google/wiki40b huggingface dataset:
Lavvo

Moderne lavvo

I dag finnes lavvo i mange forskjellige varianter. Venor i Kautokeino startet i 1984 å videreutvikle de tradisjonelle lavvuene, og kom ut med modellene Ovnslavvo og Enstangslavvo, begge med stenger av aluminium i stedet for de tradisjonelle trestengene. Disse forandringene gjorde at lavvuen ble lettere å slå opp, og lettere å frakte med seg. Dette gjorde at lavvuen raskt gikk over fra å være et bosted kun for samene, til å bli et allemanseie hos friluftsfolk over hele landet.
De minste (enstangslavvoene) består av en teltstang i midten og veldig lett kunststoffduk. De største lavvoene har flere aluminiumsstenger og tykkere duk. De største lavvoene kan romme mer enn 100 personer. I dag er det også vanlig å bruke ovn til fyring inni lavvoen.
Viksøy

Viksøy (offisielt Vikso) er en øy i Sund kommune sør på Sotra. Øya ligger sørvest for Tofterøy, adskilt av det trange sundet Hummelsundet.

Navn

Historisk finnes det mange forskjellige stavemåter av navnet på øya. Vikso, Viksøyna, Vigsøen, Viksø og Wixoen er noen av disse. Navneformen Vikso ble fastsatt i 2001, da formene Viksø og Viksøyna ble avslått. Lokalt benyttes navnet Viksøy både på losstasjonen og øya; dette navnet benyttes også på skilting langs offentlige veier.

Broforbindelse

Viksøy har aldri hatt egen skole og barna måtte krysse sundet for å komme til Tofterøy skule. Det var ingen organisert båttransport over sundet og folket var dermed prisgitt at det fantes båtfører i Hummelsundet som kunne gi dem skyss. Først i 1929 ble det bygget bro over sundet.

Losdrift

Øyas plassering ytterst i Korsfjorden gjorde at den var ideell for losdrift. På 1700- og 1800-tallet måtte losene speide etter båter som trengte loshjelp inn til Bergen, og ro om kapp for å få oppdraget. Dette var et farefullt yrke, og flere av losmennene fra Viksøy omkom.
Selv om det allerede i 1720 ble etablert felles losvesen  i farvannet mellom Bømlo og Telavåg var losvirksomheten dårlig organisert og de forskjellige losstasjonene konkurrerte seg imellom om oppdragene. I 1891 kolliderte losbåten «Stolmaskøyta» med englandsbåten «Ragnvald Jarl» og mannskapet på tre omkom. Fem år senere forliste nok en losbåt fra Kalve. Disse to hendelsene ble avgjørende for at Korsfjorden felleslosing ble opprettet 1. januar 1901 som et samarbeid mellom losstasjonene på Golten, Vardøy, Viksøy, Bakkasund, Stolmen og Brandasund. Strekningen ble da samlet under Viksøy loskrets som samtidig fikk førsterett på alle losoppdrag.
Allerede i 1883 fikk Viksøy losstasjon telefon som første sted i Sund kommune etter finansiering fra skipsreder Peter Gabriel Halvorsen som ønsket av losstasjonen skulle rapportere inn til Bergen når båtene fra Newcastle passerte.
Først på 1930-tallet kom de første motordrevne losbåtene i drift, da i kombinasjon med seil. I 1934 fikk losen Johannes Evensen Hummelsund oppdraget å lose Adolf Hitler på tur i Hardangerfjorden. Hummelsund ble senere ordfører i Sund kommune.
Da Norge i 1940 ble involvert i andre verdenskrig ble losstasjonen på Viksøy satt under kontroll av den tyske okkupasjonsmakten, men losene nektet å ta oppdrag for tyske krigsskip. I 1941 ble også losbåtene «Korsfjord I» og «Johan Orlin» konfiskert av tyskerne, og virksomheten lå brakk frem til frigjøringen i 1945. «Korsfjord I» var da forsvunnet i løpet av krigen, antagelig havarert i Hustadvika, mens «Johan Orlin» ble tilbakeført med betydelige skader. Båten ble derfor sendt til reparasjon hos på Kleppevik og satt tilbake i losdrift i 1946. I mellomtiden hadde man bygget ny kai og vakthytte på Viksøy. I 1967 ble fasilitetene forbedret ved at det ble bygget et eget losvakthus hvor loser og losgutter kunne bo mens de var på vakt.
I 2004 ble det reist et minnesmerke ved den gamle losstasjonen på Viksøy til minne om dem som mistet livet på sjøen.
Fjernsynskjøkkenet

