google/wiki40b huggingface dataset:
Walter Kasper

Bakgrunn

Etter å ha tatt sin Abitur (artium) begynte han i 1952 studier i filosofi og teologi ved universitetene i Tübingen og München.

Prest

Han ble presteviet i Rottenburg den 6. april 1957, og virket et år som vikarprest i Stuttgart. Deretter underviste han i dogmatikk i Tübingen. I 1961 tok han doktorgraden i teologi. Han arbeidet så frem til 1964, da han tok sin habilisasjon, som assistent for Hans Küng og Leo Scheffczyk; sistnevnte ble kardinal samtidig som Kasper. Han ble professor i dogmatikk i Münster, og innehadde fra 1970 en lærestol i Tübingen.
I 1979 ble han konsultor for Det pavelige råd for fremme av kristen enhet, og representant for Den katolske kirke i kommisjonen for tro og kirkeforfatning i Kirkenes Verdensråd.

Biskop

Han ble valgt til biskop av Rottenburg-Stuttgart 4. april 1989, og utnevnt til embetet av pave Johannes Paul II den 17. i samme måned. Han ble bispeviet 17. juni 1989.
I 1998 ble han konsultor for Kongregasjonen for troslæren og Det pavelige rådet for kulturen. Han ble så utnevnt til sekretær for rådet for kristen enhet den 16. mars 1999, og gikk av som biskop av Rottenburg-Stuttgart 31. mai samme år.
Johannes Paul II utnevnte ham til kardinal 21. februar 2001. 3. mars samme år ble han president for rådet for kristen enhet, og dermed en nøkkelperson i den økumeniske dialog. I kraft av dette embetet besøkte han Norge sommeren 2003 som pavelig representant ved 850-årsjubileet for opprettelsen av Nidaros erkebispedømme. Han er en fremragende akademiker og en sterk talsmann for kollegialitet, og sies å være en «fredens mann».
Kasper har også vært medlem av Kongregasjonen for østkirkene, Kongregasjonen for troslæren og Det pavelige råd for kulturen.
Walter Kasper var av noen blitt nevnt som pavekandidat før pavevalget i 2005. Han fylte 80 år 5. mars 2013, fem dager etter Pave Benedikt XVIs avgang. Han var følgelig den eldste kardinal med stemmerett ved pavevalget det året.
Kardinal Kasper besøkte Norge i oktober 2008 i forbindelse med Menighetsfakultetets 100-årsjubileum.
Wimbledon-turneringen 2005

Wimbledon-turneringen 2005 ble spilt mellom 20. juni og 3. juli i London og er en Grand Slam-turnering i tennis på gress. Herrenes singlefinale ble vunnet av Roger Federer fra Sveits som vant sin tredje strake Wimbledonfinale, og amerikanske Venus Williams beseiret fjorårets vinnere Marija Sjarapova i damefinalen. Double-turneringen for herrer ble vunnet av Stephen Huss / Wesley Moodie og damedoublen ble vunnet av Cara Black fra Zimbabwe og Liezel Huber fra Sør-Afrika. Mary Pierce fra Frankrike vant sammen med Mahesh Bhupathi fra India mixeddouble.
Fylkesvei 5432

Fylkesveg 5432 går mellom Byrkjeland og Bernes i Osterøy kommune. Veien er 1,6 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen Fv372.
Kjelkehockey under Paralympiske vinterleker 1994

Under de paralympiske vinterleker 1994 var kjelkehockey for første gang en av øvelsene det ble konkurrert i. Øvelsen ble arrangert kun for menn, og 5 land stilte lag.
Kors kirke

Interiøret

Altertavlen er fra 1769, skåret i tre av Jakob Klukstad.
Megacoelini

Utseende

Middelsstore, gule og svarte trebukker. Artene etterligner trolige giftige biller (for eksempel i familien Lycidae). Antennene er kortere enn kroppen og litt sagtakkede.
Pronotum er tydelig smalere enn dekkvingene og har en litt butt tann midt på sidekanten. Dekkvingene er parallellsidige eller noe utvidet bakover, ofte med en læraktig overflate.

