google/wiki40b huggingface dataset:
Vinge-gjerde

Vinge-gjerde, også kjent som et grensesjiktgjerde eller en grensesjiktfanger, er en fast aerodynamiske innretning festet til vingen på et fly. Vinge-gjerder er ikke det samme som winglets, men er flate plater festet til overflaten på de øvre flatene av en vinge, parallell med luftstrømmen. De er mye brukt på fly med bakovervendte vinger. De hindrer luftstrøm langs vingespennet, og hindrer at hele vingen steiler samtidig.
Når fly med bakovervendte vinger sakker farten og nærmer seg vingens steilefart, vil vinkelen på forkanten skyve noe av luftstrømmen til siden, mot vingetippen. Denne prosessen er progressiv; luftstrøm på midten av vingen er ikke bare påvirket av vinkelen på forkanten, men også luftstrømmen via vingespennet fra vingeroten. På vingetippen hender det at luftstrømmen bare er langs vingespennet, istedenfor parallell med kordelinjen, som betyr at den effektive lufthastigheten blir mye mindre enn steilehastigheten. Fordi bakovervendte vingers geometri typisk plasserer vingetippene bak tyngdepunktet (CG), vil løft som blir produsert på vingetippene gjøre at flyet pitcher nedover. Når vingetippene steiler, vil både løftet og nedover-pitchingen plutselig forsvinne. Når nedover-pitchingen forsvinner, vil nesen på det tidligere balanserte flyet stige, angrepsvinkelen øke, og en større del av vingen vil steile. Resultatet er en rask og kraftig «pitch-up», etterfulgt av en komplett steil. En veldig vanskelig situasjon å komme seg ut av. Den såkalte «Sabre dansen» var grunnen til at mange amerikanske jagerfly av typen F-100 Super Sabres krasjet, og er et godt eksempel på denne oppførselen.
Vinge-gjerder forsinker, eller fjerner denne effekten, ved å hindre luftstrøm langs vingespennet fra å strømme for langt langs vingen og øke farten. Når luftstrømmen treffer gjerdet, blir luften sendt tilbake over den samme overflaten. Lignende løsninger inkluderer et snitt i forkanten, som på Avro Arrow, eller slats, som på de siste versjonene av North American F-86 Sabre.
Wolfgang Liebe, som er kjent for å ha oppfunnet vinge-gjerder, tok patent på det i 1938 mens han jobbet med Messerschmitt Me.109B. Etter Andre verdenskrig ble sovjetiske militærfly-designere kjent for å bruke vinge-gjerder, og brukte de på fly som Mikojan-Gurevitsj MiG-15 og Tupolev Tu-22M.
Modellfly

Skalamodellfly

Det er flere typer modellfly. Den ene typen er skala-modellfly, det er fly som mest mulig etterligner vanlige større fly, for eksempel Piper, Cessna, P51 Mustang og Spitfire. Disse modellene kan være enten statiske, eller utstyrt med motor og radiostyring.

Vanlige modellfly

Skalamodellene er ofte dyre og de fleste har fly som kun er laget for å fly med radiostyring. Disse flyene kan koste fra 1000 kroner for et lite elektrofly. Disse flyene kan være veldig ulike med forskjellig form på både vinger og kropp. Dette gir dem ulike flyegenskaper, noen er laget for kunstflygning, andre er laget for fart, mens noen er laget med meget gode flyegenskaper og er beregnet som treningsfly. Det er også mange fly som er laget for å gjøre det aller meste i luften uten store begrensninger, disse kalles 3d-fly. 3D-fly utfører kunststykker som fullskalafly normalt ikke kan utføre.

Linestyrte fly

Det finnes også «linefly» eller linestyrte fly. Piloten kontrollerer da flyet ved hjelp av liner (snorer eller tynne wirer) som er festet til flyet inn i den ene (innerste)vingen. Den ene line for ned ror og den andre for opp ror (dykk og høyderor) Flyet flyr da i en stor sirkel.

Modellhelikopter

Modellhelikopter flys også av mange, og finnes både som skalamodell, treningsmodell og 3d helikopter. Med sistnevte kan man gjøre mye mer enn man kan gjøre med ett vanlig fullscala helikopter.

