google/wiki40b huggingface dataset:
En herre med bart

Handling

Cecilie Grong (Wenche Foss) vil gjerne skilles fra sin mann advokat Ola Grong (Per Aabel). En spåkone forteller fru Grong at hun ville møte en mørk herre med bart. En dag får Grong besøk på kontoret av en ung kvinne (Eva Lunde) som sier at hun blir forfulgt av politiet. Hun spør om ikke Grong kan skaffe nye klær til henne, og det gjør han. Idet hun kler seg om bak et stativ, kommer plutselig fruen inn for å hente vesken sin. Hun oppdager kvinnen i bare underkjolen og påstår at ektemannen har et forhold til den unge kvinnen. Dermed kan hun kreve skilsmisse. Sint jager han ut den unge kvinnen.
Advokat Grong reiser med tog og velger tilfeldig et rekonvalesenthjem som endepunkt for reisen. På toget møter han grammofonsanger Bomann (Lauritz Falk), som skal bo på bo hjemmet. Der treffer han en ung giktrammet kvinnelig nervelegestudent med stavangerdialekt (Liv Bredal). Uventet tar også fru Grong inn på hjemmet sammen med sin enkle kusine, fru Nielsen (Lydia Opøien), fra Lørenskog og hennes datter Claire, som kan være kvinnen som oppsøkte advokat Grong, noe hun benekter.
Fru Grong faller for grammofonsanger Bomann, en mørk herre med bart, som hun tror er mannen fra spådommen. Søt musikk oppstår også mellom Grong og legestudenten og ikke minst også mellom Bomann og Claire. For det er henne han vil ha. Fru Grong oppdager det og ber forsmådd kusinen og datteren om å reise allerede neste morgen. Claire betror seg da til advokat Grong og innrømmer at det var hun som var hos ham den dagen. Enn videre: Møtet var ikke tilfeldig. Det var satt i scene av fru Grong som en felle, slik at hun kunne kreve skilsmisse. Advokaten inviterer da Claire og moren til å bli boende på hjemmet som sine gjester.
Til slutt kommer flyttefolkene for å bære ut møblene ut fra Grongs hjem. Fru Grong kommer på besøk og blir henrykt når hun ser at ektemannen har anlagt bart. Ekteparet minnes da de først traff hverandre og danser til et grammofonopptak av «Den lille bueskytter». Kjærligheten vekkes til live på nytt. Filmen avsluttes med at Grong ber flyttefolkene om å gå inn med møblene igjen.
Viubråtan

Viubråtan er en tidligere husmannsplass nord for Harestua sør i Lunner kommune, Oppland. Det er også et stoppested på Gjøvikbanen. Plassen Viubråtan ble kjøpt av Oslo Jern og Metallarbeiderforbund fra Per Iversen Viubråtan i 1918, og omgjort til feriehjem. Per Iversen hadde vunnet plassen i poker fra Hans Anton Harestuvollen, som også eide stedet Kloppa (senere Lilleborgs feriehjem). Under andre verdenskrig ble hytta Lilleaker brukt som møtelokale for LO, og foreningens arkiv ble oppbevart der.  Senere er plassen bygget ut med hytter og forsamlingslokale.
Oslo Jern og Metallarbeiderforbund eide og drev feriehjemmet frem til 1989, da Framfylkingen i Oslo tok over som eiere. Fra januar 2006 tok Framfylkingen også over selve driften av hjemmet. Viubråtan Feriesenter ble nedlagt i 2015, og skal etter planen rives i 2016 for å bli boligfelt.
Elisabeth Bang

Personlige forhold

Elisabeth Bang var gift med kollega Pål Skjønberg og var mor til skuespillerne Hennika Skjønberg og Siv Skjønberg.
Xi'anstelen

