Carmen Miranda: Bananas is My Business

Carmen Miranda: Bananas is My Business er en dokumentarfilm fra 1995 filmet og regissert av Helena Solberg. Dokumentaren skildrer livet og karrieren til Carmen Miranda, skuespilleren som på 1940-tallet var symbol på latinamerika for Hollywood. Dokumentaren forteller livshistorien i en serie stadier, fra og med hennes røtter og opphav til berømmelse i hennes hjemland Brasil, overgang og utvikling som utøver i USA, først på Broadway i New York, deretter i filmbransjen fra da hun signerte med 20th Century Fox i Los Angeles, og de siste årene før hennes død, og hennes retur til Brasil. Helena Solberg bruker to forskjellige filmstiler, biografi og regissert dagdrøm, der Solberg bruker skuespiller Erick Barretos til å "gjenopplive Carmen Miranda i flere fantasi-sekvenser. Helena Solbergs holdninger skifter gjennom hele dokumentaren fra ærefrykt-rammet barn til empatisk og tilgivende brasiliansk kvinne, som hun bruker for å representere motstridende delhandlinger i Carmen Mirandas liv.
Sammen med den fantasilignende gjenopplivningen av Miranda akkompagnerer Solberg henne i dokumentaren med flere intervjuer med venner og familie, som søster, første kjæreste, gitarist Laurindo Almeida, sambakomponist Synval Silva, Cesar Romero, og Alice Faye.

Kort sammendrag

Carmen Miranda, født i 1909, var allerede kjent i Brasil innen 1930-tallet var omme; hun ble oppdaget av Broadway impresario Lee Shubert i 1939 og gjort til en internasjonal stjerne. Filmen følger Mirandas forbløffende reise til berømmelse, fra dårlig sanger og danser i Rio de Janeiro til Broadway og Hollywood (hvor hun i 1945 ble den best betalte kvinnelige artist i USA). Hennes suksess hadde en bakside: hun var fanget mellom å være en «ekte» i Latin-Amerika, eller å være Hollywoodversjonen av en—med all den berømmelsen og formuen det skulle bringe. I dag er Miranda en kultfigur, kjent hovedsakelig for sin sprudlende gjengivelser av sanger som «Sout-American Way» og «he Lady in the Tutti Frutti Hat» utført i glorete kostymer toppet med frukt på hodet.

Død og ettermæle

Den siste scenen i filmen skildrer hendelsene som leder frem til Carmen Mirandas død. I dokumentaren bruker Helena Solberg intervjuer med Carmen Mirandas nærmeste venner og medarbeidere, slik som husholdersken, for å vise at det problematiske ekteskap med filmskaper David Sebastian, og den utmattende arbeidsmodus som førte til en dyp depresjon. Med anbefaling fra lege tok Carmen Miranda permisjon fra jobben og reiste tilbake til Brasil for å hvile i flere uker. Ved tilbakekomsten til Los Angeles dukket Carmen Miranda opp på NBC tv-serien Jimmy Durante Show hvor hun 4. august 1955 fikk et mildt hjerteinfarkt etter å ha fullført et dansenummer med Jimmy Durante. Carmen Miranda falt på sine knær, hvorpå Jimmy Durante kommanderte bandet «stop musikken!», og han hjalp Carmen Miranda opp på føttene igjen mens hun lo, «jeg har helt mistet pusten!» Carmen Miranda avsluttet showet bare for å senere å få nok et hjerteinfarkt hjemme i Beverly Hills som førte til hennes død.
Dokumentaren viser seremonien som ble holdt i Los Angeles, og viser også retur av kroppen hennes til Rio de Janeiro, i samsvar med Carmen Mirandas siste ønsker. Ved hennes ankomst erklærte den Brasilianske regjeringen landesorg, mens mer enn 60 000 mennesker deltok i seremonien på Rio rådhuset og der mer enn en halv million brasilianere fulgte kroppen til hennes siste hvilested.

Ettervirkning

Filmen ble meget godt mottatt av amerikansk kritikk. I Brasil ble den kjøpt opp av nettverk Canal Brasil og TV Cultura, og kabel-tv-kanalene GNT og Curta!. I latinamerika av Discovery Channel og Film&Arts. I USA ble den vist nasjonalt av PBS nettverket, og i Frankrike av Canal Plus.