Slaget om Dunkerque

Bakgrunn

Etter en syv måneder lang stillstand, Phony War (skyggekrigen), begynte Slaget om Frankrike for alvor 10. mai 1940. Mot nord invaderte og beseiret den tyske Heeresgruppe B Nederland og rykket vestover inn i Belgia. 14. mai brøt Heeresgruppe A gjennom Ardennene og rykket hurtig vestover mot Sedan, og dreiet deretter mot Den engelske kanal i det som feltmarskal Erich von Manstein kalte «sigdsnittet» (også kjent som Mansteinplanen).
En rekke allierte motangrep, heriblant Slaget ved Arras, kunne ikke stagge det tyske fremstøt, som nådde kysten 20. mai og adskilte British Expeditionary Force (BEF) ved Armentières, 1. franske armé og den belgiske hær lengre mot nord fra den franske hovedstyrke sør for gjennombruddet. Etter å ha nådd til kysten, svingte de tyske styrkene nordover langs kysten og truet med å erobre havnene og innelukke de britiske og franske styrker innen de kunne rekke å bli evakuert til Storbritannia.

Etterspill

Den vellykkede evakueringen av 338.000 allierte styrker fra Dunkerque avsluttet den første fasen av slaget om Frankrike. Den ga et stort løft til den britiske moralen, men etterlot Frankrike alene mot et fornyet tysk angrep mot sør. Den 51. britiske infanteridivisjon ble etterlatt av britene for å dekke retretten. Mange av dem ble drept eller tatt til fange. Tyske tropper rykket inn i Paris 14. juni og mottok Frankrikes overgivelse 22. juni.
Et marmorminnesmerke ble senere oppstilt ved Dunkerque. Inskripsjonen lyder: "Til glorverdig minne om de piloter, sjøfolk og soldater fra Frankrike og de allierte hærer som ofret seg i Slaget ved Dunkerque mai – juni 1940"
Tapet av så mye materiell på strendene betød at den britiske hær hadde bruk for måneders pause for å kunne bli gjenutstyrt, og noen planlagte introduksjoner av nytt utstyr ble utsatt mens industrien konsentrerte seg om å erstatte det tapte. Styrkene som kom tilbake til Dunkerque fikk beskjed om å brenne eller på annet vis destruere sine kjøretøyer, slik at de ikke ville bli nyttige for tyskerne. Knappheten på kjøretøy var etter Dunkerque så alvorlig at den britiske hær måtte hente utrangerte busser og lastebiler fra skrotplassene og innsette dem i troppetransport. Noen av disse gamle kjøretøyene (noen hadde bare bremser på bakhjulene, hvilket gjorde dem ulovlige å bruke på britiske veier) var stadig i bruk så sent som under Felttoget i Nord-Afrika to år senere.

Ånden fra Dunkerque

Den vellykkede evakueringen fra Dunkerque i 1940 og spesielt den rollen som de små skipene spilte ble etterfølgende utnyttet meget effektivt i britenes propaganda. Mange av de små skipene var private båter som fiskebåter og fritidsbåter, men også ferger og andre handelsskip deltok i evakueringen. Det kom skip så langt vekk fra som Isle of Man og Glasgow. Disse mindre skipene ble eskortert over Den engelske kanal av flåteenheder fra Themsens munning og fra Dover for å delta i evakueringen. Da de hadde lavere dypgang kunne de komme betraktelig tettere inn til stranden enn større skip, og kunne dermed seile frem og tilbake til de større skipene lengre fra land med tropper som ofte sto i vann til skuldrene i timesvis og ventet på å bli samlet opp. I tiår etter krigen stod begrepet «ånden fra Dunkerque» for en utbredt tro på solidaritet mellom briter i motgangstider.