Xi'anstelen eller mer kjent som Den nestorianske stele (forenklet kinesisk: 大秦景教流行中国碑; tradisjonell kinesisk: 大秦景教流行中國碑, pinyin: Dàqín Jǐngjiào liúxíng Zhōngguó bēi, = «Stelen om utbredelsen av lysets religion fra Daqin i Kina», kortform: Jǐngjiào bēiwen = «Den strålende religions stele») er en stele som i 781 ble oppført i Cháng'ān (i dag en forstad til Xī'ān i Kina) eller, mindre sannsynlig, i en mindre by, Zhouzhi, noe vest for Xi'an. Den omfattende innskriften på stelen vitner om hvordan den assyriske erkebiskop og misjonær Alopen (Aluoben) arbeidet for spredningen av assyrisk kristendom i Tang-dynastiets Kina. Den beskriver også i noe detalj grunntrekkene ved kristen lære.

Gjemt og gjenfunnet

Stelen ble nedgravd i 845, under de kristenforfølgelser som var brutt ut under den fanatisk daoistiske Keiser Wuzong av Tang. Selv om forfølgelsene skulle ta slutt etter hans død, var den assyriske kristendommen så alvorlig knekket av ødeleggelsene av dens kirker, klostre og andre institusjoner at den aldri fikk reist seg igjen.
Stelen ble gjenoppdaget i 1623, sent under Ming-dynastiet. Funnstedet var nær landsbyen Luguantai. Den kinesiske katolikken Zhang Gengyu sendte et avtrykk til en nylig konvertert kjent høylærd i Hangzhou, mandarinen Leo Li Zhizao. Han oversatte teksten og offentliggjorde den to år etter, og den vakte stor oppmerksomhet både blant Kinas kristne og senere i Europa.

Beskrivelse

Det dreier seg om en mørkt farget stele av kalkstein, ca. tre meter høy og ca. én meter bred. Den har 1756 kinesiske tegn satt opp i vertikale rekker. Den kinesiske kalligrafien var av Lü Xiuyan (呂秀巖), og innholdet var forfattet av den assyriske munken Jingjing (景淨). Stelen har også ca. 70 ord på syrisk i syrisk estrangelaskrift med navnene til assyriske biskoper og munker.

Munkelivet

Deretter følger en kort beskrivelse av det monastiske liv som de assyriske munker levde. Munkene raket seg på hodet, hadde ingen slaver, behandlet alle mennesker som likeverdige, og samlet seg ikke rikdommer. De tilbad til syv tidspunkter hver dag, og én gang hver syvende dag hadde de en stor religiøs feiring.

Alopens misjon

Deretter beskrives munken Alopens ankomst til Chang'an i 635, og videre hvordan lysets religion (jingjiao) spredte og utviklet seg i området. For eksempel: «Troen er utbredt i alle ti provinser ... og det er klostre i hundre byer». Kildene viser at nestorianerne la vekt på å formulere det kristne budskap i konfucianismens filosofiske språkstil. Stelen priser visse navngitte Tang-keisere, særlig Gaozong og Xuanzong, for deres støtte til religionen. Perioden mellom disse keiseres tid gåes det knapt inn på – det var en forfølgelsestid.

Utstilling

Den nestorianske stele er utstilt i provinsen Shaanxis provinsmuseum i den delen av utstillingen som kalles Beilin. Dette museet ligger ca. 10 minutter øst for Xians sørlige byport, og ved den historiske bymur.
Lafjord (Flekkefjord)

Lafjord, eller Lafjorden, er en del av Stolsfjorden i Flekkefjord kommune i Vest-Agder. Den begynner ved Kjeøy og går fire kilometer nordover til Flekkefjord sentrum, og består av to poller, der Grønnessundet danner et naturlig skille (bredde ca. 150 meter). Gjennom Flekkefjord går det et trangt sund som er under femti meter bredt, til Grisefjorden på andre sida. Bybrua er til å åpnes for større båter. Dette var vanlig når tønnefabrikkens fullastede lekter skulle ut for å losse sildetønner.
På vestsida av fjorden ligger bygda Fjellse. Byen Flekkefjord ligger rundt hele den indre delen av fjorden, lokalt kalt Byfjorden med Tjørsvågvika, fra Sveigeodden i vest til Grønnes på østsida. Ett nyere byggefelt, Raulifeltet, har orientering mot Lafjorden., sammen med en del eldre og nyere bebyggelse på Svege/Sveiga.
Bucher-Guyer

Bucher-Guyer AG er en sveitsisk industribedrift som produserer kjøretøyer og maskiner.  De er et underbruk av Bucher.
De produserte tidligere terrengkjøretøyet Duro, men solgte rettighetene til MOWAG i 2002.

