google/wiki40b huggingface dataset:
Bredo Henrik von Munthe af Morgenstierne den eldre

Slekt

Bredo Henrik von Munthe af Morgenstierne den eldre var født i Danmark som sønn av krigs- og landkommissær, deputert i Generalitetskollegiet, konferensråd Otto Christopher von Munthe af Morgenstierne og Christine Bodilla Birgitte de Flindt. Hans farfar, Bredo von Munthe af Morgenstierne, hadde blitt adlet i 1755.
Bredo Morgenstierne har en lang rekke politikere, jurister, akademikere og kunstnere blant sine etterkommere. Han var svigerfar til høyesterettsassessor Claus Winter Hjelm, høyesterettsjustitiarius Peder Carl Lasson og statsminister Frederik Stang. Han var farfar til universitetsrektor Bredo Henrik von Munthe af Morgenstierne og morfar til statsminister Emil Stang, oldefar til arkitekt Christian Morgenstierne, jurist Otto von Munthe af Morgenstierne, diplomat Wilhelm von Munthe af Morgenstierne, språkforsker Georg Valentin von Munthe af Morgenstierne, Oda Krohg, Bokken Lasson og Høyre-formann Fredrik Stang d.y., og tipp-tipp-oldefar til visesanger Ole Paus.
Saǥai Muittalægje

Saǥai Muittalægje var en samisk avis som kom ut i årene 1904–1911. Avisen ble grunnlagt av Anders Larsen. Larsen brukte avisen bl.a. til å støtte Isak Saba som stortingsrepresentant fra 1906.
Riverside kraftverk

Riverside kraftverk er et varmekraftverk i delstaten Oklahoma i det sentrale USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 882 MW, fordelt på 2 like store blokker. Operatør er Public Service Oklahoma Co.
Utstyret er vesentlig levert av General Electric. Anlegget ble bygget ut i årene 1970–1976. Brenselkilden er naturgass og fyringsolje.
Anlegget må ikke forveksles med Riverside Energy gasskraftverk (Wi), Riverside gasskraftverk (Mn), Riverside kullkraftverk (Mn), eller Riverside kraftstasjon (Md).
Ungdommens fylkesutvalg i Sør-Trøndelag

Ungdommens Fylkesutvalg i Sør-Trøndelag (UFU Sør-Trøndelag) er et partipolitisk uavhengig rådgivende organ organisert under Sør-Trøndelag fylkeskommune. Per 2017 er leder av utvalget Ina Marie Kvithyll.

Historie

Organet ble startet opp i 2005 da fylkestinget i Sør-Trøndelag vedtok å opprette et organ for unge i fylket for å ivareta ungdoms medvirkning og deltakelse i samfunnsutviklingen. Den første tingsamlingen (UFT) ble holdt på Oppdal høsten 2005. Her ble retningslinjer for både UFT og UFU vedtatt.

Struktur

Utvalget består av ni representanter, hvorav syv er faste representanter og to er vararepresentanter. Representantene er mellom 13 til 25 år gamle. Disse velges på Ungdommens fylkesting (UFT) som arrangeres en gang årlig. Faste UFU-representanter velges for en periode på to år, leder, nestleder og vararepresentanter for en periode på ett år. Representantene kan stille til gjenvalg etter endt periode, så lenge de fortsatt kvalifiserer seg til alderskravene nevnt over.

Ungdommens fylkesutvalg

Ungdommens fylkesutvalg velges på UFT. UFUs hovedoppgave er å følge opp resolusjonsprogrammet som ble utarbeidet på UFT. I tillegg til dette skal også utvalget være kontaktledd til de kommunale barne- og ungdomsrådene, samt være en referansegruppe for fylkeskommunens arbeid med planer og saker som har med barn og ungdom å gjøre.
Små skumsikader

