google/wiki40b huggingface dataset:
Johanna Bugge Olsen

Journalist og redaktør

Etter å ha fullført artium i 1919 var hun i 1920 elev ved den sosialistiske dagskolen som ble startet i hovedstaden. Hun gikk på det andre tremånederskurset kom i gang i august. Siden begynte hun å arbeide innen partiets presse.
Fra partisplittelsen i 1923 sluttet hun seg til Norges Kommunistiske Parti. Hun var spesielt engasjert innen kvinnebevegelsen og husmorlagsbevegelsen. 
I 1931 begynte hun å jobbe i partiets dagsavis i Bergen, Arbeidet. Der var hun redaksjonssekretær. Hun representerte samtidig NKP i Bergen bystyre, og var engasjert i den Røde Hjelp.
I 1938 ble hun redaktør for avisen. Det var en tid da partiet nedprioriterte Bergens-avisen til fordel for hovedorganet Arbeideren i Oslo, og Arbeidet hadde vanskeligheter med å holde det gående. Til slutt måtte den oppgi de daglige utgivelsene, og gå over til å bli ukeavis. 
Hun satt også som redaktør under det første halve året av okkupasjonen, inntil tyskerne forbød NKP og partiets aviser. Dette var en periode da NKP, liksom store deler av det politiske Norge, gikk inn for å gjenopprette en slags normalitet i landet. Partiet rettet skytset mot London  og Paris, og manet til støtte for Moskva. 
Under krigen deltok Bugge Olsen i motstandsbevegelsen. Likevel ble hun i landssvikoppgjøret i 1949 dømt for noe av materialet avisen hadde trykket i 1940, da det ble ansett som unasjonalt. Hun ble felt for «i objektiv henseende bistand til fienden som en for denne nyttig propaganda» og ilagt seks måneders betinget fengsel samt rettighetstap i ti år.

Forfatter

De første par tiårene etter krigen var hun redaktør for flere historiske bøker, hovedsakelig fagforeningshistorie fra Bergen og Hordaland.
I 1961 debuterte hun som skjønnlitterær forfatter med romanen Tine, og skrev deretter ti barne- og ungdomsbøker. Hun fikk Kirke- og undervisningsdepartementets pris for den første av dem: Løsgjengeren (1963). Løsgjengeren er dramatisert for Lørdagsbarnetimen og oversatt til engelsk (1966). I trilogien Den hvite wampumen (1967), Præriekyllingen danser (1968) og Vesle-kari blir voksen (1969) utnytter hun historiske stoff fra besteforeldrenes liv som emigranter til USA. Romanen Tine er oversatt til russisk (1963) og tysk (1967).
Maxi-midi-mini

«Maxi-midi-mini» er en norsk sang. Melodi og tekst ble skrevet av Paul Cappelen. Den var ett av bidragene til Melodi Grand Prix 1971, den norske uttakingen til Eurovision Song Contest 1971 i Dublin i Irland.
Sangen ble framført på norsk av Gro Anita Schønn. Den endte på en åttendeplass med 37 poeng.
Guds Venner

Guds Venner (Tysk: Gottesfreunde) var en middelaldersk lekmannsbevegelse innen den tyske kristne mystikken. De startet opp mellom 1339 og 1343 i Basel, Sveits, og de var også aktive i Strasbourg og Köln, fordi deler av området på den tiden ble satt under pavelig interdikt. Bevegelsen spredde seg etter hvert nedover langs elven Rhinen til Nederland.
Navnet "Guds Venner" henspiller mest sannsynlig på et avsnitt fra evangeliet etter Johannes 15:15: " Jeg kaller dere ikke lenger tjenere, for tjeneren vet ikke hva herren hans gjør. Jeg kaller dere venner, for jeg har gjort kjent for dere alt jeg har hørt av min Far." Vennenes samfunn (Kvekerne) har også navnet sitt fra dette avsnittet.
Bevegelsen hadde kontakt med to medlemmer av Dominikanerordenen predikanten Johannes Tauler og forfatteren Henrik Suso.
Når Rulman Merswin ble leder for bevegelsen, begynte dens omdømme innen kirken å forringes. Etter Merswin's død, ble Nicholas av Basel leder. Han ble brent på bål i Wien i 1409 for heresi. Et annet fremstående medlem, Martin av Mainz ble også brent for heresi.
Det ser ut som bevegelsen forsvant på den tiden, men noen ser den som forløper for den protestantiske reformasjonen
Friidrett under Sommer-OL 2012 – 5 000 meter menn

