google/wiki40b huggingface dataset:
Alphonse de Lamartine

Liv og virke

Lamartine var født i Mâcon i Bourgogne; familien tilhørte den franske landadelen. Etter fullført utdanning ved et jesuittisk collège oppholdt han seg mange år i utlandet, framfor alt i Italia. Han tilslutta seg tidlig tankene fra den franske revolusjon, og i 1814 gikk han i tjeneste hos Napoleon. Under restaurasjonen trakk han seg tilbake fra offentlig tjeneste og konsentrerte seg om diktning. Hans første diktsamling Méditations poétiques kom i 1820, og ble en umiddelbar suksess. Samme år gifta han seg med den unge engelske kvinnen Mary-Anne-Elisa Birch.
Suksessen med Méditations poétiques innleda en produktiv dikterisk periode. I 1829 ble han innvalgt i Académie française.
Utover på 1830-tallet engasjerte han seg i økende grad i politisk virksomhet, fra 1833 som medlem av nasjonalforsamlinga. Her utfoldet han seg med stor veltalenhet, og fremma flere radikale forslag som han fikk flertall for – blant annet avskaffelsen av dødsstraff og mot slaveriet i koloniene.
Etter hvert ble han en av de ledende skikkelsene i motstanden mot Louis Philippes regime, og spilte en hovedrolle under de revolusjonære tilstandene i februar 1848. Etter revolusjonen ble han utenriksminister i den provisoriske regjeringa. Statskuppet i desember 1851 og gjenopprettelsen av keiserdømmet året etter satte en stopper for Lamartines politiske karriere. Han trakk seg tilbake til skrivende virksomhet. I sin alderdom publiserte han et stort antall historieverk, foruten sosiale romaner, sjølbiografiske verk og dikt. Sine siste år levde han likevel i fattigdom, og døde i Passy, i et lite hus i Paris som myndighetene hadde stilt til hans rådighet.

Forfatterskap

Mye av Lamartines diktning kretser om temaer som betraktes som typiske for romantikkens livsholdning. Særlig i hans meditasjoner – i samlingene Méditations poétiques fra 1820 og Nouvelles Méditations fra 1823 – finner en et dikter-jeg som isolert fra samfunnet finner inspirasjon i naturen og som dyrker erindringen som en veg til en tapt fortid.
Hans kjente og delvis selvbiografiske dikt «Le Lac» («Innsjøen») skildrer et kjærlighetsforhold, sett i tilbakeblikk av den forlatte mannlige part.
David Cox den eldre

Tidlig liv

Han var sønn av en smed, men lærte seg tegning av Joseph Barber før han ble lærling hos en pynteartikkelprodusent ca. 1798. Der lærte han seg raskt å male miniatyrportretter. Da produsenten døde (tok suicid) ble han assistent for en scenedekoratør i det kongelige Birminghamteateret. Dette fortsatte han med i London ved Astleys Theatre, hvor han først bodde i Brixton og giftet seg med husvertens datter. Paret flyttet så til Dulvich samme år. Han bega teatermalingen til fordel for akvareller, og ble raskt anerkjent og senere berømt for disse. Hans samtidige medkunstnere begynte etterhvert å sammenligne ham med Constable når det gjaldt å framstille naturens stemninger fra storm til stille. I 1852 skrev The Spectator : "in his works there are power and insight enough to swamp all the others put together."