Utbredelse

Gruppen er utbredt i det sørlige, sentrale og østlige Afrika.
The Blair Witch Project

Handling

Høsten 1996 drar tre filmstudenter, Heather, Josh og Mike, ut på en tur til mystisk skog i Maryland. Hensikten er å lage en dokumentar om en lokal myte kalt Blair-heksa. Ifølge legenden skal flere barn ha forsvunnet i skogen på 1940-tallet og forsvinningene blir av enkelte tillagt denne myteomspunnede personen. De tre filmstudentene intervjuer noen lokale folk før de legger i vei til skogen hvor forsvinningene skal ha funnet sted. De tre ungdommene forsvinner imidlertid sporløst og blir aldri hørt fra igjen. Etter ett år blir filmopptakene de gjorde funnet, og det er det som danner utgangspunktet for hele filmen.

Om filmen

Filmen ble satt opp på Sundance Film Festival i januar 1999, men ble ikke vist for det store publikum før sommeren. Den ble godt mottatt av kritikerne og ble en stor publikumssuksess. Filmen fikk tidenes høyeste fortjeneste målt i den proporsjonale forskjellen mellom budsjett og resultat. Den har blitt tildelt 11 filmpriser, blant fikk den «Award of the Youth», ved Filmfestivalen i Cannes. 
Skuespillerne filmer alt selv med kun to kamera, Heathers videokamera, og et 16mm kamera foret med svarthvitt film. Den tydelige bruken av håndhold kamera, og det grovkornede bildet underbygger helt klart filmens dokumentariske preg. Den merkelige innspillingsmetoden bygger også på at skuespillerne ikke fikk vite hele filmens handling i detalj. Aktørene ble slept ut i skogen, og nærmest torturert med kulde, matmangel og skumle lyder. Det tok litt over åtte dager å spille inn filmen. Filmselskapet Haxan Films lånte navnet sitt fra Benjamin Christensens heksedokumentar Häxan (1922), som inspirasjon til filmen. 
The Blair Witch Project regnes som en første filmen som nesten utelukkende ble markedført på internett. Produsentene lanserte The Blair Witch Project Website allerede i juni 1998, over ett år før den hadde kinopremiere. Produsentene presenterte filmen på en slik måte at mange trodde det var autentiske opptak. Produsentene fremsatte også rykter om at filmen var autentisk.

Anmelderne

Filmen ble meget godt mottatt av kritikerne, noe som gjenspeiles i at den har fått 87 % på Rotten Tomatoes og 81 % på Metacritic. Den amerikanske filmanmelderen Roger Ebert gav den toppkarakter og omtalte den som en «ekstraordinær effektiv skrekkfilm». Leonard Maltin gav den 2,5 av 4 stjerner.
Både Dagbladet, VG og Aftenpostens anmeldere gav den terningkast fire. CINERAMA gav den terningkast tre.

Økonomi og publikum

Filmen innbrakte så mye som 248,6 millioner dollar på verdensbasis, hvorav 140 millioner i USA alene. Den ble den 14. mest innbringende filmen på verdensbasis i 1999 og en 10. mest innbringende i USA. 
Produksjonskostnadene var kun på 60 000 dollar.
Posthornfrimerker

Posthornfrimerker er en serie norske frimerker med et posthorn som sentralmotiv. Det første merket ble utgitt i 1871, og serien benyttes og utvikles fortsatt, noe som gjør den til den frimerkeserien i verden som har vært lengst i bruk.