Runde 1

Kvalifikasjonskrav: De første 5 i hvert heat (Q) pluss utøverne med de 5 raskeste tidene (q) kvalifiserte seg.
Stuping under Asialekene 1978

Stuping under Asialekene 1978. Stuping var en av flere sporter under de åttende Asialekene som ble arrangert i Bangkok i Thailand. Det var åttende gangen som stuping var med på programmet i Asialekene. Stupkonkurransene ble avviklet i desember 1978. Det var fire øvelser, 3 meter sviktstup og 10 meter tårnstup for både damer og menn . Kina ble beste nasjon, de vant alle fire gullmedaljene.
Norges herrelandslag i rugby union

Norges herrelandslag i rugby union er medlem av det europeiske rugbyforbundet.
Per januar 2018 ligger Norge på 97.-plass (av 103 landslag) på International Rugby Boards rankingliste. 
Landslaget spilte sin første kamp mot Danmark 23. juni 1979. De tapte 30-12. Største seier er 86-5 mot Finland 1. oktober 1989, mens største tap er 98-0 mot Sverige 26. september 1992.
Andreas Kristian Andersen Grimsø

Andreas Kristian Andersen Grimsø (født 12. oktober 1850 i Steigen, død 30. juli 1927) var en norsk politiker (Venstre) og gårdbruker på Vega. Han var stortingsrepresentant 1898–1918, hvorav lagtingspresident 1913–1918, og møtte som suppleant på Stortinget 1895 og 1897. Grimsø var også ordfører 1887–1904.
Hamiltonstøver

Opprinnelse og alder

Grev Adolf Hamilton skapte denne jakthundrasen på slutten av 1800-tallet, gjennom å krysse sørtyske og sveitsiske, nå mer utdødde jakthunder med engelsk foxhound og harrier. Som sådan ble to støvere vist på en utstilling i Sverige i 1886, som man tror er stamfedrene til denne rasen. De het Pang og Stella. Navnet hamiltonstøver fikk rasen først i 1921.

Utseende, anatomi og fysikk

Hamiltonstøver har en rektangulær kropp og velbalansert beinstruktur. Den har en lang og massiv hals, et kraftfullt lende, en rett rygglinje og et bredt muskuløst kryss. Brystkassen er middels dyp og buket lett opptrukket. Halen er høyt ansatt, grov ved roten og bæres som en forlenging av ryggen eller hengende ned som en sabel. Hodet er langstrakt og fint utmeislet, med svak stopp og hengende høyt ansatte ører. Pelsen er kort, glatt og blank. Underullen skal være kort og tett. Pelsen er trefarget (tricolor) sort, brun og hvit. Sorte tegninger i nakkepartiet og som en sadel over ryggen. Hodet er brunt med hvitt snuteparti og pannebles. Hvitt på framsiden av halsen og ned på framsiden av brystkassen, samt hvite sokker på beina og haletippen. Skuldrer, hofter, buk og øvre delen av beina er brune. Hannene blir gjerne ca. 50-60 cm i skulderhøyde, mens tispene blir ca. 46-57 cm høye. Vekten ligger på ca. 25 kg i snitt, avhengig av kjønn.

Bruksområde

Hamiltonstøver er en utpreget drivende jakthund for småvilt, som hare og rødrev. Den har også gode bruksegenskaper som sporhund. Rasen tåler såvel kulde, snø og regn som sol og varme godt.

Lynne og væremåte

Hamiltonstøver er en aktiv hund som krever ofte og mye mosjon for å trives. Den har ikke utpregende familiehundegenskaper, men er vennlig, går godt sammen med andre hunder og er habil for folk med erfaring. Som sådan passer rasen best for aktive friluftsmennesker og jegere.

