google/wiki40b huggingface dataset:
Lillebjørn Nilsen

The Young Norwegians

Lillebjørn Nilsen spilte fra 1966 i duoen The Young Norwegians, som til å begynne med besto av ham selv og Bjørn Morisse. Ettersom Bjørn Morisse var den høyeste av de to, fikk han kallenavnet Store-Bjørn, mens Bjørn Nilsen ble kalt Lille-Bjørn. I 1967 begynte Lillebjørn Nilsen på musikklinjen på Hartvig Nissens skole i Oslo. Her traff han Steinar Ofsdal, som ble med i The Young Norwegians. De ga ut noen singler på Troll Records, etterfulgt av albumene Things on our mind og Music. The Young Norwegians ble oppløst i 1968.

Filmen Himmel og helvete

Lillebjørn Nilsen og Sigrid Huun spilte hovedrollene i Victor Borg og Øyvind Vennerøds kinofilm Himmel og helvete (1969), som handler om ungdommer som ruser seg og utforsker virkningene av cannabis og LSD.

Ballade!

Sist på 1970-tallet deltok Lillebjørn Nilsen i gruppa Ballade!, bestående av ham selv, Lars Klevstrand, Åse Kleveland og Birgitte Grimstad. Han turnerte også ofte med Steinar Ofsdal. Slutten av 70-tallet og begynnelsen av 80-tallet ble en kunstnerisk blomstringstid for Nilsen. Samarbeidet med Hot Club de Norvège og Jon Larsen startet i 1982 med «Tanta til Beate».

Gitarkameratene

Lillebjørn Nilsen dannet i 1988 gruppa Gitarkameratene sammen med Jan Eggum, Halvdan Sivertsen og Øystein Sunde. Samarbeidet tok slutt i 1994 etter to plateutgivelser og omfattende turneer. Det ble gjenopptatt i 2010.

Utgivelse av gitarbok

Som forfatter av Lillebjørns Gitarbok, som siden 1973 er utkommet i et samlet opplag på mer enn 170 000 eksemplarer – det høyeste opplag for noen musikkpedagogisk lærebok eller visebok i Norge noensinne – har Lillebjørn Nilsen gitt et bidrag til utbredelsen i Norge.

Solokarrieren siden 1993

Etter Nære Nilsen (1993) har Lillebjørn Nilsen ikke ytret seg i form av nye sanger, med unntak av flere bidrag på hyllestalbum til både Vidar Sandbeck (både alene og sammen med Gitarkameratene) og Erik Bye (her sang han «Anna Lovinda»).
Lillebjørn Nilsens holder en årlig sommerkonsert på Rockefeller i Oslo. På 2010-tallet har han flere ganger hatt med seg datteren, Siri Nilsen, på scenen på disse konsertene. Siri Nilsen spiller ukulele og synger. I 2017 var Tove K oppvarmingsartist på sommerkonserten, men underveis dukket også Kari Svendsen opp på scenen og fremførte noen av Nilsens sanger.

Lillebjørn Nilsen deltok på Minnemarkeringen i Oslo 22. juli 2012 som var en konsert for ettårsmarkeringen for terrorangrepene i Norge 2011. Han fremførte «God Natt Oslo» og «Barn av regnbuen».
Inspirasjonskilder for Lillebjørns Nilsens diktning finner man såvel i norsk folkemusikk som i den amerikanske singer-/songwriter-tradisjonen; Bob Dylan og Pete Seeger er artister som har inspirert ham. Nilsen og Seeger sang sammen på Tønder visefestival i 1990.

Oslo bys kulturpris

I 2005 mottok Lillebjørn Nilsen Oslo bys kulturpris for 2004, bl.a. med begrunnelsen «Lillebjørn Nilsen er den visekunstneren som mer enn noen andre har bidratt til Oslos kultur og dens selvforståelse, identitet og stolthet som storby, i den grad at enkelte uttrykk fra hans tekster har gått inn som alminnelige uttrykk i vårt språk.»
Protachryson

Utseende

En nokså liten, avlang, mørk trebukk. Oversiden er fint hårete, fint og tett punktert. Antennene er omtrent så lange som kroppen. Pronotum er tønneformet uten tenner på kantene, dekkvingene jevnbrede. Beina er nokså korte med tykke lår.

