google/wiki40b huggingface dataset:
Davidsstjerne

Seks tagger

Davidsstjernens seks tagger eller «spisser», symboliserer skapelsesberetningen om at Gud brukte seks dager på å lage jorden og på den syvende hvilte han. De seks taggene pluss midten utgjør syv, som er jødenes hellige tall. Tidlig var det den syvarmede lysestaken menorahen, som var jødenes foretrukne symbol for skapelsen. Forskere og arkeologer antar nå at jødene begynte å bruke davidsstjernen fra rundt år 300 e.Kr. De to trekantene hadde da allerede i lengre tid vært et indisk symbol på samhørighet mellom en gud og mennesker. Vi finner også tilsvarende heksagram-figurer i andre kulturer og i andre tidsperioder.
En omdiskutert teori går ut på at davidsstjernen var den gamle jødiske kong Davids monogram. Fordi vokaler ikke inngår i hebraisk skriftspråk ble David D–V–D. På gammelhebraisk skrives bokstaven D (dalet) som en likesidet trekant, og man tror da at kong David flettet samme de to D-ene til denne stjernen.
Stjernen har også tolv sider, som symboliserer de tolv stammene i Israel som ble forent av kong David.

Jødestjerne som tøymerke under andre verdenskrig

Under andre verdenskrig krevde myndighetene i det nazistiske Tyskland at jødene i landet  skulle bære en godt synlig, gul davidsstjerne, ofte bare omtalt som «jødestjerne», på ytterklærne. Dette var i tråd med blodsvernloven i Nürnberglovene, de antisemittiske raselovene som nazistene vedtok i Nürnberg i 1935 som «den endelige løsningen på jødespørsmålet». Påbudet om stjerne trådte i kraft fra 19. september 1941. Den 1. juni 1942 ble også jøder i det okkuperte Frankrike tvunget til å bære jødestjerne. 
Norske jøder bar aldri tøymerker, men fikk en stor, rød «J» stemplet i legitimasjonskort og pass slik tyske jøder hadde fått allerede på 1930-tallet. «Stempling av legitimasjonskort som tilhører jøder» ble kunngjort i avisene i Norge 20. januar 1942. 
Merkingen kunne være både på armbind og som påsydd tøymerke. Gul «jødestjerne» på klær og fangedrakter har etter krigen blitt et av de mest kjente uttrykk for den utbredte antisemittismen i første halvdel av 1900-tallet.
Synlig merking av jøder har også forekommet tidligere i historien. Fra 1215 ble det for eksempel påbudt for jødiske menn å bære tradisjonell, spiss jødehatt i visse katolske områder og byer i Europa. Se artikkelen jødedrakt for å lese om andre historiske draktregler for jøder i ikke-jødiske områder.
Emanuel Schikaneder

Liv og virke

1773 trådte han inn i Moserschen Schauspielgesellschaft og ble senere deres regissør. Arbeidet førte ham i 1780 til Salzburg, hvor han ble kjent med Wolfgang Amadeus Mozart.
I Wien ledet han fra 1785 Kärntnertortheater og spilte også i Burgtheater. Keiser Josef II nektet ham å oppføre et teater foran bymuren, derfor dro han til Regensburg i Bayern.
Han dro derimot snart tilbake til Wien, der et teater ble oppført på hans anmodning i Wiens den gang største leiegård, Freihaus auf der Wieden. Dette teateret åpnet 12. juli 1789 med et stykke skrevet av ham, Der dumme Anton im Gebirge. 30. september 1791 fant premieren på hans største suksess sted her, syngespillet Tryllefløyten med musikk av Mozart. Schikaneder spilte selv rollen som Papageno. Angivelig ga suksessen så store inntekter at Schikaneder (med hjelp av Kaufmanns Zitterbarth) kunne bygge et nytt teater, Theater an der Wien, rett i nærheten. Freihaus-teateret ble stengt i 1801. Theater an der Wien ble også åpnet med en Schikaneder-opera, nemlig Alexander, den 13. juni 1801 med musikk av Franz Toyber. Schikaneder benyttet kostbare dekorasjoner og effekter til sine forestillinger.
Han ledet teateret til 1806 og dro deretter til Brünn og Steyr. Fordi krig førte til at tidens valuta sank i verdi fra 1811, tapte Schikaneder sin siste formue og døde åndelig forvirret som tigger (Honolka) i Wien.
Emanuel Schikaneder skrev 55 teaterstykker og 44 libretti til opera og syngespill.
Kaupanger

