Amerikansk fotball

Amerikansk fotball (eller bare football i USA) er en av de største sportene i USA. Sporten utviklet seg fra samme opphav som (engelsk) fotball og rugby på slutten av 1800-tallet. I dag har sporten lite til felles med det man i Europa kjenner som fotball og skiller seg fra rugby på mange viktige områder (som for eksempel foroverpasninger og bruk av beskyttelsesutstyr).
Amerikansk fotball spilles mellom to lag med 11 spillere, på en rektangulær bane som er 120 yards lang, inkludert en 10 yard dyp målsone (end zone) i hver ende, og med en luftfylt ball som har form som en sammentrykket kule. En profesjonell kamp varer i 4 x 15 tilnærmet effektive spilleminutter. Det laget som har flest poeng når tiden løper ut, vinner kampen. Lagene scorer poeng ved å kontrollere ballen i motstanderens målsone (Touchdown), ved å sparke ballen mellom motstanderens målstenger og over tverrliggeren (Field goal), eller i svært sjeldne tilfeller at ballen blir lagt død i det angripende lagets målsone, og at det angripende laget er ansvarlig for at det skjer (safety), hvilket resulterer i poeng til forsvaret.

Amerikansk fotball i USA

Amerikansk fotball er en av de aller mest populære idrettene i USA. Her begynner man gjerne å spille mens man går på «elementary school» (barneskole). På det tidspunktet man kommer til high school, skaper sporten så mye oppmerksomhet i lokalmiljøet at det ikke er uvanlig, avhengig av skolens størrelse, at alt fra hundre til tusenvis av ivrige tilhengere betaler billett for å komme inn på kampene. Talentfulle spillere går videre til å spille på college. Her tiltrekker mange av de store kampene i overkant av 100 000 tilskuere, og er gjerne en nasjonal TV-begivenhet. De aller beste blir til slutt rekruttert til å spille i National Football League (NFL), som er den fremste ligaen for amerikansk fotball. NFL er den klart mest sette nasjonale idrettsligaen i verden, målt i gjennomsnittlig tilskuertall, med over 67 000 fans per kamp. Det er en del forskjeller mellom NFL-regler og regler på lavere nivåer. I denne artikkelen er det tatt utgangspunkt i NFL-regler.
NFL er delt i to, American Football Conference (AFC) og National Football Conference (NFC). Hver del har egne sluttspill etter endt sesong, og vinnerene av AFC og NFC møter hverandre i Super Bowl. Sesongen spilles fra begynnelsen av september (første helg etter Labor Day) og avsluttes med Super Bowl, første søndag i februar. Super Bowl er sammen med Mesterliga-finalen verdens to mest sette årlige sports begivenheter, med over 100 millioner seere. Super Bowl Sunday er for mange amerikanere en stor festdag.

Banen

Banen er 120 yards (109,7 meter) lang  og 160 fot (48,8 meter) bred og avgrenses av sidelinjer og sluttlinjer som ikke regnes som en del av banen. Ti yards fra hver sluttlinje er det en mållinje. Det er 100 yards mellom hver mållinje. Området fra og med mållinjen og fram til sluttlinjen utgjør målsonen. Midt på sluttlinjen, står målstengene. Målstengene er 18 fot og 6 tommer (5,64 meter) fra hverandre og har en tverrligger 10 fot (3,05 meter) over bakken.
For å gjøre det lettere for spillere, dommere og publikum å avgjøre hvilken yard-linje ballen ligger på, er banen markert med et rutenett. Heltrukne linjer går på tvers over banen hver 5. yard, og er ofte nummerert for hver 10-yard, fra hver mållinje og til 50-yard-linjen på midtbanen. To rader med korte linjer, som kalles midtsonemerker («hash marks»), løper med én yards-intervaller, parallelt med sidelinjene, nær midten av banen. Et hvert forsøk starter med ballen mellom midtsonemerkene. Grunnet dette rutenettet blir banen noen ganger referert til som «the gridiron» (grillristen).

