» skal Rolf Jacobsen ha sagt etter hennes død.

Redaktør i Glåmdalen

6. januar 1941 ble Rolf Jacobsen ansatt som redaktør i Kongsvinger Arbeiderblad (avisen skiftet navn til Glåmdalen i 1943). Nasjonal Samlings fylkespressesjef var misfornøyd med redaktør Zachariassen, og hadde forlangt at det ble tilsatt en politisk ansvarlig medredaktør. Rolf Jacobsen hadde tillit fra begge sider, avisens styre kjente ham som en dyktig avismann og var ikke klar over hans NS-medlemskap. Jacobsen søkte ikke stillingen, og mottok den etter egne opplysninger nølende. 
Rolf og Petra Jacobsen flyttet til Kongsvinger. Den 13. januar tiltrådte han som ansvarlig redaktør. Hans uttalte forsett var å berge avisen gjennom krigsårene. Vurdert mot dette målet gjorde han en god jobb, avisens opplag økte og den ble en populær lokalavis. Samtidig fikk den, slik NS pressesjef hadde diktert, en mer tyskvennlig innretning. I mai 1941 sa Zachariassen opp sin stilling i protest. Han ble arrestert 22. juni 1941, under razziaene som fulgte den tyske invasjonen av Sovjetunionen. Etter en tid ble han sendt til Sachsenhausen.
Et lyspunkt i denne tiden må ha vært da redaktør Jacobsen høsten 1941 ble oppsøkt av en ung tømmerhogger, Hans Børli, som gjerne ville vise fram noen dikt han hadde skrevet. Rolf Jacobsen likte det han så, han tok inn flere dikt i avisen og oppmuntret den unge dikteren.
På tidlighøsten 1942 fikk Rolf Jacobsen sin første sønn. I august samme år ble han propagandaleder i Kongsvinger lag av NS, angivelig for å forhindre at en annen i stillingen skulle kunne diktere avisens innhold.

Anton Jacobsens tragedie

Rolf Jacobsens bror Anton hadde startet studier ved NTH i Trondheim, men måtte etter en tid avbryte disse. I de første krigsårene var han medeier av et entreprenørfirma som bygget brakker for tyskerne på Værnes. Samtidig var han tilknyttet Skylark B, en spionsender for britiske SIS. Gruppen ble rullet opp høsten 1941, og 13. september dette året ble Anton arrestert. 
Situasjonen ble en sterk påkjenning for familien, først og fremst uttrykt i Julius Jacobsens notater. Rolf fikk besøke broren én gang, i fengselet på Akershus. Dette skjedde i mars 1943. I slutten av juli samme år ble Anton sendt til konsentrasjonsleiren Natzweiler som Nacht und Nebel-fange. 15. januar 1945 døde han av dysenteri i Durchgangslager Gröditz-Riesa nær Dresden.

De siste krigsårene. Landssvikoppgjøret

Fra august 1943 begynte Rolf Jacobsen å signere lederartiklene i Glåmdalen, som avisen nå het. Han gikk nå svært langt i å promotere nazistiske synspunkter. Lite av dette var stoff han hadde fått tilsendt fra okkupasjonsmakten eller NS, det meste kom fra Jacobsen selv.
I januar 1945 fikk Rolf og Petra Jacobsen sin andre sønn. Natt til 8. mai var Rolf Jacobsen for siste gang med på å redigere avisen. Dagen etter ble han arrestert.
Under landssviksaken i august 1946 fikk Rolf Jacobsen gode skussmål fra sine medarbeidere i avisen. Også redaktør Zachariassen tok ham i forsvar. Han ble berømmet for sin innsats for avisen. Da og senere var det vanskelig for mange å forstå hans tilknytning til NS og nazismen, den ble omtalt som «en ulykke», «noe han rotet seg borti».
Tiltalens punkt A gjaldt medlemskap i NS og vervet som propagandaleder. Retten tok her utgangspunkt i Jacobsens månedsrapporter som propagandaleder, som de mente «hadde et innhold som ikke er bra for tiltaltes sak». Tyve lederartikler var tatt med i tiltalens punkt B. Jacobsens hovedforsvar bygget på at alle hans handlinger var grunnet i et ønske om å berge Glåmdalen som en sosialt betont avis. Angående lederartiklene hevdet han at dette var stoff han var beordret til å ta inn av tyskerne eller NS.  
I dommen ble det i formildende retning anført at Jacobsen «har hørt til den moderate fløy innen NS, og han har ikke vært ondsinnet». Retten vil heller ikke helt se bort fra at «han ut fra forvirrede begreper bl.a. hadde til hensikt å redde... avisen». Dommen lød likevel på 3 år og 6 måneders straffearbeid, og ti års rettighetstap.
Mens han sonet dommen var Rolf Jacobsen det meste av tiden på tømmerhogst. På grunn av dårlig helse ble han sysselsatt som kokk. Han ble løslatt  den 18. oktober 1947, med 3 års prøvetid.

