google/wiki40b huggingface dataset:
Eosaulostomus

Utseende

Middelsstore (ca. 10 millimeter), rødbrune skarabider, noe blanke og lite hårete.

Levevis

Larvene lever i jorda av røtter, mens de voksne insektene kan finnes gnagende på blader. Disse billene flyr godt og er mest aktive om dagen.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Australia.
Fødselskirken

Fødselskirken i Betlehem er en av de eldste kirkene i verden som fremdeles er i bruk. Kirken ble bygget på 300-tallet av keiser Konstantin den store over den grotten som etter tradisjonen er blitt utpekt som Jesu fødested. I Det nye testamentets evangelier omtales ingen grotte som fødested, men det nevnes at barnet ble lagt i en krybbe, hvilket hinter om at det skjedde i en stall. I datidens Israel var det vanlig å bruke grotter som stallplass for husdyr. Og allerede innen ett århundre hevder Justin Martyr og Jakobs protoevangelium at Jesus ble født i en grotte.
Stedet betraktes som hellig av kristne såvel som av muslimer og ble 29. juni 2012 et verdensarvsted og det første i de palestinske områdene.

Historie

Både Justin Martyr (100 – 165) og Origenes (185 – 254) forteller om grotten som Jesus ble født i. Den første kirken på stedet ble bygget av St. Helena, mor til keiser Konstantin den store. Byggingen startet under overoppsyn av biskop Makarios av Jerusalem i 327 og ble fullført i 333. Den bygningen ble ødelagt i 529. Den nåværende basilika ble gjenoppbygget i 565 av keiser Justinian I den store. Da perserne under Khosrau II av Persia invaderte området i 614, lot de være å ødelegge kirken, angivelig fordi hærføreren deres, general Shahrbaraz av Persia ble rørt av å se tegning av de tre vise menn kledd i persiske klær. 
Korsfarerne reparerte og utvidet kirken da Kongeriket Jerusalem hadde makten i byen, og den første kongen deres ble kronet her. Med årene har arealet til kirken blitt utvidet og i dag dekker det tolv mål. Kirken administreres av den romersk-katolske kirke, den gresk-ortodokse kirke og den armenske apostoliske kirke i fellesskap. Alle disse samfunnene har kloster på stedet.

Kirken

Bygningen er egentlig to kirker som er sammenføyet. Under dem finnes så en krypt. 
Hoved-basilikaen, Fødselskirken,  blir drevet av patriarken av Jerusalem og hele Palestina. Den er bygget som en tradisjonell basilika med en apside i den østlige enden. Veggene er dekket av gullmosaikk, men mosaikken er nå i forfall. Også golvet hadde mosaikk i romersk stil, men den er nå skjult av et golv oppå det andre og man kan bare se en del av det gjennom en luke. 
Kirken har også en forgylt ikonostas. Blyet som kong Edvard IV av England gav til kirkens tak, ble siden tatt av tyrkerne og smeltet om for å brukes i krig mot Venezia. På sidene av koret fører svingtrapper ned til fødselsgrotten. 
Ved siden av ligger Katharinakirken, den romersk-katolske kirken, som er bygget i en mer moderne nygotisk stil. Den er siden blitt tilpasset de mer moderne trendene som kom med andre vatikankonsil. Det er i denne kirken Den latinske patriark av Jerusalem feirer midnattsmesse på julaften.
Graduale

Graduale (latin: responsorium graduale, av gradus, trapp) var opprinnelig en av Davids salmer som menigheten sang etter dagens epistel. Kantor intonerte mens han sto på trappen til amboen, talerstolen. Siden ble graduale navnet på boken som inneholder kirkekorets sang.
Kozo Tashima

Japans herrelandslag

Kozo Tashima spilte 7 landskamper for Japans herrelandslag.
Bradykardi

Bradykardi, av gresk βραδυκαρδία «langsomt hjerte», er en hjertetilstand hvor hjertets slag per minutt (BPM, eller beats per minute) er for lavt. Hos en gjennomsnittlig voksen person vil hjertets BPM ligge på rundt 60 i hvilende tilstand, men den kan være ned imot 50 før det regnes som et symptom. Hos trente atleter kan også lavere BPM være normalt, eksempelvis har syklisten Miguel Indurain målt en BPM helt nede på 28, uten at det regnes som et symptom.
Salinitet

Salinitet er oppløst saltinnhold i en mengde vann.