Historikk

Det første posthornmerket blei tegna av arkitekt Wilhelm von Hanno i 1871. Motivet er et klassisk posthorn med ei krone over og verdiangivelse i «krøllen». Horn og krone står i midten av en dobbelt oval med ordet «Norge» i øvre del og «Postfrim.» samt verdiangivelse i nedre del. Hvert av de fire hjørnene inneholder et hjul med to vinger. Det har gjennom tidene kommet tallrike utgaver av posthornfrimerkene. Den generelle utforminga er endra bare i beskjeden grad, mens det er stort mangfold i farger og verdier. 
Innafor de offisielle utgivelsene finnes det et stort antall varianter, særlig på grunn av tidligere tiders graverings- og trykkemetoder. Dette har gjort merkene til et ynda spesialfelt for filatelister. Det er utvikla en terminologi for beskrivelse av detaljene i merkene og varianter/feil som finnes. Det finnes også omfattende litteratur om posthornfrimerkene.
De første merkene var 1 skilling grønn (NK 16), 2 skilling blå (NK 17), 3 skilling rød (NK 18), 4 skilling fiolett (NK 19), 6 skilling oransjebrun (NK 20) og 7 skilling brun (NK 21), som kom ut i perioden 1871–75. I tillegg til varianter i motivet, finnes disse i ulike fargenyanser og trykt på ulike typer papir og med varierende vannmerking.
I 1877–78 kom det ut nye posthornfrimerker, nå med øreverdier. Fram til 1922 var motivet nokså enerådende på norske frimerker. (Eneste unntak var en del frimerker med kongeportrett, samt en utgivelse i samband med grunnlovsjubileet i 1914.) Seinere har det med ujevne mellomrom kommet nyopptrykk og nye verdier.
Fram til og med 1929 blei merkene produsert i boktrykk. I neste runde, fra 1937 til 1952, benytta en dyptrykk. Utforminga var da ved Kolbjørn Finstad, mens Arne E. Holm var ansvarlig for en serie som i 1962–78 blei trykt i ståltrykk.
I 1955 blei det utgitt tre frimerker i samband med hundreårsjubileet for Norges første frimerke. På det ene (NK 426) er NK 18 avbilda. Til hundreårsjubileet for posthornmotivet blei det utgitt et miniatyrark (NK 686) med to frimerker (NK 684 og 685), som begge hadde tidlige posthornfrimerker som motiv.
I 1991 kom de første i en ny variant av merkene. Disse var tofarga, idet ovalen og det som er inni denne hadde én farge og hjul og vinger en annen. Merkene, som fortsatt var trykt i ståltrykk, fikk nå kroneverdier. Kunstner var Knut Løkke Sørensen. I 1997 trykte en for første gang posthornfrimerker i offset. Ansvarlig kunstner var nå Sverre Morken.
I 2001 skjedde nok en fornyelse. En gikk over til å trykke i femfarga offset. Selve posthornet med krone fikk metallfarge, mens motivet for øvrig har nyanser av valørfargen. Kunstnere var Sverre Morken og Enzo Finger. Fra 2010 utvides serien med høyverdimerker (tosifra kronebeløp). Først ut var NK 1775 med pålydende 30 kroner. 
Fra 2014 benyttes i stor grad sjølklebende papir for posthornmerkene.
Havøysund kirke

Utsmykning

Kirkens altertavle er malt av Terje Grøstad. Motivet er Kristi oppstandelse.
Chen Yuyi

Chen Yuyi (kinesisk: 陳與義, født 1090 i Luoyang i Kina, død 1139; Wade-Giles: Ch'en Yü-i) var en kinesisk dikter under Song-dynastiet. Han anses som en av de fremste av tidens diktere innen sjangeren shi.
Chen Yuyi stammet fra en embedsmannsfamilie. Han tok den keiserlige embedsmannseksamen i 1113 og innehadde en rekke lavere embeder før han flyttet til hovedstaden. Etter at det nordlige Kina ble invadert av det ikke-kinesiske Jin-dynastiet i 1126 måtte han flykte, og hans diktning ble mye mer intens og følelsesladet, og klagende over tapet av Nordkina. Det er hans diktning fra denne tiden som har gjort ham mest kjent. Han gikk tilbake til hofftjeneste i Song-herskernes nye hoff i Hangzhou i 1131.
Smithsonitt

