google/wiki40b huggingface dataset:
Sikorsky Russky Vityaz

Utvikling

Sikorsky unnfanget idéen til S-21 i 1911 da ingen kjente fly kunne løfte mer enn 600 kg. Rekorden var satt av den franske flyveren Ducis, som hadde fløyet 800 meter med en last på 600 kg. Da Sikorsky hørte om om det startet han bygging av Russky Vityaz tidlig våren 1913. Eksperter og media verden rundt forutså en fullstendig fiasko. Men den første prøveflyvning av Russky Vityaz 10. mai 1913 var vellykket. På den tiden anså mange mennesker i andre deler av verden dette for å være en avisspøk, og ville ikke tro det. Observatører mente at et fly med slike dimensjoner aldri ville forlate bakken.

Konstruksjon

Russky Vityaz var et fire-motors biplan med ulik vingelengde. Begge vingene hadde en rektangulær form og var 2,5 meter brede. Avstanden mellom vingene var også 2,5 m. Kroppen var rektangulær med bærebjelker kledd med kryssfiner. Flyet hadde en cockpit med dobbelt kontroll, kabin for to passasjerer og et rom for reservedeler. Det var også et åpent dekk foran, utstyrt med en lyskaster og maskingevær. De øvre vinger hadde balanseror for stabilitet. Den første fire-motors versjon av det som skulle bli kjent som Russky Vityaz ble først kalt Bolshoi Baltisky. Det hadde fire motorer installert i tandem (det ble opprinnelig bygget som et tomotors fly, kjent som Le Grand).

Operativ historie

Etter Russky Vityaz' første testflyvninger mellom 10. og 27. mai 1913 ble det konstatert at en passasjer kunne gå rundt i kabinen uten å forårsake noen problemer med stabiliteten. Flyet kom luften etter 700 m på rullebanen
Sikorskys ambisjoner for Russky Vityaz viste seg å bli kortvarig. Mens flyet stod parkert på rullebanen den 23. juni 1913 ble det ødelagt av en motor som falt av fra et en-seters Morane-fly under landing. Sikorsky bestemte seg for ikke å reparere det alvorlige skadede Russky Vityaz og begynte å arbeide på sitt neste prosjekt, Ilja Muromets.
Midt-Norge

Midt-Norge er en region i Norge med varierende avgrensning, avhengig av hvem som bruker det. Midt-Norge er ikke et veldefinert geografisk område og kan ikke regnes som en landsdel. Snevrest forstått utgjøres det av fylket Trøndelag, utfra en tradisjonell inndeling av landet i fem landsdeler. I videre betydning kan det også omfatte Nordmøre eller hele Møre og Romsdal fylke, Nord-Østerdal, og/eller Helgeland i Nordland fylke.

Avgrensninger

I mange sammenhenger (som språklig og kulturgeografisk) regnes Nordmøre-delen av Møre og Romsdal, og delvis også Romsdal, som en del av Midt-Norge, mens Sunnmøre og delvis også Romsdal regnes til Vestlandet.
Helse Midt-Norge; Frostating lagdømme; Skatteetaten, Skatt Midt-Norge; Utlendingsdirektoratet, regionkontor Midt-Norge; Integrerings- og mangfoldsdirektoratet Midt-Norge; Arbeidstilsynet Midt-Norge; Kystverket Midt-Norge; og Statens vegvesen, region midt dekker alle Trøndelag og Møre og Romsdal. 
NVE Region Midt dekker derimot Helgeland, Trøndelag og Nordmøre. Statsbygg inkluderer i tillegg til Trøndelagsfylket og Møre og Romsdal også Nordland sør for Bodø og kommunene i Nord-Gudbrandsdal og Nord-Østerdal.
Regionavisen Adresseavisen definerer på sin side Midt-Norge som Trøndelag, Nordmøre, fem kommuner i Nord-Østerdalen, og de sørligste kommunene i Nordland fylke. Dette utgjør samtidig avisens dekningsområde.
The Silent Witness

Bryllup

Greta Nissen forelsket seg i sin motspiller, Weldon Heyburn, under innspillingen av filmen. Helt overraskende rømte paret til den mexikanske byen Tijuana for å gifte seg. Bryllupet ble holdt der 30. mars 1932.

