google/wiki40b huggingface dataset:
Staurakios

Medkeiser

Staurakios var allerede i 803 blitt kronet til medkeiser av sin far, keiser Nikeforos I. En kronikør, Theophanes bekjenneren, som var fiendtlig innstilt til keiseren, angir at Staurakios ikke bare var inkompetent til dette embede men også hadde gjort seg skyldig i voldtekt. Det kan imidlertid ikke vites om denne anklagen var farget av kronikørens innstilling til faren.
I år 807 utpekte Nikeforos den athenske Teofano til Staurakios' ektefelle. Hun var i slekt med den avsatte keiserinne Irene,. Hun var blitt valgt ut fra en parti unge damer som var blitt hentet fra forskjellige deler av Østromerriket for et brudeskue. De to ble gift samme dag som valget var gjort, den 20. desember.
I farens regjeringstid ble Staurakios gitt kommando over en militær eliteenhet, Hikanatoi-tagmaet.
Staurakios deltok i farens krigsekspedisjon mot Krum av Bulgaria i år 811 og unnslapp med nød og neppe fra det katastrofale slaget ved Pliska, men ble lammet av et sverdsugg.

Keiser

Han ble raskt utsett til keiser - han etterfulgte sin far som falt ved Pliska. Kroningen fant sted i Adrianopel. Dette ble første gangen at en østromersk keiser ble kronet utenfor Konstantinopel. Det ble snart åpenbart at Staurakios hadde den plan å utse Teofano til sin etterfølger, og rykter begynte å versere om at han planla å erstatte keiserdømmet med en republikk. Svogeren Mikael I Rangabe og hans tilhengere tvang da Staurakios fra makten.

Fratreden og død

Staurakios lot seg derpå prestevie og trakk seg tilbake til et kloster. Der døde han etter få måneder.
Mange kilder hevder at han var blitt forgiftet av sin egen søster, Prokopia. Hans etterkommer ble Mikael I Rangabe, som hadde overlevd slaget ved Pliska uskadet, og som var gift med Prokopia.
Takekazu Suzuki

Karriere

Takekazu Suzuki startet sin profesjonelle karriere i Yomiuri i 1976. Han har også spilt for Brummell Sendai. Han har tidligere vært trener for Vegalta Sendai.
Nozomi Tanaka

Sesongen 2015

Tanaka deltok i Ungdomsasiamesterskapet i friidrett 2015 (U18), som ble arrangert i Doha i Qatar. Der fikk hun sølv på 1500 meter, drøye fem sekunder bak Dalila Abdulkadir Gosa som vant denne øvelsen.

Sesongen 2016

Tanaka kom på andreplass på 1500 meter i det japanske mesterskapet i friidrett 2016, med ny personlig rekord på 4:15,43. Hun deltok på 3000 meter under U20-VM i friidrett 2016, og kom der på åttendeplass.

Sesongen 2017

Hun kom på fjerdeplass på 1500 meter i Kanaguri Memorial, og fikk bronse på samme distanse i Hyogo Relays. I det japanske mesterskapet i friidrett 2017 kom hun på sjetteplass på 1500 meter. Hun deltok på 1500 meter under Asiamesterskapet i friidrett 2017, og kom der på fjerdeplass på 1500 meter. Hun fikk bronse på 2000 meter under DécaNation, med ny personlig rekord på 5:53,47, og vant 3000 meter under 72nd National Sports Festival i Matsuyama.

Sesongen 2018

I april kom hun på andreplass på 1500 meter under Kanaguri Memorial, og hun kom på tredjeplass i Hyogo Relays i Koba og Golden Games i Nobeoka. Hun løp 3000 meter under Golden Grand Prix 2018 i Osaka, og vant 3000 meter under U20-asiamesterskapet i friidrett 2018 i Gifu i Japan. 
Hun satte personlig rekord på 5000 meter under Japansk mesterskap i friidrett 2018, med 15:31,65, og kom der på andreplass. Hun deltok også på 1500 meter, der hun kom på sjetteplass i sitt forsøksheat, og nådde ikke finalen. Hun vant 3000 meter under U20-VM i friidrett, med ny personlig rekord på 8:54,01.
Hun representerte Asia-Pacific under Kontinentalcupen i friidrett 2018, der hun deltok på 3000 meter, men hun ble eliminert før siste runde og fullførte ikke løpet.