Sinkspat eller smithsonitt, tidligere kalamin, er et hvitt eller svakt farget mineral som består av sinkkarbonat, ZnCO₃. Det tilhører kalsittgruppen (isomorfi). Det blir dannet sekundært etter sfaleritt. Det blir utvunnet som sinkmalm blant annet i Mexico og USA. Det er sjeldent i Norge.
Smithsonitt ble identifisert med hemimorfitt før man forstod at de var to egne mineraler. Dei to mineralene ligner meget på hverandre og navnet kalamin er brukt om begge, noe som har ført til forvirring. Smithsonitt fikk dette navnet i 1832 av François Sulpice Beudant etter den engelske kjemikeren og mineralogen James Smithson (1765–1829), som ved en testamentarisk gave la grunnlaget for Smithsonian Institution og som først identifiserte mineralet i 1802.
Heterogomphus rubripennis

Utseende

En stor, kraftig, mørkbrun, blank hornbille med rødlige dekkvinger. Som vanlig hos hornbiller er det stor forskjell mellom kjønnene, hannene er større, har et krumt horn på hodet og en uthuling foran på pronotum. Hos denne arten er hornet nokså lite. Hunnene har én liten knøl på hodet, men ikke horn.

Levevis

Til tross for at noen av artene er ganske vanlige er det lite man vet om biologien til disse billene. Larvene til de artene der disse er kjente lever i jorda der de spiser dødt, organisk materiale. De voksne billene er aktive om natta og kommer gjerne til lys. Disse artene er ikke regnet som skadedyr.

Utbredelse

Arten er utbredt i Ecuador og Peru.
Mount Peter

Mount Peter er et stort kuppelformet fjell med en bratt nordvegg, rundt fire kilometer øst for Mount Bechervaise i Athos Range i Prince Charles Mountains i Australias kravområde i Antarktis. Det ble først besøkt 27. november 1955 av et lag fra ANARE (Australian National Antarctic Research Expeditions) ledet av J.M. Bechervaise. Det ble navngitt av Australian Antarctic Names and Medals Committee (ANCA) etter Peter Crohn, geolog ved Mawson-stasjonen i 1955-56.
Invasjonen av Island i 1940

Bakgrunn

Den 9. april 1940 ble både Danmark og Norge invadert av Tyskland, da Wehrmacht igangsatte Operasjon Weserübung. Danmark ble i løpet av fire timer overrent av tyske tropper. På Island merket man ikke så mye til krigen, bortsett fra at telegrafforbindelsen med Danmark ble avbrutt. Den 10. april erklærte det islandske parlamentet, Alltinget, Kong Christian X som uegnet til å utføre sine konstitusjonelle plikter, og tilordnet dem til regjeringen på Island, sammen med alle de andre pliktene som tidligere hadde blitt utført av Danmark på vegne av Island. Island var nå helt på egen hånd. 
Den 12. april utførte Storbritannia Operasjon Valentine, hvor to britiske destroyere anløp Tórshavn og krevde at færøyingene omgående forberedte seg på å ta imot britiske soldater. Dette var begynnelsen på britenes okkupasjon av Færøyene, som først skulle ende ved krigens avslutning.
Siden 1918, etter en lang periode med dansk styre, hadde Island vært en selvstendig stat i en personlig union med Danmark og med felles håndtering av utenrikspolitikken. Det nylig opprettede kongeriket Island hadde erklært seg som en nøytral stat uten eget forsvar. Unionsloven tillot en revisjon som skulle påbegynnes i 1941 og for en ensidig oppsigelse tre år etter at hvis ikke avtalen ble nådd. I 1928 var alle de politiske partiene på Island enige om at unionsloven skulle avvikles så snart som mulig.
Etter den tyske invasjonen av Danmark og Norge ble den britiske regjeringen stadig mer bekymret for at Tyskland snart ville prøve å etablere et militært nærvær på Island. For britene utgjorde dette en utålelig trussel mot britisk kontroll av Nord-Atlanten. Britene var også ivrige etter å få opprettet baser på Island, for selv å kunne dekke GIUK-gapet. 
Den 9. april sendte den britiske regjeringen en melding til den islandske regjeringen, om at Storbritannia var villig til å hjelpe Island med å opprettholde sin uavhengighet, men krevde til gjengjeld å få opprette anlegg i Island for å gjøre det. Island ble invitert til å delta i en krig «som krigførende og som alliert» på Storbritannias side. Den islandske regjeringen avviste tilbudet.
Meek Idrettslag