Utseende

De små skumsikadene, er mellom 3,5 og 7 mm lange. Mange har mørke vinger, gjerne med striper eller flekker i rødt. Bakkroppen smalner bakover i en spiss. Forryggen (pronotum) er omtrent like bred, som både bakkroppen og hodet. Overgangen mellom forryggen og hodet er i en jevn bue, og ikke som en vinkelformet innskjæring, slik som i den nærstående familien «store skumsikader» (Aphrophoridae).
På hodet er det to punktøyne, og på siden, to større og tydeligere fasettøyne. Issen går over i pannen i en litt butt bue. Pannen er høy og uten noen kjølaktig opphøyninger. Munnen er plassert langt ned, nesten under hodet. På denne måten får hodet en slags båtform (baugen). Munnen (rostrum), er en flerleddet sugesnabel, som den bruker til å stikke inn i planter og bladnerver, for å suge plantesaft. Den korte snabelen ligger bakover bøyd, under hodet og mellom fremste lår, når den ikke er i bruk. Antennen hos flere arter er ganske kort, de første ledd er noe tykkere og kortere enn resten. Øynene er runde og sitter godt ut på siden av hodet.
Vingene holdes taklagt bakover kroppen i hvile. De fremste, er mer læraktige og uten et tydelig ribbenett, de bakre vinger er gjennomskinnelige og er uten farge. Vingene er ganske gode til å fly med, men skumsikader bruker vanligvis bare å ta svært korte flygeturer.

Levevis

Disse sikadene er nok best kjent fra nymfestadiet, der de lever i gressenger innhyllet i skummet de selv produserer. Her har de beskyttelse mot fiender og tørker ikke ut selv om solen skulle skinne. Skummet er en væske de utskiller gjennom endetarmsåpningen (anus), denne væsken blandes med luft slik at luftboblene (skum) oppstår. Dette skummet ligner spytt, og er trolig opphav til mange myter og lokalenavn på skumsikadene.
Skumsikader lever gjerne på litt lune og soleksponerte steder. De suger plantesaft. Noen arter lever på flere planteslag, mens andre har bare en vertsplante.
Eggene legges på plantevev i noen små snitt hunnen lager.
Nymfene har flere hudskift og ligner mer og mer på de voksne (imago), for hvert hudskifte. Skumsikader har ufullstendig forvandling, overgang fra nyklekt larve til det voksne kjønnsmodne insektet, går gradvis gjennom flere nymfestadier. Nymfe i slekten Cercopis lever på jorden av å suge plantesaft på røtter.

Mange navn på norsk

Skumsikader kan ha ulike navn i de norske dialektene, som heksespytt, trollspytt og kjerringspytt, men disse navnene refererer hovedsakelig til familien Aphrophoridae, som er mye vanligere i Norge enn Cercopidae. Navnene "små skumsikader" og "store skumsikader" for henholdsvis Cercopidae og Aphrophoridae er uheldige da medlemmene av de to familiene er temmelig jevnstore.
Posebind

Innbinding

Poseboken hadde flere fordeler. Med en bok festet til klesdrakten (i en tid da den ennå ikke hadde lommer), hadde man alltid teksten klar for hånden. Fordi bøker var sjeldne og svært kostbare, var det dessuten viktig at de ikke ble ødelagt under frakt, men lå godt beskyttet mot skitt og uvær. 
Posebindet er som oftest innbundet i kalv- eller hjorteskinn, i pergament eller av og til også i fløyel eller annet stoffer. Da store bøker ikke passer godt å ha hengende i beltet, er posebøkene alltid i små bokformater som oktav (omtrent A5), sedes (ca. A6) eller doedes (ca. A7). Bindene kan ha mange farver, og er som oftest utstyrt med ytre permer med nagler, beslag og spenner. Det nedhengende stykket av bindet kunne også trekkes sammen med en snor eller flettes i knuten.
Under reisen kunne det være behendig å ha en hjertestyrkende tekst tett ved, således at man ved behov kunne slå raskt opp i den. Av samme grunn var det praktisk at boken hang på hodet så man bare kunne løfte den opp når man skulle lese. Det er derfor posen alltid utgår fra undersnittet.
Posebind er i dag svært sjeldne, men har trolig vært noe vanligere i sengotikken og tidlig renessanse i Nederlandene og Tyskland. Det er bare bevart omkring 20 posebøker, men det er mange samtidige avbildninger der slike bind bæres av religiøse skikkelser som apostler, helgener og geistlige.

