google/wiki40b huggingface dataset:
Nordens Institut i Finland

Nordens Institutt i Finland (Nifin) var et nordisk kulturinstitutt i Helsingfors under Nordisk ministerråd. Instituttets formål var å spre kjennskap om nordiske språk og kulturer i Finland, samt å formidle viten om finsk språk og kultur til det øvrige Norden. Videre koordinerte Nifin i samarbeid med de øvrige nordiske husene og instituttene et kultursamarbeid med Nordens naboer i Baltikum og det nordvestlige Russland.
Nifin rådet over et nordisk spesialbibliotek med rundt 16 000 titler fordelt på både skjønn- og faglitteratur samt av-materialer. Biblioteket var åpent for alle.
Instituttet holdt kulturelle arrangementer, som forfatterkvelder, utstillinger og forelesninger om nordiske emner, og det hadde et bredt samarbeid med andre organisasjoner og kulturinstitutter. Dessuten arrangerte Nifin seminarer og språkkurs og publiserte materialer om Norden og nordiske språk, både på nettet og i trykt form.
Instituttet hadde en del utadrettet virksomhet, særlig rettet mot skoler og utdannelsesinstitusjoner i Finland.
Nifin ble grunnlagt i 1997 og lå sentralt i Helsingfors på Kaisaniemenkatu i Den nordiske investeringsbanks bygning.
Den 1. januar 2012 ble Nifin slått sammen med Kulturkontakt Nord.
Yuichiro Nagai

Japans herrelandslag

Yuichiro Nagai spilte fire landskamper for Japans herrelandslag.
Arbeidermesterskapet i bandy 1937

Det tredje norske arbeidermesterskapet i bandy ble arrangert vinteren 1937 av Arbeidernes Idrettsforbund. 14 lag deltok, og mesterskapet ble avholdt som utslagsturnering. Brage vant turneringen etter å ha slått Reidulf 3-2 etter ekstraomganger i finalen.
Ground Zero (World Trade Center)

Ground Zero var tomten der tvillingtårnene World Trade Center stod inntil de ble ødelagt i terrorangrepet 11. september. På Ground Zero ble det bygget et minnesmerke og et nytt tårn, «Freedom Tower» som er høyere enn World Trade Center når man tar med antennen og spiren. På det området som ikke brukes av den nye skyskraperen fikk det norske selskapet Snøhetta tildelt jobben med å lage museumspaviljongen. Minnesmerket ble ferdig i 2011. Det nye One World Trade Center ble ferdig den 3. november 2014.
Dongguang

Dongguang (kinesisk: 东光县; pinyin: Dōngguāng Xiàn) er et fylke i byprefekturet Cangzhou i provinsen Hebei i Folkerepublikken Kina.
I 1999 var folketallet der på 345 296 innbyggere.

Samferdsel

Kinas riksveier 104 og 105 løper også gjennom Dongguang. De begynner i Beijing, løper sørover og deler seg etter Dezhou. Riksvei 104 fortsetter da til Jinan, Xuzhou, Nanjing, Hangzhou, Wenzhou og ender opp i Fuzhou, mens 105 løper til Jining, Shangqiu, Jiujiang, Nanchang og Guangzhou, og ender opp i Zhuhai.
Fylkesvei 166 (Troms)

Fylkesvei 166 (Fv166) i Troms gikk mellom Innset og Altevatnet i Bardu kommune. Veien er 2,9 km lang.
2019 ble veien del av fylkesvei 8470.
Caligopsis

Utseende

Store, brune sommerfugler. De ligner sterkt på den beslektede slekten Caligo.

Levevis

Larvene lever på ulike gress (Poaceae).

Utbredelse

Slekten er kjent fra Brasil, Bolivia og Peru.
Sternoglossus

Utseende

Middelsstore (ca. 6 millimeter), brede, sylindriske bladbiller, mørk brunrøde med gule flekker på dekkvingene. Antennene er ganske tynne.