Tabellen 2011

¹ Tomrefjord går til kvalifiseringsrunden fordi Molde 5 og Isfjorden/Åndalsnes 2 ikke kan rykke opp.
Kilde: Speaker.no

Tabellen 2012

Kilde: fotball.no
Smil til det skjulte kamera

Smil til det skjulte kamera er en norsk humor-tv-serie med Harald Tusberg som gikk på NRK Fjernsynet i 1967 og 1969. I programmet iscenesatte produsentene diverse pussige stunt ute blant vanlige folk i gata, og med skjult kamera filmet NRK reaksjonene til dem som ble utsatt for stuntene. Disse ble så vist på TV og hadde en humoristisk setting.
Tusbergs hjelpere var Tore Ryen og Andreas Diesen, og etter hvert Trond Kirkvaag. Komponisten Egil Monn-Iversen ble også i flere tilfeller brukt som en hjelper. Foto var ved Arild Nybakken, lyd ved Tor Sannerud og klipping ved Terje Hagelund.
Innspillingene første året resulterte i syv episoder med til sammen 40 innslag, med 400 enkeltscener der over tusen personer ble filmet. De syv episodene ble sendt fra 30. september 1967 frem til jul, som siste del i programmet Tripp-trapp-tre der man i 3x20 minutter fikk se en fortsettelse av Holmgang med Knut Bjørnsen og Per Jorsett, etterfulgt av Egil Monn-Iversens Etterspillet, en musikkbolk der Kjell Karlsens orkester underholdt med gjester. Det ble i 1969 videreført i humorprogrammet Skjemtegauken, som også ble ledet av Tusberg.
Enkelte av innslagene har vært sendt i reprise flere ganger.

Opphav

Konseptet lignet den gang en samtidig svensk TV-serie og den amerikanske Candid camera som hadde gått siden 1949.
En lignende serie ble i 1992 sendt i TVNorge med Tom Sterri som programleder.
Jarlsberg Avis

Jarlsberg er ei avis som blir utgitt tre ganger i uka i Holmestrand i Vestfold. 
Jarlsberg kommer ut hver tirsdag, torsdag og lørdag og dekker først og fremst lokalnyheter fra Holmestrand og Hof kommuner, sport og kultur. Lokalavisa har en husstandsdekning på vel 58 prosent i Holmestrand kommune. Avisa er en del av mediekonsernet Amedia. Avisa trykkes i Larvik. Daglig leder og ansvarlig redaktør er Pål Nordby.

Historie

Jarlsberg ble opprinnelig etablert i 1843. 
Avisen gikk konkurs i 1981, men ble overtatt av Drammens Tidende. Dette selskapet drev avisen frem til 1983 da den ble nedlagt.
I årene som fulgte var det en rekke aktører som forsøkte seg med lokalaviser i Holmestrand før det ble blåst nytt liv i Jarlsberg i 1991.
Siden 2001 har avisa også kommet ut med en egen nettutgave.
Mozartius

Utbredelse

Artene er kjent fra Japan.
Šabac

Šabac (serbisk kyrillisk: Шабац) er en by og en kommune i det nordvestlige Serbia. Kommunen har 122 893 innbyggere (2002) og byen har 55 163 innbyggere (2002). Kommunens areal er på 795 km².
Byen er det administrative sentrum for fylket Mačva. Kraljevo ligger nær elven Sava.
Nordfjorden (Rødøy)

