google/wiki40b huggingface dataset:
Bjørn hitdølakjempe Arngeirsson

Bjørn hitdølakjempe Arngeirsson (norrønt: Bjǫrn hítdœlakappi Arngeirsson), født i 980-åra, død ca 1024, var en islandsk skald fra Hitardal, vest på Island. En rekke lausaviser er bevart i sagaen om ham og hans strid med hans rival Tord Kolbeinsson.

Bjørn Hitdølakjempes saga

Ifølge sagaen om Bjørns liv dro han til Norge som 18-åring etter å ha forlovet seg med den vakre Oddny Torkjellsdatter øyfakkel. I Norge, i hirden til Eirik Håkonsson ladejarl, traff han den 15 år eldre islendingen Tord Kolbeinsson som han hadde vært i klammeri med på Island. Våren etter skal Tord ha dratt tilbake til Island mens Bjørn dro i austerveg til Gardarike. Her ble Bjørn alvorlig skadet i kamp, og hans hjemreise til Island ble forsinket. 
Tilbake på Island satte Tord ut rykter om at Bjørn var død, og fikk deretter giftet seg med Oddny. Tord kom etter noen år tilbake og det oppsto et bittert fiendskap mellom Tord og Bjørn. Dette gir seg utslag i at de dikter en lang rekke nidviser om hverandre og håner hverandre. Til sist, sannsynligvis i 1024, topper striden seg med at Tord dreper Bjørn. Han blir deretter dømt til store bøter for drapet, og mange av hans menn som var med på overfallet blir dømt fredløse.
Sagaen regnes sammen med Gunnlaug Ormstunges saga, Kormáks saga og Hallfreðar saga til en gruppe sagaer som kalles «skaldesagaer»: de har en skald som hovedperson, og har en kjærlighetsintrige.

Diktningen

Selv om Bjørn tilbrakte en vinter sammen skalden Tord Kolbeinsson ved hirden til Eirik Håkonsson i Norge, så har Skáldatál bare listet opp Tord som hirdskald. Bjørn er heller ikke nevnt som skald hos Knut den mektige i England, noe den islandske filologen Finnur Jónsson finner «merkelig».
Bjørn skal ha diktet en dråpa om apostelen Tomas – et av de første helgendikt som er kjent i Norge – og et dikt om Oddny kalt Eykyndilvisur. Ingen av disse diktene er bevart.
I sagaen om Bjørn Hitdølakjempe er det bevart tre vers av en nidvise om Tord Kolbeinsson kalt Grámagaflím, og 24 andre lausaviser, stort sett elskovsvers og nidviser. F. Jónsson skriver om ham at han «former lette og gode vers, men nogen første rangs skjald er han ikke.»
Amaro Pargo

Bakgrunn

Amaro var sønn av Juan Rodríguez Felipe de Barrios og Beatriz Tejera Machado. Han ble døpt i kirken Nuestra Señora de los Remedios, som nå er katedral for San Cristóbal de La Laguna. Han hadde syv søsken.
Hans ungdom var påvirket av nærværet og veksten av piratvirksomheten på Kanarieøyene.

Tilnavnet

Det er ikke helt avklart hvorfor Rodríguez Felipe fikk tilnavnet Pargo. Tradisjonelt er det blitt antatt at psevdonomet skyldes at han som angriper var rask og smidig i kamp og beveger seg til sjøs som fisken kjent som pargo på spansk. Senere er det blitt påstått at det hadde med hans ansiktstrekk å gjøre.
Senere er andre teotier fremkommet. Professor Manuel de Paz ved Universitetet i La Laguna og forskeren/bibliotekaren Daniel García Pulido mener at det var selve hans slekt som var kjent under dette kallenavnet.

Korsar, slavetrafikk, velgjører

Han tilpasset lasterom på sine fartøyer for å transportere slaver, som ofte ble transportert under umennesklige forhold (dette var i og for seg vanlig på denne tid). Slaver ble benyttet på plantasjer i Vestindia eller sukkerbruk på Kanariøyene.
På grunn av disse aktiviteter tjente Amaro Pargo seg en stor formue. Han ble til slutt Kanarieøyenes rikeste mann.
På grunn av sitt vennskap med dominikanernonnen María de León Bello y Delgado begynte han å vie seg til velgjørenhet, med en særlig interesse av å få slutt på fattigdommen..
Han døde den 14. oktober 1747 i San Cristóbal de La Laguna, sin hjemby. Han ble begravd i klosteret Santo Domingo de Guzmán.
Amaro Pargo var en figur som en gang hadde samme rykte og popularitet som Svartskjegg (Edward Teach) og Francis Drake. På grunn av deres vedvarende kamp for de interessene som den spanske krone førte mot fiendtlige krefter, ble Amaro Pargo en nasjonalhelt. Amaro Pargo kjempet mot noen av de mest beryktede og fryktede pirater i sin samtid, blant andre Svartskjegg.
Tour de France 1986

