google/wiki40b huggingface dataset:
Anaximander

Anaximander (gresk: Ἀναξίμανδρος, Anaximandros; født 610 f.Kr., død ca. 546 f.Kr.) var en gresk filosof som regnes blant før-sokratikerne.
Anaximander kom fra byen Milet, og har antakelig utvekslet mange tanker og meninger med sin kollega Thales. Deres forestillinger gikk imidlertid i ulike retninger, og i den begrensede mengde bevart litteratur (faktisk utelukkende henvisninger fra andres tekster), opplever vi hvordan Anaximander argumenterer mot Thales' virkelighetsforståelse, og for sin egen.
Anaximander mente nemlig ikke at vann var opphavet til alt. Han lette etter noe mer overordnet, fordi, som han sa, «vann kan bare være vått». Hans teori skiller seg ikke så mye fra Thales', idet han også bare trodde på ett urstoff. Men for å forstå Anaximander, må vi tenke mer abstrakt enn det Thales gjorde.
Ifølge Anaximanders teori består alt av et enkelt uendelig, ubestemt stoff som han kalte apeiron. Dette tildeler alle ting deres egenskaper, noe som lar seg gjøre fordi det selv besitter dem. Apeiron forener motsetningene i verden, men kan ikke selv iakttas direkte. Den senere Plutark tolket dette slik at for eksempel varme og kulde skaper vann: Apeirons motsetninger frembringer altså alt det vi ser omkring oss.
Anaximander var interessert i både astronomi og geografi. Han oppfattet jorden som en stor sylinder som ikke beveger seg noe sted, fordi den befinner seg like langt fra alt i et kuleformet univers. Stjerne skulle komme fra luften, som inneholder ild. Derfor opplever vi også torden fra skyene, som er luft som har steget opp til himmelen fra jordoverflaten.
Han forestilte seg solen som en krets med form som et vognhjul. Den skulle ha en hul felg, som inneholder ild. Når solens ild tørker ut hav, oppstår det sumper der dyrene blir nødt til å utvikle egenskaper som gjør dem i stand til å klare seg på landjorden. Ifølge Anaximander er dette akkurat hva menneskene har vært «utsatt for».
Man mener også at han, med denne ideen i bakhodet, har vært personen bak det første greske sjøkart og den første oversiktlige modellen av verden.
Han tillegges å ha skrevet noe slik noe (fritt oversatt til norsk):
Det hvorav de værende ting oppstår, er det samme som det hvori de forgår, etter nødvendighetens lov. For det lider straff og betaler erstatning til hverandre for den urett de begår ifølge tidens forordning.
Jan Devik

Biografi

Jan Devik vokste opp i Namsos. Han tok over som bassist i Prudence i 1975, og deltok på plata Takk te dokk, som solgte til sølvplate (over 15 000 eksemplarer), og som mottok Spellemannprisen i klassen for popmusikk. Han deltok også på bandets avskjedskonsert den 11. desember 1975. Denne ble senere gitt ut som dobbelalbum med navnet 11/12-75.
Han var blant annet bassist i Junipher Greene, Folque, Janus og Terje Tyslands Oh-la-la-lag, der han spilte bass sammen med Kaare Skevik og Helge Grøslie fra Junipher Greene på Tyslands to første solo LP-er.
Devik gav i 1982 ut solo-LP-en Spark på egen label, RRM. Han var studiomusiker på en rekke plateproduksjoner fra 1975.
Devik gav i 2007 ut singelen «Olav Trygdvason». Han arbeidet de siste årene i musikkforlaget RRM sammen med Bård Ingebrigtsen.
Kompani Knudsen