Fjerde forsøk

«Field position», dvs. hvor langt nedover banen man er, kan være veldig avgjørende i kamp. Derfor er det regnet som veldig risikabelt å «gå for det» på fjerde forsøk. Å mislykkes på fjerde forsøk gir det forsvarende laget besittelse av ballen på det punktet ballen blir død. Dette kalles «turnover on downs» og er veldig ufordelaktig for det laget som mislyktes og gir motstanderen god «field position». For et lag som ikke har lykkes med å flytte ballen ti yard på sine første tre forsøk, er det derfor vanlig å «punte» på fjerde forsøk. Under en punt tar «punteren» i mot en lang snap fra center, slipper ballen og sparker den, over til motstanderen, før den treffer bakken (ikke ulikt ett utspark fra keeper i europeisk fotball). Målet er å takle spilleren som tar i mot punten så langt ned på banen som mulig, og dermed tvinge motstanderen til å starte sin forsøksserie så langt unna scoringsposisjon som mulig. Det er vanlig å punte ballen med en slik høyde at medspillere rekker å løpe ned til der motstanderen står klar til å ta i mot ballen, i det ballen lander. Dette reduserer motstanderens mulighet til å avansere ballen. For å beskytte seg selv og for å forhindre en kraftig takling like etter mottak, kan mottakeren av en punt signalisere for et fritt mottak («fair catch»). Mottakeren sier fra seg retten til å avansere med ballen (ballen blir død ved mottak) i bytte mot at det sparkendelaget ikke kan takle ham.
Hvis laget ikke er langt unna motstanderens målstenger er det vanlig å forsøke å score et field goal istedenfor å punte på fjerde forsøk. Under et field goal snappes ballen til en holder, ca. 7 yards bak center, som plasserer ballen på bakken og holder den på plass til «kickeren» sparker ballen mot motstanderens målstenger. Hvis field goal forsøket mislykkes overtar motstanderen ballen der ballen ble sparket fra.

Regelbrudd

Regelbrudd straffes ved at ballen flyttes 5, 10 eller 15 yards mot det feilende lagets målsone. En straff kan dog ikke flytte ballen lengre enn halve distansen til det feilende lagets målsone (unntatt pass interference av det forsvarende laget) . Etter at straffen er utmålt spilles forsøket om igjen. Unntaket er visse regelbrudd av det angripende laget hvor retten til å gjenta forsøket bortfaller (loss of down). Visse regelbrudd av det forsvarende laget gir det angripende laget automatisk nytt første forsøk (og dermed fire nye forsøk) i tillegg til yard-straffen. Det angripende laget får også nytt første forsøk hvis yard-straffen flytter ballen forbi linjen som skal nås. Ved defensiv pass interference vil straffen i yards være den samme som angrepet ville ha tjent dersom de hadde klart å ta imot ballen.

Dommere

Det er 7 dommere (eng. «officials») på banen (lavere nivåer kan spilles med så lite som fire eller fem). De forskjellige dommerne i et dommerlag har ulike oppgaver og ansvarsområder. Det gjør at dommerlaget sammen kan dekke et stort område og mange hendelser under et hvert forsøk. En dommer som oppdager et regelbrudd, kaster et gult «flagg» (dvs. et vektet tøystykke på størrelse med et lommetørkle) på banen for å markere at det har skjedd et regelbrudd, og hvor det skjedde. Spillet stoppes ikke, og det blåses ikke i fløyta før forsøket er over (unntatt ved tjuvstarter og andre dødballsregelbrudd som skjer før eller idet forsøket starter). Når forsøket er over, samles dommerne for å melde fra om hva de har sett. Straffen blir så presentert til det fornærmede lagets kapteiner som kan velge om de vil akseptere straffen, og spille forsøket på nytt etter at straffen er utmålt, eller avslå straffen og godta resultatet av spillet. Mens de andre dommerne måler ut straffen, annonserer hoveddommeren straffen til publikum.

