Keiserinne Wu Zetian

Bakgrunn

Hun ble født i 624. Faren var en tidligere tømmerhandler ved Kinas nordlige grenseland i det som nå er provinsen Shanxi. Han sluttet seg på tidlig tidspunkt til det senere Tang-dynastiets grunnlegger og første keiser, og fikk en rekke fremtredende stillinger. Hans annenhustru, Fru Yang (Yang Shi), fra det tidligere Sui-dynastiets herskerslekt, forøket hans sosiale anseelse. Wu Zetian var parets annet barn. Wu Zetian tilbragte barndommen i Sichuan, hvor faren da var øverstkommanderende.

Ved keiserhoffet

Wu ble i 637 konkubine til den regjerende keiser, Taizong, altså medlem av hans harem. Da keiseren ble avsatt og døde tolv åre etter ble hun sendt i kloster som buddhistnonne. Dette var det vanlige for keiserlige enker. 
Men hun kom snart tilbake til hoffet, nå som konkubine for neste keiser, Gaozong, som hadde forelsket seg i henne. Kinesiske kilder som er notorisk kritiske til Wu vil ha det til at det hele hadde begynt som et ulovlig forhold mellom de to mens keiser Taizong fremdeles var i live. Men uansett var et slikt ekteskap som ble inngått (der en mann overtok sin døde fars eller brors enke) slett ikke uakseptabelt i henhold til den «barbariske» skikk som både Tang-herskerne og Wu Zetians slektsrøtter var fra. I konfuciansk sammenheng var det imidlertid regnet som meget upassende. Forholdet kan også ha blitt fremmed som del av en komplisert sjalusidrevet intrige drevet frem av keiser Gaozongs førstekeiserinne, Wang, som trengte hjelp til å få fortrinn fremfor en rivaliserende kvinne. 
Wu Zetian skjenket keiseren fire sønner. For å fremskynde sin tidligere allierte keiserinne Wangs fall, kvalte hun sin egen nyfødte datter, og anklaget keiserinne - nå hennes rival - for mordet. Keiserinne Wang ble så degradert, og i 654 ble i stedet Wu Zetian forfremmet av Gaozong til førstehustru.

Medkeiserinne, regent, keiserinne, guddom

Keiseren var ved kronisk svak helse. I 660 ble keiseren rammet av et lammende slag, og i 674 ble Wu Zetian gjort til hersker sammen mannen. Keiser Gaozong og Wu var nå «to-keisere» sammen. Men allerede neste år trakk keiseren seg tilbake fra all politikk og hun ble gjort til regent, og som dette styrte hun i 24 år. Fra 678 var det hun som alene mottok hoffembedsmennene og fremmede utsendinger i det keiserlige palass. Hennes eldste sønn Hoang, kronprinmsen, døde uventet i 675, og det ble alminnelig mistenkt at moren hadde forgiftet ham. Den neste kronprinsen, Xian, ble forvist til Sichuan, og der ble han til slutt tvunget av sin mor til å begå selvmord i 684.   
Da ektemannen til slutt døde i 683 ble hennes unge sønn keiser (Zhongsong), men han ble detronisert etter bare 55 dager og erstattet med hennes fjerde sønn, keiser Ruizong). Men gutten var mindreårig slik at Wu Zetian forsatte som hans formynderregent.
I 690 abdiserte hennes sønn Ruizong «frivillig» for å bli «keiser-på-vent», og Wu Zetian ble den første kvinne i Kinas historie som åpent satt på keisertronen i sitt eget navn. Hun hadde da allerede regjert i tretti år. For å konsolidere sin makt begynte hun på et terrorvelde, med informanter og nådeløse embedsmenn i sin tjeneste. Hun er også blitt beskyldt for å ha bygd opp et harem av gigoloer, blant dem buddhistmunker. 
Men selv de mest fordomsfulle kinesiske historieskrivere har måttet innrømme at hun hadde et talent for å oppdage og knytte til seg dyktige folk som tjente hennes regjering med effeltivitet og lojalitet. Det gikk egentlig fremover med riket i hennes regjeringstid. Økonomien blomstret, den territorielle ekspansjon fortsatte. Målt etter antall husholdninger vokste riket med 60 prosent i løpet av et halvt århundre. På alle vis var Wu Zetians regjering fremgangsrik.
Da et manifest som gikk til personangrep på henne og oppfordret til væpnet oppstand ble opplest for henne, ble hun så imponert av forfatterens om enn giftige så likevel elegante språkførsel, at hun bemerket at hennes ministre hadde forsømt seg stort når de ikke hadde oppdaget dette talent og rekruttert ham til hoffet.    
Hun hadde imidlertid ikke antatt den tradisjonelle stillingen som «guddom», som keisere normalt innehadde. Dette gjorde hun i 696, og hadde dermed oppnådd en posisjon fullt jevnbyrdig med sine mannlige motstykkers. Hennes stilling var dermed enestående. Hun flyttet hoffet fra Chang'an til den østlige hovedstad, Luoyang, og satte i gang en rekke store byggeprosjekter. Hun fremmet buddhismen og synes å ha vært delaktig i noen av verdens aller første trykkeriprosesser, særlig i trykkingen av en gammel kort sutra som hadde spådd om en fremtidig kvinnelig hersker.

Abdikasjon og død

Den 20. februar 705 fant det sted et palasskupp, og flere av Wu Zetians lojale folk og mange av hennes anttatte elskere ble drept. Hun ble tvunget til å abdisere. Hun hadde da regjert som regent i 30 år, som monark i 15 år, som «gud» i 9 år; i 45 år sammenlagt. 
Hun døde den 16. desember samme år, etter å ha vært holdt i husarrest de siste månedene av sitt liv.

Kildekritikk

De kinesiske historiekrønikers skildringer av keiserinne Wu Zetian bør betraktes med en viss skepsis. Det er gjennomgående slik at kvinner på eller nær keisertronen beskrives svært negativt i eldre kinesiske kilder; det finnes ingen eksempler på at slike mektige kvinner er blitt beskrevet positivt.