Kompani Knudsen er et norsk humor- og musikkprogram for ungdom som gikk på NRK Radio fra 2006 til 2009. Programmet gikk alle hverdager på P3 mellom kl. 14 og 16. Det ble ledet av Siri Knudsen sammen med Kristoffer Reinsfelt Arnesen og Øyvind Thoen (reporter). Programmet tok opp «hverdagskos», og hadde mange faste programposter, som blant annet «Kristoffers hjørne» og «Hva har Øyvind gjemt i buksa si i dag?» På onsdager var programmet vert for VG-lista topp 20 (Norges offisielle singleliste).
Programmet hadde første sending 12. juni 2006. 
Det erstattet programmet Marthe, og ble selv erstattet av Popsalongen.
Árja

Árja (nordsamisk for «innsatsvilje») er et norsk, samisk politisk parti. Partiet ble stiftet i Jergul 24. mai 2008, og første partileder var juristen Láilá Susanne Vars fra Láhpoluoppal i Kautokeino kommune.  
Partileder pr. 2017 er Trond-Einar Karlsen fra Kviby i Alta kommune.

Sametingsvalget 2009

Árja stilte lister for første gang ved Sametingsvalget 2009, i fem av de syv valgkretsene. Árjas presidentkandidat var Láilá Susanne Vars fra Kautokeino. Partiet fikk inn tre representanter fra to valgkretser. Árja tok det første mandatet i sametingsvalgets største valgkrets Ávjovárri og fikk totalt to mandater i denne valgkretsen. I tillegg fikk Árja sistemandatet i Nordre valgkrets. Árja inngikk et politisk flertallssamarbeid med Arbeiderpartiet og flere enkeltmannslister, noe som sikret Arbeiderpartiets Egil Olli presidentvervet for perioden 2009-2013. Árjas Láilá Susanne Vars, (33) ble valgt til Sametingets visepresident, den hittil yngste visepresidenten i Sametingets historie.

Sametingsvalget 2013

Árja stilte lister i fem av totalt syv valgkretser ved Sametingsvalget 2013. Árjas presidentkandidat var Láilá Susanne Vars. Partiet fikk fire av Sametingets totalt 39 representanter: to mandater i Ávjovárri valgkrets (Vars og Inger Eline Eriksen), ett mandat i Østre valgkrets (Hartvik Hansen) og ett mandat i Gáisi valgkrets (Lars Oddmund Sandvik). Det ble ikke oppnådd enighet om politisk samarbeid med Norske samers riksforbund, som dannet et mindretallsråd etter valget. Árja var tredjestørste parti på Sametinget i perioden 2013-2017, og parlamentarisk leder er Vars. Vars var medlem av Sametingets plan-og finanskomité og Samisk Parlamentarisk Råd.
Pasjonsfrukt

Opprinnelse

Pasjonsfrukten stammer fra Sør-Amerika, men er i dag også mye dyrket i frostfrie områder i India, New Zealand, Karibia, Brasil, Ecuador, California, sørlige Florida, Hawaii, Australia, Øst-Afrika, Israel og Sør-Afrika. 
Pasjonsfrukten er rund eller oval, den er gul eller som i Norge mørk lilla, og den varierer i mykhet.
Variasjonen er stor. Den gule, som også er kjent som "golden passionfruit", kan bli på størrelse med en grapefrukt, den har glatt, skinnende skall. Den mørkelilla er mindre enn en sitron og har tørt, skrukkete skall når den er moden. 
Den lilla varianten av frukten har spor av cyanogene glykosider i huden og inneholder dermed i svak grad giftstoff, men er absolutt ikke farlig å spise.

Bruksområde

Fruktkjøttet er gulgrønt og geléaktig med mange små sorte frø. Pasjonsfrukten kan fint spises alene, noe som man lettest gjør ved å dele den i to og spise med skje rett fra skallet. 
Pasjonsfrukten er også god i fruktsalater, til is og sorbeter, fromasjer, sauser, syltetøy og terter. Frukten egner seg også veldig godt i juicer og drinker.