Videodømming

En hovedtrener (Head Coach) som er uenig i en dommeravgjørelse kan kaste et rødt flagg på banen, dette kalles en «challenge». Hoveddommeren vil da ta en kikk på tv opptak av den aktuelle hendelsen og avgjøre om den opprinnelige avgjørelsen var korrekt. Avgjørelsen blir reversert hvis hoveddommeren finner udiskuterbare videobevis på at den var gal. Hvis det opprinnelige avgjørelsen var korrekt, eller det ikke finnes tilstrekkelige bevis, blir avgjørelsen stående og laget som utfordret avgjørelsen mister en timeout. Det røde flagget kan brukes 2 ganger hver kamp og kun harde fakta kan utfordres (for eksempel var ballen over linja? Landet pasningmottakeren inne på banen?). Et lag får en tredje mulighet om de har fått medhold i begge sine originale «challenges». I løpet av de siste to minuttene av hver halvdel, og i eventuelle ekstraperioder, er det kun en videodommerassistent som kan avgjøre om hoveddommer skal revurdere en avgjørelse, dette kalles «booth review». Fra og med 2011 sesongen blir alle scoringer (og fra 2012 alle turnovers) automatisk vurdert av videodommerassistenten.

Posisjoner

Amerikansk fotball tillater ubegrenset bytting, hvor spillere kan komme inn eller forlate banen i et hvert stopp i spillet. Dette gjør at lagene har egne spillere for offense og defense, og «special teams». Spillerne er derfor spesialister for sin posisjon, og spiller kun der. Dette gjør at man sjelden ser de samme 11 på banen veldig ofte. Med reserver kan et profesjonelt lag ha med seg 45 spillere til en kamp. De kan ha 53 spillere i stallen når sesongen er begynt. 
Spillerne deles inn i kategorier akkurat som i (engelsk) fotball.

Strategi

Hvor mange spillere man har på hver posisjon og hvor de står, kommer an på hva som passer best med spillet man kjører, og man varierer ofte om det skal være for eksempel tre eller fire linebackere på banen eller én eller to running-backer.  Det er ingen regler som tilsier hvor på banen spillere skal stå, med unntak av at det offensive laget må ha minst syv spillere på LOS (line of scrimmage) og at spillere som ikke er på LOS må stå minst én yard bak.
Det finnes veldig mange formasjoner for angrepet. For forsvaret er de vanligste 4-3 eller 3-4, der det første tallet angir antallet på forsvarslinjen og det andre tallet angir antallet linebackere. Det gjenstår i begge tilfeller fire spillere fordelt på «corners» og «safeties». Disse kalles med et felles ord for «secondary» ut ifra tankegangen at de er 2. linje i forsvaret, mens forsvarslinjen og «linebackers» er første linje forsvarere.
Akkurat som angrepet har valget mellom å løpe eller kaste ballen har forsvaret valget mellom å spille sone eller mann mot mann-markering. På lavere nivåer er sistnevnte vanligst, mens soneforsvar er mest vanlig i proffligaen. I de senere år har reglene blitt endret så det er blitt flere og flere kastespill. Før var de ikke vanlig at angrepet stilte med fem «wide receivers» da de da har oppgitt mye av trusselen ved løpespill og forsvaret kan fokusere på å stoppe kastespill. Som mottrekk er avanserte soneforsvar blitt utviklet.
Det er ellers en rekke funksjoner som inngår i «special teams».

Running Game

Når quarterbacken mottar ballen etter snap, kan han enten kaste den, springe med ballen selv, eller gi den til en running back som er spesialist i å springe med ballen. Å springe med ballen regnes som den tradisjonelle metoden å spille fotball på. Dette er en vanskeligere måte å avansere på enn passinger, men mindre risikofylt, siden en pasning kan bli mottat av motstanderen (interception). En fumble er mye mindre sannsynlig. En running back er gjerne kraftig, men også rask, som gir ham stor gjennombruddskraft. Et lag som bruker mye løping med ballen sies å bruke «running game».

Passing Game

Pasningsspill er foretrukket i dagens NFL. Det er eksplosivt og kan snu kamper raskt. Det er litt mer risiko enn ved å løpe ballen, men avansementet opp banen kan tidobles kontra å springe med ballen.