Nordfjorden er en fjordarm av Melfjorden i Rødøy kommune i Nordland. Fjorden strekker seg 11 kilometer nordøstover til Nordfjordbotnen under Svartisen. Fjorden har innløp mellom Nordfjordneset i øst og Nordfjordnøva i vest. Fjordsidene er høye på begge sider av fjorden, rundt 500-700 meter ytterst og blir deretter gradvis høyere innover i fjorden. Innerst i fjorden stuper fjellsida fra 1 179 meter og nesten rett ned i fjorden. Nordfjordbreen på Svartisen ligger tett inntil stupet.
På Nordfjordnes var der fire bosetninger frem til 1972/1973. I tillegg til gården Tårnes på østsida ytterst i fjorden var gårdene Berget, Volden og Bergli. I Nordfjorden har det vært tre bosetninger. Gården Skjervika, som ligger ca. tre kilometer inn fra Nordfjordnes, ble fraflyttet på slutten av 1950-tallet. På Nordfjordholman var det to bosetninger frem til 1953/1954 da de ble fraflyttet.

Poststed

Det ble åpnet et poståpneri på dampskipsanløpsstedet Nordfjordnes den 1. juli 1907. Det hadde navnet MELFJORDEN I HELGELAND, og navneformen skyldtes at poststedet også befordret posten til Melfjordbotn. Den 1. april 1914 endret det navn til HANVIKHAUGEN. Poststedet fikk senere postnummeret 8193. Poståpneriet 8193 HANVIKHAUGEN ble nedlagt 1. august 1973. Samtidig overtok poststedet 8192 MELFJORDBOTN ansvaret for postformidlingen i både Nordfjorden og Melfjorden.
DS «Selis»

DS «Selis» (1917–1942) var en ishavsskute som ble bygget i 1917 ved Knut Skaalas Verft i Rosendal, samme verft som bygget Roald Amundsens «Gjøa» i 1872.

Polarskuta

Skuta ble bygget som DS «Malula» på Skaalafjæra som ligger 500 meter utenfor det mer kjente Skaalurens verft. Med sine sine 103,8 fot og 174 brutto register tonn var D/S «Malula» i mange år den største ishavsskuta i Norge. Den første eieren til D/S «Malula» var den russiske Admiral Mikhail Sergeievich Roshchakowsky og det Russiske firmaet Chr. Marnakoff & Co. fra Arkhangelsk. Roshchakowsky hadde fått tillatelse av Aleksander Kerenskij til å emigrere med sin familie etter revolusjonen i Russland i 1917. Han brukte skuta til å hente sin kone og datter ut fra Arkhangelsk i Murmansk hvor han hadde tjenestegjort som sjef for Murmansk Marineavsnitt inntil den Russiske Revolusjonen startet. Datteren, Maria Mikhailovna Roshchakowsky hadde klengenavnet Malula og skuta var oppkalt etter henne.

Tilbake i Norge

Familien Roshchakowsky bosatte seg på Espevær hvor Roshchakowsky gikk i kompaniskap med Berner Garvik og D/S «Malula» opererte som fangstskute for Espevær Fangst og Fiskeriselskap. D/S «Malula» ble skutt inn som kapital i selskapet til en verdi av 225 000 Kr. Espevær Fangst og Fisekeriselskap gikk konkurs i 1921 og skuta ble da solgt til A/S Solvang i Haugesund og deretter til Fridtjof Nagell Nordbø i Haugesund. Hun fikk nå fiskerinummer R-61-H. Senere skiftet hun eier flere ganger, og opererte fra Sunnmøre som selfangstskute i ishavet. I 1932 ble hun solgt til A/S Schjeldrups Selfangstrederi, Skåland i Bodin og opererte nå fra Nord-Norge under navnet D/S «Selis», med fiskerinummer T-91-T. Året etter omkommer en av besetningen i ulykkene i Vestisen.