Fjernsynskjøkkenet er et norsk matprogram med Ingrid Espelid Hovig som gikk på NRK fra 1964 til 1996, med siste episode i 1998. Det ble produsert over 300 episoder av programmet. Det var en videreføring av hennes TV-programmer i NRK om mat og husstell i tiden fra 1956, i fjernsynets prøveperiode, frem til 1964. Kjenningsmelodien ble etter hvert «A walk in the black forest», komponert av Horst Jankowski, fremført av Herb Alpert. Lenge var Kaare Norum hennes medhjelper.
I 1993 ble programmet flyttet til en del av «Refleks»-serien, Espelid Hovig pensjonerte seg fra NRK i 1994 og mottok St. Olavs Orden for arbeidet med programmet. Hun fortsatte også programledelsen som frilanser. I året 1995 var navnet atter Fjernsynskjøkkenet og oppnådde ifølge MMI, seertall på 875 000. Programmet var i alle årene det gikk den mest sette programposten. En siste episode om amerikansk julemat ble sendt i 1998.
Snuff

Snuff er en engelsk betegnelse på snus, en type tobakk i pulverform som i tørr tilstand sniffes som «luktsnus» gjennom nesa eller som i form av dipping tobacco eller moist snuff, «våt snus», legges under leppa.
Tørr snuff er laget av malte tobakksblader, gjerne tilsatt smak av mentol, frukt eller krydder.
Ifølge danske helsemyndigheter er snuff ikke like skadelig som røyketobakk, men ethvert tobakksprodukt har risiko for utvikling av kreft. Snuff inneholder på lik linje med andre tobakksprodukter nikotin som er vanedannende.
Trigonocassis

Utseende

En middelsstor, bredt hjerteformet, halvblank, gulaktig (i alle fall døde eksemplarer) skjoldbille, ofte med mørkt midtparti. Sett fra siden er den høyt hvelvet, litt tilspisset i midten. Antennene er trådformede og middels lange. Kroppen er egentlig ganske normalt proporsjonert, med pronotum og dekkvingene er kraftig utvidet mot sidene slik at de helt dekker oversiden, både hodet og beina er skjult under dette skjoldet. Med utvidelsen blir kroppsformen hjerteformet, bredest nær dekkvingenes forkant. Pronotum er rundet, dekkvingenes "skuldre" noe spisst framskytende. Oversiden er tett og kraftig punktert.

Levevis

Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten. De voksne (imago) sitter tett inntil planten og det store flate halsskjoldet og dekkvingene gjør at billen kan være svært vanskelig å oppdage, og det er vanskelig for rovdyr å nå den sårbare undersiden. Larvene gjemmer seg gjerne under et tak av gammel avføring og planterester som er festet til den fremoverbøyde bakkroppsspissen.

Utbredelse

Arten er vidt utbredt i Afrika.
Pinot blanc

Smak og struktur

Druen er moderat på syre og ekstrakt, samt relativt rund i stil. På aroma er den relativt nøytral og enkel, med enkelte innslag av gress, høy og noe eple.
Smartlynx Airlines Estonia

Historie

SmartLynx Airlines Estonia blei grunnlagt i 2012 som datterselskap av det latviske selskapet Smartlynx Airlines (etablert i 1992). I starten fløy det med materiell fra morselskapet i Latvia, en Airbus A320. Seinere skaffa Smartlynx Airlines Estonia seg egne fly, også det Airbus A320.