Bucher-Guyer AG Kommunalfahrzeuge

Dette resultatområdet produserer utstyr for gatefeing og snøfresing.  De holder til i Niederweningen i kantonen Zürich.  Modeller inkluderer CityCat, CitySpider og Rolba.

Bucher-Guyer AG Promec

Dette resultatområdet bygger industrimaskiner og setter opp løsninger for montering, sveising, ferdigstilling og logistikk.

Bucher-Guyer AG Foodtech

Dette resultatområdet leverer maskiner og løsninger for separering av væsker og faste stoffer, filtrering, fremstilling av konsentrater og frystetørring.

Bucher Landtechnik AG

Dette resultatområdet leverer landbruksmaskiner til det sveitsiske jordbruket.
Kaleidoscope (UK)

Kaleidoscope var et britisk psykedelisk pop/rockeband stiftet i Acton, London i 1964 som The Side Kicks. Dette av Peter James Daltrey (piano, orgel, mellotron, spinett, førende vokal), Edmund Pumer (el-gitar, orgel, mellotron, spinett, vokal), Steven Clark (el-bass, fløye) og Daniel Bridgman (trommer, bongotrommer). Endret navn til The Key ved begynnelsen av 1967 og fikk kontrakt med Fontana Record og skiftet da navn til Kaleidoscope. Utgav singelen «Flight from Ashiya» og albumet Tangerine dream. Til tross gode kritikker, uteble det store salget. Stilen var tydelig inspirert av psykedelisk Beatles, og kan sammenlignes med tidligste Pink Floyd.
I 1969 kom deres andre album, Faintly blowing og musikken var blitt lettere. Fortsatt med psykedeliske elementer som en del av deres musikalske uttrykk, uten at noen av gruppens medlemmer brukte kunstige stimulanser. Daltrey skrev tekstene, som tilsynelatende var noe naive og eventyraktige, men med et sofistikert engelsk språk. Blandet med deres utstrakte bruk av blant annet mellotron, ga dette gruppen en særegen stil. I tillegg var strykere en viktig del av deres arrangementer, dette gjorde de blant de første innenfor rockemusikken.
I 1970 spilte gruppen inn den offisielle sangen til årets Isle of Wight Festival. Denne kom under pseudonymet «I Luv Wight» og skiftet samtidig navn til Fairfield Parlour. Under dette bandnavnet kom det bare ett album, From home to home – på platemerket Vertigo. De delte imidlertid manager med Moody Blues, og fikk dårlig promotering. Nærmest et gjennombrudd var de med singelen «Bordeaux rosé».
På egen bekostning spilte de inn et konseptalbum om Marilyn Monroe, White Faced Lady, men de lyktes ikke å få det utgitt, og gruppen gikk i oppløsning. Da CD-formatet kom, ble det imidlertid omsider utgitt, 20 år etter innspillingen.
På 1980-tallet da interessen for psykedelia var kommet tilbake, sto Kaleidoscope overfor en renessanse, selv om gruppen ikke lenger eksisterte. Deres to første album regnes i dag blant de fremste fra den britiske, psykedeliske scene, og ble omsider gjenutgitt i '87. Først i 1991 kom albumet som var tilskrevet Monroe ut, og fra 1993 har Daltrey utgitt en lang rekke nye album, som startet med Dream on. Til tross for gruppens musikalske betydning som inspiratorer for yngre musikere på 80- og 90-tallet, forble Kaleidoscope i det store relativt ukjent. Originalutgivelsene av de to første albumene og singlene kom i begrenset opplag og har stor samlerverdi.
I 2012 kom Peter Daltrey tilbake til konsertscenene med den amerikanske gruppen Asteroid#4. De spilte både i Storbritannia og USA. Året etter ble det utgitt et album.
De tre gjenlevende medlemmene av bandet ble gjenforent under en konsert i Islington Assemby Hall, London, 17.11.2013. Backingband var Trembling Bells, og vokalist og tekstforfatter Peter Daltrey var frontfigur under hele opptredenen.
João Mário Naval da Costa Eduardo

