google/wiki40b huggingface dataset:
Flat coated retriever

Opprinnelse og alder

Man tror at både newfoundlandshund, irsk setter og pointer har spilt en viktig rolle i utformingen av denne rasen, uten at dette kan bekreftes med sikkerhet. Trolig er også labrador retriever krysset inn en gang i tiden. Man regner også med at St. Johns hund har gitt et viktig bidrag i starten.
Rasen ble første gang vist på en utstilling i 1860. FCI anerkjente den alt i 1935. Rasen skal ha vært en mye benyttet brukshund under første verdenskrig. Til Norge kom den alt i 1912, da Lorenz Bruun i Tønsberg importerte en tispe med det klingende navnet «Tar of Gendanel». Han skal ha benyttet den flittig på andejakt. Det gikk imidlertid lang tid før det ble noe fart på rasen i Norge. På 1970-tallet kom man imidlertid i gang med avl, og i ettertid har rasen rukket å etablere seg meget godt. Den er nå blant de mest populære hunderaser.

Utseende, anatomi og fysikk

Flat coated retriever er rektangulær i kroppen og minner mye om en curly coated retriever, hadde det ikke vært for forskjellen i pelstypen. Brystkassen er dyp og lendepartiet kort og bredt. Halsen er måtlig lang og skal ikke ha løs hud. Hodet er langt, skallen lang og flat. Kraftig kjeveparti. Snuten skal har samme grunnfarge som pelsen. Ørene er små og ligger tett inntil hodet. Halen er måtlig kort og bæres rett, men skal ikke bæres over rygglinjen. Pelsen er tett og fin og så slett som mulig over hele kroppen. Den er vannavstøtende. Fargen skal være sort eller leverbrun, men det fødes også gule valper – disse kan ikke bli premiert på vanlige utstillinger. Tidligere ble gule valper som oftest avlivet, men i dag er det vanligere å selge de som familiehunder. Idealhøyde for en hannhund er 59-61,5 cm, mens tispen skal være 56,5-59 cm. Vekten ligger normalt på 27-36 kg for hanner og 25-32 kg for tisper.

Bruksområde

Flat coated retriever er en meget dyktig apportør på fuglejakt. Den har således alltid vært for jakthund å regne, men i dag er den mer å betrakte som populær og god bruks- og familiehund. Den skal ha svært god luktesans og er klart den hurtigste av retrieverrasene.

Lynne og væremåte

Flat coated retriever er en tålig, tøff, livlig, aktiv og meget energisk hund som passer for aktive familier. Den regnes som flink med barn. Den er stort sett glad, snill, vennlig mot alle. Rasen er svært glad i vann og de fleste i rasen er som oftest dyktige svømmere.

Annet

Pelsen bør stelles jevnlig. Den bør ikke såpevaskes oftere enn absolutt nødvendig, av hensyn til de vannavstøtende egenskapene.
Hunderasen virker dessverre å være predisponert for visse kreftformer og har i snitt relativt kort levealder for sin størrelse. En studie (publisert i ISRN Veterinary Science) fra 2012 viser at av 610 dødsfall var hele 331 (55,1 %) relatert til kreft. Gjennomsnittsalderen var 9,83 år.
19. juli

Navnedag

Gerhard, Gjert.
Maro minutus

Utseende

Maro minutus er en liten edderkopp. Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). Forkroppen er bredt oval, litt flat og forholdsvis liten. Bakkroppen hos hunnen er stor og kuleformet. Avstanden fra det fremste øyet til hodets fremkant er forholdsvis stor, mye mer enn to ganger øyets diameter.
Artene i denne slekten er ganske like hverandre, samtidig som de kan være fargevariable av utseende. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens genitalier, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Bridge Energy

Bridge Energy ASA (OSE: BRIDGE) var et uavhengig norsk oljeselskap etablert i 2005 med virksomhet på norsk og britisk sokkel. I 2010 ble det britiske oljeselskapet Silverstone Energy Limited slått sammen med Bridge Energy. I oktober 2013 ble selskapet overtatt av Spike Exploration. Selskapet hadde kontorer i Asker (hovedkontor) og Aberdeen og hadde 28 ansatte ved utgangen av 2010.