Mest offensive rytter

Bernard Hinault ble kåret til rittets mest offensive rytter.
Grønt langvingefly

Utseende

Et middelsstort (vingespenn 38 – 45 mm) nattfly med påfallende lange og smale forvinger. Forvingen er grågrønn med lyse nyre- og ringmerker. Mellomlinjene, som avgrenser vingens midtfelt, er mørke og ujevnt bølgete. Rett innenfor ytterkanten er det et brunt tverrbånd. Bakvingen er grå.

Levevis

Den lever særlig på åpne, sandete steder med sparsom vegetasjon, som sanddyner, sandige heier og grusete elvebredder. Larvene lever på ulike urter og busker, blant andre krypvier og geitrams. De voksne sommerfuglene flyr i juli – august. Om de blir forstyrret om dagen, slipper de seg gjerne til bakken og spiller døde.

Utbredelse

Arten er utbredt i Palearktis, fra Europa og østover til Stillehavet. I Norge er den funnet spredt nord til Sør-Trøndelag.
Korsfjorden (Alta)

Korsfjorden (nordsamisk: Fielvuotna) er en fjord i Alta kommune i Finnmark. Fjorden strekker seg 11 kilometer østover til Elvestrand i botn av fjorden. Den har innløp mellom Klubben i nord og bygda Storekorsnes i sør. Vest for Storekorsnes ligger innløpet til Altafjorden, som går sørover til Alta.
Ved fjorden ligger også bygdene Korsfjord, på nordsida, og Nyvoll tvers over fjorden på sørsida. Mellom disse to bygdene går det et fergesamband som er en del av fylkesvei 19. Fylkesvei 883 går langs sørsida av fjorden.
Ingvild Øye

Verv

Øye har innehatt en rekke verv innen museumsfeltet, kulturlivet og forskningsadministrasjon. Hun var medlem av Statens museumsråd 1987-90, leder for Norske kunst- og kulturhistoriske museer 1990-92, nestleder for Tilsynskomiteen for Bergenhus 1988-98, medlem av styringsgruppen for Humaniora-utredningen 1983-85, programutvalget for NAVFs program for kultur- og tradisjonsformidlende forskning 1985-87 og leder for Norges forskningsråds program Museumsnettverket 1992-1995. Hun var også leder for programrådet for TV 2 1992-93 og medlem av styret for Festspillene i Bergen 1993-1998. 
Hun har vært medlem av Humaniorakomiteen, Norges forskningsråd, humaniora- og samfunnskomiteen 2004-2006 og medlem av styringsgruppen for Kaupang-prosjektet 2001-2006. Hun har i de senere år også vært medlem av styret for Nasjonalbiblioteket (2001–2005) og styret for ABM-utvikling, Statens senter for arkiv, bibliotek og museum (2002–2006). Ved Universitetet i Bergen har hun vært styreleder for Bergen Museum (1995–1998), prodekan for forskning ved Det historisk-filosofiske fakultet (1998–2001) og styrer ved Arkeologisk institutt (2005–2007).
Yngre arkitektforening