Sesongen 2019

Tanaka deltok i VM i terrengløp 2019 i Danmark, og kom der på 39.-plass individuelt i seniorklassen. I lagkonkurransen kom Japan på 12.-plass. I april deltok hun i Asiamesterskapet i friidrett 2019, og kom der på sjetteplass på 5000 meter. Hun deltok i Japansk mesterskap på 10 000 meter 2019 i Osaka i mai, hennes første 10.000 meter i et større mesterskap, og kom der på sjetteplass. Tiden hennes ble 32:25,81.
Antoninus Liberalis

Antoninus Liberalis (gresk: Ἀντωνῖνος Λιβεράλις) var en gresk lærd og mytograf i antikken som under sitt latinske navn antagelig var virksom en gang mellom 100 og 300 e.Kr. Det er bortimot ingen informasjon om forfatteren. Han er kjent fra et enkelt verk, Samling av metamorfoser.

Metamorfoser

Det eneste bevarte verk etter ham er Samling av metamorfoser (Μεταμορφώσεων συναυωυή), basert på hellenistiske kilder, særlig Nikandros fra Kolofon, en samling på 41 meget korte sammendrag av fortellinger om mytiske metamorfoser (forvandlinger) påvirket av fornærmede guddommer, unik ved at de er framstilt i prosa og ikke som poesi. Den litterære sjanger med myter om forvandlinger av menn og kvinner, helter og nymfer, til stjernebilder, har betegnelsen Katasterismoi (gresk: Καταστερισμοί, «plassering blant stjerner»). Denne sjangeren var populær under antikken. Verket til Antoninus Liberalis har mer polerte paralleller i det bedre kjente Metamorfoser av Ovid og Metamorfoser av Lucius Apuleius. Sistnevnte er mer kjent som Det gyldne esel (Asinus aureus) etter omtale av Augustin av Hippo. Som dem er kildene, i den grad de kan etterspores, hellenistiske verker, som Nikandros’ Heteroeumena og Ornithogonia (tilskrevet Boios).
Verket har overlevd i et enkelt manuskript fra sent på 800-tallet. Det er nå i Bibliotheca Palatina ved Universitetet i Heidelberg. Manuskriptet inneholder flere verker. Det ble fraktet til Basel en gang rundt 1437. I 1553 ga Hieronymus Froben det til Ottheinrich von der Pfalz som overlot det til biblioteket. I 1623, med resten av biblioteket, ble det fraktet til Roma. I 1787 havnet det i Paris som en del av Napoléons plyndring under betingelsene av Tolentino-traktaten. I 1816 kom igjen tilbake til Heidelberg hvor det har vært siden.
Guilielmus Xylander ved Universitetet i Heidelberg trykte det i 1568. Da noen tekstsider har forsvunnet siden denne trykkingen, er også denne utgaven en nødvendig autoritet for teksten.
Mange av de forvandlingene som omtales i verket er funnet i andre verker, og del av dem kan være oppfinnelser av Antoninus. Fortellingens væremåte er lakonisk og i en konversjonspreget prosa: «denne fullstendig ukunstneriske tekst», slik Sara Myers har karakterisert den, gir den korteste sammendrag av tapte forvandlinger av mer ærgjerrige forfattere, slik som Nikandros og Boios. Francis Celoria, oversetter av en utgivelse fra 1992, anser teksten som perfekt akseptabel koiné-gresk, skjønt med tallrike Hapax legomenon; den er «strengt enkel» og hovedsakelig blottet for grammatiske småord som kunne gi humor eller en personlig fortellerstil.
Stød

Eksempel

Uttale av hun (uten stød) og hund (med stød)
Problemer med å lytte til denne filen? Se Hjelp:Multimedia.
Kiseljovsk

Kiseljovsk (russisk: Киселёвск) er en by i Kemerovo oblast i Russland. Den ligger rundt 160 km sør for Kemerovo. Innbyggertall: 106 341 (folketelling 2002).
Mitopoeia (dikt)