Utbredelse

Arten er beskrevet fra Baltisk rav, som stammer fra Eocen-tiden.
Mick Taylor

Tidlig liv

Mick Taylor vokste opp i Hatfield, Hertfordshire, og begynte å spille gitar allerede som niåring. Som tenåring dannet han band med sine skolekamerater, og de begynte snart å arrangere konserter sammen, under navnet The Juniors (eller the Strangers). De kom til og med på TV og fikk gitt ut en single. Deler av bandet ble rekruttert for en ny gruppe, kalt The Gods. I 1966 åpnet The Gods for bandet Cream ved Startlite Ballrom i Wembley.
Da Taylor var 16 år gammel (1965) hadde han en kveld kommet for å se John Mayall & the Bluesbreakers collegekonsert i Hatfield sammen med noen bandkamerater. Eric Clapton møtte ikke opp av en eller annen grunn, og etter at Taylor hadde snakket med Mayall i pausen endte han på scenen som gitarist, spillende på Claptons gitar. For at Taylor skulle få slippe inn måtte han faktisk lyge på alderen. 
Taylor begynte å bli kjent som et musikalt vidunderbarn og ble spurt om å bli med i the Bluesbreaker etter Peter Greens oppsigelse. Før han fylte 18 spilte Taylor inn album og turnerte sammen med den engelske blues-pioneren John Mayall. Fra 1966 til 1969 utviklet Taylor sin flytende, følsomme og bluesbaserte gitarstil. Han er også sett på som en av de mest eminente slidegitaristene.
Adeloneivaia

Utseende

Middelsstore (vingespenn 40-70 millimeter), gulbrune eller rødbrune påfuglspinnere med litt spisse vinger. Forvingen har to mørke tverrstriper som konvergerer mot bakkanten, og gjerne en liten, hvit flekk.

Levevis

Som vanlig hos påfuglspinnere kan larvene finnes på mange forskjellige busker og trær. De spinner ikke noen kokong, men graver seg ned i jorden for å forvandle seg til en puppe i et utgravd kammer. De voksne sommerfuglene tar ikke næring til seg.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Mellom- og Sør--Amerika.
Los Angeles County Sheriff's Department

Ansvarsområde

Etaten har ansvar for lov og orden i hele fylket med unntak av byer med eget politi.

Storlek

Med mer enn 17 000 fast ansatte er den det største sheriffkontoret i USA.

Historie

LASD ble opprettet i 1850 og har et ansvarsområde på 8 210 km² med over tre millioner innbyggere. Etaten er organisert i tre regioner med 23 stasjoner. Hovedkontoret ligger i Monterey Park.
Live/1975–85

Utgivelse og mottakelse

Springsteens etterlengtede konsertalbum har solgt mer enn 13 millioner eksemplarer, noe som gjør det til det mest solgte konsertalbumet utgitt på den tiden.
Ikke overraskende, med tanke på Springsteens omdømme og rykte som konsertartist, ble det 40 sanger lange albumet mottatt med overveiende gode anmeldelser. Det var likevel noen kritikere som savnet noen sanger på albumet, som blant annet «Prove It All Night».
Johann Baptist Cramer

Bakgrunn

Cramer kom som treåring med sine foreldre til London. Han begynte sine opptredender i ung alder. Den britiske dronning Victoria var begeistet over hans prestasjoner. Hans lærere var Hélène de Montgeroult ved Conservatoire de Paris og Muzio  Clementi. Hans far Wilhelm var en berømt fiolinist ved Mannheim-hoffets orkester, likeså hans bestefar.