Annet

Pelsen krever jevnlig vedlikehold.
Cibadak

Cibadak er en by i provinsen Vest-Java på Java i Indonesia. Befolkningen anslås (2005) til 229 700.
W-klasse trikk

Historikk

W-klassen ble innført i 1923 for å standardisere trikkene Melbourne and Metropolitan Tramways Board hadde overtatt fra private aktører.
De var bygget med dobbelt boggi, med reisverk av tre som viste seg å være en enkel og kraftig design. W-klassen var hovedtrikk i trikkenettet fra 1920-årene til 1980-årene. Totalt er det bygget 748 trikker av denne typen.
Det er flest av den opprinnelige W2 varianten som ble forsterket med 120 W5 trikker (også kjent som «Clyde») på slutten av 1930-tallet. W5 var bredere og med sterke motor, men var også kjent for å ha problemer med å gli i trafikken. Den neste varianten W6 ble derimot godt mottatt av både passasjerer og ansatte og viste seg å være både rask, god gli i trafikken og komfortabel i forhold til tidligere varianter. W7 var også populær blant passasjerene, den hadde Pneumatiske dører og bedre støtdemping.
I 1992 tok samferdselsministeren Alan Brown de siste W-klassetrikkene ut av bruk. Dette på grunn av at de nyere Z-klassetrikkene (som var blitt erstattet av A- og B-klassen) var tatt ut av bruk, mens rundt 200 W-klasse trikker fremdeles var i bruk. Dette viste seg å være upopulært blant bybefolkningen som følte at man fjernet et ikon fra bybildet. Derfor ble det vedtatt å beholde 53 W-klassetrikker for turister og i 1994 innførte man en gratisrute rundt sentrumsområdet (City Circle) med disse trikkene.
De rundt 150 gjenværende W-klassetrikkene befinner seg i opplag ved Newport Workshops. Det er ikke gjort noen beslutning på hva som skal gjøres med disse, men unntak av at det ikke er lov til å eksportere dem til utlandet. Likevel har myndighetene donert noen få trikker til utenlandske museer.

I dag

I 2000 ble samtlige W-klassetrikker midlertidig tatt ut av bruk, på grunn av bremseproblemer. Speedometere ble installert, pantografen ble skiftet ut, trikkene fikk et nytt bremsesystem og fikk fartsbegrensing på 40 km/t.  De første trikkene var tilbake i tjeneste i mai 2001 og resten fulgte iløpet av 2003.
Tilstanden på trikkene har blitt kritisert av fagforeningen, som i september 2008 forlagte at man forbedret vedlikeholdet. En Yarra Trams talsmann uttalte da at W-klassen var i henhold til vedlikeholdsstandarder, men at de trenger mer vedlikehold enn andre trikker, på grunn av trereisverket.

W-klassen utenfor Melbourne

Endel W-klassetrikker har blitt solgt til utlandet, blant annet fem trikker ble solgt til Seattle mellom 1978 og 1993 for å bli del av museumstrikkelinjen George Benson Waterfront Streetcar Line.
Dessuten er W-klassen i bruk i Dallas og Memphis og en modifisert W-klassetrikk som går på biodiesel er i bruk i Savannah.
I 2005 gav delstaten Victoria en restaurert trikk i bryllupsgave til det danske kronprinsparet Mary og Frederik.
Prebensen & Blakstads rederi

Prebensen & Blakstads rederi ble dannet 24. oktober 1931 i Risør. Formålet med selskapet var å drive frakfart. Eiere var Alexander Prebensen og Arne Blakstad (sønn av Ragnvald Blakstad). Rederiet gikk også under navnet PREBA.
I 1955 disponerte Prebensen & Blakstads rederi tre skip. D/T "Nordahl Grieg", D/S "Akera" og D/S "Folke Bernadotte".

