Levellere

Levellere, «utjevnere», var en betegnelse på en politisk-religiøs bevegelse i 1600-tallets puritanske revolusjon og den engelske borgerkrigen som markerte seg i forbindelse med stridighetene mellom det lange parlamentet og de uavhengige i hæren i 1647. De kan betraktes som en tidlig sosialistisk bevegelse som fremmet en populær statshøyhet, utvidet stemmerett, likhet for loven, og religiøs toleranse, alt dette ble uttrykt i manifestet Agreement of the People, «Folkets overenskomst». De ble framtredende i den første engelske borgerkrigen og hadde mest innflytelse før begynnelsen av den andre borgerkrigen. Levellernes oppfatninger og støtte ble grunnlagt i allmuen i byen London og i en del regimenter i hæren, New Model Army.
Levellerne var ikke et politisk parti i den moderne betydningen av ordet, og var ikke innrettet et spesielt manifest. De var organisert på nasjonalt nivå med kontorer eller samlingsplasser på et antall vertshus i London som The Rosemary Branch i Islington som hadde sitt navn fra blomsten på en rosmarin som levellerne bar i sine hatter som et tegn på identifikasjon. Dette vertshuset er fortsatt oppe den dag i dag som et vertshus. De utga en avis kalt for The Moderate og var nyskapende i bruk av opprop og pamfletter for å fremme og spre sine politiske oppfatninger. De identifiserte seg selv blant annet ved en sjøgrønt bånd på sine klær. Etter Prides utrenskning av parlamentet og henrettelsen av Karl I av England lå makten i hendene på adelen i hæren i mindre grad i rumpparlamentet. Levellerne, sammen med andre opposisjonelle grupper, ble marginalisert av de som satt med makten og deres innflytelse svinnet hen. Etter 1650 var de ikke lenger en alvorlig trussel for den etablerte orden.

Opprinnelse til navnet

Begrepet «leveller» hadde vært i bruk på 1600-tallets England som et nedsettendebegrep for mishandling til opprørere på landet. I opprøret i Midland i 1607 ble navnet benyttet for de som «levelled» (jevnet) hekker eller gjerder i de påfølgende opptøyene.
Som en politisk bevegelse ble begrepet første gang referert til en fraksjon av agitatorer i New Model Army og tilhengere i London som det var sagt sammensverget for å myrde kongen. Men gradvis ble begrepet tilknyttet John Lilburne, Richard Overton og William Walwyn og deres fraksjon. Bøker og tekster som ble utgitt i årene 1647–1648 reflekterte ofte denne terminologiske usikkerheten. Den offentlige identifiseringen, i den grad den kan kalles for det, var hovedsakelig grunnet bakvaskelsen av Marchamont Needham, forfatteren av avisen Mercurius Pragmaticus. Lilburne, John Wildman og Richard Baxter mente senere at Oliver Cromwell og Henry Ireton hadde benyttet seg av begrepet på Lilburnes gruppe i løpet av Putneydebattene på slutten av 1647. Lilburne betraktet selv begrepet som nedsettende og kalte sin tilhengere for «de såkalte levellere» og foretrakk «agitatorere». Begrepet antydet at «levellere» hadde som må å rive ned alt, utjevne, til det laveste felles nivå. Lederne benektet hardnakket at de ville «utjevne» de sosiale samfunnslagene, men benyttet seg likevel av navnet ettersom de var ved det de var kjent som hos folk flest. Etter at de ble arrestert og fengslet i 1649, signerte fire av deres ledere — Walwyn, Overton, Lilburne og «Thomas Prince» — et manifest hvor de kalte seg selv for levellere.
Den store engelske ordboken, Oxford English Dictionary, daterer den første skriftlige bruken av begrepet for en politisk bevegelse til 1644, men kilden som er sitert her, Marchamont Needhams pamflett, The Case for the Commonwealth of England Stated, er datert fra 1650. Begrepet ble senere benyttet i et brev av 1. november 1647 og historikeren Samuel Rawson Gardiner antyder at de eksisterte som et oppnavn før denne dato. Blair Worden, den historikere som nyere tid har utgitt forskning på emnet, konkluderte at brevet av 1. november var den første nedtegnede bruken av begrepet. Brevet viser til ekstremistiske agitatorer innenfor hæren: «De har gitt dem selv et nytt navn, viz. Levellers, for de har til hensikt å gjøre alle ting rette, og jevne en paritet [jevnbyrdighet] og fellesskap i kongedømmet.» Worden har vist at begrepet første gang ble benyttet på trykk i en bok av Karl I av England kalt for His Majesties Most Gracious Declaration. Denne avhandlingen trykte et brev som hadde blitt lest opp i overhuset den 11. november 1647. Selv om George Thomason ikke har datert denne avhandlingen er den siste dato i dokumentet lørdag 13. november 1647, noe som antyder at avhandlingens dato er tidligst 15. november 1647.

Politiske ambisjoner

Levellerne hadde ingen sammenhengende agenda: før 1649 er det ingen nedtegnelser at de hadde møter for å sammenfatte et manifest. Imidlertid var de bredt engasjert for å avskaffe korrupsjon innenfor prosessene i lovsystemet og parlamentet, toleranse for religiøse forskjeller, oversettelse av lovverket til dagligdags språk, og en form for utvidelse av stemmeretten. Disse målene var vekslende. En del levellere som John Lilburne argumenterte for at engelsk Common law, felleslov, særlig Magna Carta, var grunnlaget av engelske rettigheter og friheter, men andre, som William Walwyn, sammenlignet Magna Carta med «mess of potage», «en suppe av et rot».
Levellere tenderte til å holde fast til en oppfattelse av «naturlige rettigheter» som de mente hadde blitt misbrukt av kongen i borgerkrigene. Ved Putneydebattene i 1647 forsvarte oberst Thomas Rainsborough de naturlige rettighetene ved at de kom fra de lovene som Gud uttrykte i Bibelen. Richard Overton betraktet at frihet var en naturlig, iboende eiendom av hver eneste person. Historikeren Michael Mendle demonstrert utviklingene av ideene til levellerne fra elementer til tidlige parlamentariske tanker som ble uttrykt av menn som Henry Parker.

Annen bruk

I 1724 var det et atter et opprør blant folk i Galloway i sørlige Skottland, og et antall menn tok del i hva som ble kalt for «levellere» eller «dykebreakers» (dikebrytere). Ordet ble også benyttet i Irland i løpet av 1700-tallet for å beskrive en hemmelig revolusjonært samfunn tilsvarende de såkalte whiteboys.