Arkivloven (Norge)

Arkivloven, formelt Lov av 4. desember 1992 nr. 126 om arkiv, er en norsk lov med formål å sikre arkiv som har betydelig kulturell eller forskningsmessig verdi eller som inneholder rettslig eller viktig forvaltningsmessig dokumentasjon, slik at disse kan bli tatt vare på og gjort tilgjengelige for ettertiden (§ 1). Arkivloven trådte i kraft 1. januar 1999. Samtidig ble forskrift av 11. desember 1998 nr. 1193 om offentlege arkiv (arkivforskriften) satt ut i livet. Forskrift av 1. desember 1999 nr. 1566 om utfyllende tekniske og arkivfaglige bestemmelser om behandling av offentlige arkiver (Riksarkivarens forskrift) er en sammenstilling av tidligere regler som hadde ulike hjemler, med tillegg av nye regler som var nødvendige for å regulere elektronisk arkivering. Til sammen utgjør arkivloven, arkivforskriften og Riksarkivarens forskrift kjernen i regelverket som regulerer håndteringen av arkiv. Arkivloven gir overordnete og grunnleggende regler om arkiv, særlig om arkiv i offentlig forvaltning. Sammen med de utfyllende forskriftene skal loven utgjøre et fullstendig juridisk rammeverk for alle arkivrelaterte spørsmål i offentlig forvaltning, helt fra dokumentet blir skapt som ledd i den daglige virksomheten, via arkivavgrensing og avlevering av bevaringsverdig arkivmateriale til arkivdepot, og under oppbevaring og tilgjengeliggjøring for ettertiden (Meld. St. 7 (2012–2013), side 63-64).

NOU 1987: 35 Samtidens arkiver - fremtidens kildegrunnlag

Før arkivloven kom var bestemmelsene om vern av statlige arkiv spredt over en rekke ulike regelverk, dels fastsatt ved kongelig resolusjon og dels fastsatt av Riksarkivaren. Det var heller nesten ingen regler for å sikre privatarkiv, selv om det fantes mange klart verneverdige privatarkiv (Ot.prp. nr. 77 (1991-92), side 3). Den 27. februar 1986 oppnevnte Kultur- og vitenskapsdepartementet en arbeidsgruppe for å vurdere Arkivverkets presserende oppgaver. Utvalget fikk også i mandat "å drøfta alternative verkemiddel for å løysa dei viktigste problema, og i denne samanhengen vurdera behovet for ei arkivlov, og eventuelt leggja fram utkast til ei arkivlov". Utvalget avga sin rapport NOU 1987: 35 Samtidens arkiver - fremtidens kildegrunnlag i september 1987. Et av forslagene fra utvalget var at det "vedtas en arkivlov for å sikre et bedre vern av arkiver som har betydning for forskning og kulturhistorisk dokumentasjon". Utvalget mente en egen arkivlov ville understreke at bevaring av arkivmateriale er av stor viktighet for samfunnet. En arkivlov ville etter utvalgets mening klargjøre regelverket og gi økt oppmerksomhet om arkivarbeid som en sentral del av forvaltningens virksomhet. Også for verneplanarbeidet for private arkiv kunne det være hensiktsmessig med en egen arkivlov (NOU 1987: 35, side 7-8). Utvalget la også frem konkret forslag til en arkivlov.

Lovforslag fra Kulturdepartementet

Kulturdepartementet la fram sitt forslag om arkivlov den 22. mai 1992 (Ot.prp. nr. 77 (1991-92)). Departementet var enig med utvalget om at det var viktig å få på plass lovfestede bestemmelser for offentlige og private arkiv, og pekte på følgende: "Ei arkivlov vil vera eit tenleg verktøy for å sikra at arkivmateriale som har monaleg kulturelt eller forskningsmessig verde, eller som inneheld viktig rettsleg eller forvaltningsmessig dokumentasjon kan takast vare på og gjerast tilgjengeleg." Departementet mente også at en arkivlov kunne føre til en effektivisering av arkivarbeidet i offentlige organ, blant annet siden ansvarsforholdet på arkivområdet ville bli klargjort. Videre la departementet vekt på at en arkivlov ville føre til at reglene for arkivarbeidet i offentlig forvaltning ville bli bedre fulgt opp sammenliknet med datidens erfaringer (side 3-4).

Behandling i Stortinget

Innstillingen fra kirke- og undervisningskomiteen om lov om arkiv ble lagt fram for Odelstinget den 15. oktober 1992 (Innst. O. nr. 1 (1992-93)). Komiteen så det som riktig og nødvendig å innføre en lov som ville danne utgangspunkt for et samordnet regelverk om arkivvern med det formål departementet beskrev. Videre var komiteen enig i at en arkivlov ville være et tjenlig verktøy for å sikre at arkivmateriale som har særlig kulturell eller forskningsmessig verdi, eller som inneholder viktig rettslig eller forvaltningsmessig dokumentasjon, blir tatt vare på og gjort tilgjengelig. Det var enighet om forslaget om å lovfeste Riksarkivarens tilsynsoppgaver og om at eiere av uerstattelige arkiver pålegges visse plikter. Komiteen sluttet seg til departementets forslag (side 3). Komiteens innstilling ble enstemmig bifalt i Odelstinget den 26. oktober 1992, og loven ble vedtatt (Besl. O. nr. 1 (1992-93). Lagtinget behandlet saken den 4. november 1992. Ingen hadde bedt om ordet. Lovbeslutningen ble bifalt og oversendt regjeringen, hvor den ble sanksjonert i statsråd den 4. desember 1992.

