Volcae

Volcae eller Volcæ er den latinske gjengivelsen av det keltiske navnet til et stammeforbund av gallere som invaderte Makedonia på 270-tallet f.Kr. og kjempet mot en allianse av grekere i slaget ved Thermopyle i 279 f.Kr. Stammer ved navn Volcae, volkere, fantes på samme tid i sørlige Gallia, Mähren, elvedalen Ebro i Hispania, og Galatia i Anatolia. Volkerne synes å ha vokst ut av den sene La Tène-kulturen, og en keltisk identitet har blitt tilskrevet dem basert på omtaler i greske og latinske kilder, foruten også onomastiske (navnforskning) bevis.
Drevet av meget mobile grupper som opererte utenfor stammesystemet og innbefattet ulike elementer, var volkerne en av de nye etniske enhetene som dannet seg i løpet av den keltiske militante ekspansjonen fra begynnelsen av 200-tallet f.Kr., Samlet i den berømte utflukten inn i Balkan, tilsynelatende, sette fra grekernes synsvinkel, for å herje og plyndre Delfi, skilte en gren av volkerne ut fra hovedgruppen på veien inn i Balkan og dannet to nye stammer, Tolistobogii og Trocmi, for å bosette seg i sentrale Anatolia ca. 277 f.Kr. hvor de etablerte en ny identitet som galatiere. I henhold til Strabon kom Tolistobogii opprinnelig fra en region i nærheten av dagens Toulouse i Frankrike.

Volcae Arecomici

Volcae Arecomici (Οὐόλκαι Ἀρικόμιοι i Klaudios Ptolemaios’ Geografike, ii), i henhold til Strabon, bodde på vestbredden av nedre Rhône med deres metropolis, ved Narbo (dagens Narbonne): «Narbo er snakket om som havnen til disse folkene alene, skjønt det vil være mer riktig å legge til ’for resten Celtica’ også, for så stort har den overgått andre i antall av folk som benytter den som handelssenter.»
Volcae Arecomici overga seg frivillig til den romerske republikk i 121 f.Kr. De var spredt i mellom Garumna (Garonne), Cebenna mons (Cévennes), og Rhône. Dette området dekket det meste av den vestlige delen av den romerske provinsen Gallia Narbonensis. De holdt deres ting i den hellige skogen til guddommen Nemausus, stedet for dagens Nîmes.
I Gallia var de delt i to stammer i utstrakte og adskilte regioner, Arecomici i øst som levde sammen ligurere, og tektosagerne som levde i et område som også inkluderte tolostere og aquitanere i vest. Områdene var adskilt av elva Arauris (dagens Hérault) eller en linje mellom elvene Arauris og Orbis (dagens Orb).

Volcae Tectosages

Volcae Tectosages (Οὐόλκαι Τεκτόσαγες i Klaudios Ptolemaios’ Geografike, ii) i Gallia lå utenfor det området som den romerske republikk kontrollerte, sørvest for Volcae Arecomici. Fra 200-tallet f.Kr. lå det fremste senteret for volker-tektosagerne i Tolosa (Toulouse). Da kimberne og teutonerne invaderte Gallia, allierte tektosagerne seg med dem, og deres by Tolosa ble herjet i en straffeaksjon av Quintus Servilius Caepio i 106 f.Kr. Blant det som ble plyndret fra Tolosa var dets gull, aurum Tolosanum, og som Straton nevner det ble hevdet at det stammet fra plyndringen Apollons helligdom i Delfi i 279 f.Kr., og som senere forsvant under frakten til Roma. Tolosa ble underlagt den romerske republikk som en del av provinsen Gallia Aquitania ved erobringen av Gallia av Julius Cæsar i 52 f.Kr. Med den romerske erobringen av Tolosa forsvant også den kulturelle identiteten til volker-tektosagerne.

Etymologi

De fleste moderne eksperter på keltisk vurderer stammenavnet Uolcae (Uolcæ) som beslektet med walisiske gwalch, «hauk», kanskje beslektet (på urindoeuropeisk nivå) til latinske falco, «hauk» (sammenlign galliske personnavnet Catuuolcus til walisiske cadwalch, «helt», bokstavelig «kamphauk»), skjønt en del foretrekker å oversette galliske *uolco- som «ulv» og ved semantisk forlengelse, «flakkende kriger». Det synes å være en indikasjon at deres navn er knyttet til deres art av krigshunder siden før 600 f.Kr. da gallere herjet Delfi. Overlevende etterlot redegjørelser av ville gallere og store ulvehunder som kjempet sammen med dem. Det ble beskrevet av Julius Cæsar i hans Commentarii de Bello Gallico, utgitt på norsk som Gallerkirgen.
Tectosages, tektosagerne, som betyr bokstavelig «besittelse-søkere», hadde meningen «land-grafsere» eller «de som staker ut krav på land», og er en direkte kognat i gammelirske techtaigidir, «han/hun søker å (re)etablere et landkrav».