Virksomhet

Smartlynx Airlines Estonia driver charterflyginger for turoperatører, men også med utleie av fly med mannskap til andre flyselskap. Blant anna har Norwegian tillatelse til å leie fly fra Smartlynx Airlines Estonia. I Estland har selskapet driftstillatelse til å transportere både passasjerer og gods.

Flyflåte

Smartlynx Airlines Estonia har fem Airbus A320 i flåten sin (juli 2017).
Shanghaiuniversitetet

Shanghaiuniversitetet (kinesisk: 上海大学, pinyin: Shanghai Dàxué) er et universitet grunnlagt i 1922 og gjenopprettet i 1994 i Shanghai i Folkerepublikken Kina.
Det hadde i 2005 rundt 38.000 studenter og knapt 2.500 vitenskapelig ansatte.
Skatteutvekslingsavtale

Skatteutvekslingsavtale (Tax Information Exchange Agreement - TIEA) er avtaler mellom to land (bilaterale avtaler) som etablerer regler for utveksling av informasjon relatert til skattesaker. Modellen for avtalen er laget av OECD.
Transport i Sør-Afrika

Transportsystemet i Sør-Afrika er godt utbygd til tross for landets varierte geografiske og topografiske forhold, og omfatter et veinettverk, jernbanenettverk, nasjonale og internasjonale flyplasser og skipstrafikk.

Veisystemet

I 2002 hadde landet et veinettverk på 362 099 km, hvorav 73 506 km (17 %) var brolagt (inkludert 239 km med ekspressveier). Den nasjonale fartsgrensen er 50 eller 60 km/t i boligområder, 100 km/t på motorveier og 120 km/t på riksveier. Om lag 10 000 mennesker dør på veiene i Sør-Afrika årlig.
Kjøring skjer venstresides.

Jernbanen

Jernbanesystemet i Sør-Afrika blir regnet som den viktigste delen av landets transportinfrastruktur. Alle de store byene i Sør-Afrika er knyttet opp mot nettet og systemet er det mest utviklede i hele Afrika. Hele jernbanetransportindustrien er eid av staten, og drives av Transnet og dets datterselskaper Transnet Freight Rail, Shosholoza Meyl, Metrorail, Transwerk, Protekon osv.
I 2000 hadde Sør-Afrikas jernbanenettverk med en samlet lengde på 20 384, hele lengden var smalspor. 20 070 km var kappspor (hvorav 9 090 km var elektrifisert), og de gjenværende 314 km med smalspor på 610 mm. I 2008 hadde den samlede lengden økt til 20 872 km, noe som gjør den sørafrikanske jernbanen til verdens 14. lengste. Av dette er 20 436 km kappspor og 436 km skinnegang med en sporvidde på 610 mm.
Det skal gjennomføres et mulighetsstudie for utbyggingen av en 720 km lang normalsporet (1 435 mm) jernbanelinje fra Johannesburg til Durban som skal kunne brukes av containertog med dobbelt containere (såkalte double-stack cars).

Jernbaneforbindelser til naboland

Det finnes forbindelser til Botswana, Lesotho, Namibia, Swaziland og Zimbabwe. Jernbaneforbindelsen til Mosambik er under reparasjon.

Sporveier

En rekke urbane sporveissystemer pleide å operere i Sør-Afrika tidligere, men det siste systemet (i Johannesburg) ble stengt i 1961.

Skipstrafikk

Sør-Afrikas største havner er Cape Town, Durban, East London, Mossel Bay, Port Elizabeth, Richards Bay og Saldanha Bay. I 2006 åpnet en ny havn: Ngqura i Coega, som ligger 20 km nordøst for Port Elizabeth. Landets havneanlegg administreres og driftes av to datterselskaper av Transnet, Transnet National Ports Authority og South African Port Operations (SAPO).
I 2002 bestod handelsflåten av åtte skip på 1 000 bruttotonn eller mer, i alt 271 650 bruttotonn eller 268 604 dødvekttonn. Seks var containerskip og to var oljetankere (herunder utenlandske skip registrert som bekvemmelighetsflagg: Danmark – 3 og Nederland – 1).

