Det svenske ostindiske kompani

Det svenske ostindiske kompani (svensk: Svenska Ostindiska Companiet) ble stiftet i Göteborg 14. juni 1731. Formålet var handel med Sørøst-Asia, spesielt med Kina. Handelskompaniet var inspirert av suksessen til Det britiske ostindiske kompani, og vokste til å bli det største handelsselskapet i Sverige på 1700-tallet. I 1813 gikk selskapet konkurs.

Tiden før Det svenske ostindiske kompani

Opptakten til Det svenske ostindiske kompani startet allerede hundre år før stiftelsen. I 1626 fikk nederlenderen Willem Usselincx kongelige privilegier av svenskekongen til å danne et handelsselskap. Krig og nødsår satte en stopper for prosjektet, og Usselincxs selskap fikk ikke sendt fartøyer til Asia. Et nytt forsøk ble gjort av pirater som opererte ut fra Madagaskar. Piratene regnet handel med Sverige som et sikrere utkomme enn sjørøveri, og tilbød svenskekongen store økonomiske fordeler. Forhandlinger var i gang mellom partene, da Karl XII ble skutt og drept ved Fredriksten festning. Kongens død satte en stopper for videre forhandlinger.
Den svenske økonomien var i dårlig forfatning etter den store nordiske krig, og handel ble regnet som en kilde til økonomisk vekst. Det var imidlertid delte meninger om handel med Østen var innbringende nok. De vanligste svenske salgsvarene var jern og tømmer; var det ikke sløseri å bytte dette mot verdiløs te og porselen? Den gryende svenske tekstilindustrien følte seg også truet av handel med Det fjerne østen, i så stor grad at det nye handelsselskapet lovet ikke å handle med tekstiler.
Det var ikke enkelt å etablere et nytt østasiatisk handelsselskap. Selskapet skulle operere i områder som frem til nå hadde vært forbeholdt de europeiske stormaktene Frankrike og Storbritannia. Men, samtidig var det monopolet selskapet oppnådde til stor hjelp. Engelske handelsmenn som ikke fikk delta i Det britiske ostindiske kompani forsøkte å få sin andel av handelen likevel, gjennom å investere i det nye svenske ostindiske handelsselskapet.

Den første ekspedisjonen

Den skotske handelsmannen Colin Campbell var som nevnt drivkraften bak selskapet. Campbell ble adlet av svenskekongen. Han flyttet til Göteborg for å organisere den første ekspedisjonen, som kom i gang da fartøyet Friedericus Rex Sueciae, med et mannskap på rundt hundre mann, satte seil den 9. februar 1732. Ombord var Campbell; han var blitt utnevnt til svensk ambassadør ved det kinesiske hoffet. Kaptein var Georg Herman af Trolle. Både han og Campbell hadde tidligere besøkt Kina.
Ekspedisjonen fikk en lovende start. Kapp det gode håp ble rundet og skipet nådde Kina, der handelen gikk livlig. Kinas viktigste handelspost den gang var Canton (Guangzhou). Ekspedisjonen ønsket i første rekke å kjøpe krydder, men te og porselen ble også kjøpt.
På hjemreisen, mellom Java og Sumatra, ble handelsskipet stoppet av nederlendere og tatt i arrest til Batavia. Campbell protesterte på vegne av ekspedisjonen og fremla selskapets papirer. Det fikk nederlenderne til å unnskylde seg. Svenskene var blitt arrestert fordi nederlenderne trodde det svenske flagget var falskt. Ekspedisjonen fikk fortsette, men verdifull tid hadde gått tapt. Vindforholdene under den videre seilasen var dårlige. Mange sjømenn døde, så mange at de måtte hyre norske sjøfolk da skipet nådde norskekysten.
Den 27. august 1733 returnerte fartøyet til Göteborg, nesten et og et halvt år etter avreise. Ekspedisjonen ble en stor økonomisk suksess; auksjonen innbrakte rundt 900 000 riksdaler. Utbyttet ble på 25 % av innbetalt kapital.

Senere ekspedisjoner

Fra 1731 til 1821 sendte Det svenske ostindiske kompani ut 132 ekspedisjoner. Åtte skip forliste, enten helt eller delvis. Det bitreste tapet var trolig «Götheborg» i 1745. Skipet sank ved Älvsborg festning, under innseilingen til Göteborg; det hadde klart å komme seg helskinnet fram til Kina og – nesten – tilbake. Selv om selskapets regnskaper ble ødelagt, er det klart at reisene ga andelshaverne store fortjenester. Mange svensker ble rike takket være Det svenske ostindiske kompani.
Fra Göteborg fraktet skipene jern, både som barrer og foredlet; som økser, ankere, stål og så videre. Kobber og tømmer ble også eksportert. Ekspedisjonene anløp Cádiz, hvor de byttet til seg spansk sølv i form av mynter, «pesos duros».
Den mest verdifulle handelslasten fra Kina var te. I en oversikt fra 1774 utgjorde te 90 % av handelsverdien. Store mengder av telasten ble reeksportert og smuglet inn i England. Smuglingen bidro til å redusere gevinsten fra britenes temonopol. Andre viktige handelsvarer var porselen, som utgjorde ca. 5 % av handelsverdien. Det er anslått av rundt 50 millioner gjenstander av porselen ble importert av Det svenske ostindiske kompani.
Avkastningen fra ekspedisjonene lå rundt 25-30 % av investert kapital, men opptil 60 % ble også oppnådd. Fortjenesten avhang av de kjøpmennene som var med, og også kapteinene på fartøyene. Kjøpmennene måtte gjøre flere handler som skulle gi profitt, mens kapteinen hadde den svært vanskelige oppgaven å seile skipet sikkert til Kina – og tilbake. Skipene var om lag 50 meter lange, i tillegg til last og besetning førte de mellom 25 og 30 kanoner for å forsvare skip og last. Selskapets aller siste fartøy returnerte til Göteborg mars 1806. Til tross for at selskapet hadde monopol frem til 1821, opphørte det å eksistere i 1813.

Rekonstruksjon av et av selskapets fartøy

I 1993 ble det startet et prosjekt for å rekonstruere østindiafareren «Götheborg». Skipet har foretatt en seilas over flere etapper til Kina og tilbake. Det returnerte til Göteborg den 9. juni 2007. Prosjektet blir idag styrt av en stiftelse som kaller seg Svenske Ostindiska Companiet.