Religiøse og juridiske tekster

De fleste posebind har et oppbyggelig kristent innhold, men det finnes et par eksempler på bøker med juridisk innhold av dansk opprinnelse; den ene oppbevares i dag i København, den andre i Stockholm.

Annet

Det ble også laget bokpunger, futteraler av skinn til å bære bøker i.
Det lages ikke lenger posebøker, men salmebøker og bibler kan ha klaffebind der overtrekksmaterialet går utenfor permpappen som beskyttende «vinger» for bokblokken inni.
Fabelprisen

Fabelprisen er en årlig utmerkelse som gis til beste norske litterære verk innen fantastisk litteratur utgitt foregående år. Foreningen Fabelprosaens venner står bak prisen. Foreningen har som formål å fremme den fantastiske litteraturen i Norge.
Fabelprisen ble første gang delt ut i 2007, og gikk til Christopher F.-B. Grøndahl for hans roman 104. I 2008 ble prisen gitt til romanen Gudenes fall av Cornelius Jakhelln, mens vinneren i 2009 var Tilfeldigvis – Arial Footlights forhistorie av Silje E. Fretheim og Steingard Vada. Prisvinner i 2010 var Lars Mæhle for Landet under isen. I 2012 gikk prisen til Asbjørn Rydland for serien Drakeguten, mens Terje Dragseth fikk prisen for diktverket Bella Blu – En håndbok for verdensrommet i 2013.  Vinneren i 2014 var Odinsbarn av Siri Pettersen, mens Terje Sander fikk prisen i 2015 for Daudmannaland. I 2016 var det Bienes historie av Maja Lunde som fikk prisen. Steffen Kverneland fikk prisen i 2017 for Vampyr.

Fabelprisen 2007: 104 av Christopher F-B Grøndahl

Fabelprisen 2007 ble tildelt Christopher F-B Grøndahl for hans roman 104 utgitt på Aschehoug forlag i 2006. 
I tildelingen berømmet juryen boken som et friskt pust innen norsk science fiction–litteratur.
Den var dessuten opptatt av Grøndahls formsikre språk og at boken tør å ta science fiction–genrens tematikk og virkemidler på alvor, samt bruker disse på nye og kreative måter.
Gravdal Ungdoms- og Idrettslag

Gravdal Ungdoms- og Idrettslag, også kjent som GUIL eller Gravdal UIL, er en idrettsklubb innenfor fotball og håndball i Vestvågøy, Lofoten og ble stiftet i 1898.
Klubbens A-lag i fotball spiller i 5. divisjon Lofoten.
Cyclocephala picipes

Utseende

En middelsstor, nokså bred, oval, blankt, brungul eller brunrød hornbille med svarte tegninger på pronotum og dekkvinger.  Hodet er mørkt. Arten har ikke horn på hodet eller groper på pronotum, kjønnene kan skilles på at hannen er smalere enn hunnen og at føttene, og særlig kloleddet, på forbeina er fortykkede.

Levevis

De voksne billene er nattaktive og kommer til lys. I alle fall noen arter besøker blomster (for eksempel på planter i myrkonglefamilien) og kan være viktige pollinatorer. Larvene er kjent bare for et fåtall av artene, disse lever i jorda og eter på gressrøtter.

