google/wiki40b huggingface dataset:
Pascal Dagnan-Bouveret

Bakgrunn

Han var sønn av skredderen Bernard Dagnan. Da faren i 1868 utvandret til Brasil, ble han hos sin morfar, Henry Bouveret. Denne til ære endret han senere sitt etternavn til Dagnan-Bouveret.

Kunstnerutdannelse

Etter studier hos Jean-Léon Gérôme fant Dagnan-Bouveret sin egen retning og fremstilte scener fra de bretonske bønders liv. Hos i Gérômes atelier traff han også Jean Lecomte du Noüy, og han tok også klasser hos Alexandre Cabanel.

Maler

Hans fremste arbeide, En ulykke (Un accident, 1880), ble prisbelønt. Blant hans øvrige verker kan fremheves Prosesjon av bretonske bønder og religiøse fremstillinger fra senere leveår, blant annet Nattverden (1896). E april 1888 reiste han på en studiekskursjon sammen med Louis-Auguste Girardot og Jules-Alexis Muenier til Tétouan i Nord-Afrika (Marokko).
I hans malerier merkes også innflytelse fra Jules Bastien-Lepage. Han var en av de første for å nyttiggjøre seg fotografier for å tilføre sine malerier større realisme. Dagnan-Bouveret malte også portretter.
Blant hans elever er den katalanske maler Jean Sala, den engelske Sara Page og den kinesiske maler Xu Beihong.
Han ble æret blant annet med at han den 27. oktober 1900 ble valgt til medlem av Académie des beaux-arts i Paris, og til æresmedlem (Hon. RA) av Royal Academy of Arts i London i 1908.
Krigshistorisk landskap

Krigshistorisk landskap – Felttoget Narvik 1940 er et prosjekt for å vise fram krigshistorien i nordre Nordland og Troms. Det er et samarbeid mellom Hæren, Statens vegvesen og kommunene i området, og består av seks minnesmerker med informasjonstavler, satt opp på eller ved steder der det foregikk viktige krigshandlinger våren 1940. I tillegg til minnesmerkene er strekningen mellom Narvik og Bardufoss på europavei 6 gitt navnet General Fleischers vei.
Minnesmerkene som inngår i prosjektet står på Skjomnes, Bjørnfjell og Herjangen i Narvik kommune, Øse i Gratangen, Lapphaugen, sørøst for Fossbakken, i Lavangen og Bardufoss i Målselv. Informasjonstavlene er utformet av kunstneren Alvin Jensvold fra Gratangen. Krigshistorisk landskap ble åpnet på Lapphaugen av kong Harald V den 15. juni 2009.
I forbindelse med etableringen av Krigshistorisk landskap ble minnestøtten over general Carl Gustav Fleischer på Lapphaugen flyttet ca. 300 meter. Minnestøtten er nå plassert sammen med monumentet som inngår i Krigshistorisk landskap.
Nathan den vise

Nathan den vise (ty. Nathan der Weise) regnes som et av den tyske opplysningsfilosofen og dramatikeren Gotthold Ephraim Lessings hovedverk, og er et mektig idédrama i fem akter om religiøs toleranse. Det utkom i 1779 og ble uroppført 14. april 1783 i Berlin.
Handlingen er lagt til Jerusalem under Det tredje korstog, og skildrer hvordan den vise jødiske kjøpmannen Nathan, den opplyste sultan Saladin og en (først anonym) tempelridder bygger broer mellom jødedom, islam og kristendom. Dets sentrale temaer er vennskap, toleranse, religiøs relativisme, avvisning av mirakler og nødvendigheten av kommunikasjon.
Figuren Nathan er i stor grad basert på Lessings livslange venn, filosofen Moses Mendelssohn. I likhet med Nathan den vise og Saladin, som Lessing lar møte hverandre over et parti sjakk, delte de kjærligheten til dette spillet.
Dramaet var ikke ukontroversielt i kirkelige kretser i sin samtid, og ble senere forbudt av nazistene.
Sensu

Sensu er en latinsk term som betyr «i [..] betydning».
Termen brukes innen flere områder, deriblant biologi, geologi og juss, vanligvis som del av de to frasene: sensu stricto (forkortes s.s.) eller sensu lato (forkortes s.l.).
Sensu stricto kan normalt oversettes med «i snever forstand» (ofte også «i streng forstand») eller «i snever betydning». Sensu lato oversettes vanligvis med «i vid forstand» eller «i vid betydning».
En annen ganske vanlig bruk er å referere direkte til en forfatter (f.eks. sensu Linné) og termen betyr da slik nevnte forfatter oppfattet saken.
Sjeldnere er det å bruke superlativer sensu strictissimo («i snevreste forstand») og sensu latissimo («i videste forstand»).