Innspillingsfakta

Filmen ble spilt inn fra 10. desember 1931 til midten av januar 1932.

Handling

En advokat forsvarer sin sønn som er anklaget for drapet på en kvinnelig lykkejeger.
Handingmann

Handingmann – også med navneform Rosensværd – er en norsk adelsslekt. Slektsnavnet er også skrevet som Handingman, Handingmand og Hartgenger.  
Sjøfar og Nils Sigurdssønner fikk 1458 adelsbrev av den avsatte Erik av Pommern, på foranledning av deres søskenbarn Gudbrand Rolfsson, kannik ved Mariakirken i Oslo. I brevet står blant annet at de »gavs Skjold og Hjelm. Frelse og Frihed, dennem og deres aegte Börn, Afkomme og Slaegt, hver, efter anden, ... , og dermed skulle de have til Vyrdning og Navnebod, at de skulle hede og vaere Konningens Tjenere og handgaenger Maend». («were konningers thienner oc handgenger mendt») (Bartholdys utgave). Begrepet Handgenger mendt, dvs håndgagne menn, har vært antatt å ha ført til navneformene Handingman, Handingmand og Hartgenger.  
Slektens medlemmer bodde og bor fortsatt særlig på Østlandet og er mest kjent fra 1400-tallet. De eide blant annet Hafslund og Fosser gård.

Slektsvåpen

Flere varianter av våpenskjold ble brukt som slektsvåpen i tiden 1575-1590-tallet. En hovedform har slikt skjold: På sølv bunn en avhogd brun trestamme med to grener som hver har en rød rose og tvers over stammen to krysslagte blå sverd. Som hjelmtegn er skjoldmotivet gjentatt. I varianter av våpenet er sverd og roser sammensatt på forskjellige måter og med stjerner i stedet for rosene. Noen varianter har andre farger (tinkturer), bare ett opprett eller nedvendt sverd sammen med to krysslagte stubber eller to krysslagte grener med flere roser. Nicolas Berghs våpenbok har for Hans Mogensen Handingman (gift med Barbara Andersdatter Wincke som var enke etter Hans Bergh) på 1600-tallet: i skjold delt av blått og sølv et opprett sverd tvers over to krysslagte stubber i motsatte farger. Som hjelmtegn et sverd og en stamme krysslagt.
Henry Stuart, hertug av Gloucester

Tidlig liv i fengsel

Etter farens nederlag i den engelske borgerkrig ble den seks år gamle prinsen tatt til fange og ført til London. Hans eldre brødre Charles, prins av Wales og James rømte til Frankrike sammen med moren. Prinsen ble holdt i den kongelige leiligheten i Tower of London, «beskyttet» av parlamentshæren. 
Under diskusjoner om veien videre mellom Oliver Cromwell og Henry Ireton ble det vurdert å sette ham på tronen, slik at landet kunne styres som et konstitusjonelt monarki med et sterkt parlament. Noe av deres motivasjon for å vurdere dette var at Henry var så ung at han ikke hadde blitt «korrumpert» av sine foreldres katolske og absolutistiske holdninger, og kunne oppdras av rådgivere med parlamentaristisk innstilling. Men mulighetene for dette forsvant raskt da Rump Parliament i stedet bestemte seg for å opprette Samveldet og dermed avskaffe monarkiet. Henry ble flyttet til mer behagelige omgivelser, og levde nokså fritt under bevoktning.