Karriere

På hans lange konsertreiser (1788–1790 og 1799–1800) gjennom Europa ble han også kjent med Ludwig van Beethoven, som han musiserte og konkurrerte med. Begge ble bestraktet som enere som pianister; Beethoven for sin interpretive ekspressivitet, og Cramer i ren teknisk perfeksjon. Cramer var den engelske forlegger av Beethovens 5. pianokonsert, som var den som gav den tilnavnet «The Emperor».
Cramers 84 etyder fra Große praktische Pianoforte-Schule (1815) op. 50 er fortsatt av betydning og uunnværlig i klaverpedagogikken. Hans von Bülow omarbeidet dem; hans versjon fikk navnet Cramer-Bülow-Etüden.
En del av Cramers klaververk er ganske teknisk enkle og beregnet på amatører som ønsket å spille «ekte Cramer». Fullskala-verkene skrev han hovedsakelig for seg selv. Stilistisk står disse teknisk krevende verkene mellom Johann Nepomuk Hummel og Beethoven.
Cramer var i London også fremgangsrik som forretningsmann; han besrev klaverbygging og var musikkforlegger. Pianomerket består fortsatt og er etterspurt i Det fjerne østen. Musikkforlaget, som han åpnet med John Addison og Beagle som kompanjonger, består under navnet J. B. Cramer & Co.Ltd. Cramer var en av grunnleggerne av Royal Philharmonic Society.
Fylkesvei 5434

Fylkesveg 5434 går mellom Masfjordnes og Andvik i Masfjorden kommune. Veien er 7,2 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen Fv374.
Helsesekretærforbundet i Delta

Helsesekretærforbundet i Delta, inntil 2016 Norsk Helsesekretærforbund (NHSF), er en partipolitisk uavhengig yrkesorganisasjon som arbeider for å fremme helsesekretærenes interesser overfor Helse- og omsorgsdepartementet, og bidra til en positiv utvikling i sosial- og helsesektoren til beste for både pasienter, pårørende, arbeidsgivere og arbeidstakere. Forbundet er engasjert i arbeidet for at det ansettes personell med riktig fagkompetanse i forhold til arbeidsoppgaver, og er en pådriver for kvalitetssikring av helsesekretærens tjenester.
Helsesekretærforbundet i Deltas overordnede målsetting er å ivareta medlemmenes yrkes- og utdanningsmessige interesser, øke og bedre anseelse og yrkesfaglige standard samt lønns- og arbeidsvilkår.
Forbundet er tilsluttet arbeidstakerorganisasjonen Delta som igjen er tilsluttet Yrkesorganisasjonenes Sentralforbund (YS). Delta er en partipolitisk uavhengig arbeidstakerorganisasjon som arbeider med å ivareta lønns- og arbeidsvilkår i offentlig og privat sektor.
Yrkesorganisasjonen ble stiftet 7. juni, 1968, har ca 4 630 medlemmer, og gir ut medlemsbladet Helsesekretæren. Helsesekretæren er det eneste fagbladet for helsesekretærer og andre som arbeider innen medisinsk kontortjeneste. Leder i forbundet er Gro Bengtson.
Social Gospel

Social Gospel er betegnelsen på en bevegelse innen protestantisk kristen intelligentsia i USA og – gjerne under andre navn – i andre land som Storbritannia, og som var særlig fremtredende sent på 1800-tallet og tidlig på 1900-tallet. Den hadde også paralleller under andre betegnelser innen Den katolske kirke.
Bevegelsen appliserte kristne prinsipper på sosiale problemer som fattigdom, diskriminering, alkoholmisbruk, kriminalitet, rasemotsetninger, slum, dårlig hygiene og krigsfare. Teologisk var Social Gospel-lederne gjennomgående post-millennialister. Det var fordi de trodde at Jesu annet komme ikke ville kunne finne stede innen menneskeheten overvant de sosiale onder av egen kraft. For det meste avviste de de amerikanske Sørstatenes fremherskende premillennialistiske teologi, som anså som Jesu annet komme som nært forestående og at de kristne derfor skulle konsentrere sine krefter om å forberede seg på den fremfor å beskjeftige seg om kampen mot sosiale onder.
Social Gospel-ledere var for det meste liberale både politisk og teologisk.
Brønnsletten