Arkiv

Arkivet etter Prebensen & Blakstads rederi befinner seg på Kuben i Arendal. Arkivet omfatter møtebøker, korrespondanse, fartøysprotokoller og regnskapsprotokoller.
Metaleptus

Utseende

Middelsstore, noe brede, matt svarte og gule eller røde trebukker, fargetgningene ganske variable. Antennene er tynne, omtrent så lange som kroppen. Pronotum er bredere enn langt, avrundet sekskantet med en liten tann på hver side. Dekkvingene er jevnbrede. Beina er nokså korte og tynne.

Levevis

De voksne billene besøker gjerne blomster, og er dagaktive. De er aktive flygere.

Utbredelse

Arten er utbredt fra det sørligste USA i nord til Costa Rica i sør.
Stjørdalen

Navn

Opphavet til navnet Stjørdalen er uavklart, men den mest anerkjente teorien er at Stjørdalselvas gamle navn, norrønt Stjóri eller Stjóra, kan bety «styre» eller «styreredskap». Dalens form kan ha minnet om en åre, slik at navnet viser til en dal som styrer elva ut i fjorden. Før svartedauden brukes formen Stjoradal, hvor innbyggerne omtales som stjørdølir. Dansk ble enerådende skriftspråk fra 1400-tallet, og embedsmennene benyttet en rekke forskjellige skrivemåter, deriblant Støwredal (1464), Styerdall (ca. 1530), Schørdall (1632) og Steurdall (1665). Etterhvert ble Størdalen og Stjørdalen enerådende, og Stjørdalen ble dominerende fra 1880-årene. Ved herredsdelingen i 1902 fikk Stjørdalshalsen navnet Stjørdal herred, i ubestemt form. Stjørdalen uttales som Sjørdarn (IPA: [ʃøːɖɑːɳ]) på trøndersk.
Hardangerjøkulen

Flystripen under krigen

Under andre verdenskrig arbeidet den tyske okkupasjonsmakten med å anlegge en flystripe oppe på breplatået. Flystripen skulle lages ved å fylle sprekkene med snø og is, over dette skulle det være et lag tjærepapp og til slutt et lag sagflis. Materiellet ble fraktet fra Finse med muskelkraft av soldater og noen norske frivillige, de brukte også et beltegående kjøretøy (en slags traktor). Den menige soldaten Robert Pötzl fotograferte arbeidet og fotografiene er bevart. Arbeidet ble påbegynt i april-mai 1940. Bakgrunnen var de store avstandene og bombeflyenes begrensede rekkevidde ved både kampene i Narvik og mulig angrep på Storbritannia fra Norge. En flyplass i 1800 meters høyde for tanking ville spare mye drivstoff. Generaloberst Hans-Jürgen Stumpff, sjef for dei tyske luftstyrkene i Norge, reiste selv til Finse for å se på prosjektet. Arbeidet med flystripen ble oppgitt i desember 1940 på grunn av de vanskelige forholdene.
Stade Bollaert-Delelis

Historikk

Stadionet stod ferdig i 1933 og ble kalt opp etter den tidligere direktøren for Lens gruveselskap, Félix Bollaert.  Tillegget Delelis ble offisielt lagt til navnet på stadionet i september 2012, få dager etter tidligere ordfører i byen Lens, André Delelis døde.  Han var ordfører fra 1966 til 1998 og en stor supporter av fotballklubben.  
Stadionet var opprinnelig ovalt, men ble bygget om i 1976 og fikk fire hovedtribuner uten seksjoner i svingene.  Stadionet ble oppgradert og bygget ut i forbindelse med EM i fotball i 1984 og VM i fotball i 1998.

VM i fotball

Stadionet ble brukt ved VM i fotball 1998 og det ble det spilt fem kamper i gruppespillet og én åttendedelsfinale her.

EM i fotball

Under EM i fotball i 1984 ble stadion brukt til både to kamper i gruppespillet.
Stadionet ble brukt til tre gruppekamper samt én åttendedelsfinale under EM i fotball 2016.

VM i rugby union

I 1999 ble VM i rugby union spilt i fem land og én an play-off kampene etter gruppespillet ble spilt her.
I 2007 arrangerte Frankrike VM i rugby union.  Tre gruppespillkamper ble spilt på Stade Bollaert-Delelis.
Paracanthon

Utseende

Små, bredt ovale, hvelvede, brunsvarte skarabider.