Yngre arkitektforening ble stiftet 8. januar 1891, etter initiativ fra arkitekt Holger Sinding-Larsen, som også ble foreningens første formann. De andre stifterne var arkitektene Ole Stenbraaten (senere Ole Stein), Hans Mossevig, Halfdan Krabbe og Egill Selmer. Før foreningen ble stiftet, eksisterte allerede Den Norske Ingeniør- og Arkitektforening (NIAF) . De fleste arkitektene som var medlemmer der, hadde sin utdannelse fra tekniske høyskoler i Tyskland. Det var derfor naturlig at de opprettet en felles forening med ingeniørene. Slike felles foreninger for ingeniører og arkitekter fantes også i Bergen og Trondhjem.
Den nye generasjon arkitekter, som dels hadde sin utdannelse fra Den Kongelige Tegneskole i Christiania, hadde hatt nærmere kontakt med kunstnere enn ingeniører under sin utdanning – og var mer nasjonalt innstilt enn sine eldre kolleger som var utdannet i Tyskland.
Yngre arkitektforening samarbeidet med NIAFs arkitektavdeling i større saker – og i 1904 opprettet de et felles representantskap. Etter hvert fant man nok ut at det var mer som samlet enn skilte de to foreningene. I 1906 skrev en rekke medlemmer fra begge foreninger under på et dokument, der de forpliktet seg til å gå ut av sine respektive foreninger og danne Kristiania Arkitektforening, forutsatt at minst ¾ av medlemmene i den andre forening gjorde det samme. Dette skjedde; et tilstrekkelig antall medlemmer gikk ut av de gamle foreningene. NIAFs arkitektavdeling og Yngre arkitektforening ble nedlagt. Kristiania Arkitektforening ble etablert og hadde sitt stiftelsesmøte 30. oktober 1906.
Asiamesterskapet i friidrett 1987

Asiamesterskapet i friidrett 1987 var det sjuende Asiamesterkapet i friidrett, det ble arrangert i Singapore. Det var 22 øvelser for menn og 19 for damer. Kina ble beste nasjon med 21 gullmedaljer foran Qatar med fem og Japan med fire.
Hamoaze

Hamoaze er et estuar i England som dannes der elvene Tamar, Lynher og St Germans møter hverandre. De renner ut til Plymouthsundet gjennom Hamoaze. Navnet ble før skrevet Ham-oze, man antar at det betyr utløpet ved landsbyen Ham. Fjorden danner grensen mellom Devon og Cornwall og munner ut i Den engelske kanal.
Devonport marinebase, den største marinebasen i Vest-Europa, ligger i Hamoaze, og det er på grunn av den store marinetrafikken lite annen båttrafikk. Det er også kraftig strøm i Plymouthsundet på grunn av tidevannet. Båter som stikker inntil 16 meter dypt kan gå i fjorden inn til marinebasen, men lenger nord er maksimumsdybde 10 meter. Her gjør naturen sitt til at området er populært for fritidsbåter.
Sirenuse

Beskrivelse

Som nevnt består øygruppen av tre hovedøyer, Gallo Lungo som har form som en halvmåne, La Castelluccia (også kalt for Gallo dei Briganti) og den nær sirkelrunde La Rotonda. Nærmere kysten er det en fjerde øya, den ganske lille Isca, og finnes også framstående berg som såvidt stikker opp av havet som kalles for Vetara.
I middelalderen var det et kloster på Gallo Lungo og deretter et fengsel. Den russiske danseren Rudolf Nurejev (1938–1993) kjøpte denne øya i 1988 og tilbrakte sin siste år her. Deretter ble øya i 1996 kjøpt av hotelleieren Giovanni Russo.
Den italienske dramatikeren og skuespilleren Eduardo De Filippo (1900–1984) kjøpte Isca, og den er fortsatt eid av hans sønn.

Mytologi

Allerede i antikken ble området sett for seg som stedet hvor sirene bodde, som var noen kvinnelige vesener som trakk til seg sjøfolk med sin lokkende sang til de begikk skipsforlis. Disse sirene er nevnt med navn, Parthenope, Leucosia, og Ligeia. En av dem spilte på lyre, en av dem sang og den tredje spilte på fløyte. De er nevnt på 100-tallet f.Kr. av den greske geografen Strabon og rundt 120 e.Kr. av den greske poeten Straton fra Sardis. I antikke fortellinger ble sirene avbildet med fuglekropper og kvinnehoder, men middelalderens tolkninger av de samme historiene så dem som havfruer. Begrepene Sirenai og Sirenusai fra latinske Sirenusae betyr sirener, noe som indikerte både sirene i seg selv og deres bosted. Det moderne navnet Li Galli («Hanene») kan være, men ikke nødvendigvis, en referanse til fuglekroppene til antikkens sirener.
Chari-Baguirmi

Demografi

Regionen hadde i 2009 en befolkning på 578 425, hvorav 549 514 var fastboende og 28 911 nomader.
De viktigste etnisk-språklige gruppene er arabere (mer enn 33 %), Fulaer, Barmaer, Kanurier og Ngambayer.
Football League One 2009–2010

