Nepals overgangsgrunnlov 2007

Nepals overgangsgrunnlov 2007 (engelsk: The Interrim Constitution of Nepal, 2063 B. S.) blei vedtatt 15. januar 2007.
Grunnlova var i første del av februar  ennå ikke redigert ferdig.
Samtidig sa Nepals regjering seg villig til å endre den, etter voldsomme protester, særlig i det østre Tarai.

Vedtak og gyldighetsperiode

Overgangsgrunnlova erstatter  Nepals grunnlov 1990 som offisielt gjaldt fram til 15. januar.
Overgangsgrunnlova blei vedtatt på det siste møtet i Nepals Parlament valgt i 1999 (som blei oppløst våren 2002 og gjeninnkalt i slutten av april 2006), og på det første møtet i Nepals overgangsparlament 2007, som fulgte like etter.
Grunnlova skal etter planen gjelde til Nepals grunnlovsgivende forsamling får vedtatt ei ny og permanent grunnlov.
Den grunnlovsgivende forsamlinga skal etter planen velges ved allmenne valg i juni 2007.

Muluki Ain 1854

Da kong Prithvi Narayan Shah av Gorkha erobra ei lang rekke småstater og dermed skapte det som blei den monderne staten Nepal, var styreforma hans absolutistisk kongedømme. Det fantes ei rekke lover fra det gamle Gorkha-kongedømmet, men landet hadde ingen grunnlov i moderne forstand.
Jang Bahadur, den første statsministeren fra Rana-dynastiet, skapte i 1854 den første store lovsamlinga i Nepal i moderne tid: Muluki Ain.
Jang Bahadur Rana ønska nok egentlig å gjøre seg til konge, men da det blei klart at Storbritannia ikke ville tillate at Shah-dynastiet blei avsatt, sørga han istedenfor at tronen mista all makt, tok sjøl statsminister-tittelen i navnet men hadde makt som en konge i gavnet, og institusjonaliserte et system med statsminister-diktatur innenfor Rana-familien som skulle vare helt til 1851.
I 1850 dro Jang Bahadur på statsbesøk til England, et for sin tid uhørt skritt som gjorde at han utsatte seg for faren for å bli erklært for urein av konservative hinduer. Han vendte tilbake med sterkere forbindelser med Storbritannia og stor beundring for mange sider ved landets kultur og dronning Victorias styre og institusjoner.
Dette førte også med seg at han gjennomførte ei rekke reformer, men med den strenge begrensninga at de skulle styrke statsministerembedets makt, uten å true den middelalderske føydale samfunnsforma. Reformene tok derfor også sikte på å bevare Nepals isolasjon mot påvirkninger utafra som kunne true bl.a. den tradisjonelle forma for hinduisme og kastesystemet som herska.
Lovsystemet Mulukti Ain var en viktig del av disse reformene. Det redigerte og nyskreiv et samla lovsystem på 1400 sider, som inkluderte sivilrettslige forhold og kriminalrett, skatteinnkreving, forholdet mellom godseiere og leilendinger, ekteskaps- og familielov, og forholdet mellom kastene.
Mens mange gamle, brutale straffemetoder blei forbudt (og dødsstraff blei for eksempel avskaffa for bhramin-kasten), kodifiserte Mulukti Ain et tradisjonelt kastesystem, basert på den tradisjonelle forma for hinduisme som herska i lille fjellstaten Gorkha, for hele den nye nepalske staten (som fortsatt på dette tidspunktet het Gorkha). Dette betydde bl.a. at også folk som ikke var av hinduisk religion, som muslimer, buddhister og stammefolk med andre religioner som tradisjonelt ikke hadde noen form for kastevesen, blei tildelt sin fast bestemte plass innafor statens helhetlige kastevesen.
Disse lovreglene gjaldt helt til de blei avskaffa da kong Mahendra innførte sin diktatoriske grunnlov i 1962.
Mulukti Ain var ikke noen egentlig grunnlov, men det nærmeste Nepal hadde før kong Mahendras første grunnlov i 1959. Lovsamlinga kom også til å prege seinere grunnlovsdiskusjoner, bl.a. oppfatninga av Nepal som en hinduisk stat som var grunnlovsfesta fram til mai 2006.