Historie

«Kaupang» er en norrøn betegnelse for handelsplass. Kaupangers navn er sammensatt av kaup- (kjøpe) og -angr (fjord, havn) – «Kjøpehavna». Sjøveien var en viktig ferdselsåre for 1000 år siden. Slik kan Kaupanger ha blitt et knutepunkt mellom inn- og utland. 
Kaupanger og andre steder langs Sognefjorden var sannsynligvis ofte utgangspunkt for vikingtokter.
Kaupanger var for 1000 år siden tingstad. Det var altså et slags administrasjonspunkt for Sogn og brukt som sete for skattefutene.
Kaupanger ble omtalt med bytermer i middelalderkilder, som en av 16 tettsentre som nevnes i Norge. Kaupanger ble også omtalt som Lusakaupang, som kan tyde at Kaupanger var en av de minste tettsentrene/kjøpsstedene.
Baglerkongen Inge Magnusson ble tatt til konge ved tinget her i 1202. Det var da det tredje tinget til å gi ham kongsnavn.
Kjøpstaden kan på et senere tidspunkt ha blitt flyttet lenger inn i Sognefjorden og blitt formet som Lærdalsmarknaden på Lærdalsøyri i Lærdal. Man vet ikke når Lærdal tok over, men Lærdalsmarknaden nevnes første gang i 1596. Da hadde den pågått en stund allerede.
Havnen i Amla, Kaupanger, var fergekai til ferjesambandet Kaupanger-Fodnes, frem til Mannheller ble bygd i 1995. I dag er den tidligere fergekaien brukt til turistferger i Sognefjorden på sommerhalvåret.
Dunkirk (film)

På stranden (The Mole. One Week.)

Den britiske soldaten Tommy (spilt av Fionn Whitehead) prøver å komme seg om bord en redningsbåt, og sammen med Gibson (Aneurin Barnard) gjemmer de seg på moloen. Når de endelig kommer om bord i en redningsbåt blir den torpedert, og de må svømme tilbake til land. De slår seg sammen med en skotsk soldatgruppe og finner en forlatt båt. De håper å kunne bruke den som skip når tidevannet stiger. Plutselig begynner tyske soldater å bruke skipet som målskive, og når tidevannet til slutt stiger, er det for mange hull i skroget til at skipet kan holde seg flytende. Alex (Harry Styles) anklager Gibson for å være en tysk spion og foreslår at de bør kaste han ut. Tommy forsvarer han, men det kommer for en dag at Gibson egentlig er en fransk soldat som har tatt på seg identiteten til en død engelskmann. Soldatene kommer seg ut av båten, men Gibson hekter seg fast og drukner. De blir omsider plukket opp av Dawsons båt og vender tilbake til England.

På havet (The Sea. One Day.)

Royal Navy ber private båteiere om å delta i evakueringen. Herr Dawson (Mark Rylance) er villig til å delta, men foretrekker å styre skipet sitt selv. Han drar mot Dunkerque sammen med sønnen Peter (Tom Glynn-Carney) og tenåringen George (Barry Keoghan). George har et håp om å gjøre noe verdifullt i livet sitt og drømmer om en egen artikkel i lokalavisen. Mannskapet redder en skjelven soldat fra et ubåtangrep (Cillian Murphy), men han nekter å dra tilbake til Dunkerque. Han forsøker å ta styringen på skipet og slår til George ved et uhell slik at han faller i dørken. Han blir kraftig skadet og mister synet. Når båten ankommer Dunkerque redder de mange soldater, blant annet Alex og Tommy. Etter en stund får Peter vite at George har dødd. Han lyver og forteller soldaten fra ubåtangrepet at George har det fint. Når de kommer hjem forteller Peter lokalavisen om Georges bidrag til krigen, og han blir hyllet som en ung helt i en egen artikkel på forsiden.

