google/wiki40b huggingface dataset:
Esther Ofarim

Bakgrunn

Esther Zaied er født i Safed av en syrisk-jødisk familie. Hun startet å opptre allerede som barn, da hun sang hebraiske og internasjonale folkesanger. I 1958 møtte hun gitaristen og danseren Abi Ofarim, og de giftet seg 11. desember 1958. Esther fikk en mindre rolle i filmen Exodus (1960). Året etter vant hun en sangfestival i Tel Aviv med sangen «Saëni imchá bemachol» (Ta meg med når du danser) og «Naamah».

Eurovision Song Contest

I 1963 ble hun kjent for et europeisk publikum da hun representerte Sveits i Eurovision Song Contest 1963 i London. Det er ingen regler som sier at artisten må være fra landet hun eller han representerer. Ofarim deltok med den fransk-språklige låten «T'en vas pas» (Ikke dra) og endte på andreplass, like bak Danmarks «Dansevise» med Grethe og Jørgen Ingmann.
Ofarim så imidlertid ut til å ha vunnet konkurransen da avstemningen var over, men det viste seg at den norske juryen hadde avlevert feil poeng. Da Norge leste opp sine korrekte stemmer, gikk Danmark forbi og vant konkurransen med to poeng foran Sveits.

Duoen med ektemannen

Etter Eurovision Song Contest skjøt sangduoen med ektemannen Abi Ofarim for alvor fart. I 1966 fikk de sin førte hit i Tyskland med «Noch einen Tanz» (Én dans til). Duen fikk en hit med den engelske versjonen, «One More Dance», i Storbritannia to år senere og nådde en 13. plass på den britiske singellisten. Duoens største suksess kom i Tyskland i 1967 med sangen «Morning of My Life», skrevet av Bee Gees. I 1968 gikk sangen «Cinderella Rockefella» til topps på en rekke singellisten, inkludert den britiske. På norske VG-lista nådde sangen en åttendeplass.
Gjennom karrieren holdt duoen også en rekke konserter i New York og London, og i 1969 dro de ut på verdensturné. Ekteparet skilte seg i Tyskland i 1970, og duoen ble samtidig oppløst.

Solokarriere

Etter skilsmissen innledet Esther Ofarim en solokarriere med en rekke album og turneer. 25. februar 1970 fikk Ofarim sitt eget spesialprogram på BBC, The Young Generation Meet Esther Ofarim, som ble sendt på BBC1. I Berlin i 1984 spilte hun i Joshua Sobol-stykket Ghetto, regissert av Peter Zadek.
Nordlig kjempenebbhval

Taksonomi

Mot slutten av 2016 dukket det opp ny informasjon om en sort variant, som antyder at nordlig kjempenebbhval kan være to distinkte arter. Den nordlige arten er vanligvis grå, men japanske forskere har funnet ut, at det man tidligere trodde var en sort variant, kan vise seg å være en ny og hittil uoppdaget art av kjempenebbhval, blant annet basert på forskjeller i den grå og sorte variantens mtDNA haplotyper. Japanerne kaller den sorte varianten karasu, som betyr ravn på japansk og viser til fargen. Undersøkelsen viser at den grå og sorte kjempenebbhvalen også skiller seg i størrelse, og den preliminære undersøkelsen mer enn antyder at den trolig er en distinkt art, som kan være søsterarten til de to andre kjempenebbhvalene, som altså deler en felles ane som er yngre enn den de to deler med det sorte formen.

Biologi

Hunnen kan bli opp mot 11,1 m lang og veie opp til 12 tonn, mens hannen typisk noe mindre (inntil 10,7 m). Kalven er cirka 4,6 m lang når den blir født. Arten har et prominent snuteparti, formet som en flaskehals og gjerne referert til som et nebb (hvalnebb). Den har dessuten en prominent pannekul, kalt en melon og assosiert med dyras biosonar (et system for ekkolokalisering). Ryggfinnen er ganske beskjeden og sitter relativt lang bak, mens sveivene er korte. Hos nebbhvalene er tennene stort sett tilbakedannende, og denne arten har kun fire tenner i underkjeven. Derfor er den også kjent som nordlig firetannhval.
Lite er kjent om artenes atferd, annet enn at nebbhvaler stort sett regnes som dyp-dykkere som i hovedsak livnærer seg av blekkspruter, men også eter noe dyphavsfisk og krepsdyr som de fanger (ved hjelp av ekkolokalisering) på store havdyp (nordlige kjempenebbhval typisk 800–1 200 m) i den bentiske sonen med en spesiell sugeteknikk. De fire tennene denne arten har i underkjeven har ingen funksjon for næringsopptaket.
Linux XP