Kommunikasjon

Vegene som går gjennom byggefeltet er Gamle kirkeveg, Kristines gt, Kariplassen, Klokkarstien, Sandmelen, Flatmelen, Bispevegen og Fonnagata. Veøy AS har busser som går fra Åndalsnes via Brønnsletta flere ganger for dag i den såkalte «ringruta».

Historikk

Grytten kirke lå her før den måtte rives og flyttes til Veblungsnes i 1828, på grunn av den var truet av å bli begravd i sand. Brønnsletten besto av et lite småbruk inntil byggingen av boligfelt på stedet startet rundt 1971. Småbruket ble fraskrevet Grytten prestegård om lag mellom 1917 og 1928. I småbruket bodde Kristine Knutsdatter Grytten i årene før byggefeltet kom. Noe som kan gi svar på hvorfor gaten forbi det gamle småbruket heter Kristines gate. Gaten Kariplassen er trolig oppkalt etter hennes mor Kari. Gamle kirkeveg går mot stedet der kirka og kirkegården skal ha stått og forbi der brønnen sto.
Söndagsnisse-Strix

Söndagsnisse-Strix var et svensk vittighetsblad.
I 1924 ble Söndags-Nisse slått sammen med Albert Engströms vittighetsblad Strix, og under sitt nye dobbeltnavn utkom det til 1955. I årene 1998–2006 ble det gitt ut en ny versjon av publikasjonen, Nya Söndagsnisse-Strix, som et parallellblad/bilag til Grönköpings Veckoblad, men den ble lagt ned på grunn av dårlig økonomi. Abonnementer som hadde betalt for bilaget ble kompensert med boken Vem är vem i Grönköping?  eller med forlenget abonnement på Grönköpings Veckoblad.
Essostrutha

Utseende

Middelsstore, spinkle, mørkbrune til svarte trebukker, deler av kroppen dekket med gulaktig bestøvning. Antennene er noe lengre enn kroppen. Pronotum er tønneformet uten tenner på sidene, dekkvingene parallellsidige.

Utbredelse

Slekten er utbredt i det sørvestlige USA, Mexico og Guatemala.
Camp Millar

Camp Millar var en britisk skjerpestasjon ved Vårsolbukta under Ingeborgfjellet nord i Bellsund, vest for Fridtjovbreen langt sør i Nordenskiöld Land på sentrale Spitsbergen, Svalbard. I samme området lå Camp Bell 1 km lengre vest og Hageruphuset 1 km lengre øst.
Camp Millar ble reist av Northern Exploration Company i 1910, angivelig for å skjerpe etter gull. Det stod to hus her, som forfalt utover mellomkrigstiden. Det er rester etter jernbane og gruveanlegg noen hundre meter lengre nord.
Anlegget inngikk i det som utgjorde Fangstfelt 7 (Lågneset). Området ble brukt i norsk pelsdyrfangst i tiden før andre verdenskrig.
Camp Millar er fredet, og den vedlikeholdes av Longyearbyen Jeger- og Fiskeforening som også formidler bruk av hytta blant sine medlemmer. Sysselmannen på Svalbard fører utvidet oppsyn og vedlikehold av dette kulturminnestedet, som inngår i de 50 mest prioriterte kulturminnene på Svalbard.
Orient (film)

Innhold

Filmen skildrer Asia og ble blant annet spilt inn på Bali, Egypt, Israel, Japan, Jordan, Kashmir, Taj Mahal i India og i Pakistan.
Det røde Taarn

