Prærieulv

Beskrivelse

Prærieulven blir ca. 70–100 cm lang, ca. 45–53 cm i skulderhøyde og har en hale som er ca. 27–40 cm. Vekten er normalt ca. 7–21 kg. I nord blir de gjerne større (ca. 34 kg) enn i sør (ca. 11 kg i Mexico). Tispene er normalt ca. 20 % mindre enn hannene. Den er hurtigere enn ulven og kjent for å kunne løpe i omkring 50 km/t over lange distanser. Toppfarten sies å være omkring 60-65 km/t. Den kan dessuten lett hoppe over et gjerde på opp mot 240–245 cm.
Både pels og utseende minner mye om ulvens (Canis lupus), men den er mindre, smalere og har lengre ører. Basisfargen er grå i forskjellige nyanser, varierende etter område (underart), med innslag av gulbrunt-rødbrunt og hvite eller lysere grå markeringer. I gjennomsnitt lever prærieulver ca. 10 år i vill tilstand, og opp til 18 år i fangenskap.

Utbredelse

Prærieulv var opprinnelig en art på den amerikanske prærien og de nærliggende fjellstøkene i de nordvestlige statene. Utryddelsesprosessen av ulv gjorde det enklere for prærieulven å innta nye områder, i og med at den slapp konkurranse i næringskjeden. Som følge av at balansen endret seg spredde arten seg til nye områder mot slutten av 1800-tallet og i første halvdel av 1900-tallet, spesielt i østlig retning. I dag er den å finne fra Alaska i nord, via Canada og USA sør til Mexico og de nordlige delene av Sentral-Amerika (Panama) i sør.

Habitat

Arten er svært tilpasningsdyktig. Prærieulven trives best i åpent lende, med gressganger (prærie) og krattskog, men finnes også i både lauskog, blandingsskog, fjellskog, ørken, og i nær tilknytning til mennesker og menneskelig aktivitet. Klimaet kan være fra temperert til tropisk.

Atferd

Prærieulven er et revirhevdende flokkdyr som danner livslange parforhold, men den sosiale strukturen er ikke like avansert som ulvens. Flokkene vil normalt godta overlapping av andre flokker i reviret, så lenge tilgangen på føde er god. Om tilgangen blir liten vil flokken forsvare grensene av reviret.
Reviret kan variere i størrelse fra 4-143 km² (Andelt 1985, Springer 1982). I noen tilfeller danner prærieulven sosiale grupper (flokker), hvor bare alfaparet formerer seg (januar-mars). Tispen løper 2-5 dager en gang om året og går drektig i ca. 60-63 dager. Valpekullene er vanligvis på  5-10 valper og fødes i et hi, som de enten har gravd ut selv eller har overtatt etter en skunk eller grevling. Valpene fødes i april-mai og tispen ammer dem i 5-7 uker. Valpene forlater gjerne reviret i 7-10 månedersalderen og regnes som voksne når de er rundt 12 måneder (10 måneder i sørvesten). De kan trekke så langt unna som 160 km (vanligvis 40-50 km).
Prærieulven er altetende kjøtteter som spiser både kjøtt, planter og rester, men føden består av rundt 98 % kjøtt (herunder også kadavere) og 2 % plantekost. Den jakter gjerne parvis på små pattedyr, f.eks. præriehunder, villkaniner og andre smågnagere, men også i flokk når større byttedyr skal nedlegges, som f.eks. tykkhornsau, hvithalehjort og den meget hurtige gaffelantilopen. Den spiser også insekter og bær. Når den jakter på præriehunder kan prærieulven danne en allianse med en grevling om å fange byttet. Grevlingen graver ut præriehunden, som fanges og drepes av prærieulven når den forsøker å flykte. Prærieulven vil i gjengjeld overlate en del av byttet til grevlingen.
Prærieulven jakter ofte på husdyr og kan gjøre stor skade om anledningen byr seg. Noen steder rapporteres det at prærieulven tar opp mot 67 % av alle lam og 20 % av de voksne sauene på beite. Det skytes derfor mer enn 20 000 prærieulver i USA hvert år.
Arten er stort sett skumrings- og nattaktiv, men den kan også jakte på dagtid om nødvendig.

Hybridisering

Prærieulven kan formere seg med andre medlemmer av hundefamilien og gi reproduksjonsdyktig avkom. Krysninger med hunder kalles coydogs, men disse er ofte lite reproduksjonsbare. Krysninger med ulv gir også fruktbart avkom og kalles gjerne wolfcoy eller coywolf, avhengig av blandingsforholdet.
I det østlige USA har såkalt coywolf (østlig prærieulv) stor suksess. Typen kan være en stabil hybrid. Dette er en stabil blanding som består av 1/10 hund, 1/4 ulv og resten prærieulv. Typen oppsto alt for mer enn 200 år siden, da europeiske emigranter dukket opp i Ontario og ryddet land der. Ifølge North Carolina State University teller nå populasjonen av coywolf flere millioner dyr. Typen, som veier omkring 20–25 kg, er nær dobbelt så stor som tradisjonelle prærieulver. Den er hurtig og jager i flokk, og kan legge ned byttedyr så store som elg. Noe forskere hevder nå at typen er eller kan være et bevis for evolusjon i praksis.
Det har også lenge blitt spekulert i om rødulv er et resultat av slik hybridisering, noe den altså er. Etterhvert som prærieulven har spredt seg har også krysninger med ulv ført til at størrelsen har økt noen steder, spesielt i nord. Kanadisk ulv er et eksempel på dette. Også den ble for en kort periode regnet som en unik og nyoppdaget ulveart, men så viser den seg å være en hybrid. Der er imidlertid forholdet 60 prosent ulv og 40 prosent prærieulv, noe som forklarer at denne ulvehybriden, som regnes som en stabil hybrid, er større enn både rødulv og prærieulv.

Annet

Arten, som er svært tallrik, har ifølge IUCNs rødliste ingen legal beskyttelse. Rødlistestatusen er også uendret fra 2004 til 2008. Arten regnes som livskraftig og antallet dyr har en økende tendens, i takt med menneskets modifiseringer av de amerikanske landskapet. Arten er ikke representert i CITES. Mer enn 2000 dyr overlever i fangenskap.