Oppbevaring

Pasjonsfrukten har god holdbarhet og liker seg bedre i romtemperatur enn i kjøleskapet, men oppbevares best ved 8-12 ºC. 
Pasjonsfrukten er tilgjengelig hele året, avhengig av type. Legg pasjonsfrukten i hånden og klem lett rundt den. En moden pasjonsfrukt gir lett etter for trykk og skal føles tung for størrelsen. Skallet til en lilla pasjonsfrukt skal se litt læraktig ut og være bulkete. Umodne pasjonsfrukter som er glatte i skallet, kan modnes frem i romtemperatur.

Næringsinnhold

Pasjonsfrukten er rik på det fettløselige vitamin E og inneholder også mye fiber, proteiner og vitamin C. Det store næringsinnholdet skyldes først og fremst frøene i frukten
Georges Braque

Bakgrunn

Han vokste opp i Le Havre i en familie der generasjonene før ham var husmalere. Opplæringen hans ble derfor en blanding av tradisjonen og at han hadde kveldstimer på den lokale kunstskolen fra ca. 1897 til 1899. Han fikk svennebrev som dekorasjonsmaler i Paris i 1901. Året etter gikk han ved Académie Humbert, og malte der til 1904.

Fauvismen og Braque

Braques tidlige arbeider var impresjonistiske, men snart begynte han å male i stilen til  fauvistene. I 1907 stilte han ut verk i denne stilen i Salon des indépendants. Henri Matisse, Raoul Dufy, Othon Friesz og Andre Derain var blant dem han da malte sammen med. Fauvistene var opprinnelig svært fargesterke, og Braque stemte etter hvert ned sin palett i likhet med Dufy. Også Paul Cézannes bilder synes å ha betydd en del, selv om Cézanne døde i 1906.

Kubismen

Fra 1908 viser bildene hans en dreining mot geometri og simultanperspektiv. Han undersøkte nøye lysets betydning for perspektivet og hvilke maleriske hjelpemidler kunstneren hadde til rådighet for å formidle dette. Det synes som han etter hvert satte spørsmålstegn ved de fleste tidligere «sannheter». For eksempel kunne han fremstille en arkitektonisk struktur som en kubus som ble skyggelagt slik at den virket flat og tredimensjonal samtidig. Dermed fikk han fram at malerkunst var å fremstille optiske illusjoner på en ny måte.
Samarbeidet med Pablo Picasso begynte i 1909. Picasso hadde utviklet lignende svar på de samme problemene og de kalte sin stil for analytisk kubisme. Den var preget av nøytrale farger og komplekse former. I 1912 begynte de med collage og papier collé. Samarbeidet varte til Braque lot seg innrullere i den franske hæren for å gå i den første verdenskrigen i 1914.

Senere arbeider

Han ble hardt såret og ble dimittert i 1917. Han malte etter hvert mere alene og flyttet tilbake til Normandie. Stilen hans ble etter hvert mere fargerik og med mere overflateteksturer. I Normandie begynte han å sette inn menneskefigurer i landskapene, samtidig som han malte mange stilleben- bilder.
Han fortsatte å male livet ut og etterlot seg en rekke malerier, grafiske arbeider og skulpturer.
Han døde i Paris den 31. august 1963.
Ölands museum

Ölands museum er et friluftsmuseum i landsbyen Himmelsberga på øya Öland i Sverige. Husene er ikke flyttet, men bevart på stedet. Museets navn er Himmelsberga Ölands museum.

Landsby blir friluftsmuseum

Ölands hembygdsförbund ervervet i 1957 to bevarte gårder med eldre bebyggelse i landsbyen Himmelsberga. Gårdene på landsbygatens østre side ble restaurert og tatt i bruk som museum i 1959. 
Inventar og innbo i husene gir et bilde av et miljø og hvordan livet var i landsbyen midt på 1800-tallet. Noen uthus er av stein, ellers er de fleste hus bygd av eik og oppført i en teknikk som kalles skiftesverk på svensk og sleppverk på norsk. Himmelsberga er idag det best bevarte bygningsmiljø på Öland.