Levevis

Billene lever av møkk.

Utbredelse

Slekten er bare kjent fra Brasil.
Jamwonus

Utseende

En stor (45-80 millimeter), avlang, noe blank, mørk rødbrun trebukk. Hannene har forstørrede kjever, men dette varierer mye og er mest utpreget hos store eksemplarer, det mandibelen kan være lengre enn hode + pronotum til sammen. Oversiden av mandiblene er tett kledt med korte, gule hår. Hodet er rektangulært, fasettøynene forholdsvis små og rundet utstående. Antennene er omtrent halve kroppslengden hos hunnene, noe lengre hos hannene. Pronotum er rektangulært, sidekanten noe innbuktet i den bakerste halvdelen, med én pigg på hver side i midten og én ved bakhjørnet. Dekkvingene er parallellsidige, nokså fint punktert, hver dekkvinge med tre opphøyde lengderibber.

Utbredelse

Arten er utbredt i Sentral- og Vest-Afrika.
Aleppo armensk-ortodokse bispedømme

Historie

Aleppo var en viktig stasjon for armenske pilegrimer på veien fra Armenia (og fra det armenske kongedømmet Kilikia) til Jerusalem. Derfor regner man med at byen hadde en armensk menighet minst fra det 7. århundre. En armensk erkebiskop i byen (ved navn Hovagim Periatsy) er dokumentert fra 1432. Bispedømmets katedral, som er viet de førti ridderne, ble nevnt for første gang i 1476.
Før første verdenskrig anslås bispedømmets medlemstall til ca. 8500. Under første verdenskrig tok byen imot rundt 70 000 armenske flyktninger. På sitt meste utgjorde armenere en fjerdedel av byens befolkning. Også katolikos av Kilikia hadde fra 1921 til 1930 sitt eksil i Aleppo. Aleppo bispedømme hadde fra grunnleggelsen hørt til katolikatet Kilikia, men alle de andre bispedømmene i katolikatet ble utradert under folkemordet.
Det nordvestlige Syria var i perioder organisert i Antiokia bispedømme, sist med sete i Latakia, men dette ble slått til Aleppo bispedømme i 1939. Til gjengjeld ble Syrias østligste provins al-Hasakah i 1942 skilt ut som Jazirah bispedømme med sete i al-Qamishli.
Demokratimuren

Demokratimuren (kinesisk: 西单民主墙; pinyin: Xīdān mínzhǔ qiáng) var en lang murvegg langs gaten Xidan Beidajie i Xichengdistriktet, Beijing som i fra desember 1978 ble et sentrum for kinesiske dissidenter. Gaten er en av de større i Beijings sentrum, ikke så langt fra vestre del av Chang'an-avenyen eller Tiananmenplassen. Der ble det hengt opp veggaviser som ble mer og mer kritiske mot sider ved kommunistpartiets styre. Til å begynne med ble de latt i fred, men da kritikken i partiets øyne tok helt av, ble det slutt på toleransen.
En av de mest kjente av oppslagene var om «Den femte modernisering», som krevde demokrati. Dens forfatter, den tidligere rødegardisten Wei Jingsheng, ble kjent over natten på grunn av dette. Det var dette oppslaget som gjorde muren kjent og satte det hele i gang. I mars 1979 ble han arrestert for angivelig å ha røpet statshemmeligheter og dømt til 15 års fengsel.
Før demokratimuren ble helt blokkert, ble den - det vil si muligheten til å henge opp veggaviser - flyttet til Ritanparken. Det var innskrenket tilgang til den, og be besøkende måtte fremvise sine identifikasjonsdokumenter.
Etter en rekke tilløp til eller åpne tilfeller av kritikk av kommunistpartiet, ble muren til slutt stengt i desember i 1979. Det som måtte være igjen av demokratibevegelsen ble stanset, blant annet med arrestasjoner.
Hareskovbanen

Hareskovbanen eller også Slangerupbanen er en dansk jernbanestrekning mellom Farum og København. Strekningen ble tatt i bruk i 1906, og gikk opprinnelig mellom Slangerup og Lygten i Nørrebro i København. Strekningen trafikkeres i dag av S-tog.
Mortdecai