Rørledninger

Per 2009 finnes det 980 km med oljetransporterende rørledninger, 908 km med naturgasstransporterende rørledninger, 11 km med kondensatfraktende rørledninger og 1 379 km med rørlednigner som frakter raffinerte produkter. Petronet, et datterselskap av Transnet, som igjen for det meste er statseid, står i hovedsak ansvarlig for driften av Sør-Afrikas rørledninger.
Jolly Cola

Jolly Cola er en brus som selges i Danmark, på Færøyene og på Grønland. I Norge ble den tidligere produsert av Brænne Mineralvatn. Brusen ble introdusert 14. mars 1959.
Galleria dell'Accademia

Historie

Galleria dell'Accademia ble grunnlagt i 1784 av Peter Leopold, storhertug av Toscana.
I 2001 åpnet samlingen "Museo degli strumenti musicali". Den inneholder musikkinstrumenter laget av Stradivarius, Niccolò Amati og Bartolomeo Cristofori.

Verk

Originalen til David av Michelangelo har befunnet seg i Galleria dell'Accademia siden 1873. Skulpturen ble angivelig brakt til akademiet av hensyn til bevaring, selv om andre faktorer spilte inn da det ble flyttet fra sin utendørs plassering på Piazza della Signoria. Den opprinnelige intensjonen var å skape ett 'Michelangelo museum', med originale skulpturer og tegninger, for å feire at det var fire hundre år siden kunstneren ble født. I dag innbefatter galleriets lille samling av Michelangelos verk fire Fanger som ikke er fullførte og som skulle vært på gravstedet til pave Julius II, og en statue av Evangelisten Matteus, som heller ikke er fullført. I 1939 kom i tillegg en Pietà oppdaget i Barberini-kapellet i Palestrina, selv om eksperter nå anser at det er tvilsomt at den kan tilskrives Michelangelo. 
"David" i Accademia er originalen. Det finnes en replika i Piazza della Signoria.
Andre verk som er utstilt er florentinske malerier fra det 13. og 16.århundre, blant dem verk av Paolo Uccello, Domenico Ghirlandaio, Sandro Botticelli og Andrea del Sarto; og, fra høy-renessansen, Giambolognas originale modello i gips i full størrelse av Sabinerinnerovet. I tillegg er det mange gotiske florentinske malerier og dessuten en samling russiske ikoner samlet av storhertugene av Habsburg-Lothringen, der Leopold var en av dem.
Aphelocheiridae

Utseende

Middelsstore (3,5 – 11,5 mm), flattrykte, ovale teger, brunlige på farge. Kroppen er kort oval, forkroppen er forholdsvis liten og den segmentrerte bakkroppen dominerer. Antennene er fire-leddete og trådformede, ganske korte, men ulikt andre vannteger er de synlige ovenfra. Sugesnabelen er forholdsvis lang. Pronotum er kort og bredt, trapesformet. Scutellum er relatvit stort og trekantet. Vingene er ofte sterkt reduserte. Føttene er to-leddede, forbeina er uspesialiserte, bakbeina er omdannet for svømming.

Levevis

De finnes i stillestående eller sakte flytende ferskvann. De lever på eller nær bunnen på inntil 10 meters dyp, og trenger ikke komme til overflaten for å puste, noe som er ganske uvanlig for voksne ferskvannsinsekter. De er rovdyr som lever av små, virvelløse dyr.
Run with the Lions

Bakgrunn

Sangen er skrevet av engelske Ashley Hicklin, amerikanske Eric Lumiere og sveitsiske Pele Loriano. «Run with the Lions» ble plukket ut til å delta i den litauiske kringkasteren LRT televizijas sangkonkurranse Eurovizijos dainų konkurso nacionalinė atranka. Sangeren Jurijus Veklenko ble valgt til å fremføre den. Etter flere innledende runder og semifinaler tok sangen seg til finalen 23. februar 2019. Der vant den og er dermed Litauens bidrag til Eurovision Song Contest 2019. 
En oppgradert versjon av låten ble utgitt for nedlastning og strømming 1. april 2019.