Definisjoner

Saltinnholdet i de fleste naturlige innsjøer, elver og bekker er så lite at disse vannene kalles ferskvann eller «søtvann». Det naturlige saltinnholdet i ferskvann er definert til mindre enn 0,05 %. Hvis saltinnholdet er større, regnes vannet som brakkvann, eller saltvann hvis voluminneholdet av salt ligger mellom 3 og 5 %. Havet er naturlig salt, med omtrent 3,5 % salt (se sjøvann). Enkelte innlandske saltsjøer er enda saltere. For eksempel har Dødehavets overflatevann et saltinnhold på rundt 30 %.
Den tekniske termen for saltinnhold i havet er «halinitet», på grunn av at halider – klorider, spesifikt – er det anionet som det er rikeligst av, i blandingen av oppløste elementer. I oseanografien er det en tradisjon for å uttrykke halinitet ikke i prosent, men i tusendeler (ppt eller promille, ‰), som er omtrent det samme som gram salt pr liter oppløsning. Før 1978 ble salinitet og halinitet uttrykt som ‰, vanligvis basert på elektrokonduktiviteten til en prøve å «københavnvann», et kunstig havvann som ble laget for å tjene som en «standard» på verdensbasis. I 1978 redefinerte oceanografene salinitet til praktiske salinitetsenheter (psu): Konduktivitetsratioen til en havvannsprøve i forhold til en standard KCl-oppløsning. Ratioer har ingen enheter, så det er ikke tilfelle at 35 psu nøyaktig tilsvarer 35 gram salt pr. liter oppløsning.
Disse tilsynelatende esoteriske tilnærmingene til å måle og rapportere konsentrasjoner, kan se ut til å utydeliggjøre deres praktiske bruk, men man må huske at salinitet er summen av vekten av mange forskjellige stoffer i en gitt mengde vann. Det har alltid vært tilfelle at for å få en presis salinitetskonsentrasjon, og konvertere dette til en mengde substans (som for eksempel natriumklorid), må man vite mer om prøven og målingen enn bare vekten av solidene etter fordampning (en av metodene for å bestemme «salinitet»). For eksempel blir volumet påvirket av vanntemperaturen, og sammensetningen av salter er ikke en konstant (skjønt den er veldig lik i verdenshavene). Salt vann fra innsjøer kan ha en sammensetning som skiller seg fra den i havet. På grunn av dette kalles slikt vann salint til forskjell fra havvann, hvor termen er halint (skjønt sistnevnte term er ikke universelt i bruk).

Miljømessige vurderinger

Salinitet er en viktig økologisk faktor som påvirker hvilke typer organismer som lever i en vannmasse.
I tillegg påvirker saliniteten hvilke planter som lever i vannmassen, eller hvilke planter på land som drikker av en vannmasse (eller grunnvann). En plante som er tilpasset salte forhold kalles halofytt (saltelskende). Organismer (for det meste bakterier) som kan leve under veldig salte forhold klassifiseres som ekstremofile, eller for å være spesifikk; halofile. En organisme som tåler et stort spenn i saltinnhold er euryhalin.
Salt er vanskelig å fjerne fra vann, og saltinnhold er en viktig faktor når vann skal brukes (for eksempel til drikkevann).
Platygastroidea

Utseende

Små til middelsstore (0,5 – 10 mm) vepser av varierende kroppsform og farge. De aller fleste er 2 mm eller mindre. Mange arter er svarte, men de kan også være rødlige eller gule, i det siste tilfellet vanligvis med svart hode. Hodet er relativt stort, antennene er korte og knebøyde, utenfor "kneet" består de av 8–10 ledd. Forkroppen (thorax) er nokså smal, beina vanligvis korte. Vingene er oftest avrundede, gjerne helt uten årenett men med hårfrynser langs ytterkanten. Mange arter er vingeløse. Bakkroppen, som sitter festet ganske tett mot forkroppen, er ofte rørformet forlenget bakover, eggleggingsrøret hos hunnen stikker ikke ut fra bakkroppsspissen.