Kunstgalleri

Museet er utvidet med flere hus, og noen arealer benyttes til kunstgalleri. Det er også bygd en ny galleribygning.
Safaga

Historie

Safaga er en maritim havn som er knyttet til fast fergetrafikk. Havnebyen ble grunnlagt en gang mellom 282 og 268 f.Kr., opprinnelig kalt for Filotera (gresk: Φιλοτέρα) av den gresk-egyptisk farao Ptolemaios II Filadelfos fra det ptolemeiske kongedømme. Han oppkalte byen til ære for hans avdøde søster Filotera. Hun må ha vært kjær for ham for han opprettet også en religiøs kult og bygde et tempel for henne i Alexandria.
Safaga var en havn- og handelsby for mange år; i dag er byen med sin vide himmelblå bukt, lange sandstrender og vakre øyer er yndet turistmål ved Rødehavets Riviera. Byen har en liten, men blomstrende turistindustri. Byen er også betraktet som en av de fremste terapeutiske turistsentrene grunnet tilgangen til fosfat som virkemiddel for klimaterapautisk medisin. Stedets uforurenset atmosfære, svarte sanddyner og mineralkilder kan fungere som medisinsk behandling mot plager som leddgikt og psoriasis.

Turisme

Stedet er populært for sporstdykking, kitesurfing og brettseiling. Grunnet koralrevene er stedet egnet for dykking, og det er ofte dyreliv som tunfisk, haier og djevelrokker å se. 
Ferieopphold ved Safaga handler hovedsakelig om vannsport og en del severdigheter da det er lite med nattliv og få barer. Stedet var vert for Rødehavets verdensmesterskap i brettseiling for 1993.
De svarte sanddyner som er karakteristisk for Safaga er særlig attraktiv for solbading. Sjøvannet er kjent for å være meget salt og rikt på mineraler som er fordelaktig for huden.
Fra Safaga er det også mulig å ta en dagstur til den østlige ørkenen for å beskue granittgrustakene ved Mons Claudianus, gruveanlegg fra romersk tid, eller for å se Luxor, et av de mest imponerende fortidsminnemerker i Egypt og ligger kun 220 km unna.
Telemetrietterretning

Telemetrietterretning (engelsk: Telemetry intelligence) eller TELINT er en underdisplin av FISINT som arbeider med raketter og andre eksternt overvåkede enheter og returnerer kontinuerlige strømmer med data om plassering, fart, motorstatus og andre beregninger. Disse dataene kan gi informasjon om egenskapene til missilet, og spesielt kastevekt, det vil si den potensielle størrelsen på stridshodene.

Strategisk betydning av TELINT

TELINT er en av de overvåkingsmetodene som er nevnt i rustningskontrollregimet (Strategic Arms Limitation Treaty eller SALT-avtalene) mellom USA og Sovjetunionen og senere Russland, Disse traktat-avtalene inneholder avgjørelser som er viktige grep for å styrke sikkerhet mot brudd: begge parter forplikter seg til ikke å gripe inn med nasjonale tekniske midler for kontroll. I tillegg er begge land enige om ikke å bruke bevisst hemmelige eller skjulte tiltak for å hindre verifisering. Det blir referert til en spesiell teknisk avtale om å ikke kryptere de strategiske telemetridata for testing og derved hindre verifisering av TELINT.
Doris Lessing

Bakgrunn

Hun var datter av kaptein Alfred Tayler og Emily Maude Tayler (født McVeagh), fra Storbritannia og den tyske politikeren Gregor Gysis (inngiftede) tante. Lessing ble født i 1919 i Kermanshah i Persia (Iran), der faren jobbet for Imperial Bank of Persia.