Eurovision Song Contest

I januar 2019 ble Litauen trukket til å delta i semifinale 2 av Eurovision Song Contest. Semifinalen ble arrangert i Expo Tel Aviv i Israel torsdag 16. mai, og Litauen hadde startnummer 12. «Run with the Lions» ble imidlertid ikke blant de ti beste i semifinalen, og kvalifiserte seg dermed ikke til finalen lørdag 18. mai. Sangen endte på ellevteplass og var bare ett poeng unna tiendeplassen og en plass i finalen.
Rudshøgda

Rudshøgda er ei bygd midt mellom Brumunddal og Moelv i Ringsaker kommune i Hedmark fylke. Stedet har siden E6 ble forlenget fra Økelsrud nord for Brumunddal og fram til Mjøsbrua ved Moelv i 1986 endret seg fra å være et skogsområde til et industri- og handelsområde. Plasseringsmessig er det midt mellom de tre mjøsbyene Hamar, Gjøvik og Lillehammer.
Fra 1915 til 1994 var Rudshøgda tilknyttet jernbanenettet gjennom Rudshøgda stasjon.
Østre Nedenes sorenskriveri

Østre Nedenes sorenskriveri var et sorenskriveri i Aust-Agder. Etter kongelig resolusjon 19. november 1824 ble Nedenes sorenskriveri delt mellom Vestre Nedenes sorenskriveri og Østre Nedenes sorenskriveri. Østre Nedenes sorenskriveri bestod da av Strengereid tinglag som omfattet Austre Moland, Barbu, Tromøy, Dypvåg, Flosta, Holt, Gjerstad og Søndeled. Etter ny omorganisering i 1852 ble Østre Nedenes sorenskriveri nedlagt, og tinglagene underlagt Holt sorenskriveri og Nedenes sorenskriveri.

Arkiv

Arkivet etter Østre Nedenes sorenskriveri ble overført til Holt sorenskriveri, og er avlevert til Statsarkivet i Kristiansand.
Boletoscapter

Levevis

Artene har blitt funnet i åpen skog, men i ganske ulike vegetasjonstyper. De lever trolig på råtnende sopp eller møkk.

Utbredelse

Slekten er bare kjent fra Queensland i Australia.
Sverre Helland

Sverre Helland (født 18. september 1924 i Eikangervåg i Hamre herred, Hordaland, død 31. desember 2007) var en norsk politiker (Sp). Han ble innvalgt på Stortinget fra Hordaland i 1969.
Han var vararepresentant i periodene 1954–1957 og  1958–1961.
Han var politisk nestformann i Senterpartiet i 1981–1983.
Helland var ordfører i Lindås i perioden 1967–1969.
Helland grunnla Helland Elektro i 1960, en virksomhet som i dag er drevet av sønnen Trond Helland.
I 2005 ble han hedret med HM Kongens Fortenestemedalje i gull.
Lilla Hansen

Utdannelse og praksis

Hun hadde utdannelse fra Den Kongelige Tegneskole i Kristiania 1894 og praksis hos arkitektene Victor Horta i Brussel, hos Halfdan Berle i Kristiania, og hos Martin Nyrop i København.