Linux XP er en Linux-distribusjon som utgitt for å etterligne brukergrensesnittet til Microsoft Windows XP mest mulig. Hensikten er at brukere av Windows skal føle seg mest mulig velkjente og således trekke til seg flere Windows-brukere til Linux. Den nåværende versjonen av Linux XP er 2006 (per 19. desember 2005). En avgift på $40 blir krevd etter at datamaskinen har blitt startet 99 ganger.
Kjernen i Linux XP er Fedora.
Shengren

Shengren (kinesisk: 聖人 pinyin: Shèngrén) er et kinesisk ord som betyr vismann, eller mer eksakt «person som hører». Den implisitte betydning er den som forstår. Idiomet Shèngrén 聖人 er sentralt for forståelsen for kinesisk kultur og filosofi, og er en arketype som går igjen i flere kinesiske klassiske tekster, både i klassisk konfuciansk, i taoistisk og i kinesisk buddhistisk litteratur.
SS «Californian»

SS «Californian» var et dampskip som er best kjent for kontroversen rundt hennes plassering under forliset av RMS «Titanic» den 15. april 1912. Skipet skal ha vært det nærmeste i området og uten noen passasjerer, men hadde skrudd av radioen, så Titanic ikke oppnådde kontakt under katastrofen, der omkring 1500 mennesker døde.
Skipet ble selv senket den 9. november 1915 av en tysk ubåt i det østlige Middelhavet under første verdenskrig.
Tapt uskyld

Tapt uskyld er det 16. albumet med Bjørn Eidsvåg. Det ble utgitt i 1999 og lå ti uker på VG-lista med andreplass som beste plassering. Bjørn Eidsvågs hjemmeside forteller at denne platen omhandler temaene lengsel, samhørighet, tro og kjærlighet, temaer som Eidsvåg har skrevet om før, men som han på dette albumet går mer i dybden på. Dette var tanker Eidsvåg hadde som moden mann rundt årtusenskiftet. Han skriver og i bookleten til platen at det har vært en lang vei å gå for å lage dette albumet, og han takker for alle samtaler han har hatt med mennesker forut for platen.
Sugeanker

Et sugeanker er en forankringsteknologi som benyttes mye til å forankre flytende offshore-installasjoner til sjøbunnen. Et sugeanker er en bøtteformet konstruksjon som senkes ned på havbunnen med åpningen ned. Ved å pumpe vann ut av ankeret skapes det et undertrykk inne i konstruksjonen, og ankeret suges dermed ned i sjøbunnen, forutsatt at denne består av løsmasser som ankeret kan trenge gjennom. Etter at ankeret er plassert blir forankringskjettinger festet på siden av sugeankeret. Etter installasjon fungerer sugeankeret på samme måte som en nedbanket pel og kan tåle store belastninger både horisontalt og vertikalt.
Sugeankere ble først tatt i bruk i Nordsjøen på begynnelsen av 80-tallet, og ble utviklet for installasjoner der havdypene var for store til at plattformer kunne plasseres på sjøbunnen. Sugeankere var en enklere og billigere løsning enn nedbankede peler og gjorde det mulig å bygge ut petroleumsutvinning på større havdyp.
Tábor (distrikt)