Oppvekst og unge år i Rhodesia

I 1925 flyttet familien til Sør-Rhodesia, der de levde et hardt liv på landet. Doris gikk på katolsk klosterskole i hovedstaden Salisbury. Hun avbrøt skolegangen da hun var 14 år. Deres store landeiendom bragte ingen rikdom, slitet var hardt.
Da Doris var femten flyttet hun hjemmefra for å komme unna sin mor. Hun tok en jobb som hjelpepleier og studerte med hjelp fra sin arbeidsgiver litteratur, sosiologi og politikk. I 1937 fikk hun jobb som telefonist i Salisbury. 
Sitt første ekteskap inngikk Doris Tayler i 1939, da hun var nitten år, med Frank Wisdom som ble far til hennes første to barn, John og Jean. Ekteskapet ble ikke hva hun hadde forestilt seg. Hun forlot både ektemann og barn i 1943 og gikk med i en kommunistisk gruppe, Left Book Club, i Salisbury. Der møtte hun den tysk-jødiske flyktningen Gottfried Lessing som hun giftet seg med i 1943. Med ham fikk hun sønnen Peter.

Forfatter i England

Doris Lessing flyttet til England i 1949 og slo gjennom som forfatter med debutromanen Det synger i gresset (The Grass is Singing) i 1950. Hun nådde et internasjonalt publikum med en rekke romaner med politisk radikalt tilsnitt, som bøkene om Martha Quest og den feministiske Den gyldne notatbok.
Med romanen Briefing for a Descent into Hell som ble innstilt til Bookerprisen i 1971 tok Lessing en ny retning med fokus på åndelige og kosmiske temaer. Hun begynte også å studere islamsk mystikk, sufisme. Disse temaene ble videreført i science fiction-form gjennom serien Canopus i Argos-arkiver. Det ble lenge antatt at hun ved å bruke science fiction-genren mistet sjansen til å vinne  nobelprisen i litteratur.   
Doris Lessing utgav første bind av sine erindringer, Under huden i 1994.
Cuttack (distrikt)

Demografi

Ved folketellingen i 2011 var det 2 618 708 innbyggere i distriktet, mot 2 341 094 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 27,94 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 9,59 % i 2011 mot 12,25 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 913 i 2011 mot 939 i 2001.
Speilet av sinnet til Samantabhadra

Speilet av hjertet til Vajrasattva (tibetansk: ཀུན་ཏུ་བཟང་པོ་ཐུགས་ཀྱི་མེ་ལོ; THL: kuntuzangpo tuk kyi melong; wylie: kun tu bzang po thugs kyi me long; rekonstruert sanskrit: samantabhadra-cittādarśa; devanagari: समन्तभद्र चित्तादर्श​​) er en tantrisk tekst innenfor tibetansk buddhisme. Teksten er en av de 17 tantraer som utgjør den fjerde og siste seksjon av menngagdé. Menngagdé er den tredje og mest avanserte delen av dzogchen, som igjen er en av tre inndelinger av de indre tantraer i den tibetanske tekstsamlingen Nyingma Gyubum. Nyingma er den eldste av de fire retninger i tibetansk buddhisme.
Skriftestol

Skriftestol er en møbel primært typisk for katolske kirker, beregnet for skriftemål. 
Skriftestolen er todelt, skjønt ofte tredelt: Presten sitter i midten atskilt fra de skriftende med vegg med gitter, og mottar skriftemålet fra de troende (pønitentene) som kneler i de ytre avdelingene. Når det er to avdelinger er det på samme vis, presten i den ene og den skriftende i den andre, og det er da ikke noe behov for å avsikre gitteret med den skyvelem som skal hindre lyd å høres inn i avdelingen på den annen side av prestens rom. 
Iblant vises det en lampe om skriftestolen er ledig. I mange land er det også vanlig å tilkjennegi at en prest sitter i skriftestolen (skriftestolen er «betjent») ved at noe av prestens stola er slik plassert at den vises fra utsiden.