Grunnlovsdiskusjonen på 1940-tallet

Da moderne demokratiske bevegelser begynte å oppstå på 1930- og 1940-tallet dukka også kravet om at Nepal måtte få en moderne, demokratisk grunnlov opp.
Da Storbritannia måtte gi nasjonal sjølstendighet til India var dette et kraftig varsku til Rana-dynastiet som herska i Nepal om at deres middelalderske, diktatoriske styringssystem ikke kunne fortsette.
Våren 1947 begynte med kraftige protestbevegelser. Den reformvillige Rana-statsministeren Padma Shamsher Rana svarte på det med å holde en tale den 16. mai, der han lovet skritt i demokratisk retning. Dette fikk det nystifta, illegale Nepals Kongressparti til å innstille protestbevegelsen og søke samarbeid med ham.
I januar 1948 annonserte Padma Shamsher et forslag til grunnlov. Det innebar bare begrensa skritt i demokratisk retning, men fikk Nepals Kongressparti til å love å arbeide innenfor grunnlovas rammer.
De mer erke-konservative delene av Rana-familien kunne ikke godta dette. De trua Padma Shamsher på livet, noe som fikk ham til å gå av 30. april og rømme landet. Mohan Shamhsher Rana tok over som statsminister, forbød Kongresspartiet og la grunnlovsforslaget tilside.
Dermed hadde reformforsøket slått feil. Veien var åpna for Nepals første demokratiske revolusjon i 1950 til 1951.

Etter revolusjonen i 1951

Like etter at Nepals første demokratiske revolusjon hadde seira, holdt kong Tribhuvan en tale i Kathmandu den 18. februar 1951. Der lovet han at suvereniteten i Nepal fra nå av skulle tilhøre folket, og det skulle holdes frie valg på ei konstitusjonell forsamling som skulle skrive og vedta landets grunnlov.
Dette løftet blei aldri holdt av kong Tribhuvan, og heller ikke av hans sønn og to sønnesønner som fulgte ham på tronen.
Kravet om ei folkevalgt grunnlovsgivende forsamling var felles for Nepals Kongressparti, Nepals Kommunistiske Parti og NKPs etterfølgerpartier fram til demokratirevolusjonen i 1990.
Det blei reist i den store massebevegelsen for demokratisk valg som tvang kong Mahendra til å godta landets første parlamentsvalg i 1959. Men kongen tillot ikke at det blei valgt ei grunnlovsgivende forsamling. Isteden proklamerte han sin egen grunnlov rett før valget.
Kravet blei igjen reist i den store demokratirevolusjonen Jana Andolan 1990. Men da revolusjonen var over, blei ei ny grunnlov skrevet av de største opposisjonspartiene og kongehuset i fellesskap. Etter dette gikk Nepals Kongressparti og det største, moderate kommunistpartiet UML fra kravet om valg på grunnlovsgivende forsamling.
NKP (Maobadi) var av de mindre, radikale partiene som fortsatt holdt fast på dette kravet. I maoistopprøret som NKP(M) starta i 1996 var kravet om valg på grunnlovsgivende forsamling som skulle vedta ei ny grunnlov sentralt.
Da NKP(M) og de parlamentariske partiene i Sjupartialliansen for demokrati i Nepal i november 2005 gjorde avtale om å kjempe sammen for å gjenninføre demokratiet, var valg på ei grunnlovsgivende forsamling en viktig del av avtalen.
Overgangsgrunnlova 2007 skal forberede valg på ei grunnlovsgivende forsamling, etter planen i juni 2007.