Taksonomi

Innenfor biologisk taksonomi brukes termene til å beskrive hvilken oppfatning av et takson som menes.
Årdalsfjorden (Rogaland)

Årdalsfjorden er en fjordarm av Fognafjorden og Boknafjorden i Hjelmeland og Strand kommune i Rogaland. Den strekker seg 10 kilometer østover fra innløpet til Årdal. Den har innløp mellom Høylandsklubben i nordvest for Fiskå i Strand og Helgøy. Nord for innløpet fortsetter Fisterfjorden vider nordøstover.
Et lite stykke inn ligger en rekke holmer langs hele bredden av fjorden. Her stikker Døvigvågen seg inn sørover og Nessaviga seg nordøstover. Det siste stykket inn til Årdal ligger langs bratte fjellsider som stiger til over 400 meter på hver side. Ved Årdal munner elva Storåna ut i fjorden.
1. divisjon basketball for menn 2005/06

1. divisjon basketball for menn 2005/06 var det nest øverste nivået i norsk basketball for menn 2005/06-sesongen. OSI vant grunnserien foran Bærum og Hop.
Charles Rennie Mackintosh

Liv og virke

Mackintosh ble født i Glasgow. Han led av en fotskade og hadde dårlig syn, men kunne likevel fritt oppdage og tegne fra det landlige Skottland som barn. Som sekstenåring gikk han i lære hos en arkitekt ved navn John Hutchinson fra 1884 til 1889. I løpet av denne tiden ble han også tegner hos Honeyman og Keppie, en nystartet arkitektpraksis, hvor han ble partner i 1901. Hele tiden gikk han og fikk kunstundervisning ved Glasgow School of Art. Det var i disse timene han først møtte Margaret MacDonald, som han senere giftet seg med, og hennes søster Frances MacDonald og Herbert MacNair, som også var i lære sammen med MacIntosh hos Honeyman and Keppie.
Denne kunstnergruppen, khent som «De fire», stilte ut i Glasgow, London og Wien. Disse utstillingene bidro til å bygge opp hans ry. Den såkalte «Glasgow-stilen» ble utstilt i Europa og påvirket art nouveau-bevegelsen i Wien som  rundt 1900 var kjent som Sezessionstil.
Han gikk inn i et arkitektfirma i 1889 og utviklet sin egen stil: en kontrast mellom sterke, rette vinkler og blomsterinspirerte, dekorative motiver med subtile kurver, det såkalte «Mackintoshs rosemotiv», sammen med noen referanser til tradisjonell skotsk arkitektur. Prosjektet som skaffet ham internasjonal berømmelse var Glasgow School of Art (1897–1909).

Formgiving og maleri

Mackintosh arbeidet også som interiørakitekt, møbler, tekstiler og, metallarbeider. mange av arbeidene kombinerer egen formgiving med sin hustrus, hvis flytende blomsterstil utfylt hans mer formelle, rettlinjeteformspråk. På samme måte som hans samtidige Frank Lloyd Wright, Mackintoshs planer for arkitekturprosjekter inneholdt ofte omfattende spesifikasjoner angående detaljer, dekor og innredning, arbeider som ble vist på Secession-ustillingen i Wien i 1900.
Senere i livet, da MacIntosh var desillusjonert angående arkitektur, arbeidet han for det meste som akvarellmaler og malte et stort antall landskapsbilder og blomsterstudier (ofte i samarbeid med Margareth) i landsbyen Walberswick i Suffolk hvor paret flyttet til i 1914. Deres stiluttrykk ble gradvis mer og mer sammenfallende. I 1923 hadde han fullstendig gitt opp arkitekturen og formgiving og flyttet til sydlige Frankrike med Margareth, hvor han konsentrerte seg helt om  akvarellmaling. Han var interessert i det menneskeskapte og de naturlig forekommende landskap. Mange av hans malerier skildrer Port Vendres, en liten havneby nær den spanske grensen, og landskapet i omegnen.