Historie

Skriftestolen ble oppfunnet og utviklet på midten av 1500-tallet for å komme tilrette med at det i ettertid skulle fremkomme beskyldinger (berettigede eller uberettigede) om at presten hadde kommet med upassende tilnærmelser. Ettersom presten var bundet av skriftemålets hemmelighet (som begrenser hvordan presten kan ta til motmæle) og dessuten omstendighetene rundt de hemmelige skriftemål er slik at ytre vitner kunne være blant sjeldenhetene, var problemstillingen relevant. Skridtestolen var dermed ment som en sikkerhet både for skriftefaren og for den skriftende, og på en slik måte at den skriftendes diskresjon/anonymitet ville kunne bevares så adekvat som mulig. En synode i Valencia i 1565 gikk sterkt inn for bruken av skriftestoler, og i 1614 bestemte den katolske kirke alment at skriftestoler skulle tas i bruk i kirkene.
Skriftestolen ble utviklet fra en enkel stol inne i selve kirken, til et møbel med stol, vegg og kneleskammel, og helt til skaplignende konstruksjoner der den som skrifter kan - hvis ønsket - unnlate å vise sitt ansikt for presten. 
Senere er det blitt utviklet skrifterom, der prest og skriftende kan se hverandre. Vatikanet har imidlertid klargjort at prester ikke er forpliktet til å ta imot skriftende på slik måte, men kan velge en måte (for eksempel skiftestol eller andre modeller) som vanskeliggjør ettertidige falske anklager.
Bernhard Ernst von Bülow

Bakgrunn

Bülow ble født i Holsten som sønn av den danske embedsmannen Adolf von Bülow, og tilhørte en kjent mecklenburgsk adelsslekt. Han studerte jus ved universitetene i Berlin, Göttingen og Kiel.

Karriere

Bülow begynte sin karrière i dansk tjeneste, først ved det tyske kanselli i København (kanselliet for Slesvig, Holsten og Lauenburg), og senere i den diplomatiske tjenesten.
I 1842 ble han legasjonsråd, og i 1847 dansk chargé d'affaires til hansastedene, hvor hans omgang omgang i borgerskapet førte til at han ble kjent med den rike Louise Victorine Rücker, og som han giftet seg med i 1848.
Da opprøret brøt ut i hertugdømmene ved Elben i 1848, forlot han den danske tjenesten. Han tilbød sine tjenester til den midlertidige regjering i Kiel, men ble der avvist.
I 1849 gikk han på nytt i dansk tjeneste, ble utnevnt til geheimekammerherre og i 1850 sendt til forbundsdagen i Frankfurt am Main for å representere hertugdømmene Slesvig og Holsten. Her kom han i kontakt med Otto von Bismarck, som beundret hans behandling av problemene knyttet til spørsmålet om Slesvig-Holsten. Det radikale Ejder-danskepartiet i Slesvig-Holsten mislikte han imidlertid sterkt, og da dette partiet kom til makten i 1862 ble han kalt tilbake fra Frankfurt.
Han gikk deretter i storhertugen av Mecklenburg-Strelitz' tjeneste, og ble hertugdømmets regjeringssjef. I 1867 ble han fullmektig for de to hertugdømmene Mecklenburg i Det nordtyske forbunds forbundsråd, hvor han utmerket seg med sitt vellykkede forsvar av hertugdømmenes middelalderlige konstitusjon, mot liberale angrep.