Løslatt

I 1652 gikk Cromwell med på å løslate ham slik at han kunne reise til sin mor og sine brødre i Paris. Henry var da blitt en standhaftig protestant, og kranglet bittert med sin familie om religion og politikk. De mislikte hverandre etterhvert så sterkt at Henrietta Maria mer eller mindre fikk ham kastet ut av Paris. 
Henry sluttet seg da til den spanske hæren som kjempet ved Dunkerque. Han utmerket seg i kamp, og fikk etterhvert ry for å være en av de fremste protestantiske soldater i Europa. 
Under felttoget møtte han den franske kommandanten prins Louis Conde, som ledet de spanske styrkene. Conde var agnostiker, men de to møttes i felles mishag mot katolisismen, og det oppstod et sterkt bånd mellom dem. Kort tid før Henrys død ble det foreslått at han skulle gifte seg med Condes niese. 
Etter at en fredsavtale mellom Spania og Frankrike ble inngått bodde Henry på en av Condes eiendommer. Da Oliver Cromwell døde begynte mange å oppfordre til gjeninnføring av monarkiet, spesielt da det viste seg at Richard Cromwell ikke hadde samme evne til å styre landet som faren hadde hatt. Henry ble da gjenforent med sin bror Charles. I mai 1660 var han med under brorens triumfferd gjennom London, etter at Charles hadde blitt kalt til England for å ta tronen som Karl II. Henry bosatte seg i Whitehall, og ble utnevnt til hertug av Gloucester.
PowerPC 7xx

PowerPC 7xx er en familie med tredje generasjon av 32-biter PowerPC mikroprosessorer produsert av IBM og Motorola, Den er også kalt PowerPC G3 av dens kunde Apple, som introduserte den 10. november 1997 i Apple Macintosh.
7xx-familien er også brukt i innbakte systemer som skrivere, rutere, lagringsmedia, romfartøyer, og videospill. 7Xx familien manglet støtte for symmetrisk flerprosessering og SIMD og hadde en relativt svak koprosessor for flyttall.
Den ble erstattet av 74xx-familien (PowerPC G4) i august 1999.
Områdevern

Områdevern i Norge

Områdevern i Norge foregår etter naturmangfoldloven av 19. september 2009, som ble vedtatt på forslag fra Regjeringen og miljøvernminister Erik Solheim etter omfattende debatt. Den avløste naturvernloven av 1970. Naturreservat er den strengeste formen for områdevern som finnes i Norge. Mildere former for områdevern er landskapsvernområder og til en viss grad nasjonalparker og biosfærereservater. Videre er det mulig å opprette mildere former for vern: Biotopvernområdeer etter naturmangfoldloven og jakt- og viltloven, marint verneområde etter naturmangfoldloven og havressursloven, samt fylkesvis registrering av inngrepsfrie områder.
Flere av nasjonalparkene har friluftsliv som en del av verneformålet. Slik sikres store områder for allmennheten, både private og statlige eide, slik at befolkningen kan leve ut friluftslivet sitt.
Dornoch Firth

Dornoch Firth (skotsk gælisk: Caolas Dhòrnaich) er en fjord på nordøstkysten av Skottland. Den er den nordligste av tre fjordarmer som går vestover innerst fra Moray Firth, de to andre er Cromarty Firth og Beauly Firth. Dornoch Firth danner den østlige delen av grensen mellom Ross and Cromarty og Sutherland.
Dornoch ligger like nord for fjordmunningen, og like innenfor og sør for fjordmunningen ligger Tain.
Det ble bygget bro over Dornoch Firth i 1991.
Dorcnoch Firth er sammen med Loch Fleet et verneområde med status som Special Protection Area (SPA). I tillegg har det sammen med Morrich More status som Special Area of Conservation (SAC). Innenfor SPA området er det betydelige hekkebestander av fiskeørn Pandion haliaetus, og overvintringsbestander av lappspove Limosa lapponica, grågås Anser anser, brunnakke Anas penelope, storspove Numenius arquata, myrsnipe Calidris alpina alpina, tjeld Haematopus ostralegus og krikkand Anas crecca.
Karl B. Westman