Tilbakeblikk

MacIntosh formuttrykk oppnådde popularitet i tiårene etter hans død. Hans «Bolig for en kunstelsker» ble omsider oppført i Glasgows Bellahouston Park i 1996, og Universitetet i Glasgow (som eier mesteparten av hans akvarellarbeider), bygget opp igjen et rekkehus MacIntosh hadde tegnet og innredet det med hans og hans hustru Margareths arbeider (det er en del av universitetets  Hunterian Museum. Bygningen til kunstskolen i Glasgow (nå kalt «MacIntosh-huset») er hyppig  referert til som en av Stobritanias fineste bygninger blant arkitekturkritikere. Charles Rennie MacIntosh-selskapet søker å fremme forståelsen for MacIntosh som en betydelig arkitekt, formgiver og kunstner.
Nesnaposten

Nesnaposten var en lokalavis som ble gitt ut for Nord-Helgeland fra 1915 til sommeren 1917. Første nummer utkom 31. mars 1915, etter initiativ fra Peder Tønder på Nesna. Han hadde også tidligere skrevet og publisert små dikt og tekster, og fungerte som skribent, muligens også redaktør til å begynne med.
Avisa ble trykt, og utgitt av Ranen boktrykkeri, som var eid av G & K Gyldenhammer, Mo i Rana. Bak initialene ”G & K” skjulte det seg en aktiv kvinnesakskvinne og hennes svenske mann. Kristine Gyldenhammer var født i 1864, fra Nordfold og het Andersen til pikenavn. Hun giftet seg først med bokbinder Peder Wilhelm Bogen, fra Sortland. De bodde i Bodø hvor de dreiv losji og bokbinderi. I 1903 flyttet ekteparet til Mo i Rana. Der startet de Mo boktrykkeri og Mo bokbinderi, og overtok Venstreavisa Ranværingen. Peder Wilhelm Bogen døde i 1909. Kristine giftet seg med Georg Gyldenhammer fra Sverige. De bodde på Toraneset i Rana.
Kristine Gyldenhammer var periodevis redaktør for flere helgelandsaviser lokalisert i Rana: Ranværingen, Ranens Folkeblad, Helgeland og Nesnaposten. Hun var i tillegg aktiv for partiet Venstre og svært engasjert innen avholds- og målsak. Hun var med på å starte avholdslag, sanitetsforening og ungdomslag.
Kristine Gyldenhammer ble redaktør for Nesnaposten, og avisa ble utgitt i nært samarbeid med venstreavisa Ranens Folkeblad, som hadde samme eiere, trykkeri og redaktør. Men Nesnaposten var definert som ei lokalavis uten sterk partitilknytning. Den skulle først og fremst være talerør for Nesna og områdene rundt på Nord-Helgeland. Undertittelen var derfor: «Organ for nordre Helgeland».
Nesnaposten kom ut to ganger i uka. Abonnementet kostet 75 øre per kvartal. Da fikk man avisa tilsendt gratis. For abonnenter i Amerika var prisen 1,40 per kvartal. Innholdet besto av lokale, nasjonale og internasjonale begivenheter, annonser, kunngjøringer, referat fra blant annet herredstyremøter, dikt, fortellinger, leserinnlegg, gjengivelser av hva andre lokalaviser hadde skrevet, debatter o.l.
Det lokale kontoret til Nesnaposten på Nesna lå først i baker Levin Pedersens hus. Langs nedre del av Movegen hadde han satt opp to bygninger i perioden 1912-1915. I det ene huset var det kafé, i det andre bakeri. Han leide også ut et par rom. Aviskontoret holdt til i ett av disse. 1. desember 1916 ble kontoret flyttet til Marie Silens hus. Hun hadde bygd hotell på Nesna i 1916, nokså nært Pedersen. Siste nummer av Nesnaposten kom ut 11. juli 1917.
Ischasioides

Utseende

Middelsstore, avlange, svarte trebukker med rødt pronotum. Antennene er tynne, litt kortere enn kroppen. Pronotum er tønneformet, blankt. Dekkvingene er smale, noe innsvingende på sidene, avrundede i spissen. De når bak til omtrent to tredjedeler av bakkroppens lengde. Beina er rødlige, middels lange og tynne, lårene sterkt klubbeformede.

