Tappert

Tappert, også kalt tabard og annet, er en type historiske overkjortler og kapper uten ermer. Betegnelsen brukes særlig om riddernes enkle overkapper som ble båret over rustninger og harnisk. I middelalderen ble tabard brukt som heroldkappe, embetsdrakt for heroldene, og var dekorert på forside og bakside med farger (tinkturer) og figurer fra våpenskjold. Senere utviklet heroldsdraktene seg til seremonielle ordenskapper som ble brukt av herolder innenfor ridderordener fra senmiddelalderen og opp til vår tid.

Navn

Det norske og danske ordet tappert er lånt fra tysk Tappert som kommer fra det franske tabard eller tabar som igjen stammer fra det middelalderlatinske tabardum. Også på engelsk kalles plagget tabard. På svensk og andre språk kan tappert også skrives tabert og liknende.
Ermeløs våpenkjortel har også blitt kalt tabaro, tabarro, Glockenrock og Mantelrock. Synonymer er blant annet surcote, våpenskjorte, våpenkappe og heroldkappe.
Tappert har også blitt omtalt som supervest.

Krigerdrakt med våpenskjold

Tapperten skal ha blitt innført tidlig i middelalderen som et stort, enkelt kroppsforkle eller overkast for å dekke korsfarernes blanke metallrustninger mot reflekterende og steikende sollys. Dette var våpenskjorter som var dekorert med våpenskjold og andre symboler. Skikken med slike overplagg utenpå drakten ellers ble tatt opp i den sivile moten i Europa på 1100-tallet. 
Som overdrakt for krigerrustninger gikk lange tappertkjortler med våpenmerker delvis ut av bruk på 1400-tallet da det ble vanligere med rustninger av hele plater istedenfor ringbrynjer. Merkede tapperter ble imidlertid beholdt som fargerike, flagrende ytterkjortler til bruk under ridderturneringene. Krigernes kjortelkapper ble også beholdt i form av korte, vide «musketerkapper» hos enkelte gardekorps i Europa. Kappene hadde staselige symboler som markerte bærerens tilhørighet til konge eller annen fyrste. Som militært plagg skrumpet likevel tapperten med tiden inn til en kyrassaktig overkledning av stoff båret utenpå en vanlig uniform.
Riddernes dekorerte våpenkapper utviklet seg også til en seremoniell, sivil variant. Slike tapperter er beholdt i form av korte heroldskapper, embetskapper prydet med broderte  heraldiske farger og figurer. Det er for øvrig et typisk trekk i drakthistorien at militære draktelementer blir beholdt i en mer symbolsk eller dekorativ variant lenge etter at de har mistet sin opprinnelige praktiske funksjon.

Sivile overdrakter i middelalderen

Seint på 1100-tallet kom korsfarernes forkleaktige tapperter eller ermeløse overkjortler i sivilt bruk. De hadde da form av et firkantet tøystykke som hang løst foran og bak. Kjortlene under kunne være både korte tunikaer, lange bliauter eller seinere ulike typer vamser. Tappert ble brukt med og uten belte og båret som overkledning over drakten av både kvinner og menn, men særlig av fattige bønder, munker og soldater. Den side skulderkappen som katolske munker og nonner bærer som overkast over sin ordensdrakt, kalles imidlertid scapular (på latin  scapularium og tysk Skapulier). Plagget skal ha utviklet seg fra et praktisk forkle fra før 600-tallet. 
Middelaldrenes lange, vide overkjortler og våpenskjorter kan også kalles surcote (på engelsk også surcoat). Disse utviklet seg fra riddernes enkle tapperter, ble lukket i sidene og fikk store åpninger til armene omkring 1220, men mot slutten av århundret også hengende ermer og dessuten ofte splittåpninger for å komme til pungen i beltet under. Slike lukkede kåper, overkjortler eller ytterkjortler var gjerne av ull, de endret gradvis snitt, de ble mer kroppsnære, enda lengre og fikk beltet utenpå. Kvinnevarianten av disse ble kalt cyclas. Mellom 1340 og 1460  var det dessuten mote med «helvetesvinduer», overplagg med svært store, også pelsforede armhull, og med plastroner, pyntede bryststykker. Den burgundiske houppelanden var en sid, overdådig surcote med åpne, vide ermer. 
Som ytterplagg ble tapperter og korte kapper delvis avsløst av schauben på 1500-tallet, en kort, pelsforet kappe.