google/wiki40b huggingface dataset:
Girye kullkraftverk

Girye kullkraftverk, eller Girye UMPP, er et av Indias såkalte «Ultra Mega Power Plants», et kullkraftverk på 4 000 MW under prosjektering for utbygging av Reliance Power fra 2009.
Anlegget bygges i området Sindhudrug ved kysten av Maharashtra, nær elven Vaghotan og dens utløp. Det planlegges sjøveis innførsel av 12–15 millioner tonn kull per år til kraftverket.
Prosjektet er fortsatt usikkert, det er (2009) foreslått alternativ lokalisering til Dighe i Maharashtra.
FA-cupen 1890/91

FA-cupen 1890/91 var den 20. sesongen av FA-cupen i England. Finalen ble spilt 21. mars 1891 mellom Blackburn Rovers og Notts County.
Fylkesvei 5665

Fylkesvei 5665 (Fv367) går mellom Skorven og Skjerlid i Askvoll kommune. Veiens lengde er 5,7 km.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 367.
Bølgen (Ringerike)

Bølgen (gnr. 106) (av norrønt belgr, som betyr dyreskinn, dyreskinnsekk) er en gammel storgård i Øvre Haugsbygd, i Ringerike kommune. Området rundt gårdsanlegget er også kjent som Bølgentoppen og Bølgenhøgda. Gården tilhører bygdas vín-gårder og er trolig ryddet i løpet av de første århundrene etter år 0. I nordøst grenser den til Åsbygda. Bølgen er delt flere ganger.
Bølgen ligger strategisk til på en naturlig høyde i landskapet og har fritt utsyn over store deler av både Ringerike og Hadeland, langs fylkesvei 241). Beliggenheten bekrefter at gården en gang i tiden må ha vært en svært betydningsfull gård på Ringerike. Like ved gården løper også sporene etter den gamle kongeveien over Ringerike.
Flere større gravhauger finnes i umiddelbar nærhet av gården, som kan ha vært et betydelig høvdingsete i fordums tid. Like ved ble blant annet det berømte Gjermundbufunnet fra vikingtiden gjort i 1943. Det rike gravfunnet har i ettertid ført til en rekke teorier omkring hvem høvdingen i grava var, og hvor han bodde. En av teoriene går ut på at det må ha været en av Harald Hårfagres sønner som satt der, men hverken denne eller andre teorier har latt seg bevise.
Bølgen nevnes i en rekke diplomer fra senmiddelalderen, blant annet i 1334, 1358, 1488 og 1489. Likeledes nevnes den i 1511 og i Norske Regnskaber og Jordebøger fra det 16de Aarhundrede, bind IV (1528), samt i flere dokumenter etter reformasjonen. På 1600-tallet var Bølgen fortsatt blant bygdens fullgårder, men i 1680 blir de tre eierpartene i gården solgt til Truls Gulbrandsen som blir eneeier. Senere havnet gården over i Tryg Hansen Gulleruds eie. Han var sønn av Hans Jacob Gullerud Stockfleth, som stammet fra den adelige dansk-norske slekten Stockfleth, og som hadde kjøpt og bosatt seg gården på Gullerud på Norderhov. Hans far var igjen Jacob Eggertsen Stockfleth, som var fogd i Gudbrandsdalen og på Hadeland, før han senere ble rådmann og borgermester i Christiania. Han mottok også Viul hovedgård i gave av kong Christian IV i 1646. Litt innpå 1730-tallet delte han gården mellom sønnene Truls og Hans Trygesen, hvis etterslekt siden har sittet der og tatt navn etter gården. Etter dette framstår Bølgen som to gårder, Søndre Bølgen og Nordre Bølgen, og begge gårdene har forblitt storgårder i området helt frem til idag.
Norsk Skogmuseum

Historie

Norsk Skogbruksmuseum ble etablert som en stiftelse i 1954. Formålet var å danne et nasjonalt museum som skulle favne tematikken skogbruk, jakt og fiske. I tida etter andre verdenskrig var det store forventninger til skogbruket, så dette var et initiativ som var i takt med tiden. Museet ble etablert etter et ønske om å styrke historieformidlingen ved Glomdalsmuseet innenfor skogbruk og skogsarbeid. Det ble arrangert en skogbruksutstilling på Glomdalsmuseet i 1953, og kapitalen og gjenstandsinnsamlingen fra dette prosjektet ble starten på Skogmuseet. 
I 1955 ble Prestøya gitt i gave fra Elverum kommune til museet. Den 50 dekar skogkledte øya midt ute i Glomma med Klokkerfossen og Prestfossen på hver sin kant, ble tilholdssted for museets nye samling av skogskoier, fiskebuer og kopier av antikvariske fiskeinnretninger naturlig inngikk. 
I 1964 kjøpte museet Klokkergården Fossum som ble til utstillingslokaler og kontor. I 1971 åpnet kong Olav V.  en ny museumsbygning, som fortsatt brukes. Den har blitt utvidet to ganger både i 1979 og 1993.

Friluftsmuseet

Museet har et stort og attraktivt uteområde med lekeområdet, bekkeverksted, elvepark og brannvakttårn. 
På Prestøya i Glomma finns en stor samling av gamle koier og skogshusvær. Her ligger også Barnas fiskedam. Fra Prestøya er det hengebru over Prestfossen til Glomdalsmuseet. 
Glomma har gode fiskemuligheter og mange tar med fiskestanga til museumsbesøket.

De nordiske jakt- og fiskedagene

De nordiske jakt- og fiskedagene i august er en viktig møteplass for skog- og friluftsinteresserte. Museet har et godt samarbeid med et stort antall organisasjoner, institusjoner og forvaltningsorganer. Arrangementet er fortsatt populært med nærmere 30 000 besøkende hvert år.

Naturskolen

Museet arbeider systematisk med å knytte utstillingene og andre formidlingsopplegg rundt museets tematikk til skolens læreplaner. Dagens skoleopplegg er i stor grad basert på at elevene får praktiske oppgaver i tillegg til muntlig presentasjon. 
Naturskolen arrangerer temadager for barnehager, grunnskolen og videregående skole. Opplevelser og læring gjennom å prøve selv står i sentrum.
Stephan Tschudi-Madsen

Krigsinnsats

Etter at Universitetet var blitt stengt av den tyske okkupasjonsmakten flyktet Stephan Tschudi-Madsen til Sverige rundt årsskiftet 1943 - 44. I Sverige meldte han seg til Polititroppene og mottok regulær infanteriutdannelse.
I Sverige vant han for øvrig 250 kroner i en konkurranse om teaterdekorasjoner for Det frie norske teater, som reiste rundt i de 20 norske leirene som fantes i Sverige med bl.a. en oppsetning av "Hærmennene på Helgeland".

Karriere

Tschudi-Madsen var førsteantikvar hos Riksantikvaren fra 1959 og inntil han inntok riksantikvarembetet i 1978. Han var sentral i å bygge ut denne fagetaten og i å inkorporere nye typer kulturminner i vernearbeidet. Han var aktiv i den norske satsingen på trehusbebyggelsen under det europeiske Arkitekturvernåret 1975. Han var en de første som var med å gjenoppdage kvalitetene i den kompakte jugendstilbyen Ålesund. Han var sterkt engasjert i internasjonalt kulturvernarbeid gjennom organisasjonen Icomos, der han hadde sentrale verv, og gjennom Unescos arbeid med verdensarven. Under hans ledelse fikk Norge på et tidlig tidspunkt ført inn Urnes stavkirke og Bryggen i Bergen på UNESCOs liste over verdens kultur- og naturarvsteder. Tschudi-Madsen var en periode visepresident i den internasjonale verdensarvkomiteen.
Han hadde en omfattende faglig produksjon, og han var kjent for sin gode evne til formidling av faget til et stort publikum. Et eksempel er hans publikasjon om arkitekt og formgiver Henrik Bull. Han var rådgiver ved restaureringen av blant annet Slottet, Høyesterett, Finansdepartementet og Den Nationale Scene. Før han ble riksantikvar, var han aktiv i kampen frem til 1973 for å bevare Karl Johans gates fasader. Som riksantikvar fredet han Nationaltheatret. Han var i en lang periode formann i Akershus Slotts Venner.
Han var en sterk støttespiller for å få opprettet et nasjonalt jugendstilsenter i Ålesund.

Utmerkelser og æresbevisninger

Tschudi-Madsen var medlem av Det norske Videnskaps-Akademi og æresmedlem i Fortidsminneforeningen. Han var kommandør av St. Olavs Orden og av den nederlandske Oranje-Nassau-ordenen, og ridder av den belgiske Leopoldsordenen.
Alexander Pihl

Biografi

Pihl tok medisinsk embetseksamen i 1947 og doktorgrad i 1954 på en avhandling om kolesterol hos rotter. Han arbeidet med doktorgraden som vitenskapelig assistent ved Johan Thorne Holsts Institutt for ernæringsforskning fra 1949 til 1952 og var deretter forskningsstipendiat hos Landsforeningen mot Kreft og ved Norsk Hydros Institutt for kreftforskning. I 1956 ble han lege ved Det Norske Radiumhospital og i 1963 ble han professor ved Universitetet i Oslo. Han har også vært medlem av styret for Radiumhospitalet og formann i Landsforeningen mot Kreft.
Han var gift med pedagogen og politikeren Tove Pihl.
Han har studieopphold for å studere biokjemi ved universitetet i Rochester og universitetet i Chicago og var visiting professor ved Massachusetts Institute of Technology i 1966.
Pihl har skrevet flere hundre vitenskapelige avhandlinger om biokjemiske og strålebiologiske emner. Han arbeidet mye sammen med Lorentz Eldjarn for å finne fram til strålebeskyttende stoffer.
Uhlens Transport

Uhlens Transport AS var en transportbedrift i Skodje, men hadde også kontor i Ålesund.

Historie

Ole Kristian Uhlen (1894-1977) var fra Vinstra i Gudbrandsdalen, men kom tidlig til Skodje på Sunnmøre. På 1920-tallet begynte han med busskjøring. I 1935 fikk han konsesjon for rute Engesetdalen - Skodje - Ålesund. Engesetdalsruta var betegnelsen på denne bussruta. Uhlen ble likevel aller mest kjent for langtransportvirksomhet. Det var først og fremst sønnene Bernt og Krisian Uhlen som stod for dette. De begynte like etter krigen å kjøre lastebil med last til og fra Oslo-området. Langtransportvirksomheten vokste betraktelig utover 1960- og 1970-tallet. I 1970 utgjorde inntektsposten "godstrafikk utenfor rute" hele 95 prosent av selskapets inntekter. Rutebildriften omfattet samtidig tre årsverk, og fire vogner.

Langtransporten

Selskapet brukte tidlig firmanavnet Uhlens Auto selv om vogntogene var merket Uhlens Transport. På 1970-tallet omgjort til aksjeselskap med navnet Uhlens Transport AS. På denne tida hadde Uhlen 20-30 vogntog i trafikk i inn- og utland. Uhlens Transport ble i 1983 overtatt av Sties Termotransport i Oslo. Uhlens Transport fortsatte i mange år som datterselskapet og vogntogene merket Uhlens Transport var å se på veiene til utpå 1990-tallet. Uhlens biler og tilhengere hadde velkjent fargesetting med førerhus i rødt med gult vindusfelt. Skapene var hvite med Uhlens Transport i store blå bokstaver. Etter hvert ble det også påmalt en stor "U".
Uhlens Transport var en foregangsbedrift på mange måter innen langtransport. I 1957 fikk de landets første Scania-Vabis L75 sammen med Elias Breivik i Ålesund. Det ble skaffet biler og tilhengere med isolerte skap, både med og uten kjøleaggregat. Første kjølevogn ble satt inn i 1961. Transport av fisk var viktig, både til Østlandet og til ulike destinasjoner på Kontinentet. Alt i 1964 etablerte Uhlen faste ruter med ferskfisk fra Ålesund til Bremerhaven, Antwerpen og Zeebrügge. Returen gikk gjerne med stykkgods fra Belgia, Holland og Tyskland.
Det må ellers nevnes at Uhlens Transport tidlig på 1970-tallet var med og stiftet Norske Godslinjer. Blant andre selskaper som deltok var Øverland Transport i Molde og Unhjems Transport i Ørsta.

Bussdriften

Bussdelen omfattet på 1960-tallet to avganger m/ retur Engesetdal - Ålesund hver dag. På en avgang ble det brukt kombinertbuss som kunne ta med melk og gods. Uhlen drev også en del turkjøring med buss. Møre og Romsdal fylke arbeidet med rasjonalisering av rutebilnæringen på 1970- og 1980-tallet. Som del av dette ble Engesetdalsruta med ansatte og vogner overtatt av Sunnmøre-Romsdal Billag i 1984.
Sundvolden Hotel

Sundvolden Hotel er et hotell og konferansesenter på Sundvollen i Hole kommune, Buskerud. Hotellet har historie tilbake til 1648, da det nevnes som gjestgiveri med skjenkerett for brennevin. Hotellet utgjør 22 000 m² og har 257 rom per 2013.
Sundvolden som fergested og trafikknutepunkt for Kroksundet mellom Tyrifjorden og Steinsfjorden kan ha gitt herberge til reisende også før 1648. Da den bergenske kongevei ble åpnet gjennom Krokskogen fra Lommedalen til Sundvollen i oktober 1805, ble den også brukt som turistrute. Sundvolden Hotel fikk dermed en økning i gjestedøgn. Hotellet ligger i dag like ved Europavei 16.
Sundvolden Hotel er medlem av De Historiske Hotel og Spisesteder. I 2008 ble hotellets vertinne, Cecilie Laeskogen, tildelt Arbeidsmiljøprisen.

Utøyatragedien

Etter massedrapene på Utøya ble Sundvolden Hotel nyttet som senter for overlevende og pårørende. Her møtte også kongefamilien og norske statsråder. I dagene etter hendelsen ble det satt opp et midlertidig pressesenter i området.

Regjeringsforhandlinger 2013

Etter Stortingsvalget 2013 forhandlet Høyre og Fremskrittspartiet frem sin regjeringsplattform, Sundvolden-plattformen, på Sundvolden Hotel.

Andre hendelser ved hotellet

Sundvolden Hotel var vertskap for skøytetinget sommeren den 4. og 5. juni 1977 med Buskerud Skøytekrets som teknisk arrangør.
Predikanten (tegneserie)

I andre media

Den amerikanske tv-serien Preacher, som hadde premiere 22. mai 2016, bygger på tegneserien. Sommeren 2018 var den i sin tredje sesong.
Nettverk for privatarkiv i Finnmark

Nettverk for privatarkiv i Finnmark er et samarbeidsorgan for private arkiver i Finnmark. Det ble etablert i mai 2010.
Disse institusjonene er med: Statsarkivet i Tromsø, Interkommunalt arkiv Finnmark, Samisk arkiv/Sámi Arkiiva, Finnmark fylkesbibliotek, Museene for kystkultur og gjenreisning, Varanger museum, Verdensarvsenter for bergkunst/Alta Museum, RiddoDuottarMuseat, Deanu og Vàrjjat Museasidda Vuođđudus / Tana og Varanger Museumssiida.
Nettverket skal være et samarbeidsorgan mellom disse institusjonene og har rådgivende funksjon. Det skal være en faglig ressurs som skal drøfte arbeidsfordeling, faglige utfordringer og samarbeidsformer. Nettverkets sekretariat er lokalisert til Finnmark fylkesbibliotek, som er fylkeskoordinator for privatarkiv i Finnmark.
Stan R. Day jr.

Stan R. Day jr. er gründer, konsernsjef og styreformann av SRAM Corporation.
Day har en bachelorgrad i business fra Tulane University og en MBA fra Kellogg Graduate School of Management. Etter at han fikk sin MBA, jobbet Day tre år ved Molex Inc., en elektronikkprodusent.
Stan Day stiftet SRAM i Chicago i 1987, med Sam Patterson (produktdesigner som designet Grip Shift) og to andre bekjente. Day samlet sammen en gruppe investorer i løpet av sommeren 1987 og satte opp et kontor i inkubatoren Fulton-Carroll drevet av the Industrial Council of Northwest Chicago. Innen utgangen av 1988 var om lag et dusin medarbeidere ansatt, enkelte fra Days tidligere arbeidsgiver Molex. Selv tok han rollen som daglig leder og Patterson leder for forskning og utvikling. Selskapet ble registrert som OLLO Sykkel Components, Inc., men navnet ble endret et par måneder senere.Selskapet er idag en global produsent av sykkelkomponenter med 2500 ansatte i 13 steder rundt om i verden, og inntekter på en halv milliard dollar (2008). Day har ledet selskapet fra oppstarten til idag.
Day er fra en familie av gründere. Hans far var direktør i Champion Home Builders.
Seiko

Historie

Selskapet startet i 1881, da Kintarō Hattori åpnet en klokke- og smykkebutikk som han kalte "K. Hattori" (服部時計店 Hattori Tokeiten) i Ginza-området av Tokyo. 11 år senere, i 1892, begynte han å produsere klokker under navnet Seikosha (精工舎 Seikōsha). Ifølge selskapets offisielle historie "A Journey In Time: The Remarkable Story of Seiko" (2003), er Seiko et japansk ord, som betyr "suksess".
De første urene som ble produsert med merket Seiko dukket opp i 1924. I 1969 introduserte Seiko «Astron», verdens første quartz-klokke. På introduksjonstidspunktet kostet den like mye som en middels stor bil. Senere laget de den første quartz-kronografen. I 1985 etablerte Seiko og Orient en felles fabrikk. Seikos produkter benyttes ofte som offisiell tidtaker under store idrettsarrangementer, som OL og VM i fotball i Argentina (1978), Spania (1982), Mexico (1986) og Italia (1990). 
Selskapet ble stiftet som K. Hattori & Co., Ltd. i 1917, omdøpt til Hattori Seiko Co., Ltd. i 1983, og til Seiko Corporation i 1990. Etter å ha  omstrukturert og skilt ut virksomhetene i underselskaper (som Seiko Watch Corporation og Seiko Clock Inc.), ble det et holding-selskap i 2001 og fikk sitt nåværende navn Seiko Holdings Corporation fra juli 2007.

Produkter

Seiko er nok best kjent for sine armbåndsur og er en av svært få ur-produsenter som produserer alle sine klokker og urverk i sin helhet på egen fabrikk. Til og med små deler som oljen som brukes til smøring av urverk, det selvlysende på viserne og urskivene produseres på Seikos fabrikker.
Seiko produserer både mekaniske ur og quartz-ur i varierende prisklasser, fra US$ 50 og opp til $US 100 000. Seikos mekaniske ur er mest verdsatt blant samlere, fra Seikos «5»-serie (5-tallet reflekterer de fem grunnleggende egenskaper ved uret, støtsikkert, vanntett, automatisk, samt dag- og datovisning) som er de vanligste; Seikos automatiske chronometer-serie; «Bell-Matic» med mekanisk alarm; til de høyt prisede «Credor»-, «King Seiko»- og «Grand Seiko»-seriene. «Kinetic»-klokkene står for en stor del av Seikos salg. Disse kombinerer de selvtrekkende egenskapene til et automatisk ur med et quartz-urs nøyaktighet. Det er ikke batteri i mekaniske ur og Kinetic-ur, de er i sin helhet drevet av bevegelsene til bæreren.
Seiko produserer også annet elektronisk utstyr. I 1980-årene produserte selskapet en rekke digitale synthesizere, som f.eks. Seiko DS-250. I dag produserer musikk-divisjonen metronomer og stemme-apparater.

Spring Drive

7. oktober 2005 annonserte Seiko verdenslanseringen av Seiko Spring Drive, et nytt mekanisk urverk som gir nøyaktighet som et quartz-ur og 72 timer gangreserve, mot gjennomsnittlig 40 timer for andre mekaniske ur. I disse klokkene ordnes reguleringen med en "Tri-synchro Regulator", hvor en oscillerende quartz-krystall regulerer farten til urverket og dermed nøyaktigheten.

Seiko i film og media

Forskjellige Seiko-ur ble brukt av Roger Moore som James Bond i fire filmer fra 1977-85. Sean Connery brukte også en Seiko som Bond i Never say never again fra 1983. Jason Bourne bruker en Seiko kronograf i boken The Bourne Identity av Robert Ludlum.
Need for Speed (film)

Handling

Gateracekjøreren Tobey Marshall (Aaron Paul) ble satt i fengsel for en forbrytelse han ikke har begått. Etter å ha blitt løslatt, melder han seg på et bilrace med ett mål for øyet: Å ta hevn på mannen som stod bak - hans tidligere partner og venn. Men når eks-partneren finner ut av planen, setter han en massiv skuddpremie på hodet til Tobey.
Skole

Skole i Norge

I Norge omfatter utdanningsløpet barneskole, ungdomsskole og videregående skole og eventuelt høyere utdannelse som høyskole og universitet. I tillegg finnes det mange ulike andre undervisningstilbud som voksenopplæring, folkehøgskole eller privatundervisning.
I Norge har barn og unge lovbestemt rett til utdanning, uavhengig av bosted, kjønn, sosial og kulturell bakgrunn og eventuelle spesielle behov. All offentlig utdanning i Norge til og med universitetsstudier er i prinsippet gratis. Fra 2006 ble kunnskapsløftet innført som gjeldende læreplan i skolen.

Historie

Skolegang for barn begynte på 1600-tallet og ble innført i Norge på 1700-tallet. Før dagens ordning, var det vanlig med omgangsskole hvor skolemesteren flyttet fra gård til gård etter en fast rute.
Norge fikk sin første skolelov i 1739 med fagene kristendom og lesing, og fra 1827 også skriving, matematikk og sang. Barna fikk gå på skole fra de var syv til de var tolv år. De minste skulle ha skole seks-åtte timer hver dag i tre måneder. De eldste skulle gå to-tre timer daglig i vinterhalvåret, siden det var mer bruk for dem hjemme enn for de mindre barna. Presten passet på at de lærte det de skulle, ved å foreta en ukentlig overhøring på skolen. Foreldrene måtte betale lærerlønnen. Holdt de barna hjemme, kunne presten nekte dem altergang, og ilegge bøter og fengselsstraff.
Norges første folkehøgskole ble opprettet i 1864. Fra 1936 ble det syv års skoleplikt. En offentlig komité fra 1963 forberedte loven om niårig skole. I 1969 ble det ni års skoleplikt, og den frivillige realskolen ble erstattet av en obligatorisk ungdomsskole. I 1997 ble det ti års skoleplikt for alle.
C'est si bon

«C'est si bon» (Noen ganger referert til med den engelske oversettelsen av tittelen: «It's So Good») er en fransk populærmusikksang. Melodien ble skrevet i 1947 av Henri Betti , den franske teksten ble skrevet av André Homez og den engelske teksten ble skrevet av Jerry Seeden.
Sangen ble popularisert av Eartha Kitt i filmversjonen av New Faces of 1952 fra 1954 og av Johnny Desmond.
Innspillingen med Desmond ble gjort 11. mai 1949 og utgitt av MGM Records med katalognummer 10613.
Innspillingen med Kitt ble gjort i 1953 og utgitt av RCA Victor Records med katalognumrene 20-5358 (78-plate) og 47-5358 (single).
Louis Armstrong og Yves Montand har fremført sangen på henholdsvis engelsk og fransk.
Armstrong med Sy Oliver's Orchestra spilte inn «C'est si Bon» i New York City 26. juni 1950. Den ble utgitt på platen Decca 27113.
Joe Loss and His Orchestra spilte inn sin versjon i London i 1950. Den ble utgitt på platene His Master's Voice BD 6070, på His Master's Voice HE 2032 og på His Master's Voice A.L. 3078 (sistnevnte i Norge).
Danny Kaye spilte inn en versjon på plate i 1950.
Conway Twitty utgav en versjon på singlen MGM Records K-12969 i 1960.
Ann-Margret spilte inn sangen og ga den ut på albumet The Vivacious One i 1962.Sangen ble også gitt ut på b-siden av singelen Please Don't Talk About Me When I'm Gone senere samme år.
Allan Sherman gjorde en parodi betitlet «I See Bones» på LP-platen My Son, The Nut (Warner Brothers WWS 1501) i 1963, hvor en lege beretter hva han ser på et røntgenbilde.
Stan Freeberg gjorde en parodi på den, hvor det mannlige back up-koret gjør ham rasende ved konstant å synge «si bon, si bon» på feil tid.
En annen parodi har blitt skrevet av den brasilianske rockstjernen «Rita Lee» kalt «Cecy bon» med en salsarytme.
Den første innspilligen ble gjort av Jacques Hélian et son Orchestre med vokalist Jean Marco i Frankrike 18. februar 1948 og utgitt på 78-platen Columbia DF 3233. 
Angèle Durands franske versjon ble en hit i Belgia, så ble hennes tyske versjon en hit i Tyskland.

Norsk versjon

Egil Hagen har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er også «C'est si bon».
Spinett

Spinett er et musikkinstrument i cembalofamilien.

Historie

Spinettet kjennes fra blant annet Italia, Frankrike og England, hvor det var populært som et husinstrument i det 17. og 18. århundre. Spinettets største popularitet var i England, hvor der i det 18. århundre ble bygget fint finerte eller massive instrumenter av valnøtt. Et kjennetegn ved de engelske instrumenter er at klaviaturet ofte hadde fullt omfang, dvs. F1-f3 (61 tangenter).

Beskrivelse

Spinettet har normalt ett manual og et 8' register. Klangen er den samme på cembaloet, men spinettet er ofte mere velegnet til mindre rom, enten som soloinstrument eller som akkompagnement til en solist.

Etymologi

Ordet «spinett» stammer sannsynligvis fra latin spina, «torn», og må hentyde til knipsemekanismen (springeren) i cembalofamilien: lyden skapes ved at et plekter slår an et strengekor. I Frankrike ble ordet spinette brukt om alle instrumentvariantene i cembalofamilien, mens i Flandern viste ordet spinet til et virginal med klaviaturet plassert til venstre på resonanskassa – i motsetning til muselaret som har klaviaturet til høyre.
Eventuelt er det oppkalt etter den venetianske instrumentbyggeren Giovanni Spinetti (ca. 1500).
Narthex

Narthex er en enetasjes forhall ofte i hele kirkens bredde som fører inn i en tidlig kristen eller bysantinsk kirke. Ligger narthex inne i selve bygningen kalles det esonarthex og ligger det foran fasaden kalles det exonarthex.
Møsbrømlefse

Møsbrømlefse er en varm og søt lefse med opphav fra Salten-distriktet i Nordland.
I lefsen har man en saus som kalles «møsbrøm» eller «søvvel». Det er mange forskjellige oppskrifter, men de fleste består av hovedingrediensen brunost, melk, sukker og hvetemel til jevning. Noen oppskrifter bruker vann, fløte eller kulturmelk, andre bruker litt salt, og noen bruker andre søtstoffer som sirup eller vaniljesukker.
Den allerede stekte lefsa varmes på en takke. Møsbrømmen smøres varm eller kald på lefsa. I tillegg kan man ha smør (smeltet eller kald), sukker og rømme på lefsa. I det man har lefsa over på en tallerken så brettes den sammen til en halvmåne og «ørene» brettes inn mot midten av lefsa, slik at den ligner på en konvolutt. Møsbrømlefse serveres sammen med rød saft, iskald melk eller karvete. Smaken er ganske kraftig.
Møsbrømlefse er mer enn en matrett, den er også et symbol på tilhørighet. Møsbrømlefse serveres derfor på flere lokale tilstelninger i løpet av året.