Mythopoeia (myte-skaping) er et begrep som ble fremmet av den engelske forskeren og forfatteren J.R.R. Tolkien som tittelen på et dikt han skrev som en reaksjon på et utsagn fra C. S. Lewis at myter var «løgner pustet via sølv». Diktet tar en posisjon mot rasjonalisme og materialisme, og viser til den kreative menneskelige forfatter som «den lille skaper» som hever hans «eget lille gylne septer» og styrer hans «Subskapelse» (underforstått en ekte Skapelse innenfor Guds Skapelse).
Diktet ble skrevet en gang rundt 1931 og ble utgitt i Tolkiens bok Tree and Leaf, 1988. Diktets overskrift var «Til den som sier myter er løgner og derfor verdiløse, selv når «pustet via sølv». Philomythus [myte-venn] til Misomythus [myth-hater]».
Metacharis

Utseende

Små til middelsstore, mørke sommerfugler. Oversiden hos hannene er mørkt brunlig eller gråaktig med svarte tverrstriper, eller med et blått skimmer. Undersiden er også mørk, men med noen lysere skjell ved roten av vingene. Hunnenes grunnfarge er gjerne brunoransje.

Levevis

Disse sommerfuglene lever i skog, blant annet tropisk regnskog.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Mellom- og Sør-Amerika.
Anisorrhina flavoplagiata

Utseende

En middelsstor, avlang, blank, brunlig gullbasse.

Levevis

De voksne billene kommer gjerne til overmoden frukt og steder der det flyter ut sevje fra sår i trær.

Utbredelse

Arten er utbredt i Kenya.
Aristide Maillol

Bakgrunn

Maillol ble født i småbyen Banyuls-sur-Mer i Roussillon. Han gikk på skole i Perpignan (på Lycée Saint Louis de Gonzague) og fortsatte sin kunstneriske utdannelse i Paris, på École nationale supérieure des Beaux-Arts, der han som lærer i malerkunst hadde Alexandre Cabanel.

Maler, billedhugger

Hans drømmende stil, som viste tilbake mot klassisismen, holdt seg helt frem til slutten av annen verdenskrig.
Selv om han er mindre kjent som maler og har innskrevet seg i annalene på grunn av sine bronseskulpturer som ble støpt av Eugène Rudier, begynte han først på disse da han var omkring 40 år gammel. Hans første arbeider var gobeliner som han lagde i Banyuls-sur-Mer, med inspirasjon fra samtidige som Pierre Puvis de Chavannes og Paul Gauguin.
Maillol døde i en bilulykke i nærheten av Banyuls-sur-Mer i 1944.
Dina Vierny, som var Maillols siste modell, og som ble reddet fra å bli deportert under krigen takket være inngripen av Arno Breker og Maillol, arbeidet etter hans død for å få utstilt hans verker gjennom hans fond og Musée Maillol i Paris.
I det hus i Banyuls-sur-Mer der Maillol siden 1910 hadde hatt atelier er det innrettet et museum til hans ære. I byen kan man også se hans Monuments aux morts pacifistes, som er et av hans største verker.
Atten av hans typiske bronseskulpturer av voluminøse kvinner er siden 1964 permanent utstilt i Jardin des Tuileries i Paris.
Birgitte Gøye

Birgitte Mogensdatter Gøye (født ca. 1511, død 26. juli 1574 i Næstved), var en dansk adelskvinne kjent for opprettelsen av Herlufsholm skole.

Biografi

Hennes foreldre var godseier og rikshoffmester Mogens Gøye og Mette Albrechtsdatter Bydelsbak. Lensmann Albert Gøye var hennes bror. Moren døde allerede i 1512 eller 1513, og Birgitte ble sendt til Ring kloster ved Skanderborg for å bli oppdratt som det høvet seg for en pike av adelig stand. I 1515 giftet faren seg igjen med Margrethe Sture, som Birgitte fikk et heller dårlig forhold til. Etter stemorens død kom Birgitte i huset hos sin eldre søster Sophie og dennes mann Mogens Bille til Svanholm. Da også søsteren døde, flyttet hun i 1537 til søsteren Elline på Bregentved, med hvem hun opprettholdt tett kontakt. Oppholdet ble dog av kortvarig karakter, da hun det følgende år ble kalt til hoffet for å bli en av dronning Dorotheas kammerjomfruer. Her innledet hun vennskap med prinsesse Anna, senere kurfyrstinne av Sachsen.
Allerede 14 år gammel var Birgitte mot sin vilje blitt trolovet med Jesper Daa til Enggård. Med hjelp fra kongen og dronningen, lyktes det i 1540 å få kjent trolovelsen ugyldig. Birgitte arvet et pantebrev på Ring kloster i tillegg til Sigbritsgård i København, Græsegård i Nordsjælland med den tilhørende avlsgård Hillerødsholm. I 1544 giftet hun seg med Herluf Trolle, hvoretter paret slo seg ned på Hillerødsholm (senere Frederiksborg). Allerede i 1560 forlot de deres nybyggede hjem for å makeskifte deres hovedgård med kong Frederik II. I stedet fikk de Skov kloster ved Næstved, som de ga navnet Herlufsholm. Her skapte paret en skole for ædlinger og andre ærlige mænds børn i Danmarks rige med utgangspunkt i en kristen humanisme. Kort etter ble Birgitte enke, og i 1567 frasa hun seg forstanderskapet for Herlufsholm.