Om filmen

Filmen hadde premiere 2. november 1914 på Röda Kvarn i Auditorium i Stockholm. Filmen bygger på et manuskript Det stjaalne geni, som de danske forfatterne og journalistene Marius Wulff og Helge Linck hadde solgt til Svenska Bio. Innspillingen fant sted ved Svenska Biografteaterns ateljé på Lidingö med eksteriør fra Restaurant Foresta Lidingö og det Cedergrenska tornet i Stocksund av Julius Jaenzon. 
Filmen er gått tapt.
Mariinskij Posad

Mariinskij Posad (russisk: Марии́нский Поса́д, tsjuvansk: Сĕнтĕрвăрри) er en by i Republikken Tsjuvasjia i Russland. Den ligger på høyre bredd av elva Volga, rundt 30 km øst for Tsjeboksary. Innbyggertall: 10 273 (folketelling 2002).
Den ble grunnlagt i 1620 som landsbyen Sundyr (russisk: Сундырь), oppkalt etter elva Sundyrka. I 1856 ble navnet endret til Mariinskij Posad, etter dronning Maria Aleksandrovna. Den fikk bystatus i 1920.
Byens næringsliv omfatter produksjon av byggematerialer, maskinbygging, næringsmiddelindustri og et kabelverk. Mariinskij Possad har også en elvehavn ved Volga.
Ute blåser sommervind

Handling

Klaus Aare (Lars Nordrum) bryter ut av et rutinemessig liv og begir seg ut på eventyr til Sverige. Historien fortsetter både som en kjærlighetshistorie og ytre dramatikk rundt arbeidet med et damanlegg.

Om filmen

Filmen hadde urpremiere 22. februar 1955 på kinoen Skandia i Stockholm. Den svenske tittelen var: Ute blåser sommarvind. 
Den norske premieren var Klingenberg i Oslo 14. mars 1955.
Filmen bygger på den norske forfatteren Per Bangs roman Ute blåser sommervind fra 1953.
Ordo Crucis

Ordo Crucis er en orden innenfor Den norske kirke. Ordenen er åpen for både kvinner og menn. Ordenen ble stiftet av teologiske studenter fra Det teologiske fakultet (UiO) den 26.april 1933. Ordo Crucis ledes av et kollegium på tre. Kollegiets leder bærer tittelen prior. Ordo Crucis sin første prior var Hans N. H. Ording
I Ordo Crucis sin spiritualitet står skriftemålet, tidebønnene og gjensidig forbønn sentralt.
Ordo Crusis var i 1933 kun åpen for menn, og for teologistudenter og prester. Ordenen ble under krigen også åpen for lekmenn, senere for kvinner, og til sist også åpnet for medlemmer av andre kristne kirkesamfunn enn Den norske kirke.
Asina

Asina er en appelsinbrus som produseres av de små mineralvannfabrikkene i Norge.

Historie

Asina ble lansert i 1948 som en felles appelsindrikk for medlemmene av Mineralvannfabrikkenes Landsforening. Asina-navnet stammer fra navnekonkurransen Landsforeningen utlyste i 1947. Asina kom ut på topp, med Sinai og Orango på henholdsvis andre- og tredjeplass.
Asinaforeningen ble stiftet 4. desember 1961 - en forening som skulle administrere tapperettighetene og sørge for at produktet til en hver tid holdt topp kvalitet. Norge ble delt opp i salgsdistrikt, og Asina ble etter hvert et kjent produkt over hele landet.
Etter at alle de små mineralvannfabrikkene har lagt ned, er det i 2014 kun Roma Mineralvannfabrikk i Lillestrøm og Berentsens Brygghus i Egersund som produserer Asina.
Kløverfly

Utseende

Et middelsstort (vingespenn 31 – 36 mm), lyst gråbrunt-spraglete nattfly. Forvingen har et markert, brunlig nyremerke men ellers ingen tydelige tegninger. Bakvingen er gråhvit, lysgrå ytterst.
Larven er naken, grønn med røde lengdestriper.