Akademiker, forsker

K.B. Westman ble i 1902 filosofie og 1905 teologie kandidat. I 1910 ble han teologie licentiat, i 1911 dosent i kirkehistorie, i 1915 teologie doktor - alt i Uppsala. Han ble presteviet i 1917 og fikk professors navn, heder og verdighet i 1920. Samme år ble han oppført på forslag til biskop i Visby. 
Han gjorde seg kjent som middelalderforsker ved  verkene Birgittastudier I (1911) og Den svenska kyrkans utveckling från S:t  Bernhards tidevarv till Innocentius III:s (1915). Deretter kom det store arbeidet Reformationens genombrottsår i Sverige (1918). Han skrev også innledningene til edisjonen av Olaus Petris samlede skrifter (1914-18).
Årene 1914-19 var Westman sekretær i Kyrkohistoriska föreningen. Han var også en drivende kraft i Sveriges kristliga studentrörelse og i flere år medredaktør för Vår lösen. Likeså ble han benyttet innen det internasjonale åndelige samarbeidet under og etter første verdenskrig og var sekretære i den svenske avdelning av Världsförbundet för folkens samförstånd genom kyrkorna.

Misjonær

Han var også engasjert i det ytre misjon. Han ble våren 1920 utsendt av Svenska kyrkans missionsstyrelse til India og Kina; til siste land for å blant annet organisere et svensk gymnasium som grunnlag for et svensk universitet der. Han ble våren 1923 rektor for den da innrettede lutherske høgskolen i Taohualuen (i misjonslitteraturen stavet « Taohwalun») i provinsen Hunan. 
Denne høyskolen begynte sin undervisningsvirksomhet i 1923. Undervisningen var oppdelt på fire linjer: en humanistisk (historie, filosofi, klassiske språk), en språklig (visse europeiske språk, moderne kinesisk), en matematisk (matematikk, fysikk, kjemi) og en naturvitenskaplig (biologi, geologi). Fellesfag for alle linjer var kristendom, kinesisk, engelsk og helselære; undervisningsspråk var kinesisk. Undervisningen opphørte i samband med kommunistopprørene i 1927.
I 1930 ble han professor ved det teologiske fakultet ved universitetet i Uppsala, i misjonshistorie og østasiatisk religionshistorie. I 1931 stod han på forslag til å ble erkebiskop i Uppsala etter Nathan Söderblom, sammen med Erling Eidem og Tor Andrae (et rent professorsoörslag). 
Han ble emeritert i 1948.
Panzerbüchse

Panzerbüchse 38 (PzB 39)

Våpenet ble designet av B. Brauer og produsert på Gustloff-Werke i Suhl. Den er en enkeltskuddsrifle som lades manuelt. Ved avfyring beveger løpet seg 9 cm bakover, og kaster ut tomhylsen. Sluttstykket låser seg i bakre stilling, slik at det er klart for å innføre ny patron. Mekanismen er relativt avansert, og det oppsto fort problemer hvis det kom smuss i under feltbruk. Den har en tofot lik den på MG34.
Kun 1 408 eksemplarer ble bygget fra 1939 til 1940. Straks Panzerbüchse 39 var tilgjengelig, opphørte produksjonen. Totallengden er på 161,5 cm, 129 når stokken var foldet for transport. Den veier 16,2 kg med tofot, og bare løpet veier 6,14 kg med munningsbremsen. Ved bruk av «Patrone 318» kan prosjektilet penetrere 30 mm panser på 100 meters avstand

Panzerbüchse 39 (PzB 39)

Våpenet var en forbedret modifisert utgave av PzB 38. Vekten var nå redusert til 12,6 kg, og den hadde to 10-patroners våpenmagasiner for å øke skuddtakten. Magasinene sto ikke for selve ladingen, skytteren måtte selv lade som før, men patronene var lettere tilgjengelig.
568 PzB 39 ble brukt under felttoget i Polen i 1939, og to år senere under operasjon Barbarossa var 25 298 PzB 39 i bruk av tyske tropper. Total produksjon fra mars 1940 til november 1941, da produksjonen ble stoppet, var på 39 232 enheter. Våpenet ble trukket tilbake fordi gjennomtrengningskraften ikke var høy nok, da fiendens panservogner økte pansertykkelsen.
Paul Moldenhauer

Bakgrunn

Moldenhauer tok sin juridiske doktorgrad i 1899 og fikk habilitasjon (professorkompetanse) i forsikringsvitenskap i 1901. Han ble ansatt som dosent og senere professor ved handelshøyskolen i Köln.