Karriere

Han begynte en nokså regelmessig reisevirksomhet, med en tur til Wales i 1805, og gjorde flere reiser i løpet av livet rundt om i England som blant annet Yorkshire, Derbyshire og Devon.
Han var en kort tid formann i en av flere foreninger for vannfargemalere, og stilte ut bilder på foreningens arvtaker nesten alle år fra 1813 og til sin død. rundt 1814, 1815 ble han tegnemester ved Military Staff College, Farnham, senere også ved en skole for unge piker, noe som medførte flytting til Hereford. Han tok sin første tur til kontinentet (Nederland og Belgia) i 1826, og flyttet til London året etter.
Han deltok på utstillinger med the Birmingham Society of Artists i 1829, ago med the Liverpool Academy i 1831. I 1839 ble to av hans akvareller innkjøpt på vegne av dronning Victoria
Cox flyttet til Birmingham igjen ca. 1840, og begynte med oljemalerier, som han studerte under W. J. Miller. Tegneundervisningen ble stort sett overlatt sønnen David Cox junior (1809 - 1885). To av oljebildene ble stilt i Royal Academy i 1844. Mellom 1844 og 1856 tilbragte han somrene i Betws-y-Coed i North Wales. Hans akvareller ble utstilt på verdensutstillingen i Paris i 1855.
Synet hans begynte å svikte følbart fra 1857, men arbeidene hans ble utstilt i 1858 og 1859. Han døde få måneder etter siste utstilling, og ble gravlagt ved St Peters, Harborne, Birmingham, under et kastanjetre ved siden av ektefellen, Mary.
Verkene hans er blant annet å finne ved Birmingham Museum & Art Gallery]], donert av Joseph Henry Nettlefold, på det vilkår at der skulle være søndagsåpent.
De finnes også ved British Museum, the Tate Gallery, og i Manchester, Newcastle, Liverpool, Edinburgh, Oxford og Cambridge. The Lady Lever Art Gallery, Port Sunlight har en del verker, hvorav noen er bekreftet som falsknerier.
En portretbyste av Cox fines i Royal Birmingham Society of Artists' gallery.

David Cox junior (1809-1885)

David Cox hadde en sønn med samme navn, som fulgte sin far som akvarellmaler. Han ble født i Dulvich, fikk opplæring i Hereford. Han stilte ut i London fra 1827, foruten å overta tegneundervisningen for faren omkring 1840, men oppnådde aldri samme ry. Han døde i Streatham 4. desember 1885 og ble gravlagt ved West Norwood Cemetery.
Brakar

Historie

Våren 2009 ønsket Buskerud å trekke seg ut fra Vestviken Kollektivtrafikk-samarbeidet med fylkene Telemark og Vestfold, og heller starte sitt eget selskap. Selskapet Buskerud Kollektivtrafikk AS ble derfor stiftet 26. oktober 2009, med fylket (67,65 %) og 18 av fylkets 21 kommuner (32,35 %) som eiere. De tre kommunene som valgte å stå utenfor var Drammen, Lier og Nore og Uvdal. Kommunene Kongsberg, Nedre Eiker, Ringerike, Røyken og Øvre Eiker hadde eierposter på 3-6 prosent, mens øvrige kommuner hadde eierposter på mellom 0,2 og 2 prosent.
1. mai 2012 endret selskapet identitet til Brakar, som spiller på fylkets heraldiske symbol; bjørnen, men selskapets formelle navn ble ikke endret til Brakar AS før i desember 2013. Fram til da hadde et lite forlag i Drammen, som blant annet har gitt ut enkelte bøker om busshistorien i byen, gått under navnet Brakar AS.
Etter en evaluering ønsket fylkeskommunen i slutten av 2012 å kjøpe ut alle kommunene for å eie selskapet alene. Dette ble gjennomført i løpet av første halvår 2013, og nytt styre ble satt i juni samme år.