Virke

Hennes første kjente verk er feriehuset «Appendix» ved Tyrifjorden, oppført i 1899 for legen Frederik Kristian Jervell (1859–1921). Han var den første i Norge som utførte en appendektomi. Lilla Hansens perspektivtegning er datert 24. mars 1898. 
Hennes andre kjente verk var «Maristuen», en hytte i Nordmarka ved Frønsvollen, oppført i 1902 for tobakksfabrikant Nicolai Andresen – et laftet tømmerhus med sval og torvtak. Hennes tredje verk er sommerhuset for Theodor Frølich på Nesøya i Asker fra 1903. I 1904 tegnet hun eneboligen til tekstilkunstneren Frida Hansen i Tingstuveien 23. Disse tidlige husene tegnet hun før hun etablerte eget kontor i 1908. I Asker tegnet hun i 1910 hovedbygningen på Hval gård for Wilhelm Roede. I 1912 sto hennes villa i Aker for Lil og Nils Roede i Trosterudveien 10 ferdig, et hovedverk i norsk nasjonalromantikk. Omtrent samtidige er villaene i Bergsallen 6 B (1914), Fritzners gate 4 (1915), og Nobels gate 10 (1917), alle i Oslo.
Gjennombruddet kom med førstepremien i arkitektkonkurransen 1912 om leiegårdskomplekset Heftyeterrassen i Oslo i nybarokk stil. Gyldenløves gate 19 fra 1929 er en monumental nyklassisistisk leiegård på Arno Bergs plass.
Hun har også vært ansvarlig for innredningen av Studiehjem for unge piker («Dydens hvile») i en eldre leiegård på Geitmyrsveien 11, og for den i 2004 omstridte  villaen i Hoffsjef Løvenskiolds vei 4, som Karina Hyggen Amland forhindret riving av. Takket være Støtteforeningen for bevaring av Hoffsjef Løvenskiolds vei 4 fikk villaen innpass på Riksantikvarens liste over bevaringsverdige gårder, den såkalte «utoverbuen».
Lilla Hansen planla flere institusjonsbygg for sykehus, barnehjem og feriekolonier. Hennes siste større verk var Oslo Sanitetsforenings Revmatismesykehus i Akersbakken 27 i Oslo, fullført i 1938. På grunn av tidsnød måtte hun samarbeide om dette prosjektet med arkitektene Bjercke og Eliassen. Det var Norges største spesialsykehus for revmatikere med 147 sengeplasser. Driften ble nedlagt i 2000 og virksomheten overført til revmatologiske avdelinger ved Diakonhjemmets sykehus og Rikshospitalet. Olav Thon Gruppen kjøpte anlegget i 2014 for å bygge det om til seniorboliger med velferdstjenester, men fant etter hvert ut at bygningene ikke egnet seg for ombygging. De ble revet i 2017.
I mellomkrigstiden bosatte Lilla Hansen seg i Asker, i Hønsveien 23. Dit flyttet hun et stort to-etassjes laftehus som hun kalte «Brone». Der bodde hun til hun i 1961 flyttet til Vindern Santitetsforenings aldershjem, hvor hun døde i 1962.
Pequeño Seúl

Pequeño Seúl (spansk for «Lille Seoul») er et område i Zona Rosa i Mexico by med et stort antall koreanske innbyggere. Det omfatter spesielt gatene Hamburgo, Praga, Berna, Biarritz, Florencia og Niza. Det bor minst 1000 koreanere i Zona Rosa. I Calle Biarritz er om lag 90 % av innbyggerne av koreansk opphav.
Eirik Ulltang

Meritter

Her følger en fullstendig oversikt over Ulltangs beste rittresultater i norgescup, verdenscup og mesterskap.
Platanlønn

Beskrivelse

Platanlønn er et stort, løvfellende tre som kan bli 30–35 m høyt med en stammediameter på 60–80 cm. Krona er svært vid og kan ha større diameter enn treets høyde. Rotsystemet er tett og dypt slik at trærne tåler mye vind selv om krona er vid. Barken er glatt og grå på unge trær, og på eldre trær sprekker den opp i firkantede flak som krøller seg i endene. Der flakene er falt av, er stammen rosa. Skuddene er gråbrune med lyse korkporer. Knoppene er eggformede med grønne skjell som har rødlige kanter.