I lufta (The Air. One Hour.)

Tre britiske Spitfire-piloter er på vei til Dunkerque. Skvadronlederen blir skutt ned av et tysk fly, og Farrier (Tom Hardy) tar kommandoen. I et nytt luftangrep blir flyet til Collins (Jack Lowden) hardt skadet, og han blir nødt til å lande i havet. Collins blir senere plukket opp av Dawsons båt. Farrier ankommer etter hvert Dunkerque og skyter ned et tysk fly som truer evakueringen. Reservetanken går tom, og Farrier må nødlande på tyskkontrollert område. Der blir han tatt til fange av tyskerne.

Fartøy

En rekke fartøy som deltok i evakueringen i 1940 er også med i filmen, blant annet lystbåten Moonstone. Flere eldre britiske og nederlandske marinefartøy ble ombygget og brukt i filmen for å inneha diverse roller. Det norske fredede veteranskipet MS «Rogaland» har en sentral rolle i filmen som hospitalskip.
Det ermelandskmasuriske universitet i Olsztyn

Det ermelandskmasuriske universitet i Olsztyn (polsk Uniwersytet Warmińsko-Mazurski w Olsztynie) oppstod i 1999 ved sammenslåingen av Det jordbrukstekniske akademi, Den pedagogiske høyskole og Det ermelandske teologiinstitutt. Det består av fjorten fakulteter med over 40 000 studenter.
Ellos

Historie

Ellos ble grunnlagt i 1947 av Olle Blomqvis og Lars Gustavsson. Grunnleggerne ønsket å kalle bedriften for LO's på bakgrunn av sine navn. Men navnet ble ikke godkjent. De valgte da å skrive om navnet til Ellos. De første varene som ble solgt var håndkle i jutevev. I 1953 kom den første postordrekatalogen. Ellos ble i 1960-årene Nordens største postordreselskap og etablerte seg senere i Norge i 1983. Senere utvidet Ellos seg til Finland (1987), Danmark (1995) og Estland (1996). 
Bedriften ble i 1978 flyttet til sine nåværende lokaler i Viared, vest for Borås. I 1988 ble Ellos eid av svenske ICA-konsernet, men inngikk i 1997 i franske Redcats-Konsernet. Siden 2013 har Ellos Group vært eid av Nordic Capital, en PE-bedrift. Idag er Ellos Group en av Nordens største netthandelsbedrifter, med en omsetning i 2014 på 1,9 milliarder SEK og 800 ansatte.
Weibin (Baoji)

Weibin (kinesisk: 渭滨区, pinyin: Wèibīn Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Baoji i den kinesiske provins Shaanxi.
Det har et areal på 728 km² og teller 390 000 innbyggere (2004).
Skåre BK

Skåre BK, dannet i 1935, er en svensk ishockeyklubb fra Karlstad . Deres hjemmebane er Löfbergs Lila Arena, eid av Färjestad, men ved siden av er også en mindre sal (Kobbe arena) at ungdom er trening i. Skåre BK er en av de største ungdomsklubber i Sverige. Skåre BK's A-lag spiller i 1. divisjon. Klubben spiller i røde skjorter, blå shorts og røde leggings. Nylig Färjestad BK og Skåre BK samarbeidet mer og mer. De er den beste spilleren i Färjestad, Färjestad har manglet et eget J20-lag siden sesongen 01/02, og i stedet omdirigere sine talenter i sporene A-team. Fra 2011/2012 sesongen vil Färjestad å ha et J20-lov som betyr at kuttingen vil ha problemer med spillere. Ryktet har det at klubben vil skru ned til Division 1-spillet fordi de ikke har økonomiske ressurser. Dersom klubben nekter å spilte i Division 1 som de blir nedgradert til divisjon tredje
Idrettsforeningen Ready