Enkestand

Som enke fikk Birgitte problemer med å skaffe seg et permanent sted å bo. I 1566 oppsa kronen lensbrevet på Tølløse, og i 1571 misten hun sine to len Kappelgården ved Køge og Ring kloster. Enkedronningen Dorothea kom henne til unnsetning og forlente henne med Åkær ved Horsens, som hun igjen mistet da enkedronningen døde i 1571. Sibylle Gyldenstierne som var gift med Birgittes fetter Eskil Gjøe til Skjørringe, tilbød henne heretter Sortebrødre kloster i Næstved.
Birgitte førte et temmelig stort hus, i det hun alltid omga seg med en del unge, adelige piker som hun tok seg av og forærte dem deler av sitt gods. Hun døde i 1574 og ble begravet ved sin manns side i Herlufsholms kirkes kor.
Lene Espersen

Familiebakgrunn og yrkesliv

Hun ble født inn i en fiskerfamilie i Hirtshals som den eldste av tre døtre av fiskebåtreder Ole Peter Espersen og bokholder Inger Tanggaard. En av hennes søstre er skuespillerinne Anne Sofie Espersen. Lene Espersen er gift med forretningsmannen Danny Feltmann, som hun har barn med, og bosatt i Dragør.
Hun gikk folkeskole og gymnas i Hirtshals og Hjørring, og tok IB-diplom ved Lester B. Pearson United World College of the Pacific i Canada i 1984. Hun er utdannet cand.oecon. fra Aarhus Universitet fra 1990. Espersen var markedsanalytiker ved Aarhus Stiftsbogtrykkerie 1991–1992 samt systemkonstruktør og konsulent ved Bankernes EDB Central i Roskilde 1992–1994.
I 2014 ble hun administrerende direktør i bransjeorganisasjonen Danske Arkitektvirksomheder.

Politisk arbeid

Espersen ble tidlig involvert i ungdomspolitisk arbeid og var nestformann i Konservative Studerende 1986–1988 og kandidat til Europaparlamentet i 1994. Siden 1994 har hun dessuten vært innvalgt i Folketinget, hvor hun etterhvert ble De Konservatives ordfører i likestillingssaker 1995–1999, landbruks- og fiskerisaker 1995–1999 og EU-saker 1998–2001, senere politisk ordfører 1999–2001. Under de store interne konfliktene i partiet i 1990-årene vurderte Espersen, Hans Engell med flere å bryte ut og stifte et nytt parti, men dette ble det ikke noe av.
Hun var justisminister 2001–2008, økonomi- og næringsminister 2008–2010, visestatsminister 2008–2011 samt De Konservatives formann og politiske leder 2008–2011. I en rolig periode overtok hun som partileder etter Bendt Bendtsen, som stabiliserte partiet, men ble selv presset til å trekke seg etter vedvarende dårlige meningsmålinger og utilfredsstillende resultatoppnåelse. I perioden 2010–2011 var hun landets utenriksminister, og landets første kvinnelige som sådan, i Lars Løkke Rasmussens regjering.