Politisk karrière

Moldenhauer gikk inn i politikken i 1918 og var i perioden 1919 til 1921 medlem av Den prøyssiske landdagen. Fra 1920 til 1930 var han medlem av Riksdagen. Moldenhauer kommenterte aktuelle politiske spørsmål i avisen Kölnische Zeitung (1798–1945) og gikk der inn for en gjenforening av Tyskland med områdene Westfalen og Rhinland. Disse områdene var på det tidspunkt okkupert av Frankrike. Moldenhauer anså likevel at den tyske suverenitet over disse områdene var så uthult at det kunne bli tale om særlige fullmakter for de besatte områdene.
Paul Moldenhauer ble 11. november 1929 utnevnt til Tysklands næringsminister i Hermann Müllers regjering. Han overtok 23. desember 1929 som landets finansminister etter Rudolf Hilferding, en stilling han beholdt også i Heinrich Brünings regjering. Politisk strid omkring arbeidsledighetstrygden og statsbudsjettet, forøvrig også innenfor hans eget parti, førte til Moldenhauers avgang som finansminister 20. juni 1930.

Etter den politiske karrière

Etter sin politiske karrière underviste Moldenhauer blant annet på Universitetet i Berlin. Han deltok ved nedrustningskonferansen i Genève i 1933. Etter den andre verdenskrigen deltok Moldenhauer i behandlingen av pensjonskassen i selskapet I.G. Farben som da var under avvikling.
Selv om Moldenhauer fikk en relativt kort tjenestetid som finansminister, ble han senere nevnt i en rekke politiske memoarbøker i samtiden, blant annet av Heinrich Brüning og Hans Luther.
Bråset bo- og omsorgssenter

Bråset bo- og omsorgssenter i Røyken ble etablert av kommunene Røyken og Asker. Dette er et av Norges største bo- og omsorgssenter med 200 enerom. Det åpnet i januar 2005. Per 2012 tar institusjonen i bruk 188 plasser, hvor 81 er korttidsplasser. Det er 185 årsverk knyttet til bedriften fordelt på omkring 430 ansatte. Bedriften drives som et interkommunalt selskap med Asker og Røyken som eiere.
Buvik kirke

Tidligere kirker

Buvik kirke er nevnt første gang i et dokument fra 1253 der det heter at kirken på Husby bare hadde inntekt av gården (mens innbyggerne i Buvika skulle betale tiend til Byneset kirke eller "Stæins kirkia"). Ifølge Jørn Sandnes var Byneset kirke fra gammelt av sognekirke for Buvika. Trolig var kirken på Husby en høgendeskirke, en privat kirke satt opp av stormann på egen gård. I våpenhuset står en stor firkantet steinhelle som trolig skriver seg fra alteret i den første kirken. Steinhellen ble lenge brukt som trapphelle utenfor døren. Gerhard Schøning skrev at kirken tidligere hadde navnet St. Gorgonii. Gorgoni var en martyr og navnet er inngravert i en marmorplate som i 1870 ble gitt til Vitenskapsmuseet i Trondheim. Marmorplaten lå lenge fremfor en dør og bokstavene er nesten uvisket av slitasje: «Corpus domini et de reliquiis sancti gorgonii martiris.» (Herrens legeme og relikvier etter den hellig martyr Gorgoni.)