Playoff

Millwall, Charlton Athletic, Swindon Town og Huddersfield spilte kvalifiseringsspill. Millwall og Swindon møttes i finalen 29. mai på Wembley og  Millwall vant 1-0 etter mål av Paul Robinson etter 39 minutter.
Bilcross

Bilcross er en motorsport for biler som kjøres enten på rene grusbaner eller på baner med blandet dekke.
Bilcross er den rimeligste formen for bilsport, og for å motvirke at førerne legger altfor mye penger i bilen, finnes det en ordning med tvunget salg til fast pris (Se under).
Aldersgrensen for å kjøre bilcross på trening er året man fyller 14 år, og man kan begynne å kjøre konkurranser det året man fyller 15.
Bilcross arrangeres på baner over hele landet, både i nasjonale og lokale turneringer.

Bilene

Alle deltakende biler skal være typegodkjent i Norge. Bilene må bygges om for å passe strenge sikkerhetskrav, og må f.eks utstyres med veltebur, hovedstrømbryter og sikkerhetsstol- og seler. Deltakende biler kan heller ikke ha firehjulsdrift, og må bruke bensin som drivstoff.

Bud

Under bilcross-konkurranser er det mulig å legge inn bud på de bilene som har kvalifisert seg til finalene(junior). I senior kan man by på alle bilene. Etter siste finale er kjørt har man femten minutter til å legge inn bud, og dersom det da er flere budgivere på en bil, så avholdes det trekning om hvem som får tilslaget. Budene foregår med fastpris, og man må betale 370 kroner for å få legge inn bud, og deretter 11 000 til forrige eier dersom man får tilslaget på bilen. Eierne selv kan også delta i budkonkurransen. Ved eierskifte fjernes personlig utstyr som sete, belte, dekk (bilen skal leveres med godkjente dekk) og evt FIA nett fra bilen før overdragelse.
Poenget med å kunne legge inn bud på deltakerbilene er for å forhindre at folk bruker for mye penger på bilene sine, men det er enkelte som allikevel bruker mye penger på f.eks kraftigere motor eller andre modifikasjoner.
Tiefstack Ersatz kraftverk

Tiefstack Ersatz kraftverk er et varmekraftverk i delstaten Hamburg i det nordlige Tyskland. Det har en installert produksjonskapasitet på 180 MW, fordelt på 1 blokk.
Anlegget ble påbegynt omkring 1990 og stod ferdig i 1993. Brenselkilden er kull. Operatør er energiselskapet Vattenfall.
Fylkesvei 5314

Fylkesveg 5314 går mellom Holme og Tveit i Meland kommune. Veien er 1,4 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen Fv247.
Benbecula

Geografi

Øya ligge rmellom øyene North Uist og South Uist, og har veiforbindelse til begge øyene. Benbecula lufthavn har daglige flyvninger til Glasgow, Stornoway og Barra. Den største bebyggelsen, Balivanich, er administrativt senter for de tre øyene. Det er også andre bebyggelser på øya, Craigstrome, som ligger på østsiden av øya, og dette er også øyas høyeste punkt, samt Lionacleit og Creagorry. Benbecula vestside er frodig, mens østsiden består av lyngheier, myr og flere viker og fjorder.
Eddystone Rocks

Eddystone eller Eddystone Rocks er en gruppe skjær om lag 14 kilometer sørvest for Rame Head i Cornwall i England. Skjærene var tidligere en fare for skipsfarten ved innløpet til Den engelske kanalen og havnebyen Plymouth. Derfor ble det opprettet fyrtårn på Eddystone Rocks. Det nåværende fyrtårnet er det fjerde som er bygd.
Selv om skjærene ligger nærmest fastlandet i Cornwall, hører skjærene til Plymouth og således grevskapet Devon.
Den tradisjonelle sjantien, «The Eddystone Light», som omhandler et fiktivt møte mellom fyrvokteren og en havfrue har blitt spilt inn av artister som The Seekers, the Weavers og Peter, Paul and Mary.
Broen til Terabithia (film)

Handling

Tolv år gamle Jess Aarons (Josh Hutcherson) har alltid vært en outsider. Han har ingen venner på skolen og familien på sju sliter med økonomien, så han blir mobbet for både det ene og det andre. Det hjelper heller ikke at han er en av skolens raskeste sprintere eller at han har god fantasi. Så møter han den jevngamle nabojenta Leslie Burke (AnnaSophia Robb), som nettopp har flyttet inn i nabolaget. Jess er først irritert på at hun er enda raskere enn ham, men de finner raskt ut at de har mye til felles og utvikler et nært vennskap. Sammen skaper de den imaginære alternative verdenen Terabithia, som inneholder troll, kjemper og andre monstre, og lærer hverandre å stå opp mot resten av den virkelige verden. Når så en tragedie oppstår må Jess bruke det han har lært fra Leslie for alt det er verdt.
Vedborere

