Gustav Vasas galeiflåte

Den svenske galeien i 1500-tallet ble introdusert av Gustav Vasa omkring 1540 som en militærteknisk innføring av ny stridsteknologi i den svenske Flottan. Den middelhavske galeien skulle bli forbildet for 1500-tallets galeien i det svenske kongedømmet, men under forskjellige omstendigheter som en del av den militære opprustningen Gustav Vasa hadde startet for opprettholdelse og beskyttelse av den nye staten. Under Gustav Vasas tid fram til hans død i 1559 ble 32 galeier bygd og tatt i bruk av det svenske militærvesenet.

Gustav Vasa og hans strategi

Selve initiativtageren i Sverige for innføringen av den nye fartøystypen på fremmede trakter er Gustav Vasa som anså galeien som essensielt for det svenske militærvesenets kapasitet til å opprettholde og beskytte det nye kongedømmet. En slottsfogde på Älvsborg festning i 1543 var skeptisk ovenfor galeiene, og svenskekongen forklarte sitt valg med at det nye våpensystemet som hadde vist seg nyttig i Østersjøen, skulle også være brukbar for operasjoner på Västerhavet (Skagerrak og Kattegat).
Han anså galeien som et effektiv forsvarsvåpen med transportskapasitet for raske forflyttning av tropper. Han hadde startet en omorganisering av den svenske arméen som tidligere besto av kostbare leiesoldater og oppbud av væpnede folk, som deretter ble erstattet av en organisert hær som besto av utskrevede soldater fra befolkningen. I det svenske kongeriket, med mange og lange vannveier, innsjøer og skjærgård, samt åpent hav mellom deler som Finland, var amfibisk kapasitet deretter nødvendig for den svenske arméen som måtte samarbeide med den svenske flottan som ønsket en forsvarskapasitet i lukket farvann og sjøveier innover i landet som til Stockholm.
I byen Vadstena startet byggingen av Vadstena slott i 1545, som lå mot den store innsjøen Vättern. I forbindelse med dette ble en galei bygd i 1546 for å fungere som en del av slottets forsvarsevne til sjøs med sitt artilleri. Galeien skulle også opprettholde kommunikasjoner mellom slottet og den svenske militærmakten om Vadstena skulle bli underlagt en beleiring. Gustav Vasa hadde allerede i 1544 besluttet seg for å opprettholde et militært nærvær på de store innsjøene med hjelp av forskjellige krigsskip, deriblant galeier. Mälaren skulle bli meget viktig ettersom Gustav Vasa ønsket å opprettholde forbindelser mellom de strategiske festningene om det skulle komme et fiendtlig angrep på landet. Festningene i Stockholm, Gripsholm, Västerås og Uppsala skulle ha galeier som et kommunikasjonsmiddel og våpen mot fiendens forsyningslinjer og kommunikasjoner. I 1558-59 ble to galeier bygd ved Vänern som et ledd i Gustav Vasas forsvarsdoktrine.
Den danske strategien ved et angrep på Sverige dreide seg først og fremst om bruk av flåtestyrker til sjøs for å seile opp til innløpet i Stockholms skjærgård, landsette troppene og deretter beleire den viktige byen. Denne strategien hadde lyktes i tidligere tider, men i 1522 klarte Gustav Vasa med en felles flåte av svenske og lybske krigsskip å blokkere den danske flåten fra å komme fram til Stockholm. Dette året hadde man lært viktigheten av gode batterier på fast grunn og bruk av terrenget for å utmanøvrere og sperre ut fiendtlige fartøyer i skjærgården. Galeien med en kraftig bestykning kunne dermed utgjøre en formidabel utfordring med lite dypgang, uavhengighet av vinden og nærhet til basene. I København anså man disse svenske galeiene som en avgjørende hindring for et eventuelt angrep på Stockholm.
En utenrikspolitisk krise oppsto i 1544 etter den danske arvekonflikten om retten til tronen mellom Christian III og slekten etter den tidlige konge Christian II var bilagt med en separatfred. Sverige og Danmark hadde alliert seg mot den tyske keiseren som tidligere hadde støttet Christian IIs slekts krav på tronen. I løpet av 1543 hadde keiseren hell med seg i sin krig mot Frankrike, og kunne vende seg mot alliansen i nord. Men intern uro hadde oppstått i keiserriket, og keiseren ønsket å bilegge konflikten. Etter nyheten om at danskene hadde startet forhandlinger med det tyske keiserriket ble kjent, fryktet Gustav Vasa først et dansk-tysk angrep på sitt rike.
Samtidige galeier i det svenske kongeriket ble samlet i Älvsnabben for å fungere som en ytre forsvarsring mellom øyene, holmene og skjærene i Stockholms skjærgård. Baggenstäket (Hårstäket den gang) ble opprensket til 4 alner dybde (2 m) så galeiene kunne bruke denne sjøvegen istedenfor hovedleden forbi Vaxholm. Om det skulle bli nødvendig, skulle galeiene seile nedover til Kalmarsund for å støtte Kalmar slott som var ansett som «porten til Sverige».
Krisen ble avsluttet etter at svenskene aksepterte den danske separatfreden i september 1544, men mistillit hadde oppstått mellom de to nordiske kongene. Først fire år senere, i 1548, ble forholdet mellom Danmark og Sverige normalisert på nytt. Men forsvaret mot et dansk angrep ble aldri oppgitt eller svekket fram til svenskekongens død i 1560. Dessuten hadde svenskene opplevd alvorlige opprør som Dackefeiden i 1542-43, og som respons på det svenske opprøret i Småland ble fem galeier bygd. Under Dackefeiden ble de fleste galeiene sendt til Smålands og Östergötlands kyster for å kunne transportere tropper fra sted til sted langs kysten og eventuelt stoppe spredningen av opprøret.
I Finland besto den svenske marinens nærværet av galeier, oftest to eller tre galeier med base i byen Åbo. I begynnelsen kunne disse svenske galeiene observeres som en maktdemonstrasjon ved munningen av Finskebukten, som skulle holde oppsikt over sjøfarten og utgjøre et maktmiddel mot byen Reval i dagens Estland. I året 1555 hadde urolighetene langs den russisk-svenske grensen opptrappet til en faktisk krig, og den svenske galeiflåten ble satt på sin første prøve som et transportmiddel. Over 4 000 soldater ble ført over til Finland i løpet av sommeren 1555 og omlagt 19 galeier deltok. Kanskje halvparten av soldatene overført på galeiene. Galeien i Sverige hadde ikke en permanent robesetning, istedenfor hadde man brukt soldatene som roere under ledelse av eksperter. For en planlagt sjøekspedisjon i året 1557 skulle 1 800 soldater bemanne tjue galeier.
Galeiene deltok i de svenske militæroperasjonene under krigen. Jakob Bagge ledet den svenske flåten inkludert galeiene oppover elven Neva mot den viktige festningen Nöteborg ved Ladoga i september. Den 29. september ble de svenske skipene fanget av en kraftig vind som presset dem mot landet under Nöteborgs slott, og ble underlagt angrep av russerne. Men Bagge klarte å holde vekk russerne med sitt artilleri som var raskt ført på land. Det kunne bare ha hendt om man hadde fartøyer med lite dypgang og sterk nok bestykning. Offensiven mot Nöteborg ble oppgitt, og svenskene ble deretter defensivt fram til freden den 2. april 1557.