Utbredelse

Slekten er kjent fra Brasil, Fransk Guyana og Ecuador.
Fjärås kyrkby

Fjärås kyrkby er et tettsted i Kungsbacka kommune i Hallands län i Halland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 2 321 innbyggere.
Souvenirs

Souvenirs er et musikkalbum med Lillian Askeland, utgitt i 1984.
Moskenes

Natur og geografi

Moskenes kommune dekkes om lag 80 % av gammelt arkeisk grunnfjell av inntil 2 500 millioner års alder, bestående for det meste av båndgneis og migmatitt. Mange av formasjonene har fått senere forkastninger og strekk. Sør for grunnfjellsstrukturene finner vi et lite felt av paleo-proterozoisk glimmergneis som er 1 870 – 1 770 millioner år gammel, men kanskje inntil 2 100 millioner år. Disse strukturene består også av grafittskifer og marmor, med innslag av jern, kvarts og mørk brungul feltspat. Det avsluttes helt sør på øya av et smalt felt av gabbro, dioritt og anortositt, inntil 2 500 millioner år gamle men ofte atskillig yngre.
Moskenes har ikke noe av det paleo-proterozoiske grunnfjellet som ellers er så vanlig i Lofoten. I havet utenfor Lofoten og Vesterålen er derimot grunnfjellet på havbunnen dekket av yngre sedimenter.

Tusenårssted

Kommunens tusenårssted heter «Blåøyet» og er laget av kunstneren Jan Wanggaard, og sto ferdig i 2005. Kunstneren har blant annet skrevet om prosjektet at «Blåøyet» ligger som et geografisk midtpunkt i kommunen, hvor alle innbyggerne kan møtes på «nøytral» grunn. Det er et naturlig vendepunkt for turgåere langs veien fra øst og vest i kommunen og et flott utsiktspunkt imot hav og fjell. Hensikten var å skape et sted som gir naturlig opplevelse av beskyttelse mot vind og vær, hvor den fysiske utformingen ikke er prangende men samtidig identifiserbar og skaper et egnet rom for kommunikasjon og tilfeldig samvær. Amfiløsningen er en utprøvd form og er også egnet for opptredener/taler i liten målestokk.

Administrativ historie

Moskenes kommune omfattet i utgangspunktet både dagens Moskenes og Flakstad kommuner. Flakstad ble utskilt fra Moskenes som egen kommune 1. juli 1916. Gjenværende Moskenes kommune hadde da 1306 innbyggere. 1. januar 1964 ble Moskenes og Flakstad slått sammen igjen til nye Moskenes kommune. Moskenes hadde før sammenslåingen 2001 innbyggere. 1. januar 1976 ble Flakstad utskilt fra Moskenes igjen. Etter delingen hadde Moskenes 1705 innbyggere.
Skyting under Stillehavslekene 2007

Skyting under Stillehavslekene  2007. Skyting var en av flere sporter som var med i de trettende stillehavslekene som ble arrangert i Apia på Samoa i perioden 25. august til 8. september 2007. Det var tredje gangen som skyting var med på programmet under stillehavslekene. Det var seks øvelser, tre individuelle og tre lagkonkurranser. Ny-Caledonia ble beste nasjon med fem gullmedaljer foran Fiji med en.
De østlige For-Alper

Avgrensning

De østlige For-Alper begrenses i vest av Mur (mot Lavanttal-Alpene) og i nord av Mürz (mot Mürzsteg-Alpene), Semmeringpasset og Schwarza (mot Schneeberg-Alpene). I øst slutter fjellene og grenser mot den vestlige Pannoniske slette, nærmere bestemt mot Den ungarske slette, Neusiedler See og Wienbekkenet.
Judaspengene (film)