Historie

Bridge Energy AS ble grunnlagt i august 2005 av Einar Bandlien, Svein Johansen, Alfred Kjemperud og Olve Torvanger . Hovedfokuset skulle være på letevirksomhet på norsk og britisk sokkel. Selskapet ble prekvalifisert som rettighetshaver på norsk kontinentalsokkel i 2006 og rettighetshaver som operatør på norsk sokkel i 2009. I 2006 fikk selskapet med seg investeringsselskapet Lime Rock Partners på eiersiden med en avtale om et kapitalinnskudd på 50 millioner amerikanske dollar.
I mars 2010 gjorde selskapet en privat aksjeemisjon som skaffet 324 millioner i ny egenkapital. I april samme år ble det kjent at Bridge Energy AS skulle slå seg sammen med det Aberdeen-baserte lete- og produksjonsselskapet Silverstone Energy Limited under navnet Bridge Energy ASA. Bridge Energy AS hadde på dette tidspunktet 13 lisenser på norsk sokkel mens Silverstone hadde 12 lisenser på britisk sokkel, deriblant det produserende feltet Victoria hvorav Silverstones andel av produksjonen var 1.500 fat oljeekvivalenter per dag. Den 21. mai 2010 ble selskapet notert på Oslo Børs.
I oktober 2013 ble Bridge kjøpt av det norske leteselskapet Spike Exploration. Selskapet ble delt i to deler, der den norske delen av virksomheten ble slått sammen med Spike Exploration mens den britiske delen ble overtatt av HitecVision

Virksomhet

På norsk sokkel ble Bridge tildelt 1 letelisens i APA 2006, 3 lisenser i APA 2007 og fikk senere 3 lisenser i APA 2008, 4 lisenser i APA 2009 (hvorav 1 som operatør) og 2 lisenser i APA 2010 (hvorav 1 som operatør). I 2007 kjøpte selskapet 3 letelisenser fra Talisman: PL 316, PL 335 og PL 337. 
På britisk side hadde selskapet ett produserende felt, gassfeltet Victoria I. Selskapet hadde i desember 2011 26 lisenser, hvorav 7 som operatør. Av 13 lete- og avgrensningsbrønner er det gjort 7 funn. 2P reserver utgjorde 22 millioner FOE.
Samband over fri siktelinje

Samband over fri siktelinje (engelsk line-of-sight - forkortet LOS)  er en karakteristikk av elektromagnetisk stråling eller forplanting av lydbølger som reiser direkte fra kilde til mottaker. Elektromagnetisk overføring inkluderer lysstråler på reise i en rett linje. Stråler eller bølger kan spres, bli brudt, bli reflekterte eller absorberte av atmosfæren og hindret av materien og kan vanligvis ikke nå over horisonten eller bak hindringar.
I motsetning til samband over fri siktelinje på lav frekvens (under ca 3 MHz) kan radiobølger  overføres som jordbølger. Disse følger konturene av jorden på grunn av diffraksjon. Dette gjør at mellombølgestasjoner kan overføres utover horisonten. I tillegg kan frekvenser i kortbølge-båndet (frekvenser mellom ca 1 og 30 MHz), reflekteres tilbake til Jorden av ionosfæren. Dette kalles rombølgeforplantning, og kan dermed gi radiooverføring som en potensielt global rekkevidde. 
Likevel, ved frekvenser over 30 MHz (VHF og høyere) og i lavere nivå av atmosfæren, er ingen av disse effektene signifikante. Dersom det er hindringer mellom senderantenne (transmitter) og mottakerantennen (mottaker) vil signalet bli blokkert, akkurat som visuelt lys. Siden muligheten til å visuelt å se en antenne (uavhengig av avgrensningene i øyet) tilsvarer omtrent muligheten til å motta et radiosignal fra senderen. Slik forplantning er kalt "line-of-sight" (synsavstandlinja). Dette er også referert til som "radiohorisont".
Diamonds Are a Girl's Best Friend

«Diamonds Are a Girl's Best Friend» er en amerikansk jazzsang som ble skrevet av Jule Styne og Leo Robin til musikalen Gentlemen Prefer Blondes (1949). Sangen ble fremført av Carol Channing. Den mest kjente versjonen ble fremført av Marilyn Monroe i Herrer liker blonde piker, filmatiseringen av musikalen fra 1953.