Bokhandlerassistent og pendler

De første årene etterpå var det vanskelig for Rolf Jacobsen å skaffe seg arbeide, unntatt noen korte perioder med tømmerhogst og skogplanting. Mens Rolf satt fengslet hadde Petra åpnet systue for å forsørge familien, nå måtte hun også forsørge ham. I januar 1949 fikk han endelig fast arbeide som bokhandlermedhjelper i M. Gravdahls Bokhandel på Hamar. Bolignøden etter krigen gjorde det foreløpig umulig å skaffe husrom for familien. Rolf Jacobsen bodde i tre år på hybel på Hamar. Han pendlet hjem til Kongsvinger annenhver helg. 
Mens han sonet landssvikdommen begynte Jacobsen å engasjere seg i trosspørsmål. Han kom i tanker om at de store politiske ideologiene bare var skyggebilder av den kristne kirke. Dagbøkene forteller at han leste nesten daglig i Bibelen, men samtidig syntes han Den norske kirke virket så fattigslig. I 1951 konverterte han til katolisismen. «Jeg hadde ikke noe sted å stå», sa han i 1992. «Jeg snakket med presten der (i St. Torfinns kirke i Hamar), og han snakket med meg, og så ble jeg værende der». Den 2. mars 1951 ble han tatt opp i den katolske kirke i St. Torfinns menighet.
I august samme år, 16 år etter utgivelsen av Vrimmel, kunne Jacobsen endelig sende manuskriptet til sin tredje diktsamling til Gyldendal. Fjerntog ble utgitt knappe tre måneder senere. Den fikk liten oppmerksomhet hos kritikerne, men noen anmeldere uttrykte begeistring. 
I 1952 fant familien Jacobsen endelig et hus hvor de kunne flytte sammen igjen, i Nes i Ringsaker. Men i forhold til Rolfs arbeidsplass ble de boende på feil side av Mjøsa, han pendlet nå fram og tilbake med båt hver dag. Om vinteren tok han gjerne sparken over mjøsisen, for å komme seg til Hamar.

Ny anerkjennelse

I november 1954 kom Hemmelig liv. Rolf Jacobsen skulle selv komme til å kalle denne diktsamlingen sitt andre gjennombrudd. Denne gangen jublet kritikerne. Flere av diktene ble raskt gjengangere i diktantologier. «Landskap med gravemaskiner» er blitt omtalt som det første «grønne» arbeidet i  norsk lyrikk. Nå fikk Jacobsen også offentlig anerkjennelse i form av statens treårige arbeidsstipend. 
Sommeren i gresset fulgte i 1956. I 1958 ble han tildelt Gyldendals jubileumsstipend på 10 000 kroner.
I disse årene ble diktene hans lest på radio i NRK, og i 1957 hadde Carl Fredrik Prytz lagd et radioprogram om ham.
Da "Brev til lyset" kom i 1960 ble den belønnet med Kritikerprisen. Kritikken var blandet. I Profil oppsummerte Bjørn Nilsen med at det nå var en moden mann som skrev, naturfølelsen var inderligere, språket hadde fått «en avklaret ro over seg».
I 1961 fikk Rolf Jacobsen arbeide i avis igjen, da han ble ansatt som journalist i Hamar Stiftstidende. Og i oktober 1961 flyttet familien Jacobsen til Skappels gate 2 på Hamar, nær jernbanelinjene. Denne nærheten til jernbanen, og forfatterens fortrolighet med rutetidene, kom etterhvert til å bli en viktig del av mytologien rundt Jacobsen.
Samme år fikk Jacobsen Statens kunstnerstipend. I 1963 fikk han igjen Statens treårige arbeidsstipend. Fra 1955 hadde Rolf og Petra reist i Europa: Stipendiene og prisene var viktige, fordi de ga Rolf Jacobsen muligheten til å reise bort og arbeide noen måneder hvert år. 
Stillheten efterpå kom ut i 1965. Den ble på en måte hans tredje gjennombrudd. Den innbrakte ham Riksmålsprisen, men viktigere var at han ble oppdaget av 1960-tallets unge. Den nye generasjonen lesere kjente seg igjen i dikterens motiv, og fant i diktene en samfunnskritikk som tiltalte dem. Dette var også den første av hans diktsamlinger som virkelig ble oppdaget utenfor Norges grenser. 
Fra 1967 arbeidet Rolf Jacobsen som redaksjonssekretær og nattredaktør i Hamar Stiftstidende. I 1968 mottok han Doblougprisen, og da Headlines ble utgitt i året etter ble hans stigende stjerne ute i Europa kommentert. 
For første gang på lenge, kom Jacobsens historie fra okkupasjonstiden opp igjen i 1969. Dette skjedde i forbindelse med at han ble tildelt Glåmdalens kulturpris. Ikke alle var enige i denne tildelingen. Jacobsen selv later i senere år til å ha fortrengt hendelsene fra krigsårene, bevisst eller ubevisst. I den virkeligheten han beskriver i senere intervjuer meldte han seg ikke selv inn i NS, det var nærmest noe som hendte automatisk og på et senere tidspunkt for at han skulle kunne fortsette som redaktør. Lederartiklene hadde han mottatt ferdigskrevet og trykket under tvang, men han hadde prøvd å moderere dem. Angående redaktør Zachariassen som ble sendt til Sachsenhausen, kunne Jacobsen i 1992 uttale at «han hadde det ikke så verst der nede», Sachsenhausen var en «moderat» leir.

