Bilfilm

Bilfilm er en betegnelse på flere typer filmer som handler om biler og bilkjøring. Begrepet er ikke like vanlig i filmfaglig litteratur, men omfatter særlig sjangerfilm, det vil si spillefilm som følger en oppskrift eller har et tydelig sjangertema. Et fellestrekk for de fleste filmene som handler om biler, er ønsket om å underholde, imponere eller sjokkere publikum med raske kjøretøyer og ekstreme bilscener.

Bakgrunn og innhold

Profesjonelle, helaftens bilfilmer som er beregnet for kino- og hjemmefilmmarkedet, er oftest bygd opp som en  komedie eller actionfilm der handlinga foregår i et utpreget bilmiljø eller bilkjøring spiller en dominerende rolle. Vanligvis inneholder disse filmene flere scener med forskjellig slags bilstunts og dramatiske, ofte langvarige biljakter. Mange spenningsfilmer med mye bevegelse inneholder biljakter, også om de ikke er typiske bilfilmer. Slik  fartsdramatikk viser ofte i tillegg andre kjøretøyer, som motorsykler, tog, helikoptre, båter og fly.
Bilinnslag på film har røtter tilbake til amerikanske stumfilmer på 1910-tallet da komiske førfølgelsesscener og akrobatiske vågestykker med biler i stor fart ble vanlige. Ikke sjelden var råkjøringa en kamp mellom kriminelle bander, eller mellom politi og røvere, for eksempel i stumfilmseriene med The Keystone Cops som ble lagd mellom 1912 og 1917.
Bruk av bil som viktig handlingselement i filmer har siden vært et særlig kjennetegn på amerikansk underholdningsfilm rettet mot unge mennesker. Grunnene kan være flere. Bilen og privatbilismen representerer både den amerikanske drømmen om frihet såvel som det travle og moderne forbruker- og storbysamfunnet, et motiv som passet godt til et nytt massemedium og ungdommens blikk framover. En like viktig grunn er bilkjøring som dramaturgisk virkemiddel. Raske biler er et slående symbol på modernitet, på fart, bevegelse, kraft og dynamikk. De er samtidg visuelt spennende gjengitt som levende bilder. Biler egner seg derfor svært godt til actionfylt filmdramatikk i høyt tempo. Dessuten har mange, særlig unge gutter, stor fascinasjon for motorer og teknikk generelt, og kraftige biler spesielt, både som kjøre- og leketøy. Dette ser en også i barnefilmer. I dag er det derfor få actionfilmer med handling fra moderne tid som ikke inneholder en eller flere biljakter. Slike scener er gjerne en del av et dramatisk høydepunkt i fortellingen.
Spektakulære bilscener er imidlertid dyre innslag i en filmproduksjon dersom de skal lages godt. Manus kan kreve presisjonskjøring i høye hastigheter, voldsomme kollisjoner, kanskje mellom flere biler, bilbranner og eksplosjoner. Troverdige og omfattende actionsekvenser med biler er derfor forbeholdt de mest rutinerte produksjonseslskapene. Samtidig blir det lagd mange amerikanske B- og C-filmer med lave produksjonsbudsjetter som nesten utelukkende baserer seg på effektene av vill bilkjøring og et stort forbruk av biler som ødelegges.
Sjangerfilm, det vil si skrekkfilmer, romantiske komedier og tilsvarende oppskriftsfilm, har med noen unntak ikke vært vanlig i norsk filmtradisjon. Det samme gjelder for filmer om og med biler. Bilscener er kostbare og vanskelig å få til, og innslagene kan oppleves som unaturlige og påtatte for norske forhold. Likevel kan en finne eksempler på bildramatikk også i norske filmer.

Eksempler

Filmer som handler om biler, kan vise fartsfylt kappkjøring, spesielle enkeltbiler eller et mandig bilmiljø, og omfatter spenning, komedie og drama. Betegnelsen bilfilm brukes vanligvis mest om actionfilmene.

Amatørfilmer

Bilfilmer som enkeltpersoner eller vennegjenger lager på hobbybasis som korte hjemmevideoer , bærer preg av amatørfilm og ekte virkelighet. De filmes med et enkelt videokamera, ofte på en mobiltelefon, og består av korte filmopptak av biler som utfører stunts, kjører fort, akselerer, spinner og så videre. De inneholder ellers ingen underliggende fortelling, og varer ofte fra ett til ti minutter. Filmene blir publisert via YouTube og andre nettsider eller filmarkiver på nettet. Når aktivitetene er ulovlige, for eksempel ved kappkjøring på offentlig vei, forsøker personene bak filmen å være anonyme.
De mest kjente og best lagede, er serien Getaway in Stockholm. Det er en serie på åtte amatørlagede langfilmer som er innspilt i Stockholm og omegn. Serien går ut på å kjøre rundt i spreke sportsbiler, bryte mest mulig trafikkregler for å tiltrekke politiet, for så å stikke av. En spinnoff-serie ble laget, Ghost Rider, hvor kjøringen foregår på motorsykkel, og er best kjent for kjøringen fra Stockholm til Uppsala (68 km) på 14 minutter og 55 sekunder, hvilket innebærer en gjennomsnittshastighet på hele 273,1 km/t.