Kjente versjoner

Carol Channing introduserte sangen i Broadway-musikalen Gentlemen Prefer Blondes (1949). I Herrer liker blonde piker, filmatiseringen av musikalen fra 1953, ble den fremført av Marilyn Monroe, og senere av Jane Russell da hun utgir seg for å være Monroes rollefigur. I 2004 ble Monroes fremførelse kåret til den 12. beste filmsangen på Det amerikanske filminstituttets liste over de 100 beste filmsangene. Madonna imiterte Monroes fremførelse av sangen i musikkvideoen til sangen «Material Girl».
Nicole Kidman fremførte en versjon av sangen i filmen Moulin Rouge! (2001). Et kort utdrag fra teksten til «Material Girl» ble også inkludert. I 2007 fremførte Beyoncé Knowles en oppdatert versjon av sangen i en reklame for Giorgio Armanis nye parfyme Emporio Armani Diamonds. Christina Aguilera fremførte sangen i filmen Burlesque (2010). Sangen har også blitt fremført av blant andre Eartha Kitt, Emmylou Harris, Kylie Minogue, Ethel Merman, Nicole Scherzinger og T-Bone Burnett.
Folkehøgskole

Forhistorie

Folkehøgskolene ble etablert på grunnlag av en pedagogisk filosofi utviklet av den danske pedagogen og teologen Nikolai Frederik Severin Grundtvig. Grundtvig mente at læring ikke først og fremst skulle bestå av pugging og terping av teorier som hadde lite med elevenes hverdag å gjøre.  Læring skulle utvikles gjennom det levende ord i samtale mellom elev og lærer, og i forelesninger der elevenes hverdagsliv stod i fokus. 
Eleven skulle tilegne seg kunnskaper og ferdigheter som de hadde nytte av i sitt daglige liv. Grundtvig var også opptatt av at skole og utdanning måtte bli en rett for alle unge, uavhengig av foreldrenes status. Den første folkehøgskolen ble etablert i Danmark i 1844. Folkehøgskolebevegelsen var i utgangspunktet et nordisk fenomen, men det finnes nå folkehøgskoler eller tilsvarende skoler også i mange andre land.
Tetanola

Utseende

En middelsstor, avlang, mørk trebukk med lyse lengdestriper. Antennene er omtrent så lange som kroppen, pronotum sylindrisk uten tenner på sidene.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sør-Amerika (Ecuador).
Byron Howard

Liv og virke

Howard ble født i Misawa i Japan og oppvokst i Issawuah i Washington. Han studerte ved Evergreen State College i Olympia.
Han startet sin karriere i Disney i 1994 som animatør på filmer som Pocahontas, Mulan, Lilo og Stitch og Min bror bjørnen. For sistnevnte ble han nominert til Annie Award for karakteranimasjon i 2003.
Den første filmen Howard regisserte var Bolt, som ble nominert for Oscar for beste animasjonsfilm under den 81. Oscar-utdelingen. Som med-regissør med Chris Williams valgte Howard å fokusere på karaktertrekk og -animasjon. Fra Bolt gikk Howard rett videre til Tangled og Zootropolis, begge animerte Disney-filmer.
I 2009 ble Howard et av medlemmene i Academy of Motion Picture Arts and Sciences, som deler ut Oscar-statuettene hvert år.
Under den 89. Oscar-utdelingen vant han, med Rich Moore og Clark Spencer, Oscar for beste animasjonsfilm for Zootropolis.
Episkop

Virkemåte

Objektet som skal vises, blir lagt under et lokk der det blir belyst av kraftige lyspærer. Det reflekterte lyset fra gjenstanden eller bildet blir fanget opp i et speil inne i apparatet, sendt videre gjennom en optisk linse og projisert ut på et lerret, en hvit vegg eller flate. Moderne projeksjonsapparater og dokumentkameraer (visualizere) som kan vise papirbilder eller gjenstander på en skjerm, er utstyrt med lokk og glassflate for originalene som tidligere, men med et digitalkamera og en innbygd framviser. Slike elektroniske apparater brukte til å begynne med små videokameraer og videokanon med analoge videosignaler.
Gamle framvisere var ikke så lyssterke som nye projeksjonsapparater, og krevde avblending for vinduene og mørke rom for at bildet skulle synes godt.

Bruk

Episkop blir brukt som presentasjonsverktøy for å vise fotografier, prospektkort, boksider og annet for et publikum. De kan også brukes som hjelpemiddel for kunstnere som kopierer eller forstørrer tegninger ved å tegne etter detaljene i det projiserte bildet. Tidligere fantes det spesialapparater for slik kopiering med framviseren montert på et justerbar stativ over en tegneflate.
Analoge episkoper som bruker lys, speil og optisk linse, var sammen med blant annet tradisjonelle lysbildeframvisere for gjennomsiktige bilder del av det audiovisuelle utstyret på mange skoler fram til 1990-tallet. Disse ble fra 1970-tallet delvis erstattet av overheadprojektorer med lysark og seinere framvisere koblet til pc.