Handling

Holk har lenge vært uten arbeid og nå er hans hustru hans syk. Han søker hjelp hos Blom, men han har det like ille. De bestemmer seg for å tyvjakte på storgodsets jaktmakter for i det minste å få mat for dagen. Mennene lykkes i å skyte en orrhøne, men en skogvokter har hørt skuddet. Blom klarer å stikke unna i tide, men Holk - som bærer på geværet - blir tatt igjen. Under et håndgemeng går geværet av og skogvokteren blir drept av et vådeskudd. Holk flykter forskrekket fra stedet og geværet blir igjen.
Under undersøkelsen finner man geværet liggende inntil skogvokteren. Ettersom det bærer inskripsjonen «A. Blom» faller mistankene på ham. Blom gjemmer seg på Holks loft. En belønning på 200 SEK utloves til den som kan gi opplysninger om hvor han befinner seg. Holk føler seg fristet, slik at han kan hjelpe sin syke hustru, men avviser raskt denne tanken. Hustruen dør og han mangler penger til begravelsen. Blom hører gjennom en sprekke i loftsgulvet «vennen» fortelle legen hvor man kan finne ham. Det er for sent å flykte. Mens politiet samles bærer han opp liket av Holks hustru på loftet og legger seg selv på den døde kvinnens plass under lakenet i sengen. Politiet gjennomsøker loftet, men finner ikke Blom og oppdager heller ikke liket, som han har skjult i en gammel sekk.
Når politiet har fjernet seg ser Holk til sin forskrekkelse at «liket» reiser seg. Det er Blom som står foran ham som en personifisering av hans dårlige samvittighet. «Du Judas,» freser Blom, «er det slik du forråder en venn og kamerat?» Han blir like etter arrestert av politiet. Holk tar imot sine «judaspenger», men hans samvittighet har allerede begynt sitt verk.
Under domstolsforhandlingene skriver Holk et brev til dommeren om hvordan skogvokterens død gikk til. Det framgår også at han vil drukne seg i elven. Blom blir frikjent og tar imot «judaspengene» (som ble utlovet for hans arrestasjon) som erstatning for uforskyldt lidende. Blom påtar seg også å sørge for Holks nå far- og morløse lille pike.
Please Help Me, I'm Falling

«Please Help Me, I'm Falling» er en amerikansk sang fra 1960, skrevet av Don Robertson og Hal Blair. Den ble først spilt inn av Hank Locklin og utgitt på singlen RCA Victor 47-7692 i februar 1960. Produsent var Chet Atkins. B-siden var «My Old Home Town».
Singlen var Locklins mest suksessfulle innspilling og ble hans andre nummer én på countrylisten.

Norsk versjon

Sputnik har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Ny natt over landet».
Arts et Métiers ParisTech

Arts et Métiers ParisTech (ENSAM eller École nationale supérieure d'arts et métiers) er en fransk Grande École som uteksaminerer ingeniører nord i Frankrike (Paris), og som er medlem av France AEROTECH.
Det har status Grands établissements.
Walter Pidgeon

Tidlig liv

Pidgeon studerte juss og drama ved University of New Brunswick. Hans universitetsutdanning ble avbrutt på grunn av den første verdenskrig, og han vervet seg til Royal Canadian Field Artillery. Pidgeon var aldri i noen kamphandlinger, men han ble alvorlig skadet i en ulykke og ble derfor innlagt i 17 måneder på et militært sykehus. 
Etter første verdenskrig flyttet Pidgeon til Boston, hvor han arbeidet i en bank samtidig som han studere ved New England Conservatory of Music. Han var en klassisk skolert baryton. Pidgeon flyttet deretter til New York og begynte på sin musikalske karriere.

Karriere

Etter å ha opptrådt på teaterscenen i flere år, hadde Pidgeon sin debut på Broadway i 1925. Han spilte i en rekke stumfilmer i 1920-årene, men ble først en stor stjerne etter ankomsten av talefilmer, takket være sin sangstemme. Pidgeon spilte i filmmusikaler som The Bride of the Regiment (1930), Sweet Kitty Bellairs (1930), Viennese Nights (1930) og Kiss Me Again (1931). 
Pidgeon ble i stor grad assosiert med musikaler i 1930-årene, men da publikum etterhvert ble lei av disse, begynte hele hans skuespillerkarriere å skrante. Han ble degradert til å spille andre og mindre roller i filmer som Saratoga og The Girl of the Golden West. En av hans bedre kjente roller fra denne tiden var i The Dark Command, der han spilte skurken. Denne filmen var løst basert på den amerikanske borgerkrigen og William C. Quantrill. Filmens stjernegalleri bestod av John Wayne, Claire Trevor og en ung Roy Rogers.
Det var ikke før Pidgeon var med i Grønn var min barndoms dal (1941) at hans popularitet begynte å ta seg opp igjen. Han spilte mot Greer Garson i Blossoms in Dust, Mrs. Miniver (der han ble nominert til Oscar for beste mannlige hovedrolle) og oppfølgeren, The Miniver Story. Han ble også nominert til en Oscar i 1944 for sin opptreden i Madam Curie, der han igjen spilte mot Garson. Hans samarbeid med henne fortsatte inn på 1950-tallet.
Selv om Pidgeon fortsatte å lage filmer, vendte han tilbake til Broadway-teateret i midten av 1950-årene, etter tjue års fravær. Han var med i Take Me Along, med Jackie Gleason, og ble nominert til Tony-prisen for beste mannlige hovedrolle i en musikal for innsatsen. Pidgeon var aktiv i Screen Actors Guild, og var president i denne organisasjonen i perioden 1952-1957. Han pensjonerte seg som skuespiller i 1978. Pidgeon har blitt tildelt en stjerne på Hollywood Walk of Fame ved 6414 Hollywood Blvd.