Levevis

Hettebladbiller er særlig aktive i varme og solskinn. De voksne besøker også blomster for å ete pollen.

Utbredelse

Slekten e rkjent fra Fransk Guyana og Brasil.
Svingstang

Svingstang er et turnapparat og en øvelse i turn for menn. Utøveren skal utføre forskjellige momenter og avslutte med et større antall rotasjoner før han lander. Øvelsen bedømmes av turndommere og høyeste poeng er 10. Svingstangen er 2,55 meter høy og 2,40 meter.
Svingstang er en olympisk øvelse i turn for menn. Den tilsvarende øvelsen for kvinner er skranke.
Kolbein

Etymologi

Kolbein har opprinnelse i norrøne Kolbeinn, som er en sammensetting av kolr, «kull» (som et synonym for «svart, mørk»), og bein, som kan bety «bein», «hjelp, nytte» eller «gjestfrihet». Sammensettingen kan referere til en person som har svarte føtter, gråbein eller birkebein.
Kolbæin og Kulbæinn er andre norrøne former av navnet. Kolben og Kulben er henholdsvis gammelsvensk og gammeldansk form av navnet.
Colbanus og Kolbanus er latiniserte former former av navnet.
Kolbeinn er den islandske formen av navnet.
Kolbjørn har opprinnelse i Kolbjǫrn, som kan være en variant av Kolbeinn. Andreleddet kan også være dannet av bjǫrn, «bjørn».
Summa Theologica

Summa Theologica er hovedverket til teologen Thomas Aquinas, skrevet i perionden 1265 til 1274. Det er en sammenfatning av katolsk lære, som bygger på Bibelen, skrifter av klassiske greske filosofer, og arbeidet til tidligere skolastikere.
Jiangyou kullkraftverk

Jiangyou kullkraftverk er et kullkraftverk i provinsen Sichuan, i det sentrale Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 1.200 MW. Operatør er China Guodian Corporation Co Ltd.
Reinhold Ziegler (1677–1729)

Bakgrunn

Reinhold Ziegler ble født i 1677, trolig i Hannover i hertugdømmet Braunschweig-Lüneburg. Han var eldste sønn av Heinrich Ziegler (omkr. 1651–1690), som kom til Norge i 1680 og ble offiser og fyrverker ved Akershus slott og festning, og senere geschworener (edsvoren fullmektig) ved Kongsberg Sølvverk i 1683. 
Ziegler kom til Norge som i 1685, i følge med overberghauptmann og direktør for Kongsberg Sølvverk Heinrich von Schlanbusch. Han vokste opp på Kongsberg, hvor han fikk sin utdannelse som bergmann. 
Han giftet seg med Anne Marie Flor, og sammen fikk de seks barn. Anne Marie Flor var datter av kommandant på Christiansfjeld festning ved Elverum, major Jens Olsen Flor av Flor (slekt).
Han tilhørte slekten Ziegler.

Militær løpebane

Den 16. mars 1706 ble Reinhold Ziegler kartkonduktør i Den norske Fortifikations-Etat, en offisersgrad og stilling han hadde frem til 1714. Kartkonduktørene i Den norske Fortifikations-Etat drev blant annet med utarbeidelse av landmålinger og kart til de norske fortifikasjonene.

Jernverksbestyrer i Stange

I 1698 fikk utnevnte Heinrich von Schlanbusch ham til bestyrer av Viks jernverk i Stange, et jernverk underlagt Eidsvoll Verk. Ziegler var i denne perioden fullmektig for generalkrigskommissæren, med spesielt ansvar for innkreving av jernverkstiender i Norge.

Lesja jernverk og leverandør til Kongsberg Sølvverk

I 1709 kjøpte Ziegler Lesja jernverk av generaltollforvalteren i Trondheim, Herman Treschow den eldre av Treschow (slekt). I 1715 var han borger i Kongsberg, og virket som utstyrsleverandør til Kongsberg Sølvverk.