Fullstendig liste over kommuner

Balkova Lhota - Bechyně - Bečice - Běleč - Borkovice - Borotín - Bradáčov - Březnice - Budislav - Černýšovice - Chotěmice - Chotoviny - Choustník - Chrbonín - Chýnov - Dírná - Dlouhá Lhota - Dobronice u Bechyně - Dolní Hořice - Dolní Hrachovice - Dráchov - Drahov - Dražice - Dražičky - Drhovice - Haškovcova Lhota - Hlasivo - Hlavatce - Hodětín - Hodonice - Jedlany - Jistebnice - Katov - Klenovice - Komárov - Košice - Košín - Krátošice - Krtov - Libějice - Lom - Malšice - Mažice - Meziříčí - Mezná - Mladá Vožice - Mlýny - Myslkovice - Nadějkov - Nasavrky - Nemyšl - Nová Ves u Chýnova - Nová Ves u Mladé Vožice - Oldřichov - Opařany - Planá nad Lužnicí - Pohnánec - Pohnání - Pojbuky - Přehořov - Psárov - Radenín - Radětice - Radimovice u Tábora - Radimovice u Želče - Radkov - Rataje - Ratibořské Hory - Řemíčov - Řepeč - Řípec - Rodná - Roudná - Šebířov - Sedlečko u Soběslavě - Sezimovo Ústí - Skalice - Skopytce - Skrýchov u Malšic - Slapsko - Slapy - Smilovy Hory - Soběslav - Stádlec - Sudoměřice u Bechyně - Sudoměřice u Tábora - Sviny - Svrabov - Tábor - Třebějice - Tučapy - Turovec - Ústrašice - Val - Vesce - Veselí nad Lužnicí - Vilice - Vlastiboř - Vlčeves - Vlkov - Vodice - Zadní Střítež - Záhoří - Zálší - Želeč - Zhoř u Mladé Vožice - Zhoř u Tábora - Žíšov Zlukov - Zvěrotice -
Risør Fotballklubb

Historie

Risør Fotballklubb feiret i 2011 85-årsjubileum. Det var 18.april 1926 at RFK ble offisielt stiftet av Fritz Hermansen og Erling Johansen etter idé fra førstnevnte. Ønsket var at klubben skulle hete "Spark", men dette kom ikke gjennom hos fotballmyndighetene. Begrunnelsen for avslaget var fotball spilles, ikke sparkes.
Risør Fotballklubb hadde imidlertid en forgjenger. Det startet faktisk allerede i 1910, for ett år tidligere hadde Risør Skøiteklubb blitt startet i Risør. Lite snø resulterte i få skøyteløp og skirenn. Derfor ble Risør Skøiteklubb omdannet til Risør Idrettsforening, der det skulle spilles fotball om sommeren og ski og skøyter på vinterstid. Det var med andre ord i 1910 fotballen ble etablert i Den hvite by ved Skagerak. Den gangen spilte man i gul- og rødstripete drakter - nå er klubbens farger grønn overdel, hvit shorts og enten hvite eller grønne strømper.
Risør Fotballklubbs resultater har variert veldig opp opp gjennom årene. Laget var på sin høyde i 1958-59 sesongen, de spilte da i 3.divisjon. På 60- og 70-tallet lå laget i 4.divisjon.

Hjemmebane

Klubbens hjemmekamper spilles på Kjempesteinsmyra, der det er én kunstgressbane og én bane med naturgress. Anlegget på Kjempesteinsmyra sto ferdig 1973 etter at klubben hadde trent på Frydendal i mange år. Denne banen ble imidlertid aldri godkjent, slik at klubbens seniorlag måtte spille sine kamper utenbys.
På Kjempesteinsmyra finner vi også klubbhuset, ballbinge, svømmehall, Risørhallen og skatebane, samt byens barne- og ungdomsskole.
Storåna (Sandnes)