Utbredelse

Arten er utbredt i Guyana og Brasil.
Burkina Faso under VM i friidrett 2015

Resultater

(Q, q – kvalifisert, NM – ikke noe gyldig resultat, SB – årsbeste, DNS – startet ikke, DNF – fullførte ikke)
Ophelia Ragtime Orchestra

Ophelia Ragtime Orchestra (eller Ophelia Orchestra) er et 10-manns orkester ledet av Morten Gunnar Larsen. Orkesteret ble startet av Larsen i 1977, og har blant annet spilt sammen med ragtime-komponisten Eubie Blake, turnert i USA og utgitt flere plater, bl.a. Classic Ragtime (1991) på Odin Records og From ragtime to radio (2001). Av magasinet «Mississippi Rag» ble orkesteret kåret til verdens beste (1999). Deres siste utgivelse er Sound and smoke. Medlemmer i 2006 er Morten Gunnar Larsen piano, Morten Brenne trompet, Helge Sunde trombone, Birger Mistereggen trommer, Mikko Lampila cello, Johnnie Harper banjo/gitar, Georg Michael Reiss klarinett/altsax Svein Aarbostad bass, Bjarne Magnus Jensen fiolin, og Børre Frydenlund vokal.
Wosret

Betydning

Wosret ble æret i mellomriket i Teben hvor hun opprinnelig ble oppfattet som en vokter av kulten, og som en beskytter av den unge Horus, og er derfor også en generell beskytter av ungdommen. Under det tolvte dynasti vokste hennes betydning og tre faraoer ble navngitt som hennes sønner; eksempelvis Senwosret (Se-en-Uset), «mannen tilhører [sønnen] Wosret». I gresk oversettelse ble det Sesostris. Hun ble senere identifisert med Isis og Hathor, og som et aspekt av sistnevnte. Det er mulig hun var en tidlig gemalinne av guden Amun ved Karnak, men senere ble hun erstattet av Mut, skjønt det er mulig at Mut ganske enkelt er et senere navn for Wosret. Hun ble æret fram til den greske, ptolemeiske epoken.

Framtoning

I ikonografien er hun avbildet som gudinne med kattehode, bevæpnet med to kniver, eller som en slange med løvehode. Hun kunne også bli vist en høy krone, og med maktsymbol som Was-septer. Andre våpen kunne være bue og piler.
Hun ble sjelden avbildet, og det er ingen templer som er blitt identifisert som hennes.
Rygge Storsenter

Rygge Storsenter ligger i Carlbergveien 2, 1526 Moss.
Dette storsenteret er med på å gjøre handleområdet i Varnaveien, Midtveien, Vingparken og Høyden til et sammenhengende byområde i Moss.
Else Christie Kielland

Bakgrunn

Hun ble født i Bergen som datter av professor, arkitekt Jens Zetlitz Monrad Kielland (1866–1926) og Anna M. C. Christie (1869–1948). Moren var av slekten Christie. Familien flyttet til Trondheim da hun var åtte, og til Oslo da hun var 14 år gammel. Hun tok artium i 1922, studerte ved Statens håndverks- og kunstindustriskole 1922–1923 og ved Kunstakademiet 1923–27. Hun mottok korrektur fra Harriet Backer 1923–32, som hun hadde kjent siden tenårene. 
Hun studerte en kort periode i Paris i 1934, og var elev av Georg Jacobsen 1935-38.

Karriere

Hun debuterte med separatutstilling på Kunstnernes Hus, Oslo i 1929, og deltok på Høstutstillingen første gang i 1930.
Et gjennomgående motiv i Kiellands virke som kunstner og kunstteoretiker er en søken etter bærende prinsipper og formell lovmessighet. De tre bøkene geometry in … art, som har fellestittelen Depth and Movement, er et resultat av dette arbeidet. Kielland mener å finne et gjennomgående mønster av geometrisk lovmessighet fra egyptisk kunst, via gresk kunst og frem til norrøn kunst i førkristen tid og tidlig middelalder. 
Som utøvende kunstner arbeidet hun både med billedvev og med maleri. Hennes viktigste tema som maler var de store vidsyn over dramatiske landskaper, med mennesker som små maur under naturens velde. Hun har malt fra Bergen, Jølster, Røldal, Valdres og Svalbard. Hennes delvis abstrakte portretter av Fartein Valen (1934) og David Monrad Johansen (1948) er nevneverdige; det samme er tre selvportretter fra 1929, 1933 og 1940, og en trilogi bilder på Universitetet i Bergen: Balders død, Årle i old da ørnane gol, Tid er med å ride rødnande braut (1933-1975). 
Blant hennes vevnader må nevnes Til minne om dem som gav sitt liv på havet (1962, Bergen Sjøfartsmuseum) og trilogien Riket og mennene (1967, Utenriksdepartementet). Det siste består av motivene Riket og mennene, Skjebnen, Fisken dras opp av havet. 
Kielland var statsstipendiat fra 1972, og mottok Oslo bys kulturpris 1981. Hun er representert i de fleste norske kunstmuseer.
Hun var ugift; og søster av arkitekt Jacob Christie Kielland.  Moren var av slekten Christie.
Ludwig Senfl