Tidligere grunnlover

Nepals overgangsgrunnlov 2007 er Nepals 4. grunnlov fra 1959.
Nepals grunnov 1959 blei ensidig proklamert av kong Mahendra, kort tid før parlamentsvalget samme år. I desember 1961 gjorde Mahendra statskupp og satte i praksis grunnlova ut av kraft.
Nepals grunnlov 1962 blei proklamert av kong Mahendra tidlig i perioden med nesten 30 års kongelig diktatur. Grunnlova kodifiserte det royalistiske diktaturet under navnet Panchayat-demokratiet.
Denne grunnlova opphevde også endelig kastesystemet som var lovfesta i Muluki Ain i 1854.
Grunnlova blei flere ganger betydelig endra av kongen under diktaturet.
Nepals grunnov 1990 blei utarbeida etter demokratiopprøret Jana Andolan 1990s seier over det kongelige diktaturet. Grunnlova blei skrevet av en komite der det satt representanter for Nepals Kongressparti, alliansen av moderate kommunistpartier ULF og to representanter for kong Birendra. Den blei vedtatt i Nepals ikke-valgte koalisjonsregjering (av de samme partnerne) høsten 1990.
1990-grunnlova gikk gjennom flere store endringer etter seieren i demokratiopprøret Jana Andolan 2006. Bl.a. blei Nepal som stat gjort sekulær (hinduismen var innført som statsreligion i grunnlova av 1962) og kongen mista makta over hæren. Disse grunnlovsendringene var ulovlige ifølge grunnlova av 1990.

Kritikk av overgangsgrunnlova i januar 2007

Lederne i det som nå ofte blei kalt «de 8 partiene» (Sjupartialliansen og NKP(M)) sa seg i første omgang godt fornøyd med overgangsgrunnlova da den blei vedtatt i januar 2007.
For NKP(M) betydde den en milepæl. Opprøret og borgerkrigen var over, overgangsparlamentet var nedsatt der NKP(M) var et av de tre store partiene. Nå var veien til overgangsregjeringa der partiet ville være en hovedpartner klar, og forhåpentlig til en valgseier sommeren 2007.
NKP(M)s leder i overgangsparlamentet, Krishna Bahadur Mahara, sa på den nye grunnlovas første dag at Nepal nå i praksis var blitt en republikk. Formelt var det langt på vei sant. Overgangsgrunnlova er den første grunnlova i Nepals historie der kongehuset ikke har deltatt i utforminga, og der kongen er helt uten formell makt.
Samtidig blei den nye grunnlova møtt med kritikk fra mange forskjellige sider.
Jurister kritiserte det de så som tvilsomme formuleringer og juridiske feil.
Ekstreme høyreorienterte monakister og hinduer og noen andre partier i opposisjon til regjeringa kritiserte den for å lage et diktatur av Sjupartialliansen og NKP(M).
Kvinneaktivister og organisasjoner for kasteløse (dalit) kritiserte den bl.a. fordi den ikke innfridde løftene fra våren 2006 om kvoter til kvinner, lavkaster og andre diskriminerte grupper.
Lova skiller også på kvinner og menn som er gift med utlendinger. Utenlandske kvinner gift med nepalske menn har rett til statsborgerskap, utenlandske menn gift med nepalske kvinner ikke.
Nasjonale minoriteter kritiserte den også for å ikke innfri løftene til dem om særegen representasjon, og for ikke å ha skapt autonome områder for minoriteter og ha løst problemet med Nepals ekstreme sentralisering.

Demonstrasjoner og protester mot overgangsgrunnlova

I løpet av kort tid brøyt det ut store protester mot overgangsgrunnlova. Disse protestene fikk massekarakter særlig i to deler av Nepal:

Partienes og regjeringas reaksjon på demonstrasjonene

Ettersom protestene vokste, erklærte partiene i Sjupartialliansen, NKP(M) og regjeringa alle at de anså krava fra Tarai for å være rettferdige, og at den nettopp valgte overgansgrunnlova skulle endres i tråd med dem.
NKP(M) hevda at infiltratører som støtta kong Gyanendra og ekstreme hinduiske partier fra India hadde infiltrert protestene og ville bruke dem til å hindre valget på grunnlovsgivende forsamling. NKP(M) sa samtidig at krava som blei reist i demonstrasjonene var «rettferdige» og måtte innfris. Med dette mente de reorganisering av Nepal til en føderal stat med garanterte rettigheter bl.a. til Tarai, og endringer i valgsystemet.
Statsministe Koirala og hans Kongressparti erklærte at de nå gikk inn for «føderalisme» og ville komme krava fra protestantene i møte. Regjeringa sa også at den ville forhandle med MJF.
Tarai-partiet NSP(A) trua med å trekke seg fra regjeringa, og slutta å møte på møter i Sjupartialliansen som ikke behandla krisa i Tarai.
Men partiene klarte ikke i begynnelsen av februar å bli enige om hva de konkret skulle gå inn for, og et felles forslag til endring av overgangsgrunnlova.