Bussanbud

I perioden fra juli 2012 til august 2016 var det anbudsoppstart på alle ruteområder i Buskerud. Disse kjøres på bruttokontrakter av Norgesbuss og Vy Buss, bortsett fra noen småruter som kjøres av underentreprenører. Blant annet kjøres en skolerute i Hokksund av Th. Liens Turistbusser.
Speak Now

Speak Now er den amerikanske artisten Taylor Swifts tredje album. Albumet ble gitt ut 25. oktober 2010 over hele verden. «Mine», den første singelen fra albumet, kom ut i august 2010 og ble en stor radiohit verden over.
London Metropolitan University

Rangeringer

London Metropolitan University ble rangert som nummer 126 av 126 britiske universiteter på Complete University Guides liste for 2016 og som nummer 118 av 119 britiske universiteter på The Guardians 2016-liste.
I QS World University Rankings for 2014 rangerte universitetet på plass 701 av verdens universiteter.
Thomas Struth

Liv

Struth studerte fra 1973 til 1980 ved Staatliche Kunstakademie Düsseldorf – først maleri hos Gerhard Richter og Peter Kleeman, og fra 1976 fotografi hos Bernd Becher. I 1978 mottok han et stipend fra kunstakademiet i Düsseldorf for å dra til New York, og dette avsluttet han med en separatutstilling på MoMA PS1. Fra 1993 til 1996 var Struth professor ved Staatliche Hochschule für Gestaltung (HfG) i Karlsruhe, Tyskland.
Struth bor og arbeider i Berlin og New York. Han er gift med den amerikanske forfatteren Tara Bray Smith.

Verk

Typisk for Struth kunstneriske arbeid, er sammenhengene serier med ett tema, som særtrekk ved gater, folk, museer og natur, men der disse særtrekkene settes konsekvent og konseptuelt inn i den overgripende tematikken eller samlende verkideen. For det meste fotograferer Struth med storformatkamera og i farger, og i motsetning til for eksempel Andreas Gursky eller Thomas Ruff, bearbeider han nesten ikke bildene digitalt.
Thomas Struth slo for alvor igjennom i kunstkritikken så vel som på kunstmarkedet på 1970- og 1980-tallet med seriene Unbewusste Orte und Porträts. Deltakelse på Veneziabiennalen i 1990 og documenta IX i 1992 befestet hans internasjonale posisjon.
I sentrum for Struths interesse står den "nøyaktige iakttagelse", og i særlig grad forholdet mellom betrakteren og det som betraktes. Struth stiller i sine serier ofte spørsmål ved vanlige måter å se tradisjonelle fotografiske motiv på, undergraver vante betraktningsmåter, og utvider på denne måten det fotografiske kunstbegrepet. Slik dokumenterer for eksempel Thomas Struths fotografier av arkitektur, særtrekk ved byutviklingen av steder og gater på en sensitiv måte. Serien Unbewusste Orte, som har motiv fra byer rundt om i verden, utgjør slik sett et unikt bidrag til urban antropologi. Tilsvarende arbeidet han i serien Landschaften. Ved fravær av mennesker, pekes det på nærværet og utformingen av de stedlige omgivelsene (en tematikk som også har opptatt en av hans kollegaer med bakgrunn fra Düsseldorfer Photoschule, Candida Höfer). Også andre prosjekter av Struth har kvasidokumentarisk karakter, slik som for eksempel Portraits, der han undersøker mulighetene for en representasjon av et individ og et kollektiv. (Her trekker han i stor grad en linje tilbake til August Sanders (1876-1964) store prosjekt, Menschen des 20. Jahrhunderts.) Struths estetiske tenkning har som mål å gi betrakteren av bildene et redskap som kan benyttes i andre tid/rom-sammenhenger - i andre museer eller fiktive verdener - ved prosessen betrakteren gjennomgår i iakttagelsen av én billedserie i ett museum. 
I 2007 var Struth den første samtidskunstneren som har fått bilder utstilt i Museo del Prado i Madrid. Til denne utstillingen hadde Struth fotografert besøkende til dette museet. Siden 2008 arbeider Struth med menneskets grunnleggende strukturelle tema, for eksempel industri, forskning, energi og globalisering. Hans bilder viser høymoderne fasiliteter som atomreaktorer eller romferger, som vanligvis ikke er offentlig tilgjengelig. 
I 2011 fikk han oppdraget å lage det offisielle jubileumsbildet av den britiske kongeparet.
Arve Isdal