Liv

Senfl begynte som korsanger i hoffkapellet til den senere keiser Maximilian I av Det tysk-romerske rike  i 1496, med korte avbrudd var han ved keiserens kapell i mer enn 20 år.
I 1497 fulgte Senfl med hoffkapellet til Wien. Når korguttene ved keiserhoffet kom i stemmeskiftet var det vanlig at de fikk finansiert et studium ved universitetet i Wien, og en regner med at Senfl studerte her mellom 1500 og 1504. I henhold til utsagn i den selvbiografiske sangen Lust hab ich g'habt zur Musica fikk han sin utdanning som sanger, skriver og komponist av hoffkomponisten Heinrich Isaac. Blant annet kopierte han mye av Isaacs Choralis Constantinus, et enormt arbeid han fullførte først etter komponistens død.
Senfl gjennomførte en reise til Italia mellom 1508 and 1510, og returnerte deretter til hoffkapellet. Etter Isaacs død i 1517 utnevnte keiser Maxmimilian Senfl til hoffkomponist, men Maxmimilian døde allerede i 1519 og den nye keiseren, Karl V, avskjediget størstedelen av Maximilians musikere. Karl nektet å utbetale stipendet Senfl var blitt lovet når keiseren døde, og han sto nå uten arbeid og inntekt.
De neste årene reiste og komponerte Senfl mye. Han skal ha vært ved Riksdagen i Worms i 1521, og selv om han aldri konverterte til protestantismen er det sannsynlig at han var tilhenger av Luthers lære. Han ble senere forhørt av inkvisisjonen og gav da frivillig opp tittelen som katolsk prest. Fra og med 1530 korresponderte Senfl aktivt med den kjente lutheraneren hertug Albrecht av Preussen og med Martin Luther selv.
Til slutt fikk Senfl en post i München, en by med høye musikalske standarder og behov for ny musikk, og som samtidig var relativt tolerant overfor personer med protestantiske sympatier. Etter korrespondansen med Albrecht å dømme var Senfl syk i 1540, og han døde sannsynligvis tidlig på året 1543.

Virke

Senfls skrev i samtlige av tidens musikalske former: messer, motetter, flerstemmige proprium-tonesettinger, en magnificatsyklus med 8 verk, sanger, oder og noe instrumentalmusikk. Verkene er bevart i rundt 360 kilder, manuskripter og trykte publikasjoner.
Kevin Volland

Landslaget

13. mai 2014 fikk han sin første landskamp for Tyskland mot Polen .
Han ble den 8. mai 2014 tatt ut i bruttotroppen til VM i Brasil for Tyskland, men han kom ikke videre til 23-mannstroppen.
Republikken Øvre Volta

Republikken Øvre Volta (fransk: République de Haute-Volta) var navnet til Burkina Faso fra 1958, da den franske kolonien Fransk Øvre Volta ble en selvstendig stat. Fra 1958 frem til 1960 var republikken en selvstyrt republikk innen Det franske fellesskapet. Fra 1960 har Republikken Øvre Volta vært en selvstendig stat. Etter statskuppet 4. august 1984 byttet landet navn til Burkina Faso. 
Navnet (Fransk) Øvre Volta ble gitt av de franske koloniherrene siden de tre elvene som utgjør de øvre kildene til elven Volta har sitt utspring her.
Typhocerini

Utseende

Middelsstore, litt brede trebukker med lange antenner.