Produsenter

Balopticon er et produktnavn på en tidligere utbredt type episkop som kunne vise både reflekterende originaler og transparente lysbilder. Betegnelsen er et teleskopord dannet av det amerikanske firmanavnet Bausch and Long Lomb Optical Company, i dag kalt Bausch and Lomb. Balloptikon var i sin tid et degenerert varemerke på norsk, det vil si ble brukt generelt som fellesnavn på alle tilsvarende episkoper. Episkoper har også blitt laget av det tyske firmaet Liesegang og andre produsenter av optiske instumenter og apparater.

Etymologi

Fremmedordet episkop er et satt sammen av de greske ordene epi (ἐπί), som blant annet betyr «på», og skopein (σκοπεῖν), «se eller skue». Episkop er på svensk og andre språk en betegnelse på urkirkens «oppsyns- eller tilsynsmenn», det vil si menighetsforstandere og tidlige biskoper. Adjektivet episkopal brukes oftere også på norsk og betegner både det som angår biskoper og er høykirkelig og Den episkopale kirke (Episcopalian Church), det vil si den anglikanske kirke i USA og andre steder.
John Iver Elvestad

Lærebokforfatteren

Elvestads faglige arbeid har siden 1983 i stor grad konsentrert seg om utvikling av læremidler i kroppsøving og formgivingsfag i videregående skole. Trening Helse Trivsel og Ta Sats! er landsdekkende læreverk i kroppsøving for videregåendes skole. Det samme er Det skapende mennesket og Visuelle kunstfag for formgivingsfag og visuelle kunstfag. Han har sammen med ulike medforfattere vært med på å utgi mer enn 10 læreverk med lærerressursstoff, arbeidsbøker, etc. Trening Helse Trivsel er kommet i 9 utgaver og er oversatt til svensk, finsk og islandsk og solgt i mer enn 700 000 eksemplarer. For dette forfatterskapet ble John Elvestad i 1999 tildelt Tønnes Andenæs forfatterpris.
Læreverket Trening Helse Trivsel er digitalisert i en smartbokutgave i 2012 (Gyldendal) Det er i tillegg utviklet ressursstoff på Internett for lærere i kroppsøving med utgangspunkt i lærebøkene Trening Helse Trivsel og Ta Sats! (Gyldendal)
Elvestad har deltatt i den offentlige debatten vedrørende sine fagfelt og vært leder av, Landslaget Fysisk Fostring i Skolen (LFF), Kroppsøvingslærernes landsomfattende interesseorganisasjon (1999-2003) og leder av Nordisk organisasjon for kroppsøvingslærere (NIS) i samme periode. Han var ansvarlig redaktør i tidsskriftet Kroppsøving i perioden 1998 – 2003. Han har gjennomført kurs for lærere på sine fagfelt i de fleste norske fylker og i flere nordiske land.
Elvestad har i to perioder 1986–1989 og 2009–2011 arbeidet som konsulent for henholdsvis NORTRA og Lillehammer kunnskapspark for å utvikle helseferieprodukter i Norge.
DS «Bægna»

Skipet

DS «Bægna»s tonnasje var 48,63 bruttoregistertonn og 15,04 nettoregistertonn. Skipet målte 25,7 meter i lengde, med en største bredde på 4,3 meter. Hovedmaskinen var en compound dampmaskin med arbeidstrykk 120 psi. Oppgitt ytelse var 80 ihk (indikerte hestekrefter) og 17 nhk (nominelle hestekrefter). Skipet var bygget ved Akers mekaniske verksted og ble fraktet i deler fra Drammen til Heen, der den ble satt sammen og sjøsatt på elven. Besetningen besto av en kaptein, tre dekksgutter og to mann i maskinrommet. Den var opprinnelig sertifisert for 162 personer, men siden redusert til 127 personer. Lastekapasiteten var på 20 tonn, og da stakk kjølen ca. 160 cm dypt. DS «Bægna» ble satt inn i person- og godstrafikk på innsjøen Sperillen.