Bandy

Ready var Norges første stormakt innen bandy og tok hele 13 norgesmesterskap i idretten i perioden 1912–1927. I nyere tid har klubben vært solid plassert i eliteserien og vant i 2015 sin første NM-tittel på 88 år. Blant tidligere spillere er en rekke medlemmer av Ditlev-Simonsen-familien, deriblant tidligere ordfører i Oslo Per Ditlef-Simonsen, mens de mest kjente spillerne i 2015 er Jon Ljungberg, Peter M. Haug, Christian Waaler og spillende trener Rickard Fritjofsson. 
Ready Bandy spiller på Gressbanen ved Holmen i Oslo, hvor det er sittetribune langs halve langsiden, og treningsbaner for egne lag og for lokalbefolkningen.

Fotball

Ready ble grunnlagt som fotballklubb i perioden, og på 1910-tallet og tidlig på 1920-tallet var Ready blant landets beste fotballklubber. Klubben hadde i denne perioden flere spillere på landslaget, deriblant Adolph Wold (26 landskamper), Per Helsing (13) og brødrene Halfdan (7) og Olav Ditlev-Simonsen (5). Den største stjernen klubben har fostret i moderne tid er fotballspilleren Dan Eggen, som spilte 25 landskamper, og deltok i to VM- og et EM-sluttspill for Norge. Tidligere Sandefjord- og Moss-trener Tor Thodesen har også spilt fotball i Ready.
Readys herrelag i fotball spiller i 2019 i 3. divisjon.
Kolskaya

Kolskaya var en oppjekkbar plattform som ble bygget i 1985 og sank 18. desember 2011 i Okhotskhavet i Russland under tauing, og 53 mennesker ble drept.
Plattformen var designet av Gusto Engineering i Nederland, bygget i 1985 av Rauma Repola i Finland og eid av Arktikmor Neftegaz Razvedka, som er et datterselskap av Zarubezhneft. Da den sank hadde den vært under kontrakt med Gazprom. Den var registrert i skipsregisteret i Murmansk. Den var klasset i Det Norske Veritas til noen måneder før forliset og så Russian Register of Shipping.
Plattformen var de første årene i bruk i Kvitesjøen i Sovjetunionen. Den ble så tatt i bruk på Hodfeltet i Norge i 1990, og var på norsk sokkel fram til 1993. Den ble drevet av selskapet Noble Drilling under navnet Noble Kolskaya i Storbritannia og Danmark i flere år.

Forliset

18. desember 2011 hadde plattformen nettopp fullført en letebrønn for Gazprom ved Kamchatkahalvøya. Etterpå ble plattformen slept under en sterk kuling i Okhotskhavet. Vindstyrken var på 19 m/s, og bølgehøyden fire meter. Det var 17 minusgrader i lufta og en plussgrad i sjøen. Det ble slept av en isbryter. Det var også i en periode en ankerhåndteringsfartøy tilgjengelig, men denne måtte gå til land på grunn av skader. Det er hevdet at plattformen ble slept med overflødig personell om bord, og utover den isfrie navigeringssesongen i området. En representant fra selskapet GL Noble Denton var ombord på vegne av forsikringsselskapet, for å påse at tauingen ble utført forsvarlig.
Været ødela sleperen til isbryteren. Overlevende fortalte at bølger knuste koøyer i spisesalen og ødela utstyr. En prøvde å motvirke vannfyllingen ved å pumpe vann (ballastere), men det var ikke tilstrekkelig flytestabilitet i skadet tilstand. Plattformen kantret og sank på over 1000m vanndyp, om lag 200 km nordøst for Sakhalin. Plattformen fikk en rask vanninntrengning, og sank på mindre enn en time. Andre skriver 20 minutter.
Livbåtene ble funnet, men ingen var om bord. De som ble berget hadde overlevelsesdrakter på.
Redningsarbeidet startet så snart plattformen sank, og ble avsluttet fem dager senere den 22. desember. Av de 67 om bord, ble 14 reddet og 36 ble oppført som savnet. Bare 17 døde har blitt funnet. Mannskapet var i hovedsak fra Murmansk, resten var fra andre steder i Russland. I tillegg var det en representant fra forsikringsselskapet fra Bulgaria.