Levevis

Underfamilien Platygastrinae (familien Platygastridae) er parasitoider som utvikler seg på larver av gallemygg (Cecidomyiidae). De øvrige undergruppene er, såvidt man vet, alle egg-parasitoider som utvikler seg på egg av ulike insekter og edderkopper. Noen arter i denne gruppen er viktige for biologisk kontroll av skadeinsekter.
Å vise langfingeren

Å vise langfingeren, ofte kalt «å gi noen fingeren» og liknende, er en obskøn (uanstendig) gest i vestlig kultur. Den formes ved å peke rett opp med en utstrakt langfinger i en ellers knyttet neve med håndbaken ut. Håndbevegelsen brukes vanligvis som tegn på forakt og avsky rettet mot enkeltpersoner eller som uttrykk for sterk misnøye generelt. Den oppfattes i mange miljøer som svært grov og fornærmende. Å vise langfingeren kan også brukes selvhevdende og poserende som uttrykk for en slags protestholdning, for eksempel til det etablerte samfunnet. I anglosaksisk populærkultur blir fakten gjerne ledsaget av sterke banneord som fuck eller fuck you. Gesten skal ha oppstått som et fallossymbol i gresk oldtid.
Dornach

Goetheanum

En liten bekk skiller Arlesheim fra Dornach, og oppe på høyden ligger Goetheanum som er Det allmenne antroposofiske selskaps arbeidssentrum i verden. Det var den sveitsiske antroposof Emil Grossheintz som stilte området til rådighet etter at bygget (Johannesbau, som det da var kalt) ikke kunne reises i München pga vanskeligheter med myndighetene.
Det første Goetheanum ble bygget mellom 1913 og 1920 og var i tre. Dette brant ned nyttårsaften 1922. Dagens Goetheanum ble bygget mellom 1924 og 1928. Rudolf Steiner var grunnleggeren av antroposofien og arkitekten bak både det første og andre Goetheanum, og han regnes blant pionerene når det gjelder organisk og ekspresjonistisk arkitektur. Et stort område rundt høyden er preget av bygninger med «antroposofiske» former. Blant de mest interessante er Heizhaus (1914), Glashaus (1914), Haus Duldeck (1915), Eurythmiehäuser (1920), Haus de Jaager (1921) og Trafostation (1921).
Det drives biologisk-dynamisk landbruk på eiendommen, og like bak Goetheanum ligger gartneriet og et snekkerverksted. I mange av husene er det i dag utdanningsinstitusjoner eller forskningsinstitutt innenfor antroposofisk åndsvitenskap.
Goetheanum er oppkalt etter dikteren og forskeren Goethe. Bygget rommer en stor teatersal med plass til 1 000 tilskuere. Det arrangeres cirka 700 forestillinger, konferanser, kurser og andre aktiviteter årlig ved Goetheanum med til sammen ca. 140 000 besøkende. Blant annet spilles Goethes Faust og Rudolf Steiners mysteriespill. Daglige omvisninger. Kafé og restaurant på området.

Slottsruinen Dorneck

Slottet Dorneck er fra 1050, og her foregikk det siste slaget mot Østerrike i 1499. I et slag mot franskmennene i 1798 ble slottet ødelagt. Til tross for at slottet i dag er en ruin, fremstår siluetten av det fortsatt tydelig oppunder åsranden. Der oppe ligger også Restaurant Schlosshof (500 moh) med panoramautsyn over Dornach.

Dornach Kloster

Inntil togstasjoner ligger Dornach Kloster som tidligere tilhørte Kapuzinerkloster og var et religiøst senter i det nordvestre Sveits i mer enn 300 år. I dag rommer klosteret også hotell og restaurant med uteservering i klosterhagen. På klostermuren finnes et 22 meter langt relieff av billedhugger Jakob Probst som viser «Schlacht bei Dornach» 22. juli 1499.

Historisk Museum i kirken

Den nye Mauritius kirken er fra 1939, mens lenger oppe i det gamle landsbysentrumet Oberdornach ligger den gamle St. Mauritius kirken fra 1300-tallet. Kirken huser i dag Heimatmuseum (historisk museum). Like inntil ligger det historiske hotellet, Hotel Engel, den gamle skolen, et antikvariat, post og spisested. Sykkelrute 23 passerer gjennom sentrum, 13 km fra Basel.