Privatliv

Pidgeon giftet seg to ganger. I 1919 giftet han seg med Edna (Muriel) Pickles, som døde allerede i 1921, under fødselen av deres datter, som også fikk navnet Edna. I 1931 giftet Pidgeon seg med sin daværende sekretær, Ruth Walker, som han var gift med frem til sin død. De hadde ingen barn sammen. 
Pidgeon døde av et hjerneslag i Santa Monica i California i 1984, to dager etter at han fylte 87 år. I tråd med hans ønsker, ble hans kropp donert til UCLA Medical School der den skulle brukes til medisinsk forskning.
Drevja

Drevja er ei bygd i Vefsn kommune i Nordland. Den har navn etter elva Drevjo som renner gjennom Drevjadalen. Navnet kommer av drøv, som betyr avleiring.
Drevjadalen strekker seg fra Holandsvika til Drevvatn, mellom fjellene Tovenfjellet i vest og Helfjellet og Blåfjellet i øst. Drevja kirke, Drevjamoen og Granmoen skole ligger alle i dalen. Dalen har veiforbindelse til Mosjøen og Sandnessjøen via fylkesvei 78, fv. 241, fv. 241 , fv. 252 og fv. 254 til Elsfjord, Ømmervatnet og Fustvatnet. Toventunnelen begynner i Drevjadalen, og er Nord-Norges lengste tunnel.
Norges eldste ski er funnet i Drevja. Karbondateringer viser at skien stammer fra mellom 3343 og 2939 f. Kr.

Tidligere kommune

Drevja var en periode egen kommune. Drevja og Grane kommuner ble i 1927 skilt ut fra Vefsn. 1. januar 1962 ble Drevja, Elsfjord og Mosjøen slått sammen med Vefsn til nye Vefsn kommune.

Kuriosa

Bygdenavnet Drevja har en dativform, (i) Drevjen. Ettersom dativ holder på å gå ut av dagligtale vil dette sannsynligvis forsvinne om en tid. Dette gav anledning til å lett skille mellom bygda og elva i dagligtale.
Munsee

Munsee  (også munsiiw, minnesink, minsi, mansiwak', monsey) var et algonkinspråk som ble talt av en mengsde stammer i området omkring nåværende New York by og ned til delstaten Delaware. Språket er nært beslektet med unami/lenape, og kan være samme språk, alt etter hvordan man klassifiserer.
Kenji Yamamoto

Karriere

Kenji Yamamoto startet sin profesjonelle karriere i JEF United Ichihara i 1988. Han har også spilt for NTT Kanto.
NM i roing 1988

NM i roing 1988 ble arrangert på Voss 25. juni 1988. 
Kongepokalvinnere ble Horten Roklubb (singlesculler med Rolf Thorsen) og Oslo Kvinnelige Roklubb (singlesculler lettvekt med Christine Helle).
Bispen (fjell)

Turbeskrivelse

Det er tre ruter til topps, hvorav to (Sydryggen og Østryggen) krever klatring. Nordryggen er bratt og luftig, men den kan bestiges uten tradisjonell fjellklatring. Starten er fra toppen av Trollstigen, langs veien mot Valldal. Stien går opp langs nordsiden av elva. Følg den et stykke, deretter bratt oppover lia på vestsiden av Bispen og Bispevatnet, hvor den svinger opp til «bandet» mellom Kongen og Bispen. Herfra er det lett klyving oppover. Nær toppen blir det ganske luftig.
Bispen er en av de «enkleste» av de kjente toppene i romsdalsfjellene å bestige. Det kan derfor være endel trafikk opp Nordryggen, og det er i enkelte parti blitt flere varianter av stien. Turen til toppen tar mellom 2,5 og 4 timer.

BASE-hopping

Bispens bratte nordvegg har vist seg egnet for BASE-hopping. Fra sommeren 2006 har BASE-hoppere gjort flere hopp med wingsuit, like forbi Øvre bispesving i Trollstigvegen. I august 2009 omkom en sørafrikansk statsborger da han skulle utføre et hopp fra fjellets nordvegg.