Utseende

Små til middelsstore (1,2 – 20 mm) biller, kroppsformen varierer mellom kort oval og ganske langstrakt. Oversiden er vanligvis hvelvet og mer eller mindre kledt med fine hår. På farge er de gjerne svarte eller brunlige, men det finnes også noen ganske fargerike arter. Hodet er temmelig lite, med store fasettøyne. Antennene består av 10 ledd og varierer i lengde fra litt lengre enn hodets bredde til nesten så lange som kroppen. De er trådformede, sagtakkede eller svakt kølleformede. Hos noen grupper er det ytterste leddet på maksillarpalpene (munnfølerne) sterkt utvidet og mer eller mindre økseformet. Brystskjoldet (pronotum) varierer mye i form, men er som oftest i alle fall noe tilsmalnet framover. Ved roten er det gjerne to korte men dype lengdefurer. Dekkvingene er vanligvis nokså avlange og parallellsidige, men kan også være brede og ovale. Noen, som slekten Melandrya, har tydelige punktrekker, men de fleste mangler dette. Overflaten på dekkvingene er ofte dekket av kraftig mikroskulptur og derfor ganske matt. Beina er forholdsvis lange, baklårene er ofte kraftig fortykkede og bakleggene krumme. Leggene (tibiae) har ofte to ganske store og mer eller mindre sagtakkede sporer, særlig på bakbeina. For- og mellomføttene er fem-leddete, bakføttene fire-leddete. De ulike gruppene er ganske ulike på utseende. Slekten Melandrya er ganske store og kraftige, svarte biller som kan ligne på enkelte skyggebiller (Tenebrionidae), mens slektene Orchesia og Abdera er små og avlange, og ligner sterkt på blomsterbiller (Scraptiidae), men kan skilles fra disse på at dekkvingene har lyse tverrbånd. Slekten Osphya ligner sterkt på noen arter i familien bløtvinger (Cantharidae), bortsett fra at dekkvingene er harde. Larvene er avlange, jevnbrede med ganske tynn, lys hud. Kroppen har en del oppstående, fine børster. På det bakerste leddet sitter det er par oppoverrettede kroker. Beina er ganske korte og kraftige, hodekapselen stor og bred med forholdsvis lange, fire-leddete antenner.

Levevis

Disse billene lever i død ved, eller i døde poresopper (kjuker) som vokser på denne. Larvene kan være rovdyr. De voksne billene er aktive og løper raskt i skjul om man fjerner barkstykket de satt under. Noen av de mindre artene kan også hoppe ganske langt. Siden vedborerne er avhengige av død ved trives de best i lite hogstpåvirkede skoger, og noen av artene er regnet som typiske urskogsinsekter. En god del av artene i denne gruppen er regnet som utryddingstruede. For eksempel er arten Phryganophilus ruficollis, som i Norge bare er kjent fra Lierne i Nord-Trøndelag, regnet som sterkt truet på grunn av habitatødeleggelser.

Kilder

Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (Liste over Nordens biller). Helsinki.
Christopher Hanssen Schletter

Bakgrunn

Hans far Hans Schletter var borgermester i Halmstad. Moren het Alhed Villumsdatter. 
Etter skolegang i København ble han i 1652 hovmester for den unge Just Høg, som han to år etter fulgte til Herulfsholm. Her ble han rektor i  1658, men var bundet av sine forpliktelser til Just Høg, som han hadde fulgt til Sorø, slik at han først kunne tiltre rektoratet i 1660. I 1661 ble han magister og i 1668 viselektor i Roskilde, hvoretter han i 1672 ble professor i teologi ved Københavns Universitet. I 1675 ble han doktor i teologi.