Transport og trikkerute 10

Til Dornach kommer man med tog fra Basel, S-Bahn 3, til Dornach-Arlesheim stasjon (297,35 moh). Stasjonen er fra 1875. Eller du kan ta trikken fra Basel. Trikkerute 10 (Basel-Land Transport AG (BLT)) er Europas lengste internasjonale trikkerute og går fra Dornach via Basel og innom Frankrike på vei til Rodersdorf. Trikkelinjen er nesten 26 km lang.
Nyköping kommune

Geografi

Variert natur med store jordbruksområder og skog. I nord og nordvest ligger innsjøene Yngaren, Långhalsen, Lidsjön og Båven, drenert av elva Nyköpingsån. I sørøst kystlinje mot Østersjøen.
E4 går gjennom kommunen. Södra stambanan knytter Nyköping til det svenske jernbanenettet. Sveriges tredje største flyplass etter antall reisende, Stockholm Skavsta Airport, ligger innenfor kommunegrensene.
Nevskij-pickwickianerne

NNevskij-pickwickianerne var en uformell krets kunstelskende intellektuelle venner som studerte ved Universitetet i St. Petersburg i Russland mot slutten av 1800-tallet. Opprinnelig bestod gruppen av Alexandre Benois (i praksis dens leder), Léon Bakst, Walter Nouvel, Dmitrij Filosofov og Konstantin Somov.
I 1890 introduserte Filosofov sin nevø Serge Diaghilev. Til å begynne betraktet gruppens eldre medlemmer ham for i overkant provinsiell, men han lærte raskt av de andre medlemmene (esærlig fra Benois), og demonstrerte snart sitt talent for organisasjon og administrasjon.
I 1898 grunnla medlemmer av Nevskij-pickwickianerne tidsskriftet Mir iskusstva (Kunstens verden) med finansiell støtte fra prinsesse Maria Tenisheva og Savva Mamontov.
Diaghilev ble senere impresario for Ballets Russes som begynte sine opptredender i Paris i 1909. Gjennom de neste tyve år (til Diaghilevs død i 1929) forble balletten en av sin periodes mest innflytelsesrike kunstorganisasjoner. Dette skyldtes også i høy grad at to av nevskij-pickwickianerne Benois og Bakst tegnet kulisseoppsetninger og drakter for mange av produksjonene.
Skytebas

Skytebas er en person med sprengningsteknisk utdannelse som kan håndtere og bruke eksplosiver. Skytebaser jobber innen sprengning, ved byggeprosjekter. For å oppnå klasse A må man ha fagbrev innen anlegg og bergverksfag, pluss et års praksis fra sprengningsarbeider innenfor de siste to år, politiattest av nyere dato samt avlagt og bestått sprengningsteknisk teorieksamen.
Comancheros

Comancheros - opprinnelig bedre kjent som viajeros (reisende) -  var en multietnisk handelskultur som virket i området mellom California i vest og Mexicogolfen/Texas under den spanske, mexikanske, texanske og begynnelsen av den amerikanske dominansen over hva som nå er sørvestre USA. Deres virke hadde sitt tyngdepunkt i det som nå er New Mexico og Texas.
Comancheros hadde virket lenge, men fikk økt betydning og offisiell anerkjennelse etter freden i 1786 mellom den spanske koloniadministrasjonen og comanchene. Deretter kunne comancheros åpent fungere som mellommenn i handelen med våpen og ammunisjon mellom leverandører og comanchene og andre omreisende indianergrupper, samt fungere som mellomhandlere ved frikjøp av fanger fra dem.
Etnisiteten til disse mellomhandlerne var for det meste spansk; til tross for navnet var det ikke indianere, selv om det i en liten grad var mestiser blant dem.
Hedrum kirkes heraldikk

Hedrum kirkes heraldikk vil her si våpenskjold som befinner seg i Hedrum kirke i Larvik.
Iver Jenssøn til Fresje eller Fritsø, sønnen Peder Iversøn til Fritsø og datteren Ulvilde til Meløe, har etterlatt seg hvert sitt gravminne i form av  uthogde steinplater, som i dag befinner seg på golvet i Hedrum kirke. Gravplatene inneholder tallrike slektsvåpen som vedrører anene til denne slekten, samt anene til Peders hustru, Margrete Breide. På prekestolen i Hedrum kirke finner vi også våpenskjoldene til Peder Iversøn til Fresje (Fritsøe) og Margrete Breide. Det spesielle her er at løva i våpenet til Breide er blitt tildelt ei øks, både i skjoldet og som hjelmtegn. Dette er feil i forhold til slekten Breides våpen, og det antas å ha vært en sammenblanding med riksvåpenets Den norske løve.