Karriere

Opprinnelig ønsket Isdal å spille trommer, og begynte med å spille på et hjemmelagede trommer. Men gjennom faren som selv var gitarist, begynte han med å spille gitar etter gehør til låter av Kiss og Guns N' Roses. Selv tror han at den første sangen han lærte var «Smoke on the Water» av Deep Purple, da han var 12 år gammel. Han har hatt mye musikalsk innflytelse fra hard rock-grupper som Kiss, Deep Purple, Black Sabbath og Led Zeppelin. Det var først på midten av 90-tallet at han ble tatt av extreme metal.
Isdal hadde sine første musikkerfaringer med black metall-bandet Malignant Eternal, hvor han spilte på det siste albumet Alarm. Dette bandet ble imidlertid oppløst i 2002, og Isdal ble medlem av gruppen Enslaved. Enslaved har vunnet Spellemannprisen innen kategorien metall 4 ganger.
Samtidig begynte han og noen venner for moros skyld hard rock-bandet Audrey Horne. Debutalbumet deres No Hay Banda mottok Spellemannprisen 2005. På deres andre plate Le Fol spiller Isdal bass. Denne ble også nominert til Spellemannprisen 2007. I Audrey Horne regnes Arve Isdal som en av hovedlåtskriverne. Isdal var med på å produsere debutalbumet til prosjektet I i 2006, hvor han også kan høres som gitarist. Han har også deltatt på plater av bandene Bourbon Flame, Ov Hell og Trinacria.
Knivsmed

Knivsmed er en smed som lager kniver. Yrket og faget har tradisjoner tilbake til tidlig jernalder. Kniver har siden før det vært uunnværlige til både verktøy og våpen, og den som kunne kunsten nøt stor aktelse.
Oppdagelsen av hvordan en kunne bedre (herde) eggen, og senere innlegging av eggstål gjorde at ikke alle klarte å levere samme kvalitet. Enkelte knivsmier ble etterhvert til industristeder med storproduksjon. I Norge er Geilo kjent, mens svenske Mora er svært utbredt. Også Finland har hatt ry for knivkvalitet, med Fiskars som overlevende varemerke.
I Europa forøvrig er det mest fra Spania og Tyskland (Solingen) en venter god kvalitet.
Mye av produksjonen foregår i dag maskinelt. Håndsmidde knivblad blir stort sett levert av smeder som leverer til knivmakerklubber. Medlemmene lager så skjefter og slirer.
Dinos

Dinos (flertall dinoi) er en gresk vasetype og ble benyttet som en blandebolle. Den er formet som en stor bolle med avrundet bunn. Dinoi ble satt i spesielle stativ når de skulle brukes.
Dinos betyr «drikkekopp», men i moderne anvendelse benyttes betegnelsen, feilaktig, for samme form som lebes, det vil si en bolle med sfærisk kropp med funksjon for stå på et stativ. Dinos har ingen håndtak og heller ikke fot.
Dinosmaleren, en anonym gresk kunstmaler fra antikken som er kjent for sine vasemalerier, har fått navn etter denne formen for vase ettersom de er karakteristisk for hans arbeid.
Guéckédougou

Guéckédougou eller Guéckédou er en by i det sørlige Guinea nær grensene til Sierra Leone og Liberia. 
Den hadde en befolkning på 79.140 innbyggere i 1996, men har vokst kraftig etter borgerkrigene, og hadde i 2008 anslagsvis 221.715 innbyggere. Det var mange kamper i dette området under borgerkrigen 1999–2003 og borgerkrigen i Sierra Leone i 2000 og 2001. 
Byen har et stort ukentlig marked som tiltrekker handelsfolk fra det sørlige Guinea, Sierra Leone, Liberia og Elfenbenskysten.
VCdial