Ikrafttredelse

I statsråd den 11. desember 1998 ble det bestemt at arkivloven skulle tre i kraft fra 1. januar 1999.

Innholdet i loven

Arkivloven er inndelt i fire kapitler med til sammen 23 paragrafer.
Kapittel 1 - innledende bestemmelser

§ 1 formål: formålet med arkivloven er å sikre arkiver som har betydelig kulturell eller forskningsmessig verdi, eller som inneholder rettslig eller viktig forvaltningsmessig dokumentasjon, slik at disse kan bli tatt vare på og gjort tilgjengelig for ettertiden.

§ 2 definisjoner: her defineres begrepene dokument, arkiv, statlig arkiv, kommunalt arkiv, offentlig arkiv, privat arkiv og offentlig organ

§ 3 geografisk virkeområde: Kongen kan fastsette at loven også skal gjelde for Svalbard, Jan Mayen mv

§ 4 arkivverket: Riksarkivet, statsarkivene, Samisk arkiv og Norsk helsearkiv utgjør det statlige Arkivverket, som ledes av Riksarkivaren
Kapittel 2 - offentlige arkiv

§ 5 virkeområde: bestemmelsene i kapittel 2 gjelder for alle offentlige organ, med unntak av Stortinget, Riksrevisjonen, Stortingets ombudsmann for forvaltningen og andre organ for Stortinget

§ 6 arkivansvaret: offentlige organ har plikt til å ha arkiv, og disse skal være ordnet og innrettet slik at dokumentene er sikret som informasjonskilder for samtid og ettertid

§ 7 rettlednings- og tilsynsanvar: Riksarkivaren har rettlednings- og tilsynsansvar for arkivarbeidet i offentlige organ

§ 8 opplysningsplikt: på forespørsel fra Riksarkivaren har offentlige organ plikt til å opplyse om forhold som gjelder arkivene

§ 9 kassasjon m.m.: Riksarkivaren må gi tillatelse til avhending, utførsel, kassasjon og retting av arkivmateriale.

§ 10 avlevering: statlige arkiv skal avleveres til Arkivverket. Riksarkivaren kan likevel gi tillatelse til at statlige arkiv blir avlevert til institusjoner utenfor Arkivverket. Videre kan Riksarkivaren bestemme at kommunale arkiv skal avleveres til Arkivverket eller annen institusjon

§ 11 refusjon: Riksarkivaren kan kreve refusjon fra avleverende organ for merkostnader Arkivverket blir påført dersom arkivet tidligere ikke har blitt håndtert i samsvar med gjeldende bestemmelser

§ 12 utfyllende bestemmelser: dette er Regjeringens forskriftshjemmel
Kapittel 3 - private arkiv

§ 13 oppsyn og registrering: Riksarkivaren skal holde oversikt over verneverdige privatarkiv og føre register over privatarkiv som er tatt vare på av offentlige og private oppbevaringsinstitusjoner

§ 14 retningslinjer: Riksarkivaren gir nærmere retningslinjer for arbeidet med privatarkiv i Arkivverket

§ 15 opplysningsplikt: arkiveier som har fått melding fra Riksarkivaren om at arkivet er særskilt verneverdig plikter å gi melding til Riksarkivaren når arkivet skifter eier, føres ut av landet eller står i fare for å gå tapt

§ 16 avlevering og deponering: dersom verneverdig privatarkiv blir avlevert til eller deponert i Arkivverket eller annen oppbevaringsinstitusjon, kan arkiveieren fastsette særskilte begrensninger i tilgangen til arkivet

§ 17 kopiering: dersom særlig verneverdig arkiv skal føres ut av landet eller står i fare for å gå tapt, kan Riksarkivaren kreve å få kopiere arkivdokumentene

§ 18 innskrenket råderett: arkiv som er registrert som særlig verneverdig kan ikke delest opp, føres ut av landet, skades eller ødelegges uten tillatelse fra Riksarkivaren

§ 19 privatarkiv med offentlig tilknytning
Kapittel 4 - diverse bestemmelser

§ 20 skifte av status: når arkivskapende organ skifter status fra statlig til kommunalt eller fra offentlig til privat kan Riksarkivaren bestemme at arkivet helt eller delvis skal følge de reglene som gjelder for tidligere status

§ 21 tilegning av offentlige arkiv: ingen kan tilegne seg offentlig arkivmateriale uten i samsvar med bestemmelser gitt i medhold av arkivloven § 12 eller etter særskilt samtykke fra Riksarkivaren

§ 22 straff: den som med vilje handler i strid med bestemmelser gitt i eller i medhold av arkivloven kan straffes med bøter

§ 23 ikrafttredelse: Kongen bestemmer når arkivloven skal tre i kraft