Levevis

Larvene lever på melder, men er også funnet på løk (Allium cepa). De voksne sommerfuglene flyr i juni – juli, i sør er det også en andre generasjon litt senere.

Utbredelse

Arten er meget vidt utbredt, over det meste av Europa, Nord- og Vest-Afrika, det nordlige Asia og den østlige delen av Nord-Amerika. I Norge er den funnet nord til Sogn og Fjordane.
Thrond Sjursen Haukenæs

Folkeminnesamleren

Etter å ha møtt Peter Chr. Asbjørnsen under samlingsferden til Hardanger sommeren 1870, slo også Haukenæs inn på å samle folkeminner rundt om i distriktet. I 1882 skrev han en oppfordring i flere Vestlandsaviser om å få folk i «Harddanger, Voss og tilstøtende bygdelag» til å sende ham manuskriptsamlinger med muntlig tradisjonsstoff.
I 1883 gikk forretningene hans konkurs, og han tapte samtidig hele sitt store privatbibliotek. Kombinasjonen av materiell nød og dårlige utsikter gjorde at Haukenæs like godt slo inn på det han hadde mest lyst til, nemlig å dyrke sin nye hobby, innsamling og utgivelser av folkeminner. Haukenæs viste seg uhyre produktiv, men stolte ikke på egne ortografiske ferdigheter, og søkte hjelp hos den mer skrivekyndige Jon Nilsson Skaar fra Botnen innerst i Fyksesundet. Mot betaling hjalp Skaar ham med renskrift og ordning av stofftilfanget.
Haukenæs besøkte i 1890 den kjente folkeminnesamleren Peder Fylling på hans hjemsted i Skodje. Reiseskildringen fra turen ble trykket i Sunnmørsposten

Forfatteren og utgiveren

Gjennom en hel serie bøker gjenga Haukenæs opplysninger om natur, folkeliv og folketro i Hardanger, Sunnhordland og Voss. Han skrev også en selvbiografi. Opplagene var ganske små, og enkelte uhell, med et par bokkasser som ble flammenes rov under en brann i Granvin i 1885 og en større boksending som gikk ned med dampskipet «Ole Bull», etter forlis utenfor Volda i 1888, har ført til at flere av Haukenæs sine boktitler er svært sjeldne og vanskelig å få tak i.
Haukenæs gjorde det godt som forfatter og 17. mai 1899 kunne han og familien flytte inn i sitt nye, vakre hjem Solbakken på Eide i Granvin, oppkalt etter Bjørnstjerne Bjørnsons bonderoman om Synnøve Solbakken. Året etter fylte han 60 år, og da hadde han på 16 år rukket å skrive ikke mindre enn 30 bøker.
HD 209458 b

HD 209458 b er en eksoplanet (uoffisielt referert til som Osiris) som går i bane rundt soltvillingen HD 209458 i stjernebildet Pegasus, omtrent 150 lysår fra solsystemet, med bevis for vanndamp. Radiusen til planetens bane er 7 millioner km, ca. 0,047 astronomiske enheter, eller en åttendedel av radiusen til Merkurs bane. Denne lille radiusen resulterer i at ett år på eksoplaneten tilsvarer 3,5 dager på jorden og en estimert overflatetemperatur på ca. 1 000 °C. Massen er 220 ganger massen til jorden (0,69 jupitermasser) og volumet er omtrent 2,5 ganger så stort som Jupiters. Den høye massen og det store volumet til HD 209458 b indikerer at den er en gasskjempe.
Callsenter

Et callsenter er et sentralisert kontor hvor et stort volum av henvendelser via telefon mottas eller overføres. Anrop hit dirigeres til et selskap eller saksbehandler som administrer produktstøtte og gir informasjon og besvarerer oppringgerens henvendelse. Utgående samtaler kan for eksempel være telefonsalg, reklamere for veldedighet eller politisk informasjon, inkasso og markedsundersøkelser.