Landslaget

11. oktober 2014 fikk han sin første landskamp for Portugal mot Frankrike.
Han ble tatt ut i Portugals EM-tropp til EM i Frankrike 2016.
Han ble tatt ut i Portugals tropp til VM i fotball 2018 i Russland.
Hálfdanar saga Eysteinssonar

Kilder

Sagaen er nedskrevet i manuskriptet AM 343, 586, 4° Udg. i Fas. III og i Sagabibliothek XV af F. R. Schröder (1917). Den er tatt med blant fornaldersagaene som ble samlet og utgitt av Carl Christian Rafn i 1829, og er også gjengitt hos de islandske historikerne Guðni Jónsson og Bjarni Vilhjálmsson i 1954.

Handling

Sagaen starter med hovedpersonens avstamning, som sønn av eponymen Þrándr (Trond) i Trondhjem, en sønn af Sæming Odinsson. Denne Trond var gift med svigerinnen til Hromund Gripson i fornaldersagaen av samme navn. De hadde sønnene Eystein og Eirik. (Denne Eirik er hovedpersonen i Eirik den Vidfarnes saga). Eystein fikk med sin hustru Åsa sønnen Halfdan. (Denne Åsa oppgis å være datter til Sigurd Hjort.)
Sagaens hovedtema er forholdet mellom Halfdan og kongsdatteren Ingigerd, datter av kong Hergeir i Aldeigjaborg som ble oppfostret hos jarlen Skule i Álaborg (Ålborg i Danmark). Her forekommer det, ifølge Finnur Jónsson, urnordiske motivet hvor Ingigerd holder opp sin hanske foran Halfdans øyne og sier at han ikke skal få ro før han finner den hånden som hansken tilhører.
De romantiske stemninger som antydes drukner imidlertid ofte i det Finnur Jónsson beskriver som «uhyrlige udmalinger af kraftprøver og lignende». Sagaen har sannsynligvis opprinnelig sluttet inne i kap. 25. Slutten er, iflg. Jónsson, lagt til senere og innholdet her kan antyde at sagaen er blitt til på Vestlandet på Island.
Tregjøkhumle

Utbredelse

Tregjøkhumle finnes i større deler av Europa. Den finnes ikke på Island, i Storbritannia og Hellas, men finnes både i den europeiske og asiatiske delen av Russland. Den er også observert i Kina, Sør-Korea og Japan. I Sverige er den ganske vanlig i hele landet. Den finnes også i Norge.

Utseende

Tregjøkhumle er middels stor, svart med bred, gul krage rundt bystseksjonen og et bredt hvitt bånd rundt bakkroppsspissen. Hunnen mangler hår på det nest siste segmentet av bakkroppen. Hannen har i stedet de to siste segmentene av bakkroppen mørke, i rødbrun fargetone. Hannen har også to gule flekker på hver side av bakkroppens forreste segment. Hannens farger varierer mye og ligner på en stor skoggjøkhumle.

