Hallvar Thoresen

Sendte brev til FC Twente og fikk prøvespille

Thoresen begynte karrieren i sin fars gamle klubb Larvik Turn som junior. Han var fremdeles guttespiller da han debuterte for klubbens A-lag, og spilte flere sesonger i 2. divisjon (tilsvarende dagens 1. divisjon). Han fikk hjelp av sin far til å skrive brev til fotballklubben FC Twente i Nederland. Hans far, Gunnar Thoresen, var selv en glimrende angriper som fikk 64 landskamper. FC Twente svarte med å invitere ham på prøvespill da han var 19 år. Der overbeviste han såpass at de inviterte ham tilbake for å være læregutt og spille på ungdomslaget samme sommer.
Overraskende etablerte han seg kjapt på laget. Dette var en klubb som hadde vært finalist i UEFA-cupen i 1974/75, men i debutsesongen til Thoresen (1976/77) fikk laget en dårlig start. Thoresen sier selv at «jeg hadde litt tur. Twente gjorde det unormalt dårlig i seriestarten, og begynte å prøve nye spillere». Etter hvert gjorde laget det bedre og han var med på å vinne den nederlandske cupen våren 1977, med 3–0 mot PEC Zwolle. Thoresen gikk så å si rett inn i startoppstillingen, spilte alle de store kampene i debutsesongen, og var siden aldri ute av laget i sine nederlandske klubber, om ikke skader satte ham utenfor.

Ettertraktet av storklubbene

Han ble ettertraktet i Nederland, og da hans kontrakt med Twente gikk ut våren 1981, var både PSV Eindhoven og Ajax ute etter ham. Men Twente var villig til å strekke seg langt for å beholde sin stjernespiller. Daværende landslagssjef Tor Røste Fossen forteller: «Vinteren 1980 var landslaget på treningsleir i Nederland og spilte mot Twente. Da tok manageren deres meg til side og sa at dersom jeg fikk Hallvar til å fortsette i klubben, skulle det komme en konvolutt til meg også. Jeg forsto det slik at det var snakk om en pen sum penger. Deretter fortalte presidenten i klubben at Hallvar ville bli tilbudt en tiårskontrakt med de beste betingelsene noen spiller i Nederland hadde fått, Johan Cruijff inkludert. Det sier noe om Hallvars storhet som spiller».

Kaptein for PSVs storlag på 1980-tallet

Han valgte til slutt å signere for PSV Eindhoven på grunn av de sportslige utfordringene. Overgangssummen var 3,5 millioner kroner, noe som var rekord for en norsk spiller. Allerede i 1982/83 ble han toppscorer med 22 seriemål, og sesongen etter ble han klubbens kaptein. Han var stjernen på laget, selv med spillere som Ruud Gullit, Ronald Koeman, Gerald Vaneburg, Willy van de Kerkhof, Frank Arnesen og Hans van Breukelen. Thoresen var jevn på et høyt nivå, og scoret over 20 seriemål fire sesonger på rad.
Thoresen spilte som regel angriper, men kunne også spille ving hvis klubben valgte en 4-3-3 formasjon. PSV vant serien etter å ha vært nær i mange år. Seriegullet beskrives av Thoresen som hans beste minne. Klubben gikk til topps også de to påfølgende sesongene. Men den siste sesongen ble en nedtur for Thoresen. Han spilte noen kamper høsten 1987, også i serievinnercupen, men hele våren 1988 gjorde en kneskade det uaktuelt å spille. Laget vant europacupen, men da altså uten lagkapteinen på banen.
I 1988 returnerte Thoresen til Norge, hvor han spilte en kort periode for andredivisjonsklubben Frigg. Tor Røste Fossen var leder i Frigg på denne tiden, og de hadde planer om å lede klubben tilbake til øverste divisjon. En skade tvang Thoresen til å legge opp etter bare 6 kamper.
Thoresen er fremdeles den utenlandske spilleren som har scoret mest mål i den nederlandske æresdivisjonen, med 152 mål. Han scoret imponerende 106 mål på 179 kamper for PSV. Målene hans holder for øvrig til en 12.-plass på listen over flest scorede mål i samme land.

Landslaget

Landslaget ble en annen historie, siden laget ikke hadde kvalitetene og stabiliteten som var nødvendig for å kvalifisere seg for et sluttspill. Laget hadde spillere som Tom Lund, Arne Larsen Økland, Åge Hareide, Einar Aas, Anders Giske og Roger Albertsen. Disse spillerne holdt internasjonalt nivå, men det var for få av dem, og man klarte sjelden å prikke inn formtoppen på alle sammen til samme tid. Landslaget hevet riktignok prestasjonene til å være i nærheten av mesterskapskvalifikasjon, i stedet for «skippertaksmetoden» laget tidligere var kjent for. Thoresen hadde debutert for landslaget i en privatlandskap mot Irland (0–0) 21. mai 1978, i Røste Fossens andre landskamp som leder. Han fulgte treneren de ti årene han satt med makten, og spilte bare en landskamp etter Røste Fossen ga seg. Thoresen ble kåret til banens beste spiller da Norge vant 2-1 i Lecce mot selveste Italia. Han scoret også vinnermålet i VM-kvalifiseringen mot England i 1981 på Ullevål.
Landslagssjefen uttalte i sin tid følgende om Thoresen: «Hallvar var en spiller i verdensklasse, og selvfølgelig uhyre viktig for landslaget. Han hadde også naturlige lederegenskaper, og vi utviklet et meget godt samarbeid. Kvalitetene på banen og som leder gjorde ham til kaptein på PSV, som kanskje var verdens beste klubblag midt på 1980-tallet. Det var en opplevelse å se Hallvar i aksjon på Philips Stadion. Publikum sto alltid og ropte taktfast 'Hallfar! Hallfar!' (v uttales f på nederlandsk).
I sitt Hall of Fame-intervju med TV 2 Sporten forteller Thoresen også om episoder med korrupsjon fra tiden på landslaget. Ifølge Thoresen opplevde han flere ganger merkverdige offsideavgjørelser, blant annet i Øst-Europa.

Trenerkarriere

Etter at spillerkarrieren tok slutt har Thoresen vært trener i Frigg (1991), Strømsgodset (1992), Brann (1993–95), Odd Grenland (1997) og Skeid (2001–02). Han har  vært hjelpetrener og spillerutvikler i Lillestrøm (1998–2000 og 2002–04), trener for det norske U21-landslaget og sportssjef for Odd Grenland.

Annet

Thoresen har også prøvd seg som skuespiller. I 1981 var han med i filmen Escape to Victory, hvor han spilte mot Sylvester Stallone, Max von Sydow, Michael Caine og fotballstorhetene Pelé, Bobby Moore, John Wark, Mike Summerbee og Osvaldo Ardiles. Handlingen utspiller seg under andre verdenskrig. Et lag satt sammen av krigsfanger fra mange ulike land spiller uavgjort mot sine særdeles usportlige tyske fangevoktere, og flykter etterpå. Hallvars rollefigur hadde navnet Gunnar Hilsson.