Tromøy kirke

Beskrivelse

Kirken er en middelaldersk steinkirke. Den er hovedkirke i Tromøy sogn i Arendal prosti, og har 290 sitteplasser.
Den ligger mellom Hove og Brekka, på yttersiden av Tromøy, og var før gjengroingen på slutten av 1900-tallet synlig fra havet. Kirken ble brukt som landemerke ved navigasjon i Skagerrak, den var et lett gjenkjennelig element i landtoningen som sjøfolkene så fra havet. Den er avmerket på alle sjøkart, og frem til 1940 var Statens fyr og merkevesen ansvarlige for å male kirkens vegger mot sør.
Den eldste prest i kirken som man kjenner navnet på er Sira Ifvar, fra et rettsdokument fra 1320.
Tromøy kirke var så sent som midt på 1747 sognekirke for Holt, som var et langt større geografisk område enn selve Tromøy, og mange hadde en lang kirkevei som vinterstid ikke var ufarlig. Fra 1878 har det vært eget prestegjeld, hvor fastlandsdelen av Tromøy sogn omfattet et område fra Strømsbu (vest for Arendal) til Eydehavn, den gang en del av Austre Moland kommune.

Den opprinnelige kirken

Tromøy kirke hadde sannsynligvis opprinnelig en rektangulær grunnplan avsluttet med apside mot øst. Murene er 1.5 meter tykke. Eksperter som har undersøkt kirken mener  at den første kirken som ble reist hadde  alderdommelige trekk og kan være en av de aller eldste kirker som ble bygget i Norge. Stil og detaljer tyder på at det er et av landets eldste eksisterende kirkebygg. For en mer nøyaktig datering vil arkeologiske utgravinger være nødvendig. Kirkens navn på gammelnorsk var Thrumu kirkja. Kirken ble ombygd og koret ble utvidet mot øst. Trolig skjedde det i middelalderen i gotikken  en eller annen gang mellom 1300-1400.
Det er også reist spørsmål om Tromøy kirke kanskje hadde et rundt vesttårn. Mange av de gjenbrukte steinene har en svakt krummet overflate, noe som kan tyde på at de var brukt i ytterflaten av en rund konstruksjon. En vet at Lunner kirke hadde et slikt rundt tårn.

Ombygging 1700-tall og restaurering

I 1748 ble kirken bygget helt om. Langkirken fra middelalderen ble delt i to og brukt som tverrskip i en korskirke der skip og kor var av tre. Byggmester var Ole Nielsen Weierholt. Alle veggene ble forhøyet og det ble bygd tønnehvelv. Kirken ble vakkert dekorert med rokokkoornamentikk, malt av Jørgen Schultz på 1750-tallet. Denne ble overmalt i 1880, men kom igjen fram i lyset under en stor restaurering mellom 1926 og 1939.

Bevart interiør

Av middelalderinteriøret finnes fremdeles en døpefont av kleberstein i Tromøy kirke. Altertavle og prekestol er fra 1725 og laget av Mogens Chr. Trane. Korskillet har kong Frederik Vs monogram, flankert av løver og engler, skåret i tre av Ole Nielsen Weierholt. Weierholt er trolig også mester for flere utskjæringer i kirken, på gallerifrontene og skriftestolen.
Kirken har et kirkeskip fra 1751 hengende under taket. Det er en modell av en fregatt hjemmehørende i København, ostindiafareren «Dronningen av Danmark». Jens Boye, som var skipsprest ombord på en av reisene til Kanton i Kina, ble seinere sogneprest på Tromøy, og ga modellen til kirken. Boye utga også en bok om reisen til Kina. Styrmannen ombord, Zacharias Allewelt, eide en stund Merdøgaard i uthavna Merdø. Det er også bevart et orgel fra ca. 1750, som nå befinner seg på Norsk Folkemuseum i Oslo.

Ansiktsmasker

Kirken har en gjenmurt romansk portal med to groteske ansiktsmasker på veggen  på hver side av portalen. Den venstre viser et ansikt og en hånd som griper om skjegget, det andre er en person som rekker tunge. Motivmessig har den likheter med steinskulpturer i Hedrum kirke i Vestfold og Lunner kirke, men er ulik stilmessig. Historien sier at maskene er to avkappede hoder som ble murt inn veggen, fra to tyver som stjal kirkesølvet, og senere ble overmannet og henrettet.