Jørgen-Frantz Jacobsen

Familiebakgrunn og utdannelse

Jørgen-Frantz Jacobsen ble født i Tórshavn i 1900, som sønn av kjøpmann Martin Meinhardt Jacobsen og Maren Frederikke Mikkelsen. Faren var av færøysk-svensk avstamning på farssiden og av dansk avstamning på morssiden, født i København og snakket dansk. Moren var født i Elduvík på Færøyene, men flyttet til Tórshavn som barn da hun ble adoptert av sin barnløse morbror, Clement. På grunn av dette snakket Jørgen-Frantz Jacobsen og søsknene hans dansk med faren og færøysk med moren, mens søskenflokken og foreldrene snakket henholdsvis færøysk og dansk innbyrdes.
Jacobsen vokste opp i et livlig kjøpmannsmiljø i Tórshavn, i et hjem som forøvrig var opptatt av musikk og teater. Det fikk også betydning for ham at han jevnlig besøkte morens slektninger ved Skálafjørður.
Etter realskolen i Tórshavn tok han studentereksamen ved det velrenommerte Sorø Akademi i Danmark i 1919. I 1919 begynte han å studere til cand.mag. med hovedfag i historie og mellomfag i fransk ved Københavns Universitet. Ettersom han ble hardt plaget av tuberkulosesykdommen, fikk han imidlertid ikke avlagt eksamen før i 1932. De første sykdomstegnene viste seg etter et kort stipendfinansiert opphold ved Université de Grenoble i Frankrike sommeren 1922.

Journalistisk karrière

Etter å ha fullført studiene, aksepterte han tilbudet om å bli korrespondent for nordiske forhold i den danske avisen Politiken. Som freelancejournalist for samme avis hadde han allerede skrevet tallrike artikler. Han hadde opparbeidet seg et navn hos den færøyske selvstendighets- og nasjonalbevegelsen og beskrev en gryende nasjonal selvfølelse for sitt eget vedkommende. Han skrev også at «jeg hadde mistet evnen til å kjenne glede, hadde jeg ikke hatt Færøyene til å varme sinnet mitt.» I perioder da han var ved gode helse, reiste Jacobsen rundt i Norge, Sverige, Frankrike, Italia og på De britiske øyer, hvorfra han benyttet sine erfaringer i senere skriving.
I 1934 sa han opp jobben i Politiken, men fortsatte å sende inn kronikker. Jacobsen ble gitt en forskerstilling ved Institut for Historie og Samfundsøkonomi i København, hvor han fikk i oppgave å skrive historien om den kongelige monopolhandelen på Grønland. Ved siden av påbegynte han også sitt kortvarige skjønnlitterære forfatterskap. Han fikk aldri fullført sitt arbeid om Grønland på grunn av sykdom.

Forfatterskap

Med romanen Barbara som litterært testamente, er Jacobsens språk- og stilmessige påvirkning fra Knut Hamsun (1859–1952) og Jens Peter Jacobsen (1847–1885) klar, ifølge litteraturkritiker Oddmund Hagen. Jacobsen leste også verker fra pionérene innen færøysk litteratur og Sigrid Undset (1882–1949), og det var etter å ha lest Undsets Olav Audunssøn og hans barn (1927) at han slo fra seg tanken om å skrive en roman om biskop Erlendur av Færøyene. Jacobsen lot seg imponere voldsomt over Undsets person- og miljøskildringer, som han mente lot seg overføre så godt til færøyske forhold at antageligvis ingen kunne gjøre det bedre enn henne. Dessuten er William Heinesens siste hånd på verket i Barbara åpenbar.

Faglitterære verker

Det var den danske foreningen Studentersamfundets Oplysningsforening som i midten av 1920-årene fikk ham til å skrive en bok om det politiske forholdet mellom Danmark og Færøyene, noe som resulterte i Danmark og Færøerne i 1927. Boken er todelt, hvor den første delen gir en historisk bakgrunn for å styrke forståelsen av den andre delen, som omhandler de politiske forholdene fra 1906 og frem til utgivelsen. Boken kom også ut i færøysk oversettelse ved Jóhan Hendrik W. Poulsen i 1975.
I 1936 kom også Færøerne. Natur og folk, som var innenfor samme kategori som Danmark og Færøerne og skrevet som et essay, men som byr på en fremstilling av det færøyske samfunnet, både historisk, sosialt og kulturelt, hvori hans kjente konstatering også kommer: «Færøyingene har valget mellom å fiske og å sulte, derfor fisker de.»
Til denne delen av Jacobsens forfatterskap tilhører også hans journalistiske arbeid, som var holdt for å være av fremste rang i dansk presse i samtiden. Noe av dette ble utgitt som Nordiske kronikker i 1943, senere oversatt til Tíðargreinir på færøysk i 1976.

Filmatisering

I 1997 hadde den dansk-svensk-norske samproduksjonen Barbara premiere. Filmen var regissert av Nils Malmros med den norske skuespilleren Anneke von der Lippe i hovedrollen. Filmen fikk Robertprisen som beste danske film i 1997. Den danske skuespilleren Jesper Christensen vant en dansk Bodil-statuett og en Robertpris for sin birolle i filmen.