VCdial er et sosialt nettsamfunn for videokonferansebrukere utviklet av det norske teknologiselskapet Media Network Services.
VCdial er bygget på toppen av LinkedIn, slik at alle LinkedIn-brukere automatisk har konto og får ved første pålogging oversikt over alle sine kontakter. Produktet brukes til å sette opp videokonferanser og selve oppringingen gjøres via nettsamfunnet, og ikke via videokonferanseutstyrets fjernkontroll.
VCdial ble lansert i september 2010.
Finn Coren

Mottakelse

Dobbeltalbumet I draumar fær du (2008) er Corens første med norske tekster, alle 35 spor er tonesettinger av Olav H. Hauges lyrikk. Coren arbeidet i åtte år med dette ambisiøse prosjektet, og høstet begeistret omtale i mange norske aviser. VG: «Trolig den mest vellykkede - og ambisiøse - syntesen av populærmusikk og poesi i norsk kultur noensinne.» Adresseavisen: «Det er vanskelig å se for seg et mer ambisiøst norsk album med populærmusikk i år. Kanskje ikke et bedre et heller.» Oppland Arbeiderblad: «Coren må være Norges mest bortgjemte musikalske geni.» I den noe mer reserverte omtalen i Bergens Tidende ble det blant annet framholdt at poesien hadde en tendens til å drukne i musikken.
VG gav også Mitt hjerte - dikt av Jens Bjørneboe (2011) begeistret omtale, mens Dagbladet fant albumet noe sprikende.
Albumet På Jorden Et Sted – utvalgte nordiske dikt (2015), det tredje i Corens serie «Nordiske lyrikere», fikk gode kritikker av et samstemt kritikerkorps. På dette albumet har Coren tonesatt tekster av i alt fjorten norske og svenske lyrikere: Inger Hagerup, Tarjei Vesaas, Tor Jonsson, Hans Børli, Gunnar Ekelöf, Herman Wildenvey, Erling Christie, Gunnar Reiss-Andersen, Pär Lagerkvist, Rolf Jacobsen, Kate Næss, Karin Boye, Jan-Magnus Bruheim og André Bjerke. På to første albumene i serien «Nordiske lyrikere» anvender Coren musikk fra flere ulike sjangre, noe som kan ha fått en del kritikere til å hevde at albumene sprikte musikalsk. På Jorden Et Sted atskillig mer enhetlig musikalsk, lydbildet preges av piano og akustisk gitar, med forsiktig bruk av stryke- og blåsearrangementer. Hamar Arbeiderblad skrev at «Finn Coren [har] denne særegne evnen til å leve seg inn i stemningene og treffe tonen i diktene. Samlet er 'På jorden et sted' en sjelden samling vakre og stillferdige framføringer av strålende dikt.»
Nordstranda kapell

Bygningen

Byggverket er i tre og har 163 plasser.
Chris Wood (newzealandsk fotballspiller)

Landslaget

Han ble tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika. Den 1. juli 2015 ble det offentliggjort at Wood hadde blitt solgt fra Leicester City FC til Leeds United FC, hvor han skrev under på en fireårskontrakt.
Han ble tatt ut i New Zealands tropp til FIFA Confederations Cup 2017 i Russland.
Trustix

Trustix var en norskutviklet distribusjon av Linux for tjenermaskiner, med sterk fokus på sikkerhet og stabilitet.
Selskapet ble kjøpt av Commodo i 2003.
Distribusjonen ble lagt ned pr. 31. desember 2007.
Julius Curtius

Bakgrunn

Curtius studerte jus i Kiel, Strasbourg og Bonn. Han tok en juridisk doktorgrad i Berlin i 1905. Curtius var senere virksom som advokat i Duisburg.