Utbredelse

Slekten Bixorestes lever i Sør-Afrika, de øvrige i Australia.
Ysteri

Et ysteri er en meierilignende industribedrift eller en avdeling i et meieri som framstiller ost og osteprodukter. Ysteriene stammer fra Sveits og kom til Norge i forkant av at de første regulære meieriene ble etablert. Det første ysteriet  i et meierisamvirke i Norge var Rausjødalen setermeieri, som ble etablert av bønder fra Tolga og Os i august 1856.

Ysting

Ost fremstilles i en prosess som kalles ysting, i dag helst i et moderne ysteri. Mange steder i verden yster man imidlertid ost også i mindre målestokk, også i Norge. Ystingen skjer ved at melk, fløte eller en blanding varmes opp og tilsettes løype (kymosin) eller ved syrning av melken. 
Når løypen har gjort sitt, skiller melken seg og man ender med to råvarer etter at osten er presset; ost og myse. Osten saltes og settes til lagring. I prosessen foregår det også en fermentering. Ostens fasthet bestemmes av flere faktorer, blant annet hvor mye myse som fjernes fra osten.
Løypeoster kan være faste (emmentaler, gruyère, nøkkelost), halvfaste (jarlsberg, gouda, edamer), eller myke (brie, camembert)
Surmelksoster er typisk oster som pultost og gammelost.
Mysen var tidligere et avfallsprodukt fra produksjon, som tidligere gjerne ble brukt til dyrefôr. I dag foredles den til brunost eller mysost og andre myseprodukter. Brunoster er oster som er rike på karbohydrater, men har lite protein sammenlignet med hvitostene. I Norge er tradisjonell geitost og brunost eksempler på mysost basert på melk av geit eller blanding av geit- og kumelk.
Promenade des Anglais

Promenade des Anglais («Englendernes promenade») er en promenade ved Middelhavet i Nice i Frankrike.
Blant lokalbefolkningen omtales Promenade des Anglais som la Promenade eller bare la Prom. På søndager sees syklister, barnevogner og familier langs Promenade. Det har også blitt favorittsted for skateboardere og skatere. 
Begivenheter som f.eks. carnaval de Nice arrangeres langs Promenade des Anglais. Gaten har også sine karakteristiske blå stoler (chaises bleues) og skyggefulle telt (cabanas) ved Middelhavet og Baie des Anges.
Langs gaten er det en rekke kjente bygninger, med Hôtel Négresco som den mest kjente. Ellers er gaten sterkt trafikkbelastet, med opptil fire kjørefelt i hver retning.

Terrorangrepet i 2016

På Frankrikes nasjonaldag 14. juli 2016 kjørte en lastebil inn i folkemengden som var samlet for å se på det tradisjonelle fyrverkeriet. Terrorangrepet drepte mer enn 80 personer, og skadet mange andre.
Gangteng Gewog

Gangteng Gewog (dzongkha: སྒང་སྟེང) er en gewog (samling med landsbyer) i fylket Wangdue Phodrang i Bhutan. Stedet har også vært kjent som Gangte.
Colosseum kino

Saler

Colosseum kino har fire saler, med henholdsvis 978, 274, 151 og 115 sitteplasser i sal 1, 2, 3 og 4. «Colosseum 1» har siden den ble sertifisert i 1998 vært verdens største THX-sertifiserte kinosal. Colosseum 1 har et lerret på 10×22 meter, og salen har siden juli 2009 kunnet vise digital 3D ved bruk av RealD.
The Amazing Race 20

The Amazing Race 20 er den tyvende sesongen av den amerikanske realityserien The Amazing Race. The Amazing Race 20 fulgte elleve lag med to, med et pre-eksisterende forhold, i et kappløp rundt i verden. 
Ekteparet Rachel og Dave Brown, jr. vant The Amazing Race 20. De satt også rekord i den amerikanske versjonen av racet, med flest etappeseire i løpet av en sesong, med åtte etappeseire.

