Tacna

Historie

Hulemalerier i Toquepala-hulene omtrent 90 kilometer nord for Tacna (i luftlinje) indikerer at mennesker har bodd i området i 10 000 år. Området har i tur og orden vært innlemmet i Wari-riket, Tiwanaku og inkariket. Aymara-folket som bodde her kalte stedet for Taqana. De første spanjolene som besøkte området var ekspedisjonen til conquistadoren Diego de Almagro i 1535. I 1572 etablerte to spanske munker en misjonsstasjon og bosetning her for å omvende de innfødte, og stedet var et ubetydelig tettsted fram til den peruanske frigjøringskrigen. I 1811 ledet Francisco Antonio de Zela et væpnet opprør mot kolonimakten i Tacna. Opprøret var det første av betydning i Sør-Peru, men det ble slått ned etter et par måneder. Samme skjebne led byens andre opprør to år senere. Etter krigen som endte i 1824 ga den peruanske kongressen Tacna status som småby med kallenavnet La Ciudad Heroica (den heltemodige byen) som en anerkjennelse av innbyggernes patriotiske innstilling.
Mellom 1836 og 1839 var Tacna hovedstad i den kortlivede republikken Sør-Peru og i Peru-Bolivia-konføderasjonen som Sør-Peru var en del av. I 1855 fikk Tacna formelt status som by. I 1879 brøt salpeterkrigen ut, og Tacna ble erobret av chilenske styrker etter slaget ved Tacna i 1880. Fredsavtalen som ble undertegnet i Ancón i 1883 fastslo at Tacna-regionen skulle være midlertidig okkupert av Chile i ti år, og deretter skulle det avholdes folkeavstemning og forhandles om den videre statusen. Peru og Chile greide ikke å komme til enighet, og heller ikke meglingsforsøk av USA førte frem. Det var først i 1929 at det ble enighet om at Arica skulle forbli chilensk, mens et overveldende flertall i Tacna stemte for gjenforening med Peru. I 1975 ble lederen av militærjuntaen president og general Juan Velasco Alvarado styrtet av et militærkupp (ironisk nok). Kuppet ble startet i Tacna av misfornøyde offiserer ledet av general Francisco Morales Bermúdez (som var president i Peru fra 1975 til 1980).

Næringsliv

Tacnas økonomi er i stor grad basert på gruvedrift, fiske og landbruk. Området rundt byen står for omkring 50 % av Perus olivenproduksjon. Gunstig vekslingskurs og Perus relativt lave priser har gjort Tacna til et populært mål for chilenere på handletur. I 1990 ble frihandelssonen Zofratacna (La Zona Franca Tacna) med et areal på 390 hektar opprettet 9 kilometer utenfor bysenteret. Zofratacna har tiltrukket seg pakistanske bruktbilhandlere, og det muslimske samfunnet som teller omkring 600 personer har bygd Perus første moské Bab Ul Islam i Tacna.
Turisme er ikke noen stor næring i Tacna, selv om krigsmonumenter, muséer og sandstrendene ved kysten trekker noen besøkende. I byen ligger også Perus nasjonale jernbanemuseum, og like utenfor sentrum ligger motorsportbanen Autodromo Tacna som er en asfaltbane på 3,5 kilometer for bil- og motorsykkelløp.
I mars 2013 ble solkraftverket Tacna Solar 20 TS i utkanten av Tacna offisielt innviet av Perus president Ollanta Humala. Kraftverket benytter fotovoltaiske solceller og har en maksimal kapasitet på 20 MW (vekselstrøm). Det er de private spanske selskapene Gestamp Solar og Solarpack som har fått en 20-års konsesjon på utbygging og drift av kraftverket, mens den peruanske stat har bidratt med 250 millioner sol. Anlegget dekker et areal på 121 hektar, og forventet årlig produksjonskapasitet er 47 GWh.

Kommunikasjon

Den panamerikanske hovedveien (PE-1S – Carretera Panamericana Sur) går forbi Tacna, og forbinder byen med hovedstaden Lima i nord (1 293 km), og Arica og Chile i sør. Veien er tofelts og asfaltert. Mot nordøst går hovedveien PE-40 over det 5 000 meter høye fjellpasset Paso de los Vientos til grensestasjonen Tripartito der grensene mellom Peru, Bolivia og Chile møtes.
Coronel FAP Carlos Ciriani Santa Rosa internasjonale lufthavn har en 2 500 meter lang asfaltert rullebane, og ligger omtrent 5 kilometer utenfor Tacna sentrum. Lufthavnen har regelmessige flyavganger til Lima året rundt.
Jernbanelinjen Ferrocarril Tacna–Arica (FCTA) ble åpnet i 1856 mellom Tacna og Arica. På dette tidspunktet lå begge byene i Peru, men i dag er banen Perus eneste internasjonale jernbanelinje. Linjen er preget av år med manglende vedlikehold, men myndighetene har vedtatt at både sporet og togsettene skal rehabiliteres og oppgraderes for 50 millioner amerikanske dollar. Hele linjen er eid av Peru (også innenfor Chiles grenser). Chile har forpliktet seg til å gi jernbaneselskapet fri adgang til havnen i Arica, og i tillegg stille nødvendig areal til disposisjon for stasjon og laste- og losseområde. Linjen er en isolert seksjon uten tilknytning til andre jernbanestrekninger i Peru.