Gods-, gård- og grunneier

I 1708 ervervet Ziegler mange gårder og eiendommer i Stange, de fleste ved skjøte. Året etter kjøpte Ziegler godset Sakslund i Stange på Hedmarken av enken etter fogd Fredrik Knudsen Hammer. Sakslund hadde tidligere vært hjemmet til Zieglers hustru og eid av hennes far, major Jens Olsen Flor.  
I perioden 1726 til 1728 gjentok han prosessen med gårsanskaffelse ved skjøte i området rundt Lesja, og var mot slutten av sitt liv en betydelig grunneier i Oppland og på Hedemarken.

Slutten av livet og etterslekt

Ziegler døde i september 1729 på Lesjaverk, og ble begravet i Lesjaskog kirkes Kor (arkitektur) den 16. september samme år.
I 1950 reiste etterkommere av Reinhold Ziegler en minnestøtte på kirkegården til Lesjaverk kirke.
Norve

Norve eller Narve (norrønt: Nǫrr, dativ Nǫrvi, Nǫrfi, Narfi) er i norrøn mytologi en av jotnene, far til Natt (norrønt Nátt, Nótt), ei gyger som ble gift med jotnen Naglfare. Norve spiller ingen stor mytologisk rolle, men nevnes kortvarig i Vavtrudnesmål, Allvismål og Gylvaginning.
Norve må ikke forveksles med Narve (Narfi, Nari), en sønn av Loke med likelydende navn..
Silketrykk

Silketrykk eller serigrafi er en grafisk trykkemetode for bilder der trykkfargen blir overført til underlaget gjennom en stram finmasket duk der motivet er avtegnet med lakk som en sjablong eller stensil med åpne og tette partier. Begrepet brukes både om teknikken og om avtrykket etter teknikken, det vil si det trykte bildet. Silketrykk egner seg til tekstil, kermikk, glass, metall, plast og de fleste underlag i tillegg til papir.
Silketrykk oppsto i Japan og ble tatt i bruk blant annet til reklameplakater i USA tidlig på 1900-tallet. Trykkteknikken er fortsatt utbredt i industrien og til kommersielle formål, for eksempel ved reklametrykk på gjenstander og klær. Fra 1930-tallet er silketrykk også blitt benyttet av billedkunstnere. Teknikken ble særlig populær innen pop- og popart på 1960-tallet. En av de mest kjente kunstnerne innenfor disse to feltene var Andy Warhol, som ofte brukte silketrykk i sine verk. Avtrykkene er preget av jevne fargeflater og klare linjer ofte i sterke farger.

Politisk kunst

I 1970-årene var denne teknikken vanlig blant en del kunstnere som markerte sitt politiske syn. Eksempel på slik kunst kan en finne hos Per Kleiva.

Fremgangsmåte

Denne trykkteknikken kan enkelt utføres uten kostbare maskiner. I den enkleste form kreves en ramme påspent en silkeduk. Men det finnes trykkebord der rammen kan spennes fast, for enkelt å heves og senkes ned på underlaget. Slike trykkebord har ofte perforert bordplate, og en vifte (avsug) som gjør at papiret suger seg fast til bordet.  Grunnen er at det da vil ligge stille og ikke flytte seg, noe som er viktig dersom det skal trykkes i flere omganger med flere farger.
Metoden er et plantrykk, det vil si at selve «trykkplaten» (silkeduken) er helt plan.
Prinsippet er at en silkeduk som er fint vevd, spennes opp på en kraftig ramme. Når denne ligger på underlaget og trykkfarge svabres over, vil fargen trenge gjennom duken og ned på underlaget. 
For at det skal bli et motiv i bildet, må duken tettes, det lages sjablonger, slik at trykkfargen ikke slipper gjennom. Trykkfargen slipper bare gjennom de fine hullene i dukens vev. 
Silketrykk gir jevne, kraftige fargeflater.
En stensilmaskin virker etter silketrykkprinsippet. En stensil er et tynt ark av papir dekket med voks, og ved å skrive på den med en skrivemaskin (eller ripe i den med en nål), blir det åpninger i voksen med samme form som skriften (eller ripene). Stensilen blir spent fast over en trommel i maskinen, som presser trykkfarge på papiret gjennom åpningene.