Politisk karrière

Curtius ble medlem av riksdagen i 1920, og i 1926 utnevnt som næringsminister. Etter Stresemans død i 1929 var han parallelt utenriksminister, og fra november samme år på full tid i dette vervet. Han arbeidet som næringsminister for sysselsettingsprogrammet og dessuten med et samarbeid med Sovjetunionen.  
Han huskes mest for sitt arbeid for å fullføre Stresemanns arbeid for å regulere krigserstatningene etter den første verdenskrigen, og tilbaketrekningen fra Rhinland. Curtius var som minister ansvarlig for Young-planen, og befant seg i brennpunktet for hets fra nasjonalister, det såkalte Stahlhelm og nasjonalsosialister.  
Sammen med Schober forsøkte han å etablere en tollunion med Østerrike. I dette ble han imidlertid motarbeidet av Frankrike som fikk medhold i Haag-domstolen (8 mot 7 stemmer), i at unionen ville være i strid med Genèvekonvensjonene. 
Julius Curtius' bolig i Berlin, ble ødelagt under bombingen mot slutten av den andre verdenskrigen. Hans eiendom i Mecklenburg som var en del av Øst-Tyskland, ble beslaglagt i 1946. Curtius flyttet i 1946 til Heidelberg hvor han døde i 1948.
Scandinavian Journal of Gastroenterology

Scandinavian Journal of Gastroenterology er utgitt fra 1966. Tidsskriftet sprang ut av en blomstringstid i Norge spesielt, og Norden generelt, for det indremedisinske fagfeltet gastroenterologi, som ble opprettet som medisinsk spesialitet i Norge i 1967.
Fagfeltet, og tidsskriftet, ble drevet frem av faglig kompetanse og entusiasme av en gruppe unge medisinere. Johannes Myren stod i fremste rekke, sammen med de mangeårige kollegene og samarbeidspartnerne Egil Gjone og Lars S. Semb.
Tidsskriftet hadde helt fra begynnelsen av i 1966 en sterk tilknytning til Rikshospitalet i Oslo, og ble utgitt av Universitetsforlaget, med støtte fra Norges forskningsråd, men klarte seg snart uten publiseringsstøtte. 
Tidsskriftets sterke posisjon internasjonalt bidro til profesjonaliseringen og internasjonaliseringen av Universitetsforlaget som internasjonalt tidsskriftforlag, fra 1991–1999 under navnet Scandinavian University Press. I 1999 ble den internasjonale tidsskriftporteføljen, inkludert Scandinavian Journal of Gastroenterology solgt til Taylor & Francis International. Tidsskriftet har siden dette blitt utgitt av Taylor & Francis.
Batterseaskjoldet

Batterseaskjoldet er et skjold laget av bronseplater. Det er datert til 1. århundre f.Kr. eller begynnelsen av 1. århundre e.Kr.. En tidligere dato er en mulighet, med forslag på datering helt tilbake til 300 f.Kr..
Skjoldet ble funnet i 1857 i Themsen ved Battersea i London, og man antar at det hadde blitt ofret som en rituell gave til en guddom eller elveånder. Andre gjenstander av bronse og jern, samt menneskeskaller, har blitt funnet i Themsen og andre britiske elver. Skjoldet ville antagelig ikke vært brukbart i kamp, og kan være laget som en seremoniell gjenstand. Det trekkes frem som et viktig eksempel på kultisk aktivitet i Londonområdet før grunnleggelsen av romersk Londinium.
Skjoldet er dekorert med repoussering, det vil si relieff som er banket ut fra baksiden. Den består av sirkler og spiraler i keltisk stil. Det er stilt ut på British Museum.
Frances

Handling

Filmen handler om livet til den opprørske og psykisk ustabile skuespillerinnen Francis Farmer som opponerer mot systemet i Hollywood, og som dermed støter på en masse problemer. Hun blir etterhvert alkoholisert og ender opp med å bli fengslet etter å ha fått et raserianfall i forbindelse med en trafikkforseelse. Hun blir senere tvangsinnlagt på mentalsykehus hvor hun blir utsatt for misbruk og etterhvert lobotomert.
Fylkesvei 3918