Rutefakta

Jomfruturen fant sted den 13. oktober 1868. Frem til 1869 gikk båten bare til Nes i Ådal, men da ble ruten utvidet opp Begna til Sørum. Dette var så langt elven var farbar med en såvidt stor båt. DS «Bægna» hadde faste anløp i elven ved Heen (sørlig endekai), Semmen, Skollerud, Bergsund og Flaskerud. Ved flere av disse plassene måtte folk gjerne ro ut til båten, som måtte ankre opp lenger ut i elven. Ved Killingstrømmen måtte det bygges et sluseanlegg for å få båten opp i Sperillen, en innsjø som strekker seg fra Ringmoen til Nes i Ådal. På Sperillen hadde båten faste anløp ved Finsand, Viker, Voldvik og Nes, samt fra 1869 også ved Sørum sør i Begnadalen (nordlig endekai).
DS «Bægna» ble også benyttet til postbefordring, og i årene 1925–1929 hadde båten eget brevhusstempel med nummeret 753. Etter at Valdresbanen kom i drift til Fagernes i 1906 forsvant turistene, der spesielt mange dansker hadde benyttet seg av reisen med Sperillbanen.
Strekningen fra Heen til Sørum utgjorde ca. 75 km. Da Sperillbanen åpnet i 1926 ble Finsand det sørligste anløpet på ruten. DS «Bægna» ble tatt ut av trafikk den 11. oktober 1929, da båten gjorde siste reis fra Sørum til Finsand. Etter dette overtok en motorbåt frem til båttrafikken ble endelig nedlagt i 1933. Deler av DS «Bægna» med kapteinens kabin befinner seg ved Norsk Jernbanemuseum på Hamar.
Lauderdale kraftverk

Lauderdale kraftverk er et oljekraftverk med tilleggsenheter for gassdrift i delstaten Florida i det sørøstlige USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 1042 MW, fordelt på 2 turbiner. Dette er et av delstatens mellomstore fossile kraftverk målt etter installert produksjonseffekt. Anlegget ble påbegynt omkring 1989 og stod ferdig i 1993. Brenselkilden er olje eller naturgass.
Oslo Vineyard

Forhistorie

I 1982 forsøkte en amerikansk Vineyard-pastor, Steve Sjøgren, i samarbeid med norske kontakter å etablere en Vineyard-menighet i Oslo, uten at prosjektet ble realisert. Norge hadde imidlertid i perioden 1982-1992 besøk av flere amerikanske Vineyard-pastorer fra USA som deltok på tverrkirkelige fornyelseskonferanser, og på noen av OASE-bevegelsens sommerstevner. Den amerikanske forkynneren John Wimber, som ledet Vineyard-bevegelsen fra midten av 1980-tallet og fram til sin død i 1997, besøkte aldri Norge. Men hans forkynnelse var kjent gjennom utgivelsen av flere av Wimbers bøker i norsk oversettelse fra og med 1985.

Kontakt med alternative religiøse grupper

Omkring 1997/98 fikk menighetens daværende pastor, Kjell Aasmundrud, kontakt med mennesker innenfor alternative miljøer, særlig tilknyttet en gruppe som kalte seg Lysbærerne. Denne kontakten viste seg å splitte menigheten, og endte med at Aasmundrud høsten 1998 (og etter hvert også Hans Jacob Sundby) gikk av som pastorer. Forut for dette hadde nordiske og internasjonale Vineyard-ledere, i første rekke Hans Sundberg som daværende leder av Vineyard Norden, forsøkt å utøve tilsyn og veiledning i konflikten, uten at dette førte fram. Saken fikk et mediemessig etterspill gjennom en serie artikler i avisen Vårt Land våren 1999. Dette i tillegg til noen år på flyttefot rundt i Oslo førte til tilbakegang i antall medlemmer. Etter en periode med endring i ledelse, struktur og profil fikk menigheten den struktur og medlemsmasse den har i dag.
Gerhard Munthe