Silketrykk til Norge

I 1936 etablerte Bjarne Ingvald Nilsen landets første silkterykkeri i Oslo. Han hadde gått i lære hos japanere i New York.
Kommersøya

Kommersøya er en øy i Sandebukta i Sande kommune i Vestfold. Den er omtrent 400 meter på det bredeste, 2700 meter lang og har et areal på 0,7 km². Det er drevet jordbruk på øya fra 1300-tallet og fram til ca. 1950. Det meste av øya er i dag vernet som naturreservat. Reservatet ble opprettet 30. juni 2006 og dekker 480 mål. 
Øya ligger midt i Oslofeltet, og berggrunnen består i stor grad av kalkrike avsetninger fra den øverste (seneste) del av silurtiden. Dette gir grobunn for kalkfuruskog og kalktørrenger med en svært artsrik flora. I den sydlige delen av reservatet er det rikelig med fossiler. 
Eldre navn på øya er Kumarsøen og Marmorøya.

Kalkforekomst og -utvinning

Det ble på 1700- og 1800-tallet drevet marmorbrudd og kalkutvinning. En kalkfabrikk ble etablert tidlig i 1890-årene, men gikk konkurs i 1896. Den ble da kjøpt av et konsortium som bestod av O. Breda, byggmester P. Lowzow og verkseier H.P Andresen. Sistnevntes part ble kjøpt av Christiania Portland Cementfabrik (CPC) i 1897. Et område sør på øya ble i 1897 solgt til grosserer Winther, som var agent for den tyske sementfabrikken Hemmoor, som var en av hovedleverandørene av importsement i Norge. Det var da planer om å anlegge sementfabrikk på øya. Norddelen av øya ble samme år solgt til Kristiania Mørtelverk.
CPC kjøpte etterhvert opp de øvrige eiere på øya gjennom oppkjøp i 1899 (fra Aigeltingers), 1908 (fra P.F. Winther) og i 1915 (fra G. Wankel). CPC fikk konsesjon av regjeringen i 1915 til oppføring av sementfabrikk. Men pga tilstrekkelig tilgang på kalkstein fra Langøya til fabrikken på Slemmestad, ble dette ikke noe av selv om det ble gjort visse forberedende arbeider.
Christiania Eiendomsselskap (eid av Norcem som CPC hadde fusjonert til i 1968) solgte mesteparten av øya til Sande og Holmestrand kommuner for å sikre friluftsinteresser. En tomt ble behold for fremtidig bygging av firmahytter til Norcem. Selgerne forbeholdt seg retten til tilbakekjøp hvis det skulle bli behov for å utnytte kalksteinsforekomsten.
Prydinprov kraftverk

Prydinprov kraftverk er et varmekraftverk i Ukraina. Det har en installert produksjonskapasitet på 1755 MW, fordelt på 9 blokker/turbiner, hvorav 2 under avvikling. Dette er et av landets største kraftverk målt etter effekt. Operatør er energiselskapet Dniproenergo.
Anlegget ble påbegynt omkring 1955 og stod ferdig i 1966. Brenselkildene er kull, naturgass og olje.
Boksing under samveldelekene 1990

Boksing under samveldelekene 1990. Boksing var en av flere sporter under de fjortende samveldelekene som ble arrangert i Auckland på New Zealand i perioden 24. januar til 3. februar 1990. Det var fjortende gangen som boksing var med på programmet i Samveldelekene. I lekene i 1990 ble det konkurrert i tolv vektklasser i boksing, kun for menn. Alle tapende semifinalister fikk bronsemedaljer.
VOLMET