Kirken fra 1658

I 1658 ble det oppført ny kirke i Buvik på det stedet som kalles Fallet. Byggmesteren Simon Borgerson hadde også ansvaret for kirkene i Malvik og Ekne. Malvik kirke var en langkirke med tilbygg for kor/sakristi og våpenhus, og lignet trolig på Buvik-kirken fra 1658. Kirken ble solgt i 1725 (kjøper var stiftskriver Vium). Den ble stående på raskanten etter leirraset 30. juni 1728 i Fallet. Kirken ble da demontert og satt opp på ny tomt på Husby, stedet senere kalt Kjerkhaugen. Gerhard Schønning noterte i 1774 at det var en liten velholdt trebygning, den var malt og forsynt med ornamenter, og uten tårn - tårnet kan ha forsvunnet da kirken ble flyttet unna rasfaren. Den var av tømmer og tekt med spon.
Akademikernes Fellesorganisasjon

Akademikernes Fellesorganisasjon (AF) var en hovedsammenslutning av norske fagforeninger for medlemmer med eksamen fra universitet, høgskole eller tilsvarende, som ble etablert i 1975.
I 1996 brøt Den norske legeforening ut, året etter flere medlemsforbund med Norske Sivilingeniørers Forening (NIF) i spissen. Det tyngste slaget for AF var likevel da de to største forbundene, Lærerforbundet og Norsk Sykepleierforbund, bestemte seg for å forlate organisasjonen. Flere av utbryterne var med på å etablere den nye og konkurrerende hovedorganisasjonen Akademikerne.
Et forsøk i 2000 på å slå AF sammen med YS førte ikke fram. De gjenværende medlemmene av AF vedtok å legge ned organisasjonen i 2001. Et av de siste vedtakene var å bevilge penger til å skrive AFs historie, i form av boken Et akademisk fellesskap : Akademikernes fellesorganisasjon 1975-2001. Flere av de gjenværende medlemsorganisasjonene var blant stifterne av Hovedorganisasjonen for universitets- og høyskoleutdannede i 2001.
AF representerte på det meste over 200 000 medlemmer, men hadde vel 120 000 medlemmer ved avviklingen. Siste AF-leder var Aud Blankholm.
Corticea

Utseende

Små (vingespenn ca. 25 millimeter) og spinkle smygere. Vingene er brune, ofte med oransje felter eller flekker.

Levevis

De voksne smommerfuglene er raske flygere som er mest aktive om ettermiddagen.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Mellom- og Sør-Amerika, fra det sørvestlige USA i nord til Argentina i sør.
Aglaostola

Utseende

En middelsstor, avlang, blankt grønnlig metallisk praktbille.

Utbredelse

Arten er bare kjent fra Jamaica.
Strigulia

Utseende

Ganske små, smale, mørke praktbiller, kan ha noe metallisk glans. Pannen er litt innskåret mellom fasettøynene, antennene korte og sagtakkede. Pronotum er avrundet, bredere enn dekkvingene, dekkvingene litt innbuktede i midten.

Utbredelse

Slekten lever i Afrika.
Gopuram

En gopuram eller gopura er et monumentalt tårn, vanligvis med dekorasjoner, ved inngangen til et tempel, spesielt i det sydlige India. Dette utgjør en fremtredende del av hindutempler i dravidisk arkitektur. Tårnene fungerer som porter gjennom veggene som omslutter tempelkomplekset.
Opphavet til gopuramer kan spores til tidlige bygg fra de tamilske kongene i Pallava-dynastiet. I det tolvte århundre under Pandya-dynastiet ble disse inngangsportalene en dominerende del av templenes ytre. De overskygget etterhvert de indre helligdommer som ble skjult av gopuramenes kollosale størrelse. De dominerte også de indre i dekorasjoner. Ofte har et tempel mer enn en gopuram.
En koil (den tamilske betegnelsen på den spesielle arkitekturen) kan ha flere gopuramer. De kan være i flere inngjerdinger av den sentrale helligdommen. Veggene danner gjerne rektangler, og gopuramene er midt på hver side.