Etymologi

Det latinske navnet Psithyrus [norvegicus] kommer fra det greske adjektivet ψιθυρός (psitʰyrós), «hviskende; raslende».
Bombus er på sin side et latinsk substantiv og betyr «brumming, summing i dyp tone».
Earthsongs

Earthsongs er et musikkalbum med Secret Garden, utgitt den 8. mars 2004. Albumet lå ni uker på VG-lista og endte med niendeplass som beste plassering.
Yacc

Yacc, forkortelse for «Yet Another Compiler Compiler», er et dataprogram for Unix og Unix-liknende operativsystemer. Det er en LALR-parsergenerator som genererer en parser (syntaktisk analysator).  Parseren analyserer og oversetter et program skrevet i høynivåspråk, basert på en grammatikk som er skevet i Backus-Naur form eller en lignende notasjon. Yacc ble laget i 1971 av Stephen C. Johnson ved AT&T Corporation. Programmet ble opprinnelig skrevet i programmeringsspråket B, men ble raskt skrevet på nytt i C. Yacc var en del av Unix versjon 3 i 1973, og en full beskrivelse av Yacc ble publisert i 1975.
Bundesfinanzhof

Bundesfinanzhof (BFH) er Tysklands høyesterett for skatte- og tollsaker, og en av Tysklands fem føderale høyesteretter. Bundesfinanzhof har sete i München, Bayerns hovedstad. Domstolen ble opprettet i 1918 under navnet Reichsfinanzhof.
Lemontree

Lemontree i Norge

I dag har selskapet kontorer på Sjølyst i Oslo, og daglig leder er Per Welin. Lemontree er medlem av NHO og Abelia.
Culion

Culion er en av Calamianøyene vest på Filippinene. Øya rommer Culion-reservatet, et leprosarium (behandlingsanstalt for leprasyke) som ble grunnlagt i 1906. Dette leprosariet ble lenge betraktet som et av verdens ledende for behandlingen av «Hansens sykdom» (spedalskhet).  
Det dyrkes ris og kokosnøtter på øya. Den største bosetningen på øya ligger ved nordøstkysten. 
Culion er samtidig en av landkommunene i den filippinske øyprovinsen Palawan. Ved folketellingen i 2000 hadde kommunen 14.302 innbyggere.
Elisabeth Hesselblad

Bakgrunn

Elisabeth Hesselblad var datter av landhandleren Robert Hesselblad og Catharina Petersdotter Dag. Familien var luthersk; Elisabeth ble døpt juli 1870. I barndommen flyttet familien hyppig. I 1886 dro Elisabeth Hesselblad til Karlsborg for å finne arbeid der.
I 18-årsalderen emigrerte hun til USA, der hun arbeidet som sykepleierske. I USA ble hun kjent med Den katolske Kirke gjennom de mange irske innvandrerne – mange av dem var hennes pasienter som var kommet til skade ved byggearbeidene på den nye katolske katedralen St. Patrick i New York City. I USA konverterte hun også til den katolske kirke, ved kondisjonell dåp i Washington D.C., etter konvertittundervisning hos jesuittene.

Stifter av Birgittasøstrenes svenske orden

Etter et religiøst kall grunnla hun i Roma i 1911 Birgittasøstrene, en ny birgittinsk kongregasjon. Den 9. september 1911 tok hun imot tre unge engelske noviser. Etter ett år måtte hun flytte til et annet hus i Roma, og kommuniteten skulle komme til å bo på ulike adresser i byen frem til 1930. Fra 1931 har moderhuset vært i Birgittahuset (italiensk: Casa di Santa Brigida) ved Piazza Farnese i Roma. Dette var den hellige Birgittas gamle hus som med tiden var overtatt og bebodd av polske karmelittsøstre.
Denne såkalte svenske gren av Birgittinerordenen har i dag (2015) over 50 kloster i forskjellige land. Den finnes representert i Norge på Tiller ved Trondheim.
Under andre verdenskrig arbeidet Elisabeth Hesselblad i Roma for å skjule jøder som stod i fare for å bli deportert til konsentrasjonsleirer etter at tyskerne okkuperte byen i oktober 1943. Det var pave Pius XII som ved muntlige budskap overbragt med kurerer fritok klosterordnene fra klausurbestemmelsene slik at de lettere skulle kunne ta inn jødiske forfulgte. Jødene ble skjult i Casa Santa Brigida, som ligger like ved det området i byen der svært mange jøder bodde.
I årene 1945-46 hjalp hun de fattige med de forsyningene hun mottok fra Sverige. Før og etter andre verdenskrig prøvde både nazister og kommunister å beslaglegge klosterets eiendommer. Men begge gruppene ga seg frivillig da de traff Elisabeth personlig. Kommunistene ba til og med om unnskyldning og kysset hennes føtter.
Hun døde i 1957 i Casa di Santa Brigida.
Hurtigløp på skøyter under Asiatiske vinterleker 1990