Historie

Opprinnelsen til callsentra går tilbake til 1960-tallet med det Birmingham-baserte Press and Mail installerte Privat Automatisert Business-Exchanges (PABX) med en rekke operatører for å håndtere kundekontakter. I 1973, fikk disse stor oppmerksomhet etter at Rockwell International patenterte sitt Galaxy Automatic Call Distributor (ACD) for et telefon reservasjonssystem samt popularisering av telefon hodesett som som ofte ble sett på TV-sendinger fra NASA Mission Control Center i forbindelse med rakettoppskytninger.
På slutten av 1970-tallet ble teknologien utvidet til å omfatte telefonsalg, flybestillinger og banksystemer. Begrepet «call centre» ble først publisert og anerkjent av Oxford English Dictionary i 1983. I løpet av 1980-årene ble  gratis telefonnumre (815-nummer) tatt i bruk for økt effektivitet og ringevolum. Callsentre økte med dereguleringen og flytting av bedrifter og kontorer til mindre befolkede områder i lang avstand fra den som ringte, eller den oppringte samt vekst i informasjonstrømmen generelt.
Aṅgulimālasūtraen

Aṅgulimālasūtraen (sanskrit, pali: Aṅgulimāla Sutta, kinesisk: 央掘魔羅經, pinyin: yāng jué mó luó jīng, tibetansk: 'Phags pa sor mo’i phreng ba la phan pa zhes bya ba theg pa chen po’i mdo) er en buddhistisk tekst som handler om omvendelsen av en røver ved navn Aṅgulimāla. Verket er kjent i palikanonen og i oversettelser til tibetansk og kinesisk (Taishō Tripiṭaka, bind 2, tekst nr 120). Et fragment av teksten er bevart på sogdisk og khotanesisk.
Georg IVs statsdiadem

Georg IVs statsdiadem, også kalt diamantdiademet, er et diamantbesatt diadem og en del av de britiske kronregaliene. Diademet ble laget til kroningen av kong Georg IV i 1821, men er senere særlig benyttet av og forbundet med kvinnelige medlemmer av den britiske kongefamilien.
Til sin kroning planla kong Georg IV en ny krone der blomsteremblemer for England, Skottland og Irland skulle ha en framtredende plassering: Rose for England, tistel for Skottland og trekløver for Irland. Dette ble det ikke noe av, men kongen fikk i stedet laget et diadem som han benyttet sammen med en fløyelshatt i deler av kroningshøytidelighetene. Det antas at diademet er formgitt av Philip Liebart fra firmaet Rundell Bridge & Rundell.
Diademet er 7,5 cm høyt og har en diameter på 19 cm. Det er i gull og sølv og er besatt med 1 333 diamanter og perler. Diademet har fire kors vekslende med ornamenter av rose, tistel og trekløver. Ringen er besatt med rader av perler, diademet for øvrig av diamanter. Korset foran har en gul briljant på fire karat.
Fra kroningen av dronning Adelaide i 1831 har diademet særlig vært benyttet av kvinner. Det er kjent fra portretter av dronning Victoria og dronning Alexandra. Georg IVs statsdiadem ble benyttet av dronning Elisabeth II i 1953, da hun bar diademet på veg til kroningen. Dronningen benytter det også når hun er på veg til den høytidelige åpningen av Det britiske parlamentet.
Georg IVs statsdiadem er benyttet på mange portretter av dronning Elisabeth II, og er særlig kjent fra frimerker, mynter og pengesedler fra Storbritannia og andre samvelderiker.
Besòs

Besòs er en elv i Catalonia, Spania. Den heter Besòs fra stedet hvor Mogent og Congost flyter sammen. Den løper ut i Middelhavet. Elva går gjennom disse byene: Aiguafreda, La Garriga, Les Franqueses, Canovelles, Granollers, Montmeló, Mollet del Vallès, Montcada i Reixac, Santa Coloma de Gramenet, Barcelona og Sant Adrià de Besòs.