Handling

Kunstviteren Charlie Mortdecai (Johnny Depp) blir sendt rundt kloden for å finne et stjålet maleri som det er ryktet skal skjule en kode som leder til tapt Nazi-gull. Han håper å kunne slette gjelden han og den bortskjemte, men elskede kona Johanna (Gwyneth Paltrow) har opparbeidet seg, men han har både sinte russere og en internasjonal terrorist i hælene, og ikke mer enn utseendet, sjarmen og sin lojale assistent Jock (Paul Bettany) til å hjelpe seg. Og i kulissene lurer politimannen Alistair Martland (Ewan McGregor), som har sine egne grunner til å lede saken og sende Mortdecai rundt for å finne maleriet.
Hybris

Hybris (fra gresk ὕβρις) er et etisk uttrykk med sine røtter i gresk mytologi for det at et menneske i overmot eller hovmod går ut over de grensene som gudene har satt for menneskelige handlinger. I moderne dagligtale brukes uttrykket gjerne i noe forskjellige, skjønt beslektede, betydninger, som overdreven tross, hovmod, overmot, storhetsvanvidd, brutalitet, uforskammethet. I moderne anvendelse er betydningen av hybris gitt ved ordspråket «Hovmod står for fall».

Etymologi

Hybris fra gresk ὕβρις i betydningen «innbilskhet mot gudene»; det første ledet er antagelig urindoeuropeiske *ud-, «opp», «ut», men betydningen av andre ledd er omdiskutert. Det begynte opptre i vestlige språk etter Friedrich Nietzsches skrifter ble kjent i oversettelser. Ordet hybrid er antagelig beslektet.
Harriet Andreassen

Biografi

Hun vokste opp i enkle kår på Rørvik som datter av telefonformann Harald Jentoft Andreassen og hustru Judith Margot Johnsen. Hun var ugift. Hun tok «realskolen som privatist i Namsos og begynte 17 år gammel som telefonassistent ved telefonsentralen på Rørvik». Familien flyttet i 1947 til Trondheim, hvor hun tok arbeid ved rikstelefonsentralen. I 1958 flyttet hun til Egersund, hvor hun kunne avansere til telefonekspeditør med oppgaver som vaktsjef.

Bakgrunn i fagbevegelsen

Harriet Andreassen var arbeidet fra 1960 til 1966 ved Landsorganisasjonens distriktskontor i Stavanger, før hun i et tiår fra 1967 var sekretær i Norsk Arbeidsmandsforbund. Fra 1977 til 1985 sekretær i LO med ansvar for likestillingsspørsmål.

Arbeiderpartiet

Hun var engasjert i lokalpolitikken for Arbeiderpartiet og var medlem av kommunestyret og formannskapet i Eigersund (1959–1960) og av Stavanger bystyre (1963–1966).
I 1971 ble hun innvalgt i kommunestyret i Rælingen, der hun ble sittende til 1993. Hun var i to perioder var varaordfører (1971–1975 og 1987–1991) og formannskapsmedlem mellom 1979 og 1983. Fra 1972 til 1975 var hun også medlem av fylkestinget i Akershus.
Andreassen hadde også tillitsverv i Arbeiderpartiet. Hun var styremedlem i Rogaland Arbeiderparti (1962-1966) og leder i Rælingen Arbeiderparti (1970–1973). Hun var medlem av sentralstyret i Arbeiderpartiet fra 1973 til 1977 og igjen fra 1981. Fra 1981 til 1981 var Andreassen leder i Arbeiderpartiets kvinnebevegelse.

Statsråd

Den 3. oktober 1980 ble Andreassen utnevnt til statsråd med ansvar for Kommunal- og regionaldepartementet i Odvar Nordlis regjering. Da Gro Harlem Brundtland dannet regjering 4. februar 1981, fortsatte hun i samme ministerpost til regjeringen gikk av 14. oktober samme år.