I prøyssisk tjeneste

Bismarck overbeviste om å gå i Preussens tjeneste, og i 1873 ble han utnevnt til prøyssisk utenriksstatssekretær. Frem til sin død var han kanslerens mest lojale medarbeider. I 1875 ble han prøyssisk fullmektig i Forbundsrådet. I 1877 ble han utnevnt til tysk utenrikssekretær (utenriksminister), og i 1878 var han sammen med Bismarck og fyrst Chlodwig zu Hohenlohe-Schillingsfürst prøyssisk fullmektig ved kongressen i Berlin.
Han døde i 1879 i Frankfurt. Av hans seks sønner ble den eldste, Bernhard Heinrich Karl, senere tysk utenriksminister og rikskansler.
America's Best Dance Crew (sesong 2)

The Live Auditions Special

JabbaWockeeZ opptrådte denne sendingen med et nummer til en mastermix av «The Boss» av Rick Ross med T-Pain.
Arabisk ulv

Beskrivelse

Arabisk ulv blir gjerne ca. 18 kg tung og 66 cm i mankehøyde. Pelsen er gråsprengt med rødgule islett i brystregionen og over mot beige på bakparten av dyret, kort og mangler gjerne underull. Den har et smalt og langt, kantet hode med store ører. Kroppen er rektangulær og har lange slanke lemmer med flat muskulatur. Denne ulven skal ha gule øyne med sorte pupiller om den er ekte. Om de er brune, tyder det på at den er en krysning med vanlige viltlevende tamhunder. Dette er i øyeblikket en stor trussel for dens egenart og framtidige eksistensgrunnlag.

Adferd og reproduksjon

Arabisk ulv danner flokker på opptil 10 dyr, men ferdes like gjerne i par eller små grupper på 3-4 voksne individer. Av og til opptrer de også alene. Man mener arten kun er revirbundet når valpene er små. Valpene er blinde når de fødes, gjerne mellom mars og april, og dier til de er omkring åtte uker gamle. Etter dette vil voksne individene i gruppen gulpe opp halvfordøyet mat for en periode, inntil de kan spise ordentelig selv. Arabisk ulv kan ta dyr opp til sau og geits størrelse, men jakter helst på smådyr, som rotter og slikt. Arabisk ulv er kjent for sine hurtige forflytninger. Den kan vandre opptil 60 km på ei natt, og derfor tidvis dukke opp på nye og helt uventede steder.

Habitat og utbredelse

Arabisk ulv har med årene blitt sjelden på Den arabiske halvøy og i de vesentligste populasjonene av Israel (Negevørkenen) og etter hvert også i Saudi-Arabia. I Oman har imidlertid arten vokst seg sterkere, siden det ble forbudt å jakte på den, og man antar at den pånytt vil etablere seg i nabolandet, De forente arabiske emirater. Der ble den utryddet på 1980-tallet. Arten kan også forekomme i Syria, Jordan og på Sinaihalvøya i Egypt, men dette er uavklart.

Uenighet om type

Det har vært en viss uenighet mellom forskere om hvorvidt arabisk ulv (Canis lupus arabs) og asiatisk ulv (Canis lupus pallipes) er samme underart eller ikke. Forskjellene har imidlertid vært av en slik karakter at de fleste har ment de er to ulike underarter. Nå har imidlertid ny indisk forskning på den indiske delen av stammen gjort spørsmålet aktuelt igjen, fordi de har funnet at deler av den må revurderes som en helt ny art (Canis indica), eventuelt underart (Canis lupus indica).
Acada

Utseende

Små, mørkbrune og oransje smygere.

Levevis

Larvene utvikler seg på planter i slekten Brachystegia (erteblomstfamilien).

Utbredelse

Slekten er utbredt i Afrika.
Colaphus

Utseende

Nokså små, ovale, blanke, mørke bladbiller, gjerne med grønnlig metallisk glans. Oversiden er fint og svært tett punktert. De innerste antenneleddene, leggene og føttene er gjerne rødgule. Antennene er litt fortykket mot spissen, rundt halvparten så lange som kroppen. Pronotum er rundet, ved roten så bredt som dekkvingene, som er rundede og noe hvelvede.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Nord-Afrika, det sentrale og sørøstlige Europa (nord til Tyskland, vest til Frankrike), Midtøsten og Lilleasia øst til Iran.