Newton-teleskop

Newton-teleskopet er et speilteleskop oppfunnet av den britiske vitenskapsmannen Sir Isaac Newton (1643-1727), teleskopet virker ved hjelp av et konkavt primært speil og et flatt diagonalt sekundærspeil. Hans første ble bygd i 1669.

Opprinnelse

Tanken om det reflekterende teleskopet hadde vært fremme i noen tid, før Newtons oppfinnelse. Galileo Galilei, Gian Francesco Sagredo, og andre, hadde drøftet muligheten for ved hjelp av et speil å danne bildet kort tid etter oppfinnelsen av linsekikkerten. Niccolò Zucchi, en italiensk Jesuitt-astronom og fysiker, hevdet han hadde eksperimentert (forgjeves) med å forsøke å observere bildet skapt av et konkavt bronsespeil i 1616. I sin bok Optica Promota fra 1663 påpekte James Gregory at overflaten av linser eller speil er deler av kuler, og at et reflekterende teleskop med et speil, som var formet som den del av et kjeglesnitt såsom en parabol ville korrigere sfærisk aberrasjon samt kromatisk aberrasjon forårsaket av linser brukt i et refraktorteleskop. Gregory hadde ingen praktiske ferdigheter og han kunne ikke finne noen optiker som var i stand til å produsere en fungerende versjon av hans ideer og oppgav å prøve å bygge en. 
I midten 1660-årene kom Isaac Newton til samme konklusjon som James Gregory om refraktorteleskoper etter hans arbeide med teorien om farve viste ham at linser oppførte seg på samme måte som prismer, brytningen av hvitt lys i en regnbue av farver rundt lyse astronomiske objekter, og at der var litt man kan gjøre for å rette aberrasjon på linsene, ved å fremstille dem med f/50 eller mer. I februar 1669  bygde Isaac Newton sitt speilteleskop som bevis for sin teori at hvitt lys er sammensatt av et spektrum av farver . Han valgte en legering (speculum metall) av tinn og kobber som det best egnede materiale til hans objektive speil. Senere uttenkte han midler til slipning og polering av dem, men valgte en sfærisk form for hans speil en istedenfor en parabol for å forenkle konstruksjonen: han mente selv at kromatisk- og ikke den sfæriske aberrasjon – var hovedfeilen i tidligere refraktorteleskoper. Han tilføyde, til hans reflektor, det som er karakteriserende for utarbeidelsen av det "newtonske teleskop", et sekundært diagonalspeil nær primærspeilets fokus for å kaste bildet med 90 ° vinkel ut til et okular montert på siden av teleskopet. Denne unike tilføyelse tillot at bildet kunne sees med minimal obstruksjon av hovedspeilet. Han har også fremstilt alle de rør, oppsetningen og fittings. Newtons første kompakte avspeilerteleskop hadde en speildiameter på 1,3 tommer og et forhold mellom åpning (speilets diameter) og brennvidde på 1/5 kalt åpningsforholdet, det noteres gjerne som f / 5.  Med det fant han at han kunne se de fire galileiske månene til Jupiter og halvmåneformet fase av planeten Venus. Newtons venn Isaac Barrow viste Newtons teleskop til liten gjeng fra Royal Society of London i slutten av 1671. De var så imponert over det, at de har demonstrert den til Charles II i januar 1672 og Newton og ble opptatt som medlem av Royal Society of London samme år. 
Newtons valg av et kuleformet speil istedenfor en parabol sammen med problem med hurtig svekkelse av speculum metall og vanskeligheten ved å slipe speil av regelmessig krumning betød det  at det gikk mer enn et århundre, før speilteleskopet ble populært.