Annet virke

Andreassen var medlem av en lang rekke utvalg, styrer og råd og var engasjert i flere organisasjoner. Hun var blant annet nestleder i Folk og Forsvar. I 1989 ble hun første nestleder i Norsk Pensjonistforbund, et verv hun hadde til 1993, da hun ble av Statens eldreråd.
Orloff og Tarakanova

Handling

På 1700-tallet sender keiserinne Katarina den store av Russland sin elsker, grev Aleksej Orlov, til å kidnappe hennes rival om tronen, Elizabeth, fyrstinne Tarakanova, i Venezia. Orloff ender imidlertid med å forelske seg i fyrstinnen.
Too Fast to Live…Too Young to Die

Too Fast to Live...Too Young to Die er en samleplate med Robert Gordon, utgitt i 1997.
Agrianerne

Agrianerne (gresk: Ἀγρίανες) var en paionsk stamme, kanskje av illyrisk eller trakisk opprinnelse, som kortvarig oppholdt seg i området Pernik i dagens Bulgaria, men kom tilsynelatende opprinnelig fra et område langs elven Struma (i antikken kalt Strymon). Den gresk historikeren Arrianos skilte mellom paionerne og agrianerne selv om de antagelig utgikk fra det samme opphav, og de sistnevnte ble administrert fra den makedonske byen Pella under styret til Filip II av Makedonia.
De var raske spydkastere og ble en eliteenhet i Aleksanders lette infanteri som kjempet under ledelse av Attalos. De ble først gang nevnt angående Megabazos' militære kampanje i 511 f.Kr.  I 429 f.Kr. var de underlagt det odrysiske kongedømme og senere, kanskje fra 352 f.Kr. ble de allierte av Filip II av Makedonia.

Som krigere

De bar et knippe spyd i slag og bar ingen beskyttelse, som rustning eller hjelm, kanskje ikke engang skjold.
Aleksander brukte dem ofte. Hver gang han benyttet flygende prosjektiler, var agrianerne alltid med. De var dyktige krigere i fjellterreng hvor falanksen ikke kunne brukes, og mobile nok til å bli benyttet når hastighet var vesentlig. Ved å være en eliteenhet, tok de ofte plassen med hypaspist-bataljonen og kompanjong-kavaleriet på den høyre siden av hærformasjonen.
I slaget om Gaugamela utgjorde agrianernes antall opptil 1000 menn. De kjempet under sin konge Langaros sammen med makedonerne mot den trakiske stammen triballere i 335 f.Kr.
og lyktes å beskytte Aleksanders besittelser, og ble dermed belønnet med retten til å styre seg selv, noe som førte til en langvarig og pålitelig allianse. I løpet av tiden under Selevkideriket satte Antiokos III den store agrianerne sammen til en enhet med persere under slaget ved Rafia i 217 f.Kr. Det nevnes også at et antall av agrianerne og penestaiene, henholdsvis 800 og 2000 menn, var en del av garnisonen ved Kassandria under den tredje makedonske krig.

Langaros

Deres leder på denne tiden, Langaros, hadde nær kontakt med det makedonske kongehuset og særlig Aleksander den store, selv mens Filip II fortsatt levde. Kontakten oppsto kanskje i 340 f.Kr. da Aleksander fungerte som visekonge og slo ned et opprør det midtre av elvendalen Strymon og grunnla der den første av sine nye byer, Alexandropolis Maedika. Langaros fulgte Aleksander, heller som en likemann enn som en undersått, for Langaros hadde sin egen kongelige livvakt bestående av de mest gjeve og best utstyrte av hans egne undersåtter, og som Arrianos kalte hans hypasposter. I militær strid aksepterte Langaros at Aleksander var den øverste militære kommandanten.
Aleksander ønsket også å gifte sin halvsøster Kynane til Langaros, som belønning for hans tjenester, men han døde før det var mulig.

Opprinnelse

Etnonymet agrianerne er av indoeuropeisk opprinnelse (fra *agro- «mark» (sammenlign med latinske ager, greske ἀγρός agros, engelske acre). I dag betraktes agrianerne som stamme og kultur utdødd da de siste medlemmene ble assimilert med den slaviske befolkningen som bosatte seg i regionen.