Selis i krig

Da Norge ble okkupert av tyskerne i 1940 var hun ved Newfoundland og ble da rekvirert til å delta som transportfartøy for de Allierte styrkene. I 1942 deltok hun i en operasjon for å frigjøre Svalbard fra Tyskerne. Operasjonen hadde kodenavnet Operasjon Fritham og ble utført av ishavsskutene «Selis» og «Isbjørn». De brakte med seg 82 soldater fra Skottland via Island og planen var å landsette styrkene i Barentsburg. Før de kom så langt ble de imidlertid overrasket av tyske bombefly og begge fartøyene ble senket den 14. mai 1942.
Nomadelerke

Utbredelse

Den forekommer i Egypt, Israel, Jemen, Jordan, Kuwait, Mali, Mauritania, Niger, Oman, Saudi-Arabia, Sudan, Syria og Vest-Sahara.
Bab Ballads

Bab Ballades er en samling av lette vers av W. S. Gilbert, illustrert med hans egne tegneserier og tegninger. Gilbert skrev Ballades før han ble berømt for sin komiske opera libretto med Arthur Sullivan. I Bab Ballades utviket Gilbert  sin unike "Topsy-Turvy" stil, der humoren ble utledet ved å sette opp en latterlig premisse og arbeidet ut den logiske, men absurde konsekvensen. Balladene avslører også Gilbert's kyniske og satiriske forhold til humor. De ble kjent for sine egne, så vel som de ble en kilde for andre manuskript som Gilbert ville bruke på nytt i Gilbert og Sullivan operaer. Bab Ballader tar sitt navn fra Gilbert's barndoms kallenavn. Han begynte senere å signere sine illustrasjoner "Bab".
Ballades inneholder både satire og tull, så vel som en stor del totale absurditeter. De ble lest høyt i privat middagsselskaper, på offentlige banketter og selv i House of Lords. Ballades fikk stor publisert, og noen er blitt brukt på annen måte
Shilou

Shilou (kinesisk: 石楼县; pinyin: Shílóu Xiàn) er et fylke i provinsen Shanxi i Folkerepublikken Kina. Det er del av byprefekturet Lüliang.
Befolkningen var på 100 512 innbyggere i 1999.

Kulturminner

Dongyuetempelet i Xingdongyuan (Xingdongyuan Dongyue miao, 兴东垣东岳庙) ble i 2001 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Thomas Person Profil Analyse

Historie og teori

Det teoretiske utgangspunktet for personlighetsanalysen PPA er William Moulton Marstons bok Emotions of Normal People fra 1928. Her hevdet Marston at mennesker gjensidig interagerer med sine omgivelser. Mennesker tenkes å operere langs to akser, med passiv eller aktiv oppmerksomhet avhengig av aktørens oppfatninger av sine omgivelser som harmoniske versus antagonistiske. Gjennom denne klassifiseringen kom Marston frem til ulike sammenstillinger av atferd på tvers av miljøbetingelser.
Marston tenkte seg fire grunnformer (dimensjoner) av tilbøyeligheter eller personlighetstrekk (handlingsdisposisjoner), nemlig dominans, innflytelse, stabilitet og føyelighet. Disse termene kan gjennom sine engelske benevnelser sammenfattes i akronymet DISC (dominance, influence, stability og complience). Disse fire disposisjonene er definert og anskueliggjort (operasjonalisert) som ulike individuelle responser på aspekter ved omgivelsene. Marstons interaksjonisme innebærer at begreper defineres relasjonelt. Han tar utgangspunkt i en kognitiv teori om menneskets persepsjon av sine omgivelser. Ulike kontekster disponerer for ulike responser, slik at kombinasjonen av kontekst og posisjon (i et hierarkisk arbeidsliv) fremkaller de fire ulike responsene eller personlighetstrekkene.
De fire grunnformene (DISC) blir strukturert til to dimensjoner av spesifikke kombinasjoner av arbeidslivets hierarki og miljø. Individers respons på omgivelser (arbeidsmiljøer) som fremstår som utfordrende, kompetitive, konfliktfylte eller truende kan sammenfattes som antagonistiske. Disse elementene utgjør en skala fra dominant (aktiv) til føyelig (passiv) respons. I slike arbeidsmiljøer eller organisasjoner vil det være en tendens til at lederne fremhever dominans og distanserer seg fra føyelighet, mens ansatte fremhever føyelighet og distanserer seg fra dominans. På den andre siden kan imøtekommende, skjermede og gunstige miljøer betegnes som harmoniske. Her strekker aksen seg fra innflytelse (aktiv) og stabilitet eller tilpasningsdyktighet (passiv).