Status i Norge

Den ble innført i Norge som et prydtre på midten av 1700-tallet. Den er svært godt tilpasset det norske klimaet og stammer opprinnelig fra fjellområder i Sør- og Mellom-Europa. Fra kulturlandskapet har den etter hvert etablert seg i ulike typer skog, og enkelte steder er den blitt det dominerende løvtreet. Den fortrenger de opprinnelige arter og er i rask spredning. I flere edelløvskogreservater nord på Vestlandet finnes platanlønn i rene bestander og er allerede flere steder det dominerende treslaget. Hjortebeite (ringbarking) på naturlige treslag som alm og ask gjør at platanlønn får en konkurransefordel i forhold til naturlige treslag (hjorten beiter ikke på platanlønn). I mange områder får man derfor treslagskifte til platanlønn i løpet av svært få år. Denne arten overgår alle de andre svartelistede treslagene med hensyn til spredningspotensiale i skog i de oseaniske sonene på Vestlandet. Arten kan også bli dominerende i andre landsdeler i arealer med tilstrekkelig fuktighet. Et eksempel på det er Rjukan, hvor det trange dalføret i øst-vest retningen danner svært gunstige forhold for platanlønn.
Platanlønn kan bli opp til 20–30 m høy og opp til 500 år gammel. På Sunnmøre er arten målt til 31 m høy. I Alpene kan den vokse opp til 2000 moh, i Norge er den observert opp til 500 moh i Telemark. Platanlønn klarer seg godt i områder med middel julitemperatur ned til 12 grader celsius. Arten trives best i områder med fuktig eller noe fuktig jord. Den har karakteristiske tovingete frø som hjelper til å spre dem med vinden. Ungplantene tåler å vokse i skygge.
Den er oppført i Fremmedartslista, en oversikt over fremmede og uønskede planter og dyr i Norge. Her blir den vurdert til å ha svært høy risiko på grunn av stort invasjonspotensial og høy økologisk effekt. Det er lite som kan gjøres for å stoppe spredningen av denne arten i mange områder. Dette er i kontrast til de andre treslagene som er vurdert som høyrisikoarter i fremmedartslista.
Stavanger Preserving

Stavanger Preserving var den første hermetikkfabrikken i Stavanger, etablert i 1873.
Grunnleggerne av Stavanger Preserving Co., var fire av byens kjente menn, skipsreder Knud Knudsen, byfogd Henrik Finne, konsul Lars Berentsen og grosserer George W. Groom. Den første fabrikken ble bygget på den nyinnkjøpte tomten i Øvre Strandgata, i Gamle Stavanger i 1873.
Selv om Stavanger Preserving var foregangsbedriften i Stavanger, var de i norsk sammenheng flere tiår etter andre byer. I Drammen hadde Christian August Thorne startet hermetikkfabrikk allerede i 1841.
Stavanger hadde antakeligvis ikke blitt «hermetikkbyen» om ikke et nytt produkt var blitt introdusert, «de røgede norske sardiner». Dette skjedde i 1879 ved Stavanger Preservings fabrikk i Øvre Strandgata. Det var blitt eksperimentert med røkte sardiner før, men Stavanger Preserving fortjener æren for å ha startet med den systematiske produksjon og omsetning av dette produktet som kom til å spre Stavanger-navnet på milliarder av bokser til alle verdenshjørner.
I 1981, etter lengre tids nedgang for hermetikkindustrien, ble de gjenværende norske produsentene av hermetisk brisling slått sammen til ett konsern, Norway Foods Ltd., med hovedkontor i Stavanger.
Vasshårfamilien

Vasshårfamilien (latin Callitrichaceae) er en plantefamilie som etter nyere systematikk inkluderes i den reviderte maskeblomstfamilien (Plantaginaceae). Et annet norsk navn på familien er vannstjernefamilien.
Allogaster

Utseende

Middelsstore, avlange, grå eller brune trebukker med lange antenner. Antennene er mye lengre enn kroppen. Pronotum er tønneformet, litt lengre enn bredt, med en skarp tann midt på hver sidekant. Dekkvingene er nesten parallellsidige.

Utbredelse

Slekten er vidt i Afrika sør for Sahara.
Risk

Pc og videospill

Det er blitt gitt ut flere videospillutgaver av Risk, de første gitt ut til Commodore 64 i 1988 og til Macintosh (Mac) i 1989. Siden da har det kommet utgaver til PC, Amiga, Sega Genesis, PlayStation, PlayStation 2 og Game Boy Advance. Det siste spillet er Risk II for PC og Mac, som ble gitt ut i 2000. I tillegg er det gitt ut flere hundre uoffisielle Risk etterligninger, hvorav mange kan spilles via internett.