Slekten på Fresje

Slekten kalles ofte Jernskjegg eller Baden, der Baden er det navnet historikere og ættegranskere bruker. Navnet Jernskjegg har gjerne blitt hengende ved dem på grunn av likheten mellom våpenskjoldet til den gamle danske adelsslekten Jernskjegg og våpenet til slekten Baden. Ingen av disse navnene kan ses å ha blitt benyttet av de tre eller av andre i samtidige kilder. Den danske adelsdamen Lisbet Bryske benyttet imidlertid navnet Baden på denne slekten i en av sine bøker om våpenmerker på 1600-tallet. Iver Jenssøn døde 19. feb 1570 – i "fruerstuen" i Fritzøe Stenhus – den såkalte Fresjeborgen. Ulvilde til Meløe født 1542 på Fresje om St. Hanstid – døde ugift på Melau i Hedrum 8. april 1614. Peder til Fresje var født på Fresje i 1551 – "Torsdagen næst for St Pauli Converthoris dag" og døde i 1616.

Peder Iversøn til Fresje og Margrete Breide

1. Peder til Fritsø (Baden/Jernskjegg) sine aner  (i rekkefølge farfar – morfar – farmor – mormor osv)
2. Margrete Breide sine aner (i rekkefølge farfar – morfar – farmor – mormor osv)
Kumothales inexpectata

Utseende

En ganske stor og kraftig sommerfugl. Oversiden er mørkgrå med smale, hvite og svarte siksak-tverrbånd, langs ytterkanten av vingene med hesteskoformede, svarte flekker. Undersiden har mønster som oversiden, men grunnfargen er gulbrun.

Utbredelse

Arten er utbredt i den Den demokratiske republikken Kongo.
Jacques Lecoq

Livsløp

Jacques Lecoq kom til teateret gjennom sin interesse i sport. Han begynte med turning som syttenåring og gjennom arbeidet med parallelle og horisontale skranker fikk han forståelse for geometrien i bevegelser. Lecoq beskrev legemets bevegelse gjennom rom som kreves i turn, som noe rent abstrakt. Han kom til å forstå rytmene innen idretten som en slags fysisk poesi som påvirket ham sterkt.
Han deltok på en fysisk teaterhøyskole i 1941 hvor han møtte Jean Marie Conty, en basketballspiller av internasjonalt kaliber, og ansvarlig for fysisk fostring i hele Frankrike. Contys interesse i koblingen mellom idrett og teater hadde kommet ut av et vennskap med Antonin Artaud og Jean-Louis Barrault, begge velkjente skuespillere og instruktører. Contys interesse i teater ville påvirke Lecoq, og til slutt føre Lecoq til en interesse for teater.
Lecoq underviste i kroppsøving i flere år. Han begynte seine å opptre som skuespiller som medlem av Comediens de Grenoble. Dette ensemblet og arbeidet med Commedia dell'arte i Italia (hvor han bodde i åtte år) presenterte ham for ideer rundt pantomime, masker og den fysiske ytelsen. Under denne tiden spilte han med skuespilleren, skuespillforfatteren, og klovnen: Dario Fo.
Han ble først introdusert til teater og skuespill av Jacques Copeaus datter Marie-Therese, og hennes ektemann Jean Daste.
I 1956, vendte han tilbake til Paris for å åpne sin egen skole, L'École Internationale de Théâtre Jacques Lecoq, der han tilbrakte mesteparten av sin tid til sin død, i tillegg til å være internasjonal foredragsholder og gi mesterklasser for Union of Theatres of Europe.

Undervisningsstil

Lecoq innrettet treningen for sine skuespillere på måter som oppmuntret dem til å undersøke hvilke typer uttrykk som passet for dem. Treningen hans var også innrettet mot å pleie kreativitet til utøveren. Ettersom studenter oppholdt seg hos Lecoqs skole en god stund, oppnådde han dette gjennom en undervisningstil med "via negativa", aldri å fortelle elevene hvordan de skal gjøre det som var "riktig". Målet var å oppmuntre studentene til å fortsette å prøve nye veier for kreative uttrykk.
Undervisningen hans la vekt på masker, med nøytrale masker til å begynne med. Målet var at den nøytrale masken skulle hjelpe bevisstheten om det fysiske uttrykket da det vektlegges av publikum når skuespillerne er iført maske. Når en nøytraltilstand var oppnådd, ville han gå videre til å arbeide med mindre masker, gradvis mot den minste maske i repertoaret hans: klovnens røde nese.Tre av de viktigste ferdighetene som han oppmuntret hos sine studenter var: le jeu (lekefullhet), complicité (samhold) og disponsibilité (åpenhet). Utvelgelsen for andre år var basert hovedsakelig på evnen til å spille.