Historie

Elva het opprinnelig Gandeelven eller Gandeåen etter Gand skipreide, men navnet ble endret til Storåna på midten av 1800-tallet. I dag er det bare i elvene lenger sør på Jæren at det fortsatt finnes perlemuslinger, men før i tida var også Storåna rein nok til å produsere ferskvannsperler. I dansketida var disse forbeholdt dronningen i København og ble oppfisket av en egen perleinspektør. 
Fallet i elva har blitt utnyttet industrielt siden 1850-årene. Den første industrien til å utnytte fallenergien var en gårdsindustri med grynmøller, som det i 1920 totalt var 12 av i Sandnes, to tredjedeler av alle havregrynsmøllene i Norge. Flere gårder fikk seg også private elektrisitetsverk drevet med vannkraft. I 1877 ble trevare- og møbel-industrien på Ganddal grunnlagt da Åse Dreieri ble anlagt med vannkraft fra elva. Denne industrien blomstret i mer enn 100 år, men er i dag nedlagt.
Denne industrien forurenset lite og vannet i elva holdt seg så reint at Sandnes by for 100 år siden fikk sitt drikkevann fra badeplassen Laksen like øst for nåværende Sandnes stasjon på Skeiane, langt nede i Storånas nedre løp. Dette elvevannet ble pumpet opp i Gisketjernet på Trones for å få tilstrekkelig trykk. Fram til 1950-tallet var Storåna så rein at den kunne brukes til bading, men  kloakkutslipp fra bebyggelsen førte deretter til økende forurensing. I løpet av de siste årene har målrettet innsats ført til at elva er blitt mye reinere, og fisk blir nå jevnlig observert. 
Det opprinnelige elveløpet er i tidens løp blitt forandret på og rettet ut. Ved elvas øvre løp for å skape fallhøyde til industrien, ett eksempel på dette er fossen ved det gamle kvernhuset på Sørbø, og ved elvas nedre løp i forbindelse med de mange planteskolene og gartneriene som ble til Sandvedparken.
Etter å jevnlig ha tatt vannprøver av Storånå vassdraget, ble det av Kjell Tormod Sørensen, satt i gang et samarbeid med NINA, forsknings statsjonen for ferskvannsfisk på Ims, og Sandnes Kommune, for å etablere en livskraftig laks, og sjø ørret stamme i vassdraget. Sandnes Kommune sto for traktor, redskap etc. Forskningstasjonen satte ut vel 25.000 lakse smolt, og yngel, og vel 5000 sjø ørret smolt, mens Sørensen sto for selve restaureringen. Forsknings prosjektet pågikk i 5-6 år, der det ble fjernet flere tonn med søppel fra bunnen, etablert gode gyte, og oppvekst vilkår for yngelen, skjulesteder for fisk under vandring, osv. Biologer fra Fylkesmannens miljøvern kontor etablerte, i samarbeid med Sørensen, tilsammen 4 "målestasjoner oppover vassdraget, for å følge utviklingen av vekst for yngel etc. Resultatene var oppløftende, og Sørensen/Sandnes kommune arrangerte fiskefestival for barn. Dessverre ble det utøvd så mye tyvfiske av voksne, både i vassdraget, og i fjorden utenfor elvemunningen, noe som saboterte mye av forsknings prosjektet. Men vassdraget er i dag (2019) registrert som lakse førende, og mye av formålet med prosjektet, var å vise, at det var mulig å få tilbake livet, og fisken, selv i små vassdrag, med enkle midler, og metoder.
Leptis Magna

Romersk by

Etter tredje punerkrig 146 f.Kr. ble Leptis Magna en del av Romerriket, selv om den fra ca. 200 f.Kr. hadde hatt stor grad av selvstendighet. Selvstendigheten vedvarte inntil Tiberius regjeringstid, da byen ble en del av den romerske provinsen Africa terra, hvor den snart ble en av de viktigste handelsbyene. Byens betydning økte i Septimius Severus' keisertid (193-211). Septimus var født og oppvokst her og bidro til byens vekst. Den ble på denne tiden regnet som den tredje viktigste byen i den afrikanske provinsen, etter Alexandria og Karthago.
Byen mistet sin betydning på 200-tallet, da handelen avtok i en økonomisk nedgangstid. Ved midten av 300-tallet var store deler av byen forlatt, og i 439 havnet byen og det øvrige Tripolitanaområdet i vandalenes makt, og bymurene ble revet på keiser Geiseriks ordre. I 523 ble byen ytterligere ødelagt av berberne, før den bysantinske hærfører Belisarius (under keiser Justinian den store) tok kontroll over området ti år senere. I ca. 120 år var byen en beskjeden bysantinsk provinshovedstad, før den ble forlatt rundt 650.

