Cornwall

Kornisk identitet

Cornwall har i uminnelig tid hatt en egen kultur, identitet og eget språk. Forholdet til resten av Storbritannia er i enkelte spørsmål uklart; det har for eksempel vært en strid omkring eiendomsretten til havområdet utenfor Cornwall. 
En betydelig minoritet i Cornwall anser området som en egen nasjon, og hevder at det er tvil omkring den konstitusjonelle tilstand i forhold til Storbritannia. Dette er ikke akseptert internasjonalt eller av britiske myndigheter. Det finnes to politiske partier som arbeider for kornisk selvstendighet: Mebyon Kernow og Det korniske nasjonalistparti. Cornwall Council betrakter Cornwalls unike kulturarv og egenart som noe av de fremste verdiene for området. De betrakter Cornwalls språk, landskap, keltiske identitet, politiske historie, bosetningsmønster, maritime tradisjon, industrielle arv, og ikkekonformistiske protestantistiske tradisjon som de trekk som utgjør dets særskilte kultur. Den 24. april 2014 ble det annonsert at det korniske folk har blitt gitt minoritetsstatus under EUs rammer for beskyttelse av nasjonale minoriteter.
Kornisk er et keltisk språk, nært beslektet med walisisk og bretonsk. Det regnes som et levende språk inntil 1777, da Dolly Pentreath døde. Ifølge forskere var hun den siste som hadde språket som eneste språk. Andre forskere bestrider dette. I 1904 ga Henry Jenner ut boken Håndbok i det korniske språk, som førte til fornyet interesse for språket. Det har siden blitt gjort store innsatser for å gjenopplive det. Man regner med at omkring 2 000 mennesker snakker språket, hvorav ca. 200 snakker det helt flytende; disse snakker også enten bretonsk eller walisisk. Det har i nyere tid blitt anerkjent av den britiske regjeringen som minoritetsspråk.
Keltisk kristendom sto lenge sterkt i Cornwall, og mange korniske helgener har gitt navn til kirker og steder, og minnes i legender. Det er en diskusjon om hvorvidt det er Erkeengelen Mikael, St. Petroc eller St. Piran som er områdets vernehelgen. St. Piran er den mest populære, og hans emblem, et hvitt kors på svart bakgrunn, brukes som Cornwalls flagg. Hans minnedag, 5. mars, feires over hele verden av folk med bakgrunn fra Cornwall. Flagget ble først brukt av selvstendighetspartiene, men har etterhvert blitt allment akseptert som et symbol for Cornwall, og brukes blant annet av firmaer som ønsker å vise sin tilhørighet til området. 
Cornwall har en rik folkemusikktradisjon, nært knyttet til annen keltisk musikk. De har også idretter som har overlevd fra middelalderen, som kornisk hurling og en særegen form for bryting. Korniske artister deltar ofte på inter-keltiske festivaler.

Historie

Det moderne engelske navnet kommer fra stammen Cornovii sammensatt med det angelsaksiske ordet wealas, som betyr «fremmede». Wealas er også opphavet til navnet Wales. På kornisk heter grevskapet Kernow (alternativt Curnow), en form som har fått en renessanse. 
Cornwall var en av de viktigste tinnprodusenter i antikken, og forsynte middelhavsområdet med metallet. Man mener at korniske eksperter på gruvedrift på et tidspunkt var verdens dyktigste. Da tinngruvene begynte å gå tomme emigrerte mange til Nord- og Sør-Amerika, Australia, New Zealand og Sør-Afrika, hvor man trengte gruveteknikere. Mange av de engelske faguttrykkene innen gruvedrift kommer fra kornisk.
Etter at gruvedriften, sammen med jordbruk og fiske, ble mindre lønnsomt, har turisme vært en av de viktigste næringsveier. Svært mange tilreisende blir trukket til det vakre kystlandskapet. Like fullt er Cornwall en av de fattigste regioner i Storbritannia, og EU gir overføringer til utvikling av infrastrukturen.