VOLMET (fransk for VOL, fly og METEO for vær, eller: meteorologiske meldinger for fly underveis, er et verdensomspennende nettverk av radiostasjoner som sender standardiserte værrapporter og værmeldinger.
TAF er en standardisert værmelding for en flyplass for de nærmeste timene.
SIGMET og METAR er rapporter om værsituasjonen på en flyplass eller i et luftrom på ett tidspunkt i nær fortid.
Meldingene sendes på kortbølge innen et av kortbølgebåndene avsatt til flytrafikk. Det benyttes enkelt sidebåndsteknikk, SSB, med øvre sidebånd, USB. I enkelte områder sendes dette også på VHF i VHF-flybåndet.
Piloter som flyr interkontinentale ruter lytter på disse sendingene for å forberede seg på værforholdene både på ruten de skal fly og for flyplassen de skal lande på. Værforholdene og vindretningen vil ofte bestemme rullebaneretning og innflygingsprosedyrer som velges.
VOLMET nettverket deler verden inn i mange definerte regioner der bestemte VOLMET sendere sender værrapporter og værmelding for definerte større flyplasser i regionen til bestemte tider. Timeplanen deles i fem-minutters intervaller med en bestemt liste flyplasser i hvert intervall. Dette blir gjentatt en gang i timen.
Stein Erik Hagen

Utdannelse og yrke

Hagen er utdannet ved Kjøpmannsinstituttet, som i dag er en del av Handelshøyskolen BI. Hagen er mest kjent for oppstarten og det tidligere eierskapet til Rimi. Av denne grunn har han fått kallenavnet «Rimi-Hagen». I dag er Hagen en av Norges største private investorer gjennom familieselskapet Canica AS, som blant annet har betydelige interesser i Orkla (hvor han er styreleder), Jernia, Komplett, Ignis og Steen & Strøm. Ifølge tidsskriftet Kapital er hans formue på 24 milliarder kroner (2007).

Politikk

Ekteparet offentliggjorde den 23. juli 2009 at de ville emigrere til Sveits høsten samme år, på grunn av skattesystemet i Norge. Dagen etter kom det frem at han ble, men barna og store deler av formuen flyttes til Sveits. Hagen har i flere år vært i opposisjon mot Stoltenbergregjeringens skattepolitikk.
Hagen donerte i 2006 penger til alle de borgerlige partiene, Kristelig Folkeparti, Venstre, Fremskrittspartiet og Høyre, hvor sistnevnte fikk det største bidraget.

Veldedighet

I 2007 ga Hagen 100 millioner kroner til forskning ved Medisinsk fakultet ved Universitetet i Oslo og til Rikshospitalet. Donasjonen strekker seg over en periode på ti år.
Hagen lovet i 2007 gjennom sitt selskap Canica AS et bidrag på 8,4 millioner kr til oppussingen av Skiforeningens Holmenkoll-museum.
Gjennom to donasjoner i 2004 og 2006 har Hagen gitt tilsammen 10 millioner kroner til et gaveprofessorat ved Handelshøyskolen BI. Pengene finansierer forskning på eierskap i familiebedrifter og Øyvind Bøhren innehar gaveprofessoratet.

Kunstsamler

Stein Erik Hagen er deleier av Canica-samlinga/Canica Kunstsamling. Nitti prosent av eierskapet til samlingen ble på et tidspunkt overført fra Hagen selv til medlemmer av hans familie. «Ganske enestående» blir samlingen kalt av Gunnar Danbolt. Samlingen består av mer enn 1500 katalogiserte verk. Hagen har gitt uttrykk for at mens toneangivende privatsamlere ellers flokker seg om samtidskunsten, går Canica Kunstsamling i stedet bakover i tid og konsentrerer seg om nordisk maleri fra begynnelsen av forrige århundre og frem til sekstiårene. Samlingen er bygget opp av kunsthistoriker Steinar Gjessing. 200 av samlingens verk ble plukket ut til utstillingen «Fra Munch til Slettemark», som ble vist på Munchmuseet i 2013. Utstillingen, med lokale tilpasninger, ble deretter vist i KODE2 (Bergens kunstmuseum) fra september samme år til januar 2014. Ett av Theodor Kittelsens større malerier er på langtidsutlån i KODE4.