Feiret dikter

Rolf Jacobsen ble pensjonert fra avisen ved årsskiftet 1971–72. I oktober 1972 ble Pass for dørene – dørene lukkes utgitt. Enkelte anmeldere, blant dem Paal Brekke, oppfattet den som mer politisk. Andre bemerket en mørkere, mer pessimistisk tone i diktene. 
Jacobsen begynte å leve mindre anonymt og tilbaketrukket enn før, han ble intervjuet på fjernsynet, han holdt opplesninger. Han reiste på turneer, blant annet med Jan Erik Vold og Egil Kapstad. I 1974 ble han innvalgt i Det Norske Akademi. Pusteøvelse kom i 1975, igjen var det sivilisasjonskritikken som dominerte. Jacobsen var i takt med sin tid.
Til 70-års jubileet i 1977 kom Den ensomme veranda med dikt fra flere perioder av hans liv, samt en ny, bearbeidet utgave av Samlede dikt. Men ved utgivelsen av Tenk på noe annet i 1979 begynner anmeldelsene å bli noe delte. Man kunne ane en tendens til at de som hadde tatt til seg Jacobsens dikt fordi de leste en bestemt politisk retning inn i dem ikke lenger fant ham radikal nok. Utenlands vokste Jacobsens renommé. Ved slutten av 1970-tallet var han oversatt til et tyvetalls språk. Han ble invitert til internasjonale poesifestivaler, og deltok også på slike på begynnelsen av 1980-tallet.

Det siste tiåret

Den 2. desember 1983 døde Petra Jacobsen av hjerteinfarkt. De neste to årene arbeidet Rolf Jacobsen med det som skulle bli hans siste diktsamling: Nattåpent (1985). Bokens andre del, kjærlighets- og sørgediktene over Petra, vakte oppsikt. «Blant de vakreste kjærlighetsdikt i hele den norske litteratur», skrev Finn Jor i Aftenposten.
I årene etter den siste diktsamlingen økte heller enn avtok den nå aldrende dikterens samfunnsengasjement. I 1988 skrev Jacobsen manus til videoproduksjonen Du verden for en by... 1000 års Hamar-historie med Rolf Jacobsen som guide. Han leste selv kommentarene, filmen kom i 1990. Han engasjerte seg i miljøsaker i nærmiljøet, og ble i 1989 æresmedlem i Hamar Natur og Ungdom. I 1991 stilte han sammen med flere lokale kulturpersonligheter for protestlisten By- og bygdelista til kommunevalget.  
Rolf Jacobsen opptrådte siste gang offentlig på Bjørnsonfestivalen i 1993. I forbindelse med folkeavstemningen om EU i 1994 bidro han med diktet Anderledeslandet i Nei til EUs antologi Lesebok 1994. Dermed ble noe av det siste han gjorde å lansere et begrep som skulle komme til å stå sentralt i norsk politikk i mange år framover: Annerledeslandet. Han døde av hjerteproblemer den 20. februar 1994.

Ettermæle

Jacobsens lyrikk er oversatt til mer enn 30 språk. Han ble fire ganger nominert til Nordisk råds litteraturpris, siste gang i 1986 for diktsamlingen Nattåpent.
En byste av Jacobsen, utført av Nils Aas, ble avduket foran Hamar bibliotek i 1995. En annen byste, utført av Anne Raknes, eies av Gyldendal forlag. 
Foreningen Rolf Jacobsens Venner ble stiftet i januar 1997. Foreningens formål er «å styrke interessen for Rolf Jacobsens forfatterskap». Foreningen gjennomfører seminarer, byvandringer, og ulike arrangementer.
Omfanget av hans tidlige NS-medlemskap, fra 1940, ble ikke kjent i sin fulle bredde før i 1998, da det utkom to biografier om ham. Jacobsen hadde selv lenge hevdet at han meldte seg inn i NS etter at han ble ansatt som redaktør i Glåmdalen. Opplysningene vakte forundring, mest over hvor streng fortielsen hadde vært. Jacobsens omdømme har i liten grad blitt endret av dette.