Ruinene

I dag står ruinene av Leptis Magna som et av de mest omfattende og imponerende byanleggene fra romersk tid, med amfiteater, tempel og romerske bad.
I juni 2005 ble fem fargerike mosaikker på tilsammen 9 meter offentliggjort av tyske arkeologer. Mosaikkene viser en jeger som nærmer seg en hjort, fire unge menn som slåss med en okse, og en trøtt gladiator som hviler mens han betrakter sin slagne motstander. Mosaikkene ble funnet på veggen i badehuset i en romersk villa i Wadi Lebda. Arkeologene karakteriserte funnet som et av de fineste som noen gang var gjort. Mosaikken ble funnet i 2000, men funnet ble holdt hemmelig for å unngå hærverk og plyndring.
Forsyningstilsynet

Forsyningstilsynet, tidligere Energitilsynet, er en uavhengig tilsynsmyndighet som fungerer som konkurransetilsyn for den danske energisektoren. Energitilsynet hører under Klima- og Energiministeriet.
Det er Energitilsynets mål at energimarkedet skal være så effektivt og gjennomsiktig som mulig. Konkret regulererer tilsynet monopolselskapenes priser og leveringsbetingelser, herunder betingelsene for å få adgang til transmisjons- og distribusjonsnettet. Energitilsynet ble dannet i 2000 og erstattet Elprisudvalget og Gas- & Varmeprisudvalget.
Medlemmene av tilsynet utpekes av ministeren for en periode på fire år.
Rebec

Rebec er et strykeinstrument med rund bunn.
Trolig utvikla det norrøne instrumentet gige seg fra rebec. Rebec er også en tidlig forløper for dagens fiolin
Rebec kom sannsynligvis til Mellom-Europa over Spania i høymiddelalderen. Som mange strengeinstrumenter fra Nord-Afrika til Sørøst-Asia går navnet tilbake til den arabiske språkrota r-b-b. Instrumentets form minner om den afghanske luttvarianten rubab, men er ulik den tyrkiske rebab. På 1500-og 1600 manglet rebec tverrbånd.
Antallet strenger varierte mellom en og fem, tre var vanligst. Kvintstemming var vanlig, f.eks d' a' e".
Assenede

Delkommuner

Kommunen består av fire delkommuner; 

I - Assenede

II - Boekhoute

III - Bassevelde

IV - Oosteeklo
Assenede er en av de eldste landsbyene i hele Flandern og er tidligst omtalt fra skrifter så langt tilbake som på 900-tallet.
Unntakstilstanden i Pakistan 2007

Den 3. november 2007 erklærte forsvarssjef og president Pervez Musharraf unntakstilstand i Pakistan. Foranledningen var at landets Høyesterett ville erklære valget den 5. oktober 2007, der Musharraf ble gjenvalgt som president, ugyldig. Presidenten begrunnet unntakstilstanden med at landets suverenitet var truet. Høyesterett svarte med å annullere unntakstilstanden, noe som ble oversatt at makthaverne.
Det ble lagt restriksjoner på pressen, flere hundre opposisjonelle, advokater og aktivister ble arrestert.
Eivind Blehr

Bakgrunn og virke

Blehr var sønn av statsminister Otto Blehr og kvinnesaksforkjemper Randi Blehr. Han var utdannet jurist og ansatt i Utenriksdepartementet fra 1905 og hadde viktige folkerettslige oppdrag i tiden både før og etter første verdenskrig. Han kjøpte Nesøya hovedgård og Gyssestad i 1916 og bygde en trebro over Grønsund til Nesøya i 1920.
Blehr meldte seg inn i Nasjonal Samling i 1941. Hans orientering gikk først og fremst i retning av å forsvare norske næringsinteresser. Samtidig var han motstander av parlamentarismen som hans far hadde vært med på å innføre, og han aksepterte fullt ut et autoritært styre som en overordnet politisk ramme i Norge.
Som minister gjorde Blehr det klart at han ønsket et selvstendig Norge under Quislings ledelse, og han motsatte seg gang på gang krav fra okkupasjonsmakten av økonomisk art. Det var i stor grad hans fortjeneste at norske kirkeklokker ikke ble utlevert til tyskerne. Denne nasjonalistiske holdningen gjorde at han ble en torn i øyet på Reichskommissar Josef Terboven, og han ble også motarbeidet av krefter i NS-ledelsen. Sommeren 1944 ble han presset ut av regjeringen. Etter at han hadde sonet sin landssviksdom, engasjerte han seg, som en av de sentrale eks-medlemmer av NS, i Forbundet for sosial oppreisning.

