Airco DH 9.A

Konstruksjon og utvikling

DH.9A var planlagt som en forbedret versjon av eksisterende Airco DH.9. DH.9 ble en skuffelse på grunn av dens svake og upålitelige motor og DH.9A måtte få en kraftigere motor for å gjenopprette dette. Siden Rolls-Royce Eagle ble brukt i den vellykkede DH.4 og ikke var tilgjengelig i tilstrekkelig antall, ble den nye 400  Hk amerikanske Liberty valgt istedet.
Siden Airco var opptatt med utvikling av Airco DH.10 tomotors bomber, ble detaljert konstruksjon utarbeidet av Westland Aircraft. DH.9 fikk nye, lengre vinger og et sterkere skrog.
Den første prototype fløy i mars 1919. Den hadde Rolls-Royce Eagle, siden ingen Liberty motor var tilgjengelig. Prototypen viste seg vellykket med  Libertymotor. DH.9A fløy 19. april 1918, og levert til  Royal Air Force fra juni. Ved krigens slutt var 2 250 DH.9A blitt bestilt. Av disse var 885 blitt bygget ved årets slutt. Siden det var besluttet at DH.9A skulle bli en standard type i etterkrigstidens RAF, ble størsteparten av ordrene levert med 1 730 bygget etter inngåtte kontrakter før produksjonen opphørte i 1919.
Mens eksisterende fly ble omfattet av et program for fornyelse, ble et antall mindre kontrakter plassert for bygging av nye DH.9A i 1925–26. Dise kontrakter resulterte i at ytterligere 268 DH.9A ble bygget. De nye og moderniserte fly omfattet en rekke med dobbelt kontroll skolefly, såvel som seks drevet av 465 HK Napier Lion motorer som var istand til å fly i 144 mph.
Sovjetunionen bygde et  stort antall av en ulisensiert kopi av DH.9A, kalt R-1 Etter bygging av 20 DH.4 kopier, fulgte om lag 200 kopier av DH.9 med Mercedes D.IV motor (også benevnt R-1) og ytterligere 130 med Siddeley Puma (kalt R-2), en kopi av DH.9A  med M-5 motor, Sovjetunionenss kopier av DH.9A fikk Liberty motorer. Den ble bygget fra 1924.

US versjoner og fly med trykkabin

United States planla også DH.9A som en erstatning for DH.4. Utvikling og «amerikanisering» av flyet foregikk på McCook Field i Dayton, Ohio. Modifiseringen omfattet nytt drivstoffsystemsystem. Med økt drivstoffkapasitet, endrede vinger og ror, og bytte av  Vickers maskingevær  på høyre side av britisk bygde fly med Browning maskingevær på venstre  side. Kontrakten medførte at  Curtiss skulle bygge 4 000 modifiserte fly, benevnt USD-9A.  Denne ordre ble kasellert ved krigens slutt og bare ni ble bygget Av McCook Field and Dayton-Wright. Et McCook-fly ble i tillegg modifisert med en innelukket trykk-cabin og cockpit.  I 1921, foretok testpilot Lt. Harold R. Harris verdens første høydeflyvning i et fly med trykkabin i USA på McCook Field i Dayton, Ohio.

Første verdenskrig

DH.9A ble tatt i bruk i 1918 ved  No. 110 Squadron RAF som flyttet til Frankrike den 31. august 1918 for å tjenstgjøre i RAF's Independent Air Force og utføre strategiske bombeoppdrag, dets første mot en tysk flyplass 14. september 1918. Ytterligere tre skvadroner deltok i operasjoner  på Vestfronten ved 99 Skvadron før freden.(Den tjenstgjorde også i Independent Air Force) og erstattet DH.9 mens 18 Skvadron og 216, Skvadron erstattet DH.4. Tross overlegen ytelse av DH.9A fremfor DH.9, kom DH.9A skvadroner til å lide store tap under deres langdistanse bombrtokter over Tyskland. Andre skvadroner fløy patruljeoppdrag langs kysten fra Great Yarmouth før året var omme.
United States Marine Corps Northern Bombing Group fikk i det minste 53 DH-9A og begynte operasjoner 19. september.

Sovjetisk tjeneste

R-1 og R-2 ble i stir utstrekning brukt av  de sovjetiske væpnede styrker gjennom 1920- tallet som en standard lett bomber og til rekognosering. Sovjetunionen plasserte dem for å supplere kinesiske Kuomintang styrker i  Nordekspedisjonen mot krigsherrer  i 1926–27, og mot kinesiske styrker i kontrollen over Eastern Railway]] i Manchuria i 1929. R-1 R-2 ble også brukt for å støtte operasjoner under  Basmachi Revolt i sentalAsia.