Han etablerte også le Laboratoire d'Étude du Mouvement (Laboratoriet for studiet av bevegelser; med L.E.M. som forkortelse) i 1977. Dette var en separat avdeling i skolen som studerte arkitektur, scenografi og utformingen av scenen og deres tilknytningen til bevegelse.
Ida Karina Kann

Politisk arbeid

Kann startet sin politiske karriere i Miljøpartiet De Grønne i 2010, da hun ble valgt inn i Grønn Ungdoms arbeidsutvalg som økonomiansvarlig. I februar 2012 ble hun, sammen med Hallvard Surlien, valgt til talsperson for Grønn Ungdom. Kann var medstifter av starte Alliansen ny landbrukspolitikk.
Før stortingsvalget i 2013 ga Kann 100 000 kroner til MDG.
Nordfjordbotn (Balsfjord)

Nordfjordbotn er ei bygd i Balsfjord kommune i Troms. Den ligger innerst i Nordfjorden, en sidearm av Malangen, og rundt femten kilometer nordvest for kommunesenteret Storsteinnes.
Fv858 og Fv184 går gjennom bygda.
Göran Hägglund

Familie og yrkesliv

Han ble født i Degerfors i Örebro län av finlandssvenske foreldre som innvandret til Sverige i 1950-årene. Begge foreldrene var metallarbeidere og aktive i pinsebevegelsen. Hägglund har senere blitt medlem av Svenska kyrkan.
Etter gymnaset begynte han i forsikringsbransjen. Etter noen år som partifunksjonær i 1980-årene gikk han tilbake til forsikringsbransjen etter valget i 1988, og arbeidet som assurandør for livsforsikring for Wasa Försäkring 1988–1989 og finansrådgiver i fondsmeglerfirmaet Alfred Berg 1989–1991.
Hägglund er gift og har to barn. Han har bodd i Jönköping kommune i Småland siden 1978. Etter å ha bodd i forstaden Bankeryd i 20 år, flyttet familien i 2011 inn til selve Jönköping.

Politisk arbeid

Hägglund begynte sitt politiske arbeid i KDU, der han satt i sentralstyret i noen år, ledet det internasjonale utvalget og arbeidet som ombudsmann for Jönköping-distriktet 1978–1980. Han var generalsekretær i den nordiske paraplyorganisasjonen Kristdemokratiska ungdomsförbundet i Norden 1979–1981, ombudsmann for Kristdemokraterna i Jönköping-distriktet 1981–1985, medlem av Jönköping kommunestyre 1982–1986 og leder for partiets riksdagssekretariat 1985–1988.
Hägglund har vært valgt til Riksdagen siden 1991. Han var gruppeleder for Kristendemokraterna 1991–2002, medlem av Riksdagens næringsutvalg 1991–2002, medlem av Riksdagens krigsdelegasjon 1998–2002 og leder i Riksdagens boligutvalg 2002–2004. I 1990-årene var han også styremedlem i de statseide selskapene Aktiebolaget Statens Skogsindustrier (ASSI) og ASSI-Domän, forløperne til Sveaskog.
Da han ble valgt til ny partileder i 2004, ble han medlem av Riksdagens utenriksnemnd. Hägglund var sosialminister i Fredrik Reinfeldts borgerlige koalisjonsregjering 2006–2014, og gjennomførte flere endringer i folketrygden, liberaliserte alkohollovgivningen, og avskaffet monopolrettighetene til Apoteket AB. I 2012 ble Hägglund utfordret om partiledervervet av gruppeleder Mats Odell, men ble gjenvalgt med stor margin. Ved valget i 2014 tapte regjeringen sitt parlamentariske grunnlag, og Hägglund gikk tilbake til Riksdagen.
29. januar 2015 avgikk Hägglund som partileder. Han begrunnet dette til media - «Jag tror att det är väldigt bra för mitt parti att få lite förnyelse och nya ansikten att visa upp och för er att träffa.» 
3 minutter før presskonferansen hvor nyheten skulle bli sluppet meddelte Hägglund at han ville kunngjøre sin fratredelse på Twitter, noe som ble mye omtalt i media og på sosiale media.
Yantai kullkraftverk

Yantai kullkraftverk er et kullkraftverk i byen Yantai nord i provinsen Shandong i det nordøstlige Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 550 MW. Anlegget ble påbegynt i 1955 og stod ferdig i 1976, med ytterligere utvidelse fullført i 2005.
her er det planlagt å legge til en 3-400 MW-enhet med gassifisert kullforbrenning i kombinasjonssyklus (IGCC).