Blehr-Backe-avtalen

Blehr-Backe-avtalen ble inngått i Berlin i slutten av mars 1942 mellom næringsminister Blehr og den tyske ernæringsminister og statssekretær Herbert Backe. Avtalen sikret Norge innførsel av næringsmidler fra Tyskland for resten av okkupasjonen. Norge var nærmest helt henvist til Tyskland som leverandør av livsmidler. Under sitt første offisielle besøk hos Hitler 13. februar 1942 overrakte Quisling et promemoria om Norges forsyningsvanskeligheter. En melding om at 25 000 tonn korn fra Hamburg ikke ville bli ekspedert, utløste Blehrs improviserte flytur til Berlin. Avtalen sikret leveranser av fett og korn, og ble siden påberopt overfor tyskerne. Importoverskuddet fra Tyskland hadde stadig økt, og fra 1942 av var det tysk politikk å kun levere mot tilsvarende ytelser fra Norge. Like fullt fortsatte saldoen å vokse i Blehrs embetstid til 789 mill. Reichsmark i tysk favør våren 1944. Importoverskuddet innebar en nettogevinst for Norge, idet summen ikke ble tilbakebetalt.
Lagmannsretten krediterte i 1946 Blehr for hans virksomhet på dette felt, som også ble muliggjort ved hjelp av provianteringsdirektør Nikolai Schei og holdningen til Reichskommissariatets ernæringssjef Karl Blankenagel.

Etterkrigstiden

Etter endt soning av sin landssvikdom gikk Blehr over i eiendoms- og bank-virksomhet i Oslo-området, og var som grunneier spesielt engasjert i utbyggingen av Nesøya på slutten av 1950-tallet. Han engasjerte seg i Forbundet for sosial oppreisning, som var en interesseorganisasjon for tidligere NS-folk. Han ledet den såkalte Svenskeutredningen på vegne av foreningen. Han ble begravd på Vestre Gravlund i Oslo 9. august 1959.
Nissan Primera

Nissan Primera P10

Nissans familiemodell Bluebird, som hadde vært i produksjon siden 1986, ble erstattet med Primera høsten 1990. Bilen hadde forhjulstrekk, og ble utstyrt med bensinmotorer på 1.6, 1.8 eller 2.0 liter. Allerede fra introduksjonen var bilen tilgjengelig som fire- eller femdørs sedan eller femdørs stasjonsvogn, og i 1992 ble også en 2.0-liters dieselmotor tilgjengelig. Modellen var den første forhjulsdrevne bilen med Nissans multilink-hjuloppheng.
Modellen var også tilgjengelig i USA under navnet Infiniti G20.