Produksjon

The Amazing Race 20 strakk seg 58 000 km, gjennom ti land på fem kontinenter i løpet av 23 dager. Innspillingen foregikk i perioden 26. november til 19. desember 2011. Paraguay og Aserbajdsjan ble besøkt for første gang denne sesongen.
I den åttende etappen, klarte to lag å unngå eliminering, etter å ha blitt U-Svingt i en Dobbel U-Sving. 
I den tiende etappen, klarte Bopper & Mark å vinne Snarveiledetråden, men ble eliminert i samme etappe. Dette var andre gangen i seriens historie at dette skjedde, etter at Dennis & Andrew vant Snarveiledetråden, men ble eliminert i den tredje etappen i sesong 3.

Casting

Deltagere denne sesongen, inkluderte tidligere Big Brother-deltagere Brendon Villegas og Rachel Reilly, og Major League Soccer-spilleren Andrew Weber. I tillegg var det lag med gifte klovner, føderale agenter og grensepatrulje-agenter. 
Brendon og Rachel giftet seg 20. september 2012, og de ble senere valgt til å delta The Amazing Race All-Stars, sammen med Bopper og Mark. Men på grunn av tegn på pankreatitt, var ikke Bopper i stand til å konkurrere sammen med Mark. Bopper ble erstattet med Mallory Ervin fra sesong 17 og Unfinished Business, og Mark og Mallory konkurrerte i All-Stars som et sammensatt lag.
Natt og Dag (album)

Natt og Dag – Norwegian Songs, vol. 2 er et musikkalbum utgitt av Njål Sparbo. Musikkalbumet ble utgitt 15. februar 2018 og inneholder norske sanger fra tiden etter den nasjonalromantiske perioden.
Garigliano kjernekraftverk

Garigliano kjernekraftverk var et kjernekraftverk som produserte elektrisk kraft ved Garigliano i Campania i Sør-Italia. Det lå ved Sessa Aurunca i nærheten av Caserta, hovedstaden i provinsen Caserta. Utbyggingen av anlegget begynte i 1957, og 1. juni 1964 ble anleggets ene reaktor kommersielt satt igang. Utfasingen skjedde i 1982. En av årsakene til stengingen var for høye vedlikeholdskostnader.
Anlegget hadde en kokvannsreaktor (BWR) med en installert maksimal elektrisk effekt på 160 MW (brutto). Sammen med Latina kjernekraftverk, var anlegget det minste i Italia med tanke på installert effekt og samlet årsproduksjon.
Dykkerfartøy - prosjekt 535

Dykkerfartøy - prosjekt 535 «Krabbe» (russisk «Краб») er en serie dykkerfartøy som ble produsert i Sovjetunionen, ment som moderfartøy for dykking ned til 60 meter.
Størrelsen er omlag på 300 tonn og båten gjør omlag 12 knops fart.
Per capita

Per capita er et latinsk preposisjonsuttrykk som betyr «per innbygger», eller «per hode».
Frasen er bygd opp av per (norsk: «av», «ved bruk av») og capita (akkusativ flertall av substantivet caput, «hode»). Frasen betyr dermed «per hode», eller «for hvert hode», og dermed «per person/individ». Begrepet brukes i forskjellige samfunnsvitenskaper, og statistiske forskningssammenhenger, som regjeringsstatistikker, økonomiske indikatorer, og miljøstudier.
Det brukes ofte innen statistikkfelt i stedet for å si «for hver person», eller «per person». Det brukes også i testamenter for å indikere at hver begunstigede skal motta lik andel av et bo. Dette er til motsetning av per stirpes, hvor hver gren av den arvende familien arver en lik andel av boet.