Utmerkelser

Espersen ble i 2002 utnevnt til kommandør av Dannebrogordenen. Hun har også blitt tildelt prisene The Outstanding Young Person (TOYP) av JCI Denmark i 1996, Årets Kvindelige Leder i 2002, Tingprisen i 2004, Årets Nordjyske Erhvervskvindepris i 2009 og Alle Tiders Kvinder i 2009.
Toppand

Beskrivelse

Toppanda er en forholdsvis liten and, lengde 40–45 cm lang, med vingespenn 65–75 cm.  I praktdrakt er hannen svart med hvite
flanker og buk, og med en lang fjærtopp som henger fra toppen av hodet og ned i nakken, som også gir arten sitt navn.  Hodet er purpurskimrende.
Hunnen er brun, fra mellombrun til mørk brun, med noe lysere sider.
Hunnen har også fjærtopp, men den er adskillig mindre enn andrikens, og ikke alltid lett å se.
Begge kjønn har lysegrått nebb med sort spiss og iøynefallende gule øyne.
I eklipsedrakt er hannen mørk brun, med lysebrune sider og mindre fremtredende fjærtopp.  Han ligner da mer på hunnen, men er mørkere brun og har lysere sider.

Lyd

Hannen lokker på hunnen med et fløytende giuu-giuu.  Hunnen gir gjerne fra seg et snerrende karr-karr, også i flukten.

Atferd

Toppanda hekker i kolonier, gjerne blant måker eller terner.
Reiret legges da i åpent lende.  Ellers gjemmes reiret godt i tett vegetasjon.  Hunnen legger fra seks til 12 egg som ruges av hunnen i 23 til 25 dager. Hannene forlater hunnene når eggene er lagt.
Ungene er flyvedyktige etter ca. 7 uker.
Toppanda lever av bløtdyr, små krepsdyr, insekter og vannplanter som den finner ved å dykke under vann.

Jakt

I Norge kan toppand jaktes på i hele landet i perioden 10. september til 23. desember gjelder til og med 2016.
Vær obs på at toppand kan forveksles med bergand, men toppand hannen er mindre og mangler de svarte og hvite stripene/prikkene på ryggen. Toppandhunnen er mørkere i hodet enn bergandhunnen, som er hvit rundt nebbrota.
Gentleman

Gentleman er et engelsk uttrykk for en mann med taktfull og beleven oppførsel.
Uttrykket er kjent siden 1300-tallet og ble opprinnelig brukt om en mann av edel slekt med rett til å bære våpenskjold uten å høre til høyadelen. De tilsvarte stort sett proprietærene i Danmark-Norge. I rang sto de etter baronetter, riddere og væpnere. Sosialt sett var de bedre stilt enn selveierbøndene.
I moderne språkbruk brukes uttrykket nå dels om en mann av overklassen, og dels om en fint tenkende og hensynsfull mann med høyt utviklet æresfølelse. I den siste betydningen er ordet blitt internasjonalt.
Mount Larsen (Victoria Land)

Mount Larsen er et fjell i Victoria Land i Antarktis. Det rager 1 560 moh., med en bratt nordside, seks kilometer sørvest for Hansen Nunatak ved sørsiden av munningen av Reevesbreen. Det ble oppdaget av Discovery-ekspedisjonen (1901–04) under Robert Falcon Scott, som navngav det etter kaptein Carl Anton Larsen, en norsk antarktisfarer som utforsket østkysten av Antarktishalvøya  med fangstskuta «Jason» i 1892–93, noe som markerte starten på den kommersielle hvalfangsten i Antarktis. Larsen førte mange hvalfangstekspedisjoner frem til han døde i desember 1925 mens han seilte i Rosshavet.
Sea Dart (missil)

Sea Dart (eller GWS30) er en britisk Luftvernmissil designet av Hawker Siddeley i 1963 og produsert av British Aerospace fra 1977. Den var standard luftvern for Sheffield-klassen (Type 42), Bristol-klassen (Type 82) og Invincible-klassen. Missilet så bruk under Falklandskrigen og skjøt ned 7 argentinske fly og et britisk helikopter.
Olonkinbyen

Olonkinbyen er en liten stasjon på Jan Mayen.  Siden Olonkinbyen er Jan Mayens eneste bosetning, er den også Jan Mayens de facto hovedstad. Stasjonen har til enhver tid en bemanning på 18 personer, som tjenestegjør i 6 måneder av gangen. Personalet byttes ut i april og oktober hvert år. Det er ingen fastboende i Olonkinbyen.

Geografi og infrastruktur

Olonkinbyen ligger på østkysten ved Trollsletta i den sørlige delen av Jan Mayen (