Privatliv

Hagen bor pr. 2019 i sitt hjem i Voksenkollen. 
I desember 2011 ble det kjent at Hagen har fått prostatakreft. Han ønsket å være mest mulig åpen om sykdommen, for å kunne bidra til at folk ble oppmerksomme på prostatakreft og til at flere menn kunne oppdage sykdommen på et tidlig stadium. Hagen fikk behandling for sykdommen i USA.

Familie

Han har til sammen fire barn fra sitt første ekteskap og et påfølgende samboerforhold. I 2004 giftet han seg med Mille-Marie Treschow. I august 2012 ble det gjort kjent at Treschow og Hagen hadde tatt ut separasjon. De ble senere skilt. Hagen stod frem som homofil på TV-programmet Skavlan 2. oktober 2015.
Dendrides

Utseende

En middelsstor, mørkbrun trebukk med lange antenner. Antennene hos hannen er omtrent dobbelt så lange som kroppen. Pronotum er mye bredere enn langt og har rundede sider uten tenner. Dekkvingene er nesten jevnbrede med markerte "skuldre".

Levevis

Som de fleste andre trebukker borer larvene i ved.

Utbredelse

Slekten er endemisk for Fiji.
Adventivknopp

Adventivknopp er en knopp som dannes et annet sted på planten enn der hvor knopper vanligvis dannes, i bladhjørne eller i stengelspiss.

Adventknopper på jordstengler

Om en plante har ledd-delte jordstengler, vil det være en knopp på hvert ledd. Spissen av jordstengelen vokser opp i lyset og danner lysskudd på vanlig måte.
Men ettersom hvert ledd har en adventivknopp, vil hvert ledd kunne bli opphav til en ny plante. Det skjer om planten deles, for eksempel når man luker i hagen og vil rive opp en plante med roten. Adventivknoppene sørger for at en ny plante spirer fra et ledd som er igjen. Planter med ledd-delte jordstengler er derfor svært vanskelige å bli kvitt. Slikt ugress må fjernes på et tidlig stadium og i mange omganger.

Adventivknopper på blad

Adventivknopper er også grunnlaget for formering med bladstiklinger, noe som er lett å gjøre med flere stueplanter, blant annet begonia, saintpaulia, peperomia, streptocarpus og gloksinia. Om man fjerner midtnerven fra streptocarpus og deler bladet i flere biter med et par bladnerver på hver bit, vil det vokse frem nye planter fra sidenervene.
Vøringsfossen