Biskop

I 1678 ble han biskop av Throndhjem. Man har uttalt den formodning at han ble biskop fordi universitetsvirksomheten ikke passet for ham, og at han neppe var noen fremragende mann (i følge D. Thrap i Dansk biografisk leksikon, XI). 
Man kjenner lite til hans virke som biskop. Han foreslo å pålegge prestene å studere visse bøker som Jesper Rasmussen Brochmands «Universæ theologiæ systema» og Martin Chemnitz' «Harmonia evangelica» I 1685 utarbeidet han på kongelig befaling en beskrivelse om Finnmarken og dette områdets innbyggeres tilstand. 
I 1681 brant hans bispegård. 
Han utgav intet foruten sin doktoravhandling.
Han ble i 1672 gift med Margrethe van Holtoug (født i Malmö 12, mars 1630, død i Throndhjem 23. desember 1686).
Fylkesvei 7680

Fylkesvei 7680 går mellom Skjellfjordeidet og Sandset i Øksnes kommune. Veien er 3,5 km lang.
Veien tar av fra riksvei 820 innerst i Skjellfjorden og følger Skjellfjordens nordøstside før den går over det lave Sandsetskaret til Sandset. Veien var en del av riksvei 820 før Ryggedalstunnelen ble bygd, med fergeforbindelse til Kråkberget i Bø. Siden har det vært hurtigbåtforbindelse fra Sandset til øyene i Øksnes Vestbygd, men hurtigbåtanløpet er nå flyttet til ei ny kai i Skjellfjorden.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 950.
Kärrtorp tunnelbanestasjon

Kärrtorp tunnelbanestasjon er en stasjon på Stockholms tunnelbane. Den ligger i bydelen Kärrtorp i Söderort, og trafikkeres av T-bane 1 (grønn linje).
Den ligger mellom stasjonene Björkhagen og Bagarmossen.
Stasjonen ble åpnet for trafikk 19. november 1958. Det er en stasjon i dagen, med billetthall med inngang fra Kärrtorpsplan.
Hjem til dæ

«Hjem til dæ» er en sang av Sirkus Eliassen. Singelen lå totalt sju uker på VG-lista i 2011, med 16.-plass som høyeste plassering.
Seriesjakken

Seriesjakken er Norges sjakkforbunds serie for norske sjakklubber. Eliteserien er seriesjakkens øverste nivå, og er den eneste divisjonen som er landsomfattende.

Regionale serier

For tiden er de regionale seriene delt inn i Østlandsserien, Vestlandsserien og Midtnorgeserien. I tillegg spilles et eget nordnorsk mesterskap for lag i de tre nordligste fylkene. Vinnerne av disse seriene spiller påfølgende kvalifisering for de to plassene som er ledige i eliteserien.
Østlandsserien er delt inn i fire nivåer, der 1. divisjon består av én avdeling, 2. divisjon av to avdelinger og 3. og 4. divisjon består av fire avdelinger.
Vestlandsserien er delt inn i to avdelinger, nord og sør, med to divisjoner i nord og én divisjon i sør.
Midtnorgeserien er delt inn i to avdelinger, Trøndelag og Møre og Romsdal, med én divisjon i Møreserien, og tre divisjoner i Trøndelag.
Hendrik Willem van Loon

Hendrik Willem van Loon (født 14. januar 1882 i Rotterdam, død 11. mars 1944 i Old Greenwich i Connecticut) var en nederlandsk-amerikansk forfatter, journalist og illustratør.
Van Loon utvandret til USA i 1903. Der studerte han ved Harvard og Cornell. I 1905 dro han til Russland som korrespondent for å dekke 1905-revolusjonen. Ved utbruddet av første verdenskrig dekket han begivenhetene i Belgia.
1907 giftet van Loon seg med Eliza Ingersoll Bowditch, og sammen fikk de to sønner. I 1920 giftet van Loon seg med Eliza Helen Criswell. Hans tredje ekteskap var med Frances Goodrich Ames (fra 1927).
Van Loon ble amerikansk statsborger i 1920. Han utgav etterhvert tallrike populærvitenskapelige bøker, som 
The Story of Mankind (1921) og The Story of the Bible (1923), såvel som R.v.R. (1930), en fiktiv Rembrandt-biografi. 
Van Loon var kjent for sin personlige og uformelle fortellerstil. I boken Van Loons Geography (1932) skiver han for eksempel om Norge at nordmennene «utkjemper bitre politiske krangler om språket folk burde snakke – krangler som resten av verden aldri ville legge merke til hvis det ikke var for at de norske myndighetene hadde den fatale uvane å forandre navnene på sine viktigste byer og togstasjoner omtrent hvert andre eller tredje år».
Van Loon vant Newbery-medaljen i 1922 for The Story of Mankind.