Fylkesvei 3918 går mellom Heisel bru og Vikeland i Vennesla kommune. Veien er 1,1 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 72.
NM i svømming innendørs 1970

NM i svømming innendørs 1970 ble arrangert i Bergen 14.-15. mars 1970.
Vealøs (Horten)

Vealøs er en øy som ligger utenfor Karljohansvern i Horten kommune i Vestfold. Øya har et areal på 0,1 km², og er forbundet til Karljohansvern og Horten med en bro. Øya brukes av Forsvaret. Den største installasjonen på øya er fortet Norske Løve. Arbeidet på fortet begynte i 1852 og ble avsluttet i 1859. Fortet har et nesten middelaldersk preg, med vollgrav og vindelbro. Introduksjonen av sprenggranaten sørget for at fortet som forsvarsverk tidlig ble betraktet som umoderne.
Fortet ble tatt i bruk i 1856, og er fortsatt i bruk av forsvaret. Øya har blitt brukt som base for motortorpedobåter.
Like etter andre verdenskrig ble de to hangarene bygget. Disse ble oppgradert i 2012. Geologisk er øya Vealøs en del av den store endemorenen fra istidens slutt, det store raet som strekker seg rundt hele Skandinavia fra Finland til Finnmark. I Norge er denne morenen mest markant i Østfold og Vestfold hvor den er synlig som store rygger i landskapet. Raet krysser Oslofjorden mellom Jeløya og Horten, og Vealøs dannes ved at den undersjøiske moreneryggen her er ekstra høy. Andre liknende moreneøyer er Jomfruland og Målen.
Den sørøstlige delen av Vealøs er fredet som naturreservat.
Basilique Notre-Dame de la Paix

Navnet

Notre Dame («Vår frue») er et vanlig navn på kirker i områder der fransk språk blir benyttet. Navnet viser til jomfru Maria. En mulige oversettelse av kirkens navn er «vår frue av fred».
Lyddusj

Lyddusj, også skrevet lyd-dusj er en retningstyrt høyttaler som fokuserer lyden mot lytterens hode, samtidig som lyden isoleres i størst mulig grad fra omgivelsene.
Konstruksjonen er enten parabelformet eller en halvkule. Lydgiveren peker opp i halvkulen som igjen reflekterer lyden direkte mot fokuspunktet. De enkleste modellene gjengir kun mono (lydteknikk), mens de halvkuleformede (hemissfæriske) også er istand til å gjengi lyd i Stereofoni.
En lyddusj henger i de fleste tilfelle fra taket og "dusjer" lyden over lytterens hode (derav navnet). Det primære formålet med en lyddusj er å fokusere lyden til et spesielt punkt, samtidig som uønsket lyd (spillover) til omgivelsene reduseres til et minimum. Den beste lydseparasjonen oppnås med halvkuleformede (Hemissfæriske) lyddusjer
Det finnes også andre varianter av retningsstyrte høyttalere. Dette omfatter både flate paneler og og datastyrte fokuserte høyttalere.

Bruksområder

Lyddusjer brukes på steder er hvor det er ønskelig å styre et budskap (tale eller lydopplevelse) til en mottaker uten at omgivelsene til stadighet blir forstyrret. Museer, opplevelsessentre, lyttestasjoner, kunstinstallasjoner og trafikkinformasjon er vanlige brukere. På Oslo lufthavn, Gardermoen inngikk flere lyddusjer som et kunstnerisk element, enkelte av disse er stadig aktive.

Noen steder hvor halvkuleformede (hemissfæriske) lyddusjer er i daglig bruk

Museer:
Fotballmuseet,  Teknisk Museum, Norsk vegmuseum, Skimuseet, Eidsvoll 1814 utstillingen ...
Opplevelsessentre:
NRK Aktivum Opplevelsessenter, VilVite Senteret, Aftenposten, VG, IKEA, Coca Cola, Drammens Tidende, Det Danske Folketing, Jyllandsposten