Erik XIVs kroning

Erik XIV ble kronet den 29. juni 1591 i Uppsala. I forbindelse med den viktige seremonien, som også var en maktpolitisk demonstrasjon for Vasaslekten ovenfor det svenske folket og de utenlandske representanter, ble galeiene benyttet som et spesielt transportmiddel. Under slike omstendigheter ble disse galeiene kalt «hofgalejor» («hoffgalei»). De fem pommerske hertugene hadde i sitt fravær sendt stattholderen i Kammin, Henrik Norman, til kroningen sammen med hans sekretær Simon Fischer. Tjue år senere skrev Fischer ned sine opplevelser under reisen til Sverige.
Noe av det første som møtte Fischer ved ankomsten i Sverige utenfor Kalmar slott var stattholder Jöran Eriksson Gyllenstjerna ombord på hans galeja. Tilsammen 78 personer gikk ombord på galeien som var bemannet med soldater som roere ved årene. Det tok fjorten dager i motvind for å komme seg til Stockholm fra Kalmar.
Den neste måneden, den 18. juni 1561, seilte Erik XIV og hans følge fra Stockholm til Uppsala ombord på fire galeier, men reisen tok flere dager på grunn av sterk motvind. Lettere ble det under returen fra Uppsala etter kroningen hadde funnet sted. Galeiene ble brukt som et personlig transportmiddel for deler av det svenske hoffet og kongeslekten inkludert hertug Johan som dro hjemover ombord på en galei til Finland den 2. august.

Johan IIIs galeiflåte

Den svenske galeibyggingen opphørte brått etter Gustav Vasas død, og galeiflåten ble meget raskt redusert fra 26 stykker til bare seks i året 1568.
Johan III rustet ut en galeiflåte med et byggeprogram for krig mot Russland mens det var våpenhvile mellom svenskene og russerne fra 1583 til 1590. I 1590 hadde Johan III den fjerde største galeiflåten i Europa etter Spania, Det osmanske riket og Venezia med omkring 30 galeier. Svenskekongen hadde gått inn i krig mot den russiske tsaren Ivan den grusomme om herredømme over det nordlige Baltikum i året 1570, og skulle forsøke å utvide sitt territorium mot Ladoga i nord og Ingermanland i sør. Krigen brøt ut på nytt den 6. januar 1590, og en russisk hær klarte å gjenerobre vestre Ingermanland og nådde byen Narva i løpet av vinteren.
Alle svenske galeier ble overført til Finland i 1590-91, men kunne ikke få en avgjørende virkning i krigens løp. Det russiske angrepet mot Narva hadde tvunget svenskene tilbake på defensiven, og de planlagte operasjoner på elven Neva og innsjøen Ladoga uteble. Johan III ble syk og døde senere i 1592, det siste året med krigshandlinger. De svenske forberedelsene som hadde kostet så mye, kom ikke til nytte, og vinterkrigens påkjenninger under det russiske angrepet og «Kalla vintertåget» med 12 000 soldater mot Novgorod rammet moralen på begge sider.
Mens fredsforhandlingene vedvarte i årene 1592 til 1595, var galeiene fremdeles på sine baser i det finske landet langs Finskebukten. Siden da ble disse ikke mer omtalt. Om mulig var de svenske galeiene i året 1590 en kortsiktig opprustning ment for kortvarige bruk for å gi sine styrker amfibisk kapasitet. Det er trolig at de fleste galeiene i Johan IIIs flåte var bygd av furu fremfor eik, og dermed forsvant relativt hurtig ut av bildet. Ingen av galeiene fra året 1590 var nevnt på flåtelistene fra året 1599.
Den svenske galeien i Johan IIIs galeiflåten var formodentlig av den samme type som Gustav Vasas galei, men opplysninger om bestykningen på noen av de større er bevart. De større galeiene var like stor som disse i 1700-tallet med 20 til 22 par årer og fem mann ved hver åre, dermed en robesetning på 200 til 220 soldater.