Etymologi

Ordet er dannet av to tamilske ord, கோ (Kō) og புறம்(puram), som betyr henholdsvis «konge» og «eksteriør».  Det stammer fra Sangam-perioden og var da kjent som ஓங்கு நிலை வாயில் (ōngu nilai vāyil), som betyr «uforgjengelig port».

Arkitektur

En gopuram er vanligvis rektangulær med dører av tre på bakkenivå. Dørene er ofte rikt dekorert. Høyere oppe er flere etasjer som gradvis blir mindre etterhvert som tårnet smalner. Vanligvis er tårnet avsluttet med et tønnehvelvet tak.
Gopuramer er overdådig dekorert med skulpturer og utskjæringer, gjerne fargerikt male. Figurene skildrer diverse temaer fra hindu mytologien, i første rekke de som berører templets egen guddom.
Gesellschaft für Deutsch-Sowjetische Freundschaft

Selskapet for tysk-sovjetisk vennskap (tysk: Gesellschaft für Deutsch-Sowjetische Freundschaft/DSF) var en organisasjon i DDR laget for å fremme samarbeid mellom DDR og Sovjetunionen.

Grunnleggelse

DSF ble stiftet 2. juli 1949 og hadde sitt utspring i organisasjonen Gesellschaft zum Studium der Kultur der Sowjetunion. Organisasjonen ble den nest største organisasjonen i DDR etter FDGB. DSF hadde i 1985 seks millioner medlemmer. Organisasjonen var medlem av Liga für Völkerfreundschaft.
På DSFs 6. kongress i mars 1958 betegnet organisasjonen seg som «en kjempende del av den nasjonale front» og erklærte at «under ledelse av SED er vi fast besluttet på å sette alle krefter inn for å stanse den truende atomkrigsfaren fra Vest-Tyskland».

Avdelinger i Vest-Tyskland og Vest-Berlin

Det ble i september 1950 grunnlagt et vesttysk DSF. Det ble først forbudt i de enkelte forbundsland, deretter i hele Vest-Tyskland i juni/juli 1955. 
I Vest-Berlin var DSF organisert som Deutsch-Sowjetische Freundschaftsgesellschaft frem til 1990 da det gikk inn i det fellestyske DSF. Frem til 1990 holdt organisasjonen til i Majakowski-Galerie på Kurfürstendamm.

Utvikling på slutten av 1980-årene

På slutten av 1980-tallet befant DSF seg i en svært vanskelig situasjon; Sovjetunionen, som alltid hadde vært ledestjernen for DDR, hadde innført perestrojka og glasnost, en politikk som DDR-ledelsen totalt avviste. I DDR, landet som alltid hadde hevdet at "lære av Sovjetunionen betyr å lære å seire", ble nå sovjetiske publikasjoner sensurert. DSF fortsatte å informere om Sovjetunionen, men unngikk enhver diskusjon om forhold i DDR. Etter gjenforeningen av Tyskland mistet DSF, som de fleste andre masseorganisasjoner i DDR, mesteparten av sine betalende medlemmer.
Shaojiang min

Shaojiang min, eller Shaojiang (tradisjonell kinesisk: 邵將, forenklet kinesisk: 邵将, pinyin: Shàojiàng) er et av de kinesiske språk tilhørende språkgrunnen min. Det anslås at det tales av om lag 870 000 personer (2000). Det er talemål hovedsakelig i områdene Shaowu, Guangze, Jiangle og Shunchang, alle i den nordvestlige del av provinsen Fujian, vest for elven Futunxi.
FNs sikkerhetsråds resolusjon 1820

FNs sikkerhetsråds resolusjon nr. 1820 ble enstemmig vedtatt av Sikkerhetsrådet den 19. juni 2008. Den likestiller seksualisert vold med andre våpen brukt i væpnet konflikt. Denne resolusjonen er en forsterkning av FNs sikkerhetsråds resolusjon nr. 1325. Med denne resolusjonen ble voldtekt i krig anerkjent som en krigsforbrytelse og forbrytelse mot menneskeheten.