Ulykkesårsaker

Ulykken ble gransket av russiske myndigheter. men rapporten er ikke publisert.
Etterforskere sa til Russia Today at det var et brudd på sikkerhetsrutinene at oljeriggen i det hele tatt ble tauet i slikt vær.
Noen mener ulykken skyldes ødelagte rør og koøyer.
Kommersant hevder at intense svingende bølger gjorde at plattformen veltet. Så lenge riggen ble slept, holdt den seg flytende. Men da en av slepekablene røk på grunn av svingningene, så dyppet Kolskaya slik at vann ble skyllet over plattformen.
Komsomolskaya Pravda mener at plattformen ble skadet tidligere i løpet av sin transport fra Murmansk til Magadan sommeren 2011. En sprekk ble oppdaget i en tank. Kilden til avisen hevder at sprekken var reparert, men på grunn av bølgene kan det ha sprukket opp igjen.
Thomas Fanara

Karriere

Etter noen seire i FIS-renn debuterte han i januar 2005 i verdenscupen. Allerede i sitt andre renn fikk han sine første verdenscuppoeng. Han kom på femteplass i storslalåmrennet i Adelboden i januar 2006 og kvalifiserte seg til OL 2006 i Torino. Der kjørte han imidlertid ut allerede i første omgang. I storslalåmrennet i Bad Kleinkirchheim 8. desember 2007 ledet han etter første omgang, før han kjørte ut og pådro seg en korsbåndskade i finaleomgangen. I det første rennet i sesongen 2008/09 oppnådde Fanara en ny femteplass i storslalåmrennet. 
Sin første pallplassering i verdenscupen oppnådde han i Alta Badia 19. desember 2010. Under VM i alpint 2011 kjørte han på det franske laget som tok gull i lag (mix).
Vetaåsen batteri

Vetaåsen batteri ligger nord for Missingmyr i Råde kommune. Batterianlegget er et av de befestningsanlegg som ble bygget forut for unionsoppløsningen i 1905. Anlegget ble ferdigstilt i 1902 som en forberedt stilling for artilleriet.
Batteriet henter navn fra det gamle varde eller vete. Fra gammel tid var dette «signalstasjoner» der ble tent varslingsbål i ufredstid. 
Batteriet var en del av den tilbaketrukne linjen mellom Råde og Moss. Sammen med Gyllerås batteri behersket Vetaåsen den store Rådesletta mens det sydligste batteritet – Høyås batteri skulle dekket området ved Solli lenger syd. I front for batteriet finner en Råde kirke.
Batteriet ligger i sørenden av den flate toppen på Vetaåsen med Vannsjø ned på høyre side. Det er utført som en rett linje på ca. 45 m med et brystvern på ca. 0,9 m i front. I brystvernet er innbygd 5 ammunisjonsnisjer med tilhørende grunne dekningsgroper. Batteriet har stor militærhistorisk interesse på grunn av sin dominerende beliggenhet og utmerkede tilstand.
Anlegget er i god stand og eies fortsatt av Forsvaret.