Historie

Frem til 1821 var Vøringfossen knapt kjent av andre enn lokalbefolkningen. Da dro professor Christopher Hansteen over Hardangervidda for å foreta noen astronomiske observasjoner. På vei ned mot Eidfjord stoppet han flere ganger for å beundre fossene, og de to fjellkarene som bar utstyret hans, sa: «Det der er da ingenting. Vi kan vise deg en foss som er minst en halv fjerding (300 meter) høy.» Det trodde ikke Hansteen på, men ble likevel «gjennomrystet» ved synet av Vøringfossen, selv om han bedømte fallhøyden til «bare» 280 meter, ved å kaste stein ned fra kanten og måle tiden med lommeuret sitt.
Hansteens besøk ble Vøringfossens gjennombrudd som nasjonalt symbol og naturattraksjon.  Fra 1861 ble Hardangerfjorden trafikkert av flere skip ved navn «Vøringen». Ola Garen besluttet i 1880-årene å bygge et hotell ved toppen av fossen. Den eneste veien dit var en sti med 1 500 trappetrinn opp Måbøfjellet, samt en ridesti fra 1872, bygd for å frakte engelske turister inn til fossen. I 1891 ble en ny vei med tunneler bygd langs vannet mellom Eidfjord og Øvre Eidfjord, og samme år stod Fossli hotell ferdig, tegnet i jugendstil, trolig av den lokale byggmesteren Fiksen, som hadde satt opp Vøringsfoss hotell året før. Frederik Konow Lund var arkitekt da hotellet mange år senere ble utvidet og ombygd. 
I 1893 ble Vøringfossens høyde målt opp med snor til 163 meter. Omkring 1900 begynte de store cruiseskipene å gå inn til Eidfjord, og derfra ble passasjerene fraktet med hest og kjerre opp gjennom dalen. I 1915 kjørte den første bilen, en Opel,  opp til Fossli bro. Seks år senere fikk man kjørevei helt frem til hotellet. Gamle riksvei 7 dannet etterhvert en flaskehals i trafikken. I 1986 åpnet den nye riksvei 7 med fire tunneler.
I 2010 vant arkitekt Carl-Viggo Hølmebakk arkitektkonkurransen om tilrettelegging av Vøringsfossen som turistattraksjon. Arbeidet, som er estimert til å koste 150 millioner, ble påbegynt 2015.
Paul Christian Eugen Holmsen

Liv

Paul Holmsen var sønn av sorenskriver Holmsen på Eidsvoll og  bror av sangerinnen Karen Holmsen (1832–1912). Han ble student i 1860, cand. jur. i 1866, og var deretter sorenskriverfullmektig og senere konstituert borgermester i Trondhjem. I 1875 ble han kopist i statsrevisjonen, og var fra 1879 politiadjutant i Kristiania.
Holmsen tilhørte kretsen omkring historikeren Yngvar Nielsen, og beskrives som «den strålende munstrasjonsråd i kretsen» Han hadde litterære og musikalske interesser. Ifølge Yngvar Nielsen hadde han «en pragtfuld Stemme, der under andre Forhold vilde have gjort ham til en betydelig Operasanger». De litterære interessene ga seg utslag i oversettelser av hymner og oder av Horats. Som politimann skrev han dessuten Kristiania politis historie 1624–1884 (1884) og en Haandbog i politilovgivningen (1890).
Carl Swartz’ regjering

Carl Swartz’ regjering var Sveriges regjering mellom 30. mars 1917 og 19. oktober 1917. Regjeringssjef (statsminister) var Carl Swartz.
Tokyo Rose

Tokyo Rose (alternativ Tokio Steg) var navnet de allierte under krigen i Stillehavet ga den kvinnelige radiostemmen som sendte propaganda fra Japan til allierte soldater. Ideen var å demoralisere soldater til å begynne å stille spørsmål om det de gjorde var riktig.
Tokyo Rose var ikke bare en enkelt, det var omtrent et dusin forskjellige kvinner som dukket opp. Den som ble mest forbundet med Tokyo Rose var Iva Toguri D'Aquino som ofte dukket opp som ånden foreldreløse Anne i det daglige 15 til 20 minutters radioprogrammet Zero Hour som ble sendt fra Tokyo. Programmet inkluderte sketsjer og nyheter med propagandistisk innhold. I tillegg spilte de populær musikk fra USA.
Toguris advokater argumenterte lenge at det var andre kvinner som er mer knyttet til Tokyo Rose, for eksempel den amerikanske Ruth Hayakawa, som erstattet Toguri i helgene, den kanadiske Juni Suyama («Nattergalen fra Nanking»), og Myrtle Lipton («Lille Margie»). Myrtle sendte, men ikke fra Tokyo, og den andre sendte fra Manila i det japankontrollerte Filippinene. Foreign Broadcast Information Services identifiserte Toguris stemme i likhet med soldatene som Tokyo Rose.
Damaralerke

Utbredelse

Den forekommer fra det sørvestlige Angola til Namibia, det sørvestlige Botswana og det nordvestlige Sør-Afrika.