Liv og arbeid

Gerhard Munthe ble født i Heradsbygd i Elverum kommune. Samme året som Gerhard ble født, kjøpte familien en annen gård, Alfheim i Elverum.
Faren Christian Pavels Munthe, var lege. Gerhard hadde i alt tolv søsken, blant andre forfatteren Margrethe Munthe. Han begynte på J.F. Eckersbergs malerskole i Kristiania i 1870, siden på Den kongelige tegneskole, og fra 1874 til 1876 gikk han i lære hos landskapsmaleren og slektningen Ludvig Munthe i Düsseldorf. Gerhard Munthe debuterte på Høstutstillingen i 1882.  
Gerhard Munthe var først opptatt av landskapsmaleri i mørke farger, men gikk over til akvareller i 1890-årene. Han begynte å arbeide med billedvev i 1888 og under et sykeleie i 1890 med ornamentikk. Etter en periode med motiver i naturalistisk stil, tok han opp og utviklet en egen stil inspirert av folkekunst og jugend. Blant hans mest kjente arbeider er illustrasjonsbidragene til Snorres Kongesagaer fra 1896 til 1899. I 1904 kom hans illustrerte utgave av Draumkvedet.
Skrifttypen han designet til denne boka, ble forsøkt videreutviklet rundt 1910 ved et tysk støperi (Gebr) under navnet «Muntheschrift» 
Gerhard Munthe hentet ofte motiver fra norrøn historie, og han ble, og blir, assosiert med nasjonalromantikken. Arbeidene hans ble stilt ut flere steder i utlandet, blant annet i Stockholm, Paris, New York og Chicago. I dag befinner flere av bildene hans seg i Nasjonalmuseet. Hans dekor og interiørdesign av Håkonshallen, der han hadde ansvaret for totalutsmykningen, gikk for det meste tapt under eksplosjonen på Bryggen i 1943. En del av akvarellene og grunnlagsskissene til arbeidene finnes på Bergen Kunstmuseum, der en høsten 2011 hadde en samlet presentasjon av denne siden av kunstneren.
Gerhard Munthe skrev også flere artikler. 
Gerhard Munthe giftet seg i 1886 med Sigrun Sandberg, datter av Jenny Sandberg, som samme år giftet seg med Bjørn Bjørnson. Sigrun ble dermed svigerdatter av Bjørn Bjørnson og Gerhard fikk en svigerfar som var ti år yngre enn ham selv.
Gerhard og Sigrun Munthe bodde i Jenny Bjørnsons Ringstabekk pensjonat fra 1895, flyttet i 1899 inn i et eget designet hus, Villa Leveld, på Lagåsen, Lysaker utenfor Oslo, og etter hvert til Morskogen i Eidsvoll. Sigrun lagde billedvevnader av flere av mannens tegninger. Paret skilte seg i 1918, og Sigrun giftet seg med Fridtjof Nansen året etter. 
Munthe ble i 1892 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden og ble i 1910 forfremmet til kommandør.
Han var også ridder av Dannebrogordenen og av Nordstjerneordenen.
Fru Biksby og skinnkåpen

Handling

Fru Biksby og hennes tannlege-ektemann, Ivar, bor i en leilighet i strøket bak Slottsparken i Oslo. Én gang i måneden reiser fru Biksby fra Oslo til Drammen, angivelig for å besøke sin eldre tante. Det har hendt i snart åtte år. I virkeligheten har hun en affære med obersten. Etter deres siste møte mottar hun en pakke fra ham, som inneholder et brev og en dyr gave: en mørk minkkåpe. Obersten skriver i brevet at de ikke lenger kan se hverandre og ber henne om å fortelle ektemannen at minkkåpen var en julegave fra tanten. Fru Biksby vet at tanten ikke har penger nok til å kunne gi henne en slik gave. Hun er fast bestemt på å beholde kåpen og legger en plan. Hjemme i Oslo besøker fru Biksby en pantelåner og pantsetter kåpen for NOK 500. Han gir henne en panteseddel, og hun ønsker verken at hennes navn, adresse eller beskrivelse av tingen skal påføres. Panteseddelen garanterer fru Biksbys rett til å gjøre krav på kåpen til enhver tid. Hun forteller ektemannen at hun fant panteseddelen på setet i en taxi. Han uttrykker at det beste vil være om han løser inn seddelen, til tross for hustruens innvendinger.
Neste dag drar herr Biksby til pantebutikken for å innløse seddelen og gjøre krav på gjenstanden som den representerer. Fru Biksby blir opprømt og skynder seg til ektemannens kontor etter at han har hentet den. Herr Biksby kunngjør for hustruen at «Det er ekte mink», men hun blir skrekkslagen når han stolt viser henne en stola - og ikke hennes kåpe.
Fru Biksby blir øyeblikkelig sint på pantelåneren. Hun tror at han har lurt henne og beholdt kåpen. Idet fru Biksby forlater ektemannens kontor, går hans sekretær, frøken Frøisa, stolt forbi henne, iført minkkåpen. Det indikerer at herr Biksby har en affære med frøken Frøisa, at han bestemte seg for å gi henne kåpen og i stedet kjøpe en billig stola til hustruen. Ettersom fru Bixby ikke kan kreve kåpen tilbake uten at å avsløre sin egen affære, er hun fanget i sitt eget garn.

Annet

Bakgrunnsmusikken blir framført av Aretha Franklin.