Batteriveien

En egen batterivei forbinder Vetaåsen med batteriene på Gyllerås og Høyås, og den er en viktig del av anlegget. Den fremstår i dag som en flott turvei mellom batteriene. I sin tid kunne denne seks km lange veien nyttes til å forflytte utstyr og skyts mellom anleggene.
Norges ambassade i Aten

Norges ambassade i Aten er en norsk utenriksstasjon. Ambassaden huser den norske ambassadør i Hellas og hans stab. Den ligger i Vas. Hatziyianni Mexi 5 i Aten, i samme bygg som Finlands ambassade.
Stroh

Stroh er en sterk krydret rom fra Østerrike. Stroh original fåes i 5 varianter, Stroh 38, Stroh 40, Stroh 54, Stroh 60 og Stroh 80. Tallene i variantene beskriver alkoholstyrken. Stroh er oppkalt etter grunnleggeren Sebastian Stroh som startet selskapet i Klagenfurt under navnet «Stroh Rum».
Den sterkeste varianten av Stroh blir sjelden drukket rent. I Norge er det ikke lovlig med innførsel av Stroh 80.
I tillegg til Stroh original, produseres det også en del andre typer.
Matera

Historie

Området rundt Matera har vært bosatt siden steinalderen. Byen ble visstnok grunnlagt av romerne på 200-tallet f.Kr. under navnet Metheola etter konsul Lucius Caecilius Metellus.
I 664 ble Matera erobret av langobarder og ble en del av Hertugdømmet Benevento. På 600- og 700-tallet ble de nærliggende grottene kolonisert av både klosterinstitusjoner fra både benediktinerordenen og gresk-ortodokse munker. 
På 800- og 900-tallet ble det utkjempet mange kamper i området mellom sarasenere, Østromerriket og Det tysk-romerske riket, inkludert Ludvig II, som ødela byen. Etter at normannerne slo seg ned i Puglia, ble Matera styrt av Vilhelm Jernarm fra 1043.
Etter en kort periode som kommune, og en rekke episoder med pest og jordskjelv, ble byen på 1400-tallet en del av Huset Aragon sitt rike og ble gitt bort som et len til Tramontano-familien. I 1514 gjorde innbyggerne opprør og tok livet av grev Giovanni Carlo Tramontano. På 1600-tallet ble Matera gitt til Orsini-familien og ble så en del av Terre d'Otranto din Puglia. Senere ble den hovedstad i Basilicata frem til 1806, da Joseph Bonaparte førte hovedstaden tilbake til Potenza.
I 1927 ble den igjen hovedstad i provinsen Materai. 21. september 1943 gjorde Materani som den første italienske byen motstand mot den tyske okkupasjonen og bekjempet Wehrmacht.
Crocidae

Utseende

Crocidae er middelsstore (forvingens lengde 7–15 mm), spinkle nettvinger med svært forlengede bakvinger. De ligner på Nemopteridae, og ble også inntil nylig regnet til denne familien. De skiller seg fra nemopteridene ved at forvingene er smalere med et grovere årenett, ved at bakvingene er enda lengre og smalere (trådsmale), og ved larvenes svært forlengede hals. I tillegg er eggenes struktur ganske ulik.
Larven har en trinn, pæreformet kropp uten påfallende hår, hos noen av artene er forkroppen (prothorax) trukket ut til en lang, stilkaktig hals som er rundt dobbelt så lang som hodet, hos andre er halsen ganske kort, men i alle fall er larvene ikke så tettbygde som hos Nemopteridae. Hodet er tre- eller firekantet med lange, sigdformede kjever. Beina er ganske lange og tynne.

Liv og utvikling

Larvene kan leve i huler og sprekker, eller mellom løvstrø. De jakter trolig mest ved å sitte på lur og vente på at et bytte skal passere innen rekkevidde, men kan også forfølge byttet mer aktivt. I likhet med larvene til Nemopteridae har de et langsomt stoffskifte og utvikler seg sakte.
De voksne flyr om dagen eller i skumringen og besøker blomster der de spiser pollen.