Nissan Primera P11

Andre generasjon Primera ble lansert sent i 1995 i Japan, og høsten 1996 i Europa. Bilen ble fortsatt utstyrt med 1.6 eller 2.0-liters bensinmotorer eller en dieselmotor på 2.0 liter, men hatchbackutgaven var tilgjengelig ved introduksjonen, mens sedan- og stasjonsvognutgaver kom høsten 1997. I Japan var modellen tilgjengelig med motorene SR18DE og SR20DE, men kun som sedan. Den japanske utgaven kunne også leveres med en CVT-girkasse. I USA ble bilen fortsatt solgt som Infiniti G20.
I 1998 lanserte Nissan en begrenset utgave i New Zealand, kalt Primera SMX. Denne ble utviklet i samarbeid med et eksternt selskap, og ble utstyrt med kryssdrillede bremseskiver, stivere Eibach-fjærer og mer aggressive støtfangere. Totalt 24 eksemplarer ble bygget i fire ulike farger.
Primera vant både konstruktør- og teamtitler i British Touring Car Championship i 1998 og 1999, mens merket også fikk en første- og andreplass i førermesterskapet i 1999 med laurent Aïello og David Leslie bak rattet for det fabrikksponsede teamet. Privatføreren Matt Neal vant også det uavhengige mesterskapet i 1999 og 2000, med støtte fra fabrikken.
For å feire de to titlene i 1998 lanserte Nissan i Storbritannia en begrenset utgave kalt GTSE, som ble produsert i 400 eksemplarer. Denne var utstyrt med 16" lettmetallfelger fra AZEV, totone ChromaFlair-lakk og interiør i helskinn. For å feire de ytterligere titlene i 1999 ble enda en modell lansert, denne gang kalt GTLE, utstyrt med 16" lettmetallfelger fra Enkei, interiør i helskinn og et valg mellom fargene rød, sort, sølv eller blå.

Nissan Primera P11-144 (Ansiktsløftning, 1999–2002

Primera fikk en ansiktsløftning høsten 1999, med en mer moderne front utstyrt med klare hovedlykter og en ny grill. Denne modellen fikk kodenavnet P11-144, og i tillegg til de 144 utvendige endringene fikk bilen også mer standardutstyr og en ny motor.

Nissan Primera STCC Edition

Nissan produserte også en STCC-Edition i et begrenset antall på 100 eksemplarer. Denne modellen var utstyrt med den samme motoren som Primera Sport, men ble senket 25 mm og hadde en større hekkspoiler.

Nissan Primera P12

Nissan introduserte tredje generasjon Primera i desember 2001, den første nye modellen siden alliansen med Renault ble inngått to år tidligere. Den nye modellen hadde et mer radikalt design enn forgjengerne, og ble ikke lansert som noen Infiniti-utgave i USA; i stedet ble den Nissan Skyline-baserte Infiniti G35 lansert som en erstatter for G20.
Nordsjørittet

Nordsjørittet er et 91 kilometer langt sykkelritt fra Egersund til Sandnes i Rogaland. Rittet var tidligere 83 kilometer langt; dette økte til 91 kilometer etter en omlegging av løypetrasséen i 2009.
Nordsjørittet var en ide som ble båret frem av Randabergmannen Olav Nybø. Olav Nybø var aktiv i Randaberg Sykkelklubb. Han hadde en ide om å lage et sykkelritt som gikk langs Nordsjøen fra Egersund til Tungenes. For å få dette til måtte han ha hjelp fra andre klubber. Under Rogaland Cyklekrets sitt årsmøte i 1997 ble Olav sin litt spektaulære ide presentert. Nærbø Sykle Klubb og Dalane Sykleklubb var med på ideen. Nordsjørittet ble arrangert for første gang året etter. Men da gikk rittet fra Egersund til Sandnes Sentrum. Det var derfor helt naturlig at Sandnes Sykleklubb ble med på arrangør siden.
Det var første året litt over 208 påmeldte.
Nordsjørittet er åpent for alle som har fylt eller fyller 17 år. Det eneste kravet som stilles til rytterne er at de må bruke sykkelhjelm.
I 2009 var det 7 500 påmeldte, 6 807 av disse kom til mål.

I 2008 var det 5 090 påmeldte, 4 200 av disse kom til mål.

I 2007 var det 3 120 påmeldte, 2 786 av disse kom til mål.

I 2006 var det 2 040 påmeldte.

I 2005 var det 1 755 påmeldte.

I 2004 var det 1 389 påmeldte, 1 207 av disse kom til mål.
Løypen går gjennom skog og terreng, langs Nordsjøveien, over Vestlandske hovedvei og på Kongeveien. Deler av løypen går også på landevei med grus- og asfaltunderlag.
Fra 2012 av blir det også arrangert en forenklet utgave av Nordsjørittet for ungdom mellom 13 og 16 år, løypen til dette løpet er på 30km.