Hurtigløp på skøyter under Asiatiske vinterleker 1990. Hurtigløp på skøyter var en av flere sporter under de andre Asiatiske vinterleker som ble arrangert i Sapporo i Japan. Det var ni øvelser, fem for menn og fire for kvinner. Konkurransene ble avviklet i mars 1990. Japan ble beste nasjon med seks gullmedaljer foran Sør-Korea med to.
Astrografi

Astrografi eller uranografi er en kartlegging av stjerner, galakser og andre himmellegemer på et stjernekart.
Målinger av posisjonen og lyset til kartlagte objekt krever en rekke instrumenter og teknikker. Disse teknikkene har utviklet seg fra vinkelmåling med kvadranter og øyemål, til sekstanter kombinert med lysforsterkende linser, til moderne metoder med data-automatiserte romteleskop.
Skifting

Skifting, tidligere kalt rangering, er flytting av jernbanemateriell (lokomotiver og/eller vogner) internt på en jernbanestasjon – altså innenfor det som er definert som stasjonsgrensen, eller på et sidespor. Skifting kan normalt ikke foregå på fri linje mellom stasjoner. Normalt innebærer dette at man bruker et lokomotiv for å flytte vogner for lossing eller lasting, eller for å klargjøre vognene for et tog ved å koble dem sammen i riktig rekkefølge.
Når det er nødvendig kan skifting også foregå uten lokomotiv, ved at materiellet slippes fritt nedover et fall og bremses manuelt der det skal stoppe (firing). Når et lokomotiv trekker materiell som skal inn på et annet spor enn lokomotivet, kobles lokomotivet fra det øvrige materiellet under fart, slik at sistnevnte kan ledes inn på et annet spor ved hjelp av en sporveksel (napp).
Til skifting av vogner brukes det ofte egne skiftelokomotiver (skiftetraktorer), som er enkelt oppbygde lokomotiver, normalt dieseldrevne, som ikke er beregna på å trekke tog langs linja. I Norge brukes flere forskjellige skiftelokomotiver, der CargoNets Skd 226 er den vanligste typen. Et par andre vanlige skiftelokomotiver i Norge er Skd 220 og Z70/Z71.
Føflekk

Sykdommer

Gigant nevus
Svenska Deckarakademins Grand Master-diplom

Svenska Deckarakademins Grand Master-diplom er en litterær hederspris for særlig innsats innen kriminallitteraturen som utdeles av den svenske foreningen Svenska Deckarakademin. Prisen utdeles ikke med faste intervaller, kun etter forslag fra foreningens medlemmer.
Messerschmitt Me 410

Historie og utvikling

Messerschmitt hadde hatt planer om å introdusere Me 210 siden 1939, men flyet hadde vist seg å være svært mangelfullt både i motorkraft og manøvreringsevne. Flyet kom derfor aldri i produksjon i Tyskland. I Ungarn derimot hadde de gjort en rekke endringer i designet, noe som resulterte i Me 210C, som var en bedre modell enn den tyske. Dette ble tatt til etterretning i Tyskland, og man planla å produsere en Me 210D-modell. For å unngå det dårlige ryktet Me 210 hadde fått blant pilotene, ble det bestemt å gi det nye flyet et nytt navn; Me 410.
Den største forskjellen på de to flyene var motorene. Mens Me 210 var drevet av to Daimler-Benz DB 605 motorer på 1 500 hp, hadde Me 410 to Daimler-Benz DB 603 på 1 750 hp. Dette økte makshastigheten på flyet til 625 km/t, marsjfarten til 579 km/t, samtidig som det økte stigningshastigheten og makshøyden. Flyet kunne også bære flere våpen enn forgjengeren.
Katie Boyle

Bakgrunn

Hun ble født i Firenze i Italia, som datter av en italiensk marki og hans engelske kone. Boyle dro til Storbritannia i 1946 og startet en modellkarriere hvor hun blant annet gjorde oppdrag for Vogue. I 1950-årene spilte hun også i filmer som Old Mother Riley, Headmistress (1950), I'll Never Forget You (1951), Not Wanted on Voyage (1957), Intent to Kill (1958) og The Diary of Major Thompson (1955), filmet i Frankrike av Preston Sturges. 
Mot slutten av 1950-årene startet hun som kanalvert i BBC Television Service, og hun fikk raskt en stor karriere innen britisk fjernsyn. Hun dukket opp som paneldeltaker i ulike underholdningsprogrammer på BBC utover i 1960-årene. 
Boyle er også kjent for å ha vært programleder for Eurovision Song Contest. Til sammen ledet hun fire internasjonale finaler: 1960 i London, 1963 i London, 1968 i London og 1974 i Brighton. I 1974 skal hun ha stilt på scenen uten undertøy under satengkjolen. Det sterke studiolyset gjorde nemlig undertøyet synlig under kjolen, og hun droppet undertøyet kort tid før sending. Boyle fikk kultstatus innen Eurovision-miljøet, og hun var æresgjest da BBC arrangerte Eurovision Song Contest 1998 i Birmingham.

Privatliv

I 1947 giftet hun seg med earl Richard Bentinck Boyle. Ekteskapet ble oppløst i 1955, men hun beholdt etternavnet. Samme år giftet hun seg med løpshest-eieren Greville Baylis, og de var gift frem til hans død i 1976. I 1976 giftet hun seg med teatermannen Peter Saunders som døde i 2003.
I boken Queen Elizabeth II: A Woman Who Is Not Amused, hevdet forfatter Nicholas Davies at Boyle hadde en langvarig romanse med prins Philip i 1950-årene. Boyle avviste selv påstandene: «Det er latterlig, bare oppspinn. Når noe står på trykk, tror folk på det. Du kan heller ikke gå rettens vei, for det er å helle bensin på bålet, så du må bare godta at folk forteller løgner om deg», sa hun i et intervju i 2004.
Reservasjonsregisteret

Reservasjonsregisteret ble opprettet 1. januar 2001 og er ett av de offentlige registrene i Brønnøysundregistrene. I Reservasjonsregisteret kan privatpersoner reservere seg mot at deres adresse blir brukt til direkte adressert reklame i posten eller til telefonsalg. En reservasjon blir registrert i et sentralt register. Alle som sender ut reklame rettet mot privatpersoner som kunder, plikter å oppdatere sine lister mot Reservasjonsregisteret minst hver måned.
En rekke selskaper og organisasjoner driver i dag med markedsføring direkte rettet mot private kunder, blant annet ved bruk av adresselister. Mye av den adresserte reklamen er sendt ut på grunnlag av slike lister, og mange kan komme med på slike lister uten at de selv ønsker det. De som ber om det, kan bli slettet fra slike lister, men det forutsetter kontakt med hvert enkelt selskap for å få navn og adresse strøket.
Reservasjonsregisteret gjør dette enklere ved at publikum i stedet for å henvende seg til hvert enkelt selskap, kan henvende seg ett sted. 
Allikevel vil mange fortsatt kunne få reklame for produkter fra sine forretningsforbindelser. Reservasjonen omfatter bare adressert reklame. De som vil reservere seg mot uadressert reklame, kan henvende seg til Posten for nærmere informasjon.
Ordningen omfatter bare privatpersoner. Næringsdrivende virksomheter og andre juridiske personer kan ikke reservere seg gjennom Reservasjonsregisteret. 
En reservasjon gjelder slik den er registrert, helt til personen selv endrer eller sletter den. For å endre telefonnummer eller registrere tilleggsadresse (annen adressen enn den som er registrert i folkeregisteret), må Altinn benyttes.