Utbredelse

Crocider finnes i varme og tørre områder over det meste av verden bortsett fra Nord-Amerika. I Europa forekommer det to arter i Spania.
Vandrekirke

En vandrekirke er en midlertidig kirkebygning. Vandrekirker oppføres gjerne i nyoprettede sogn eller kirkedistrikt. Det er typisk meningen med vandrekirker at de skal kunne nedbrytes til transportable deler og oppsettes eller gjenoppføres et annet sted.
Malad River (Utah)

Malad River er en 97 miles (156 km) lang sideelv til Bear River i det sørøstre Idaho og nordlige Utah i USA. Elven flyter mot sør med utspring nordvest for Malad City i Idaho. Den krysser delstatsgrensen Idaho-Utah rett nord for Portage i Utah, dlyter gjennom Tremonton, og tømmer seg i Bear River litt sør for Bear River City.
Malad River fikk sitt navn fordi den ble ansett å gjøre pionerene syke; malade betyr «syk» på fransk.
Elven renner gjennom bare to counties, Box Elder County i Utah og Oneida County i Idaho.
Vanlig sukkermaur

Utseende

Vanlig sukkermaur er en svart og mørk brun, middelstor maur og er svært lik tvillingsukkermaur (Lasius platythorax)

Levevis

Reiret til vanlig sukkermaur er oftest anlagt i hager, i jorden, ofte under en større stein, eller annen gjenstand. Det dannes ofte løse tuer av jord over boletet. 
Vanlig sukkermaur forekommer ofte i hus på jakt etter mat. Den finner raskt fram til alt søtt og anlegger gjerne travle maurstier. Det hender at jordmaur etablerer bol i råteskadet treverk innendørs, eller isolasjonen, som f.eks. under baderomsgulv. Maur i bygningsmaterialer er et problem som bør tas alvorlig. Ofte er det jakten på mat som er årsaken til at maur etablerer seg i hus.
Meum

Meum er et sted sentralt på Nøtterøy i Færder kommune i Vestfold. Det befinner seg langs Kirkeveien like vest for Føykås og litt sør for Stangeby.
Meum var opprinnelig en gård, og navnet på gammelnorsk var Mideimr, som betyr «mellomgården». Den fikk altså navn etter beliggenheten mellom to gårder, og disse må være Skjerve i sør og Sem eller Stangeby i nord.
Like sør for Meum er det en gravhaug fra jernalderen og ei gravrøys fra bronsealderen/jernalderen som begge har status som freda kulturminner.
James Mancham

Liv og virke

Mancham studerte juss i London og vendte etter endt utdannelse tilbake til hjemlandet for å arbeide som advokat. I 1964 grunnla han Seychelles Democratic Party (SDP), som tok til orde for mer selvstyre i den britiske kolonien. Rivalen Albert René ledet Seychelles People's United Party (SPUP).
Da Seychellene ble selvstendig 29. juni 1976, ble Mancham president og René statsminister. Manchams presidentperiode ble kortvarig. I juni 1977 tok René makten i et statskupp mens Mancham var i Storbritannia for å delta i Samveldets toppmøte. René lanserte et radikalt politisk program, som gjorde Seychellene til en sosialistisk ettpartistat.
Mancham var tvunget til å leve i eksil. Han etablerte seg som forretningsmann i Storbritannia. I 1981 forsøkte han å vinne tilbake makten i et kupp hjulpet av sørafrikanske leiesoldater, men dette var ikke vellykket.
Etter at det i 1991 ble åpnet for flere partier, vendte Mancham i 1992 tilbake til Seychellene. Han bidro til landets nye grunnlov og stilte ved presidentvalget i 1993. Mancham fikk 36,7 % av stemmene og tapte dermed for René, som fikk 59,5 %. Heller ikke ved valget i 1998 lykkes Mancham i å vinne presidentmakten. Han fikk 13,8 % og kom denne gang på tredjeplass, etter Wavel Ramkalawan med 19,5 % og René med 66,7%.
Mancham var kommandørridder av Order of the British Empire og offiser av den franske Æreslegionen.