Drivstoff

Modellfly kan være statiske modeller (laget for utstilling?, eller drevet med elektriske motorer, eventuelt gå på metanol eller bensin. Det mest vanlige er metanol som er blandet med olje og nitrometan. Ofte går metanol og bensinmodeller under kategorien bensin men det er litt feil. Metanol omtales som glowmotorer og bensin – nettopp som bensin.
Elektrofly blir stadig vanligere. Bensinmotorer brukes oftest på større fly med vingespenn på over 2 meter.
Det har siste årene også kommet motorer for vanlig bensin, de leveres med eget tenningsanlegg og trenger driftsspenning via eget batteri.
Fordelen med slike motorer er mange, de er rimelige i drift og pålitelige.

Historie

Å bygge og fly motoriserte modellfly er en hobby som har vært populært siden 1930-tallet. I Norge ligger modellfly som hobby under Norges Luftsportforbund- NLF med omtrent 3500 registrerte medlemmer fordelt på ulike klubber i landet.
De aller første modellfly med strikkmotor var en enkel balsapinne med vinger og hjul. «Motoren» ble aktivert ved at propellen ble dreid i motsatt retning og dermed tvinnet strikken. Når en slapp flyet kunne en være  heldig hvis flyet fløy 50-60 meter og var luftbåren et halvt minutt.
Modellfyvning som hobby fikk god drahjelp ved etablering av Allers Flyveklubb på 1935-tallet
Etter krigen ble det utviklet en norsk modellflymotor etter kompresjonstenningsprinsippet. Den kom i to utgaver med slagvolum på 1 respektive 2,5 ccm. I motsetning til datidige amerikanske og tyske motorer tålte motorene å gå i bakken i stor hastighet uten nevneverdig skade.
Scolochilus

Utseende

Middelsstore, kraftige trebukker. Kroppsformen er kort og bred med markerte "skuldre" på dekkvingene, som er jevnt tilsmalnende bakover fra skuldrene. Antennene er lengre enn kroppen og har lange, fine hår.

Utbredelse

Slekten er kjent fra Fransk Guyana og Brasil.
Skáld-Helga saga

Skáld-Helga saga («Sagaen om Helge Skald») er en tapt islendingesaga. Historien foregår i Island, Norge og Grønland i peroiden fra ca 1000 til 1050 og handler om Helgi Þórðarson som utvandrer til Grønland og var lovsigemann på Brattahlíð. Innholdet i sagaen er kjent fra 1300-tallskvadet Skáld-Helga rimur, og i vår tid er sagaen kjent gjennom Gísli Konráðssons gjenfortelling fra ca. 1820.
Electrocompaniet

Starten

I 1970 publiserte finnen Matti Otala resultatet av banebrytende forsking innen forsterkerteknologi . Men arbeidet hans vakte ikke så mye oppsikt før han i 1973 holdt et foredrag om TIM ved en AES-konferanse. På denne konferansen var den norske lydteknikeren Svein Erik Børja tilstede. Børja var, som mange andre, ikke fornøyd med lyden til transistorforsterkere, som tidlig på 70-tallet ble oppfattet som «metallisk» eller kunstig. Da han kom hjem fra konferansen tok han kontakt med Per Abrahamsen og de satt seg sammen for å lage en forsterker etter Otalas retningslinjer. De tok kontakt med Nils Jørgen Kjærnet, som jobbet på Nera og fikk han til å bygge en forsterker. Terje Sandstrøm var også involvert i utviklingen av forsterkeren.

Produksjon

Det ble laget noen forskjellige versjoner av 25 watt-utgaven og de tidligste modellene het Otala Lohstroh. Navnet ble satt sammen av etternavnene til de to involverte i forskningen (Matti Otala og Jan Lohstroh.) Da de ikke var direkte involvert i Electrocompaniets prosjekt, ville de heller ikke at navnet deres skulle benyttes. Det ferdige produktet ble da omdøpt til The 2 Channel Audio Power Amplifier. Denne forsterkeren ble etter hvert svært godt mottatt både i Norge og i andre land. Produktet førte egenhendig til at Electrocompaniet fikk et svært godt rykte. På grunn av at teknologien var utviklet på arbeidet til Matti Otala ble forsterkeren likevel ofte kalt «Otalaforsterkeren» på folkemunne. Selskapet utvidet etter hvert til større produksjon, flere produkter og mer eksport.

Nye eiere

Tidlig på 2000-tallet begynte Electrocompaniet å få økonomiske problemer, og gikk konkurs våren 2004. Det ble så kjøpt opp av WestControl Electronics på Tau, som skjøt inn ny kapital og fikk foretaket på føttene igjen. Produksjon ble så flyttet til Tau og per i dag representeres de i over 50 land. Abrahamsen startet deretter firmaet Abrahamsen Audio. I juni 2018 ble Electrocompaniet begjært konkurs for andre gang. Boet ble så kjøpt opp av en gruppe investorer med planer om å gjenoppta driften av selskapet.
Charles Guiteau

Bakgrunn, omvekslende liv

Charles Guiteau planla å studere ved University of Michigan, men fordi han ikke bestod opptaksprøvene kom han ikke inn på universitetet. 
Han brukte mye penger på å starte et advokatfirma i Chicago, men han hadde bare én sak i retten, og de fleste av hans tilfeller resulterte i rasende klienter og mye kritikk. 
Han begynte deretter med teologi og publiserte en bok om emnet kalt The Truth, som var nesten helt plagiert fra arbeidet til John Humphrey Noyes.

Drapsmann

Deretter begynte han å interessere seg for politikk. Den 2. juli 1881 skjøt  han president James A. Garfield med to skudd bakfra. Etter en lang og smertefull kamp mot infeksjoner, som muligens kom som følge av kirurgenes uvaskede hender og ikke-steriliserte instrumenter, døde Garfield den 19. september, 11 uker etter å ha blitt skutt. 
De fleste moderne leger i USA er kjent med saken og mener at president Garfield lett kunne overlevd med sterilt medisinsk behandling, som var vanlig praksis i USA bare 10 år senere. Da Garfield døde ble Guiteau anklaget for drap. Rettssaken mot ham startet 14. november 1881 i Washington, DC. Han dikterte sin selvbiografi til New York Herald. Han var uvitende om folkets hat mot ham, selv etter at han nesten ble drept to ganger. Han smilte og vinket til journalister og tilskuere på vei inn og ut av rettssalen, tilsynelatende glad for å være i sentrum for oppmerksomhet. 
På et tidspunkt hevdet Guiteau at president Garfield ikke ble drept av hans skudd, men av legenes dårlige hygiene. Imidlertid hadde ikke argumentet hans noe juridisk støtte. Han ble funnet skyldig i mord på presidenten den 25. januar 1882. Da dommen ble lest opp ropte Guiteau en rekke forbannelser og uanstendigheter til juryen før han ble ført bort av vakter til sin celle for å avvente henrettelse. 
Han ble hengt den 30. juni 1882, i District of Columbia. Av de fire morderne på USAs presidenter levde Guiteau lengre enn noen etter offerets død. I hans tilfelle levde han i ni måneder etter presidentens død.
Julaften

Kristne tradisjoner

Kristne ser på julaften som Jesus, Guds sønn, sin fødselsdag. Dagen da man feirer inkarnasjonen – Gud ble menneske.
Julaften begynner klokken 17. Tradisjonelt skal man lese fra juleevangeliet (det vil si Lukasevangeliet) under middagen. Etter middagen er det vanlig å gå rundt juletreet, og synge julesanger, spise julekaker og åpne gaver.
For mange katolske kristne er det en tradisjon å gå i midnattsmesse ved midnatt på julaften. Slike messer holdes i kirker over hele verden, og de markerer begynnelsen på juletiden. I Den norske kirke er det julegudstjenester på ettermiddagen og i noen menigheter også midnattsmesse.
I folkelig norsk tradisjon var det vanlig å tegne et kors på alle ytterdører for å holde onde ånder borte.

Norge

De eldste tradisjonene på julaften handler verken om pakker, julenissen eller juletreet, men om rike mattradisjoner med røtter tilbake til norrøn tid.
Julaften er i dag den kvelden som er mest tradisjonsrik når det gjelder mat og drikke i Norge, selv om rettene kan variere utover landet. Blant de mest tradisjonsrike rettene er svineribbe og medisterpølse, pinnekjøtt, kalkun (en nyere tradisjon), lutefisk og kokt torsk, samt øl og akevitt og ulike viner og annet tilbehør.

Julegaver

Julaften er dagen da julenissen, i en eller annen variant, tar runden med å gi gaver til snille barn. I Storbritannia, Sverige, Danmark, Italia, Norge, Tyskland, Finland, Portugal, Polen og Liechtenstein åpnes gavene på kvelden julaften eller på morgenen første juledag. I Norge er det vanlig å åpne gavene på kvelden julaften. I USA er det også mange som åpner gavene på kvelden julaften, men her er det også mange som åpner første juledag. I Spania åpnes gavene etter tradisjonen den 6. januar. I senere år har en ny tradisjon utviklet seg i familier hvor det har vært en skilsmisse; der er det ikke uvanlig at barna tilbringer den ene dagen hos den ene delen av familien og den påfølgende dagen med den andre delen.
Grid (historie)

Grid (norrønt: grið) er i norrøn historie en form for amnesti eller ettergivelse av straff gitt til en person som på en eller annen måte har forbrudt seg mot lover eller myndighetspersoner. Den seirende parten i en kamp eller et slag kunne gi grid som et nådetilsagn til enkelte eller alle av motstanderne. Grid kunne også være et tilsagn om frihet fra rettsforfølgelse i en begrenset periode. Begrepet ble også benyttet i tilknytning til steder eller tidsperioder der spesielle fredlysningsregler ble gjort gjeldede.
Et gridsted (norrønt: griðastaðr) er et fredlyst område, f.eks et tingsted. Tilsvarende er gridstid er en fredhelget tidsperiode: I våronnterminen skulle det for eksempel ifølge gammel norsk lov ikke føres fram søksmål.
Snorre skriver at Eirik Håkonsson etter slaget i Hjørungavåg på slutten av 900-tallet ga grid til mange av jomsvikingene, som hadde støttet den tapende danske parten.
Jursjensk

Jursjensk (kinesisk: 女真語; pinyin: Nǚzhēn Yǔ) var det tungusiske språket til jursjenerne i det østlige Mandsjuria. Fra 1115 til 1234 regjerte de i form av Jindynastiet i det nordøstlige Kina. Jursjensk er forgjengeren til mandsjuisk. I 1635 omdøpte keiser Huang Taiji det jursjenske folk og språk til «mandsjuisk».
Henrik Sjøfareren

Bakgrunn

Prins Henrik var fjerde sønn av Johan I av Portugal og av hans hustru Philippa av Lancaster, bror av Ferdinand den hellige.

Karriere

Han ledet i 1415 erobringen av Ceuta i Nord-Afrika, hvor han ble guvernør. I 1419 ble han også guvernør over provinsen Algarve i Portugal og i 1420 stormester i Kristusordenen. Som guvernør av Ceuta ble han i 1416 oppmerksom på de store handelskaravanene som kom fra sør over Saharaørkenen med gull, elfenben og slaver. Straks karavaneførerne innså at Ceuta var blitt okkupert av de kristne «hedningene», stoppet karavanetrafikken til byen opp. 
Men Henriks interesse for rikdommene sør for Sahara var vakt, og han drømte om å finne sjøveien dit for å opprette handel den veien. Etter at han i 1419 ble guvernør over Algarve, samlet han samlet landets mest erfarne kapteiner for å utforske kystene sørover langs Afrikas vestkyst med mål for øye å nå rikdommene. Det er blitt skrevet at han etablerte han et sjøfartssenter i klosteret på Kapp St. Vincent ved Sagres i Vila do Bispo, den sørvestligste odden av Portugal, men historikere har i senere tid avvist det som rent oppspinn.  Som stormester av Kristusordenen hadde han også som mål å finne det sagnomsuste kristne riket til den mytiske Prestekongen Johannes. Med en allianse med ham ville muslimene kunne beseires for godt. Prestekongen Johannes ble aldri funnet, men vestkysten av Afrika ble kartlagt skritt for skritt. All opparbeidet kunnskap ble grundig drøftet og tatt vare på i sjøfartssenteret i Sagres.  
Utforskingsseilasene fikk en flying start allerede første året, da Madeira ble oppdaget. I de påfølgende årene ble vind og strømforhold i Atlanterhavet studert, noe som førte ekspedisjonene langt til havs og helt ut til Azorene, som ble grundig utforsket og kartlagt. Deler av øygruppen var kjent fra før, men nå ble de lagt under portugisisk kontroll. Kanariøyene var allerede oppdaget og tatt under kontroll av Spania i 1402.  I 1432 ble Kapp Bojador litt sør for Marokko passert. Odden var det sørligste punktet noen kjent sjøfarer hadde seilt før, og strømmene og det farlige farvannet gjorde at odden ble sett på som umulig å passere. Når den nå endelig var passert og grunnene kartlagt, var ferden videre sørover enklere. I 1444 nådde de portugisiske kapteinene Senegal; de tørre kystene av Vest-Sahara og Mauritania var passert, og det fruktbare Afrika var nådd. I 1456 nådde de Gambia og Guinea-Bissau,  og oppdaget Kapp Verde-øyene. 
Handelen med afrikanerne kom i gang, med god fortjeneste for prins Henrik. Han deltok ikke på noen av ekspedisjonene, men stod for organiseringen og finansieringen. 
På grunn av hans initiativ rundt sjøfarten sørover, fikk han tilnavnet Henrik Sjøfareren. Men han fikk bare kortvarig økonomisk gevinst av sitt arbeid, ettersom han døde i 1460. Det var først etter hans død at hans kapteiner oppdaget at kysten dreide mot øst, og ideen om å nå India ved å seile rundt Afrika tok feste.
Kraftverk (tidsskrift)

Kraftverk er et venstreradikalt ungdomsmagasin utgitt av Sosialistisk Ungdom (SU) fire eller fem ganger i året. Bladet er å se på som organisasjonens eksterne blad, men har likevel internt med SUs egen profil og politiske linje. 
SUs første medlemsblad ble kalt Ungsosialisten og ble utgitt i perioden 1975-1985. Ungsosialisten ble avløst av Press, som i 1990 endret navn til Rødt Press, før det i 2009 fikk navnet til Kraftverk. 
SU-bladet var i vinden våren 2005 da det (under tidligere navnet Rødt Press)  hadde publisert fire bilder som partiet Høyre planla å bruke under valgkampen. Debatten i etterkant handlet om rettigheter til bildet. Saken endte med en avtale mellom fotografen og SU.
Željko Joksimović

Bakgrunn

Joksimović begynte sin karriere tidlig. Allerede da han var tolv år vant han konkurransen First Accordion of Europe i Paris. Fra hans første album ble han en veldig populær musiker over hele Balkan. Han skriver stort sett alt av sin egen musikk og har også laget musikk til flere teaterstykker. Det blir også sagt at han mestrer elleve forskjellige musikkinstrumenter.
Han har vunnet flere nasjonale priser for sine komposisjoner. I 2005 skrev han låten «Jutro», men overlot fremføringen til Jelena Tomasević under kvalifiseringen til Eurovision Song Contest. Sangen vant semifinalen i Serbia overlegent, men under finalen, hvor både sanger fra Serbia og Montenegro ble fremført, ble sangen oversett av fire dommere fra Montenegro. Dermed vant gruppa No Name fra Montenegro som gikk videre. Seieren til No Name var kontroversiell i Serbia og Montenegro.
I 2008 var han programleder for Eurovision Song Contest 2008 i Beograd sammen med sin fremtidige ektefelle, og han var komponist bak bak det serbiske bidraget «Oro» samme år. I 2012 deltok han selv som artist i konkurransen og endte på en tredjeplass med bidraget «Nije ljubav stvar».
Han fortsetter å skrive låter og det siste albumet hans Ima nešto u tom što me nećeš ble vel mottatt av både kritikere og fans. Han skrev superhiten Supermen sammen med Dino Merlin, og fremførte den sammen med han på et fullsatt Koševo Stadion i Sarajevo.
Han bor i Beograd med sine kone og datter.
Samana vindkraftverk

Samana vindkraftverk er et vindkraftverk i delstaten Gujarat i India. Det har en installert produksjonskapasitet på 50 MW. Operatør er energiselskapet Tata Power, som er en del av konglomeratet Tata Group.
Global Pension Plan

Global Pension Plan (GPP) var et pyramidelignende svindelforetak av typen Reverse Pension Plan etablert i 2005.
Selskapet ga løfter om stor avkastning på investerte midler, samtidig som informasjon om eierskap og medlemmer ble holdt godt skjult. Det ble spekulert i om selskapet hadde finsk opphav.
Allerede i 2007 ble norske forbrukere advart av Kredittilsynet om at GPP ikke hadde tillatelse til å selge pensjoner eller forsikringer i Norge. Selskapet står også på Kredittilsynets liste over selskaper det advares mot.
Virksomheten ble tilsynelatende lagt ned ved utgangen av 2009, og det er uklart hvor mange personer som ble vervet og hvor mye kapital som ble innskutt.
Irlands grevskap

Irlands grevskap (irsk: contaetha na hÉireann; ulster-skotsk: coonties o Airlann) er nasjonale underinndelinger som har vært, og i en del tilfeller fortsetter å være, benyttet til geografisk avgrense områder for lokal myndigheter. Det er tradisjonelt 32 grevskap i Irland. 26 av disse ligger i republikken Irland, mens de resterende seks ligger i Nord-Irland hører til inn under Storbritannia. Disse inndelinger av landområder ble opprettet som følge av den normanniske invasjonen av Irland som en etterligning av de den gang benyttede grevskap (counties) for lokale myndigheter i kongeriket England. Før den tid var ordningen for lokalstyre på Irland bestående av fire provinser fra en langt eldre ordning. Det eldre engelske begrepet «shire» var historisk tilsvarende til «county». Den fremste funksjon til et grevskap var å pålegge kongelig kontroll i områder for skattelegging, sikkerhet og administrasjon av rettsvesenet på lokalt nivå. Cambro-normannisk kontroll var i begynnelsen begrenset til sørøstlige deler av Irland; ytterligere fire århundrer gikk før hele øya var inndelt i grevskap.

Historie

Den politiske geografien på Irland kan bli sporet tilbake til 500-tallet. På den tiden var Irland oppdelt i et lappeteppe av små områder med småkonger og lokale høvdinger med et flytende hierarki som, generelt, hadde tre tradisjonelle grader av konge. Det laveste nivå av politisk kontroll eksisterte ved nivået til tuath (flertall tuatha). "Túath" refererte til både et geografisk område og menneske som bodde i dette området. En tuath var en selvstyrt gruppe mennesker av uavhengig politisk embetsområde under en rí túaithe, det vil si en lokal småkonge. Rundt 150 slike myndighetsenheter eksisterte. Hver rí tuaithe var underlagt en regional ruiri, eller såkalt overkonge. Det kan ha vært så mange som 20 ekte ruiri til enhver tid. En rí ruirech, eller «konge av overkonger» var en form for provinsiell konge som hadde autoritet over flere ruiri. Ingen flere enn seks rí ruirech eksisterte samtidig, men vanligvis var antallet begrenset til fem.
Med ankomsten av cambro-normanniske riddere i 1169 begynte den normanniske invasjonen av Irland. Det ble fulgt opp av Henrik II av Englands invasjon i 1172, og tvangsinnføringen av en engelsk politisk kontroll av Irland ved å benytte en struktur tilsvarende som den som ble benyttet i England. Det vil si å dele opp landet i shirer (fylker) eller county (grevskap) fra slutten av 1100-tallet og begynnelsen av 1200-tallet.
Nasjonalt informasjonssenter for alternativ behandling

Evaluering av NAFKAMs forsknings- og informasjonssvirksomhet

På oppdrag av Helsedirektoratet ble NAFKAMs virksomhet ble evaluert i 2013 av konsulentselskapet Oxford Research. hovedkonklusjon var at «Nifab har lagt store ressurser i å utvikle en god og informativ portal. Her har etter vårt skjønn Nifab lykkes godt. Nifabs arbeid med å sikre kjennskap og kunnskap i befolkningen virker derimot tilfeldig og ikke satt i system.»
Prolog Stasjon

Prolog Stasjon II

Prolog Stasjon II eller Olsborg stasjon er kopi som er satt opp ved Høgtun videregående skole på Olsborg i Målselv kommune (69°08′47″N 18°36′39″Ø). Verket fremstår som «den andre jernbanestasjonen på den foreløpig ikke utbygde Nord-Norgebanen». Kopien ble åpnet søndag 2. oktober 2011, og er laget av «stasjonsmester» Hilde Sagland med hjelp av kunsteren Dan Gschib.
Cincinnata

Utseende

Crossotini er middelsstore, kraftige, brunlige trebukker. Antennene er gjerne noe kortere enn kroppen. Pronotum har en kraftig tann noen bak midten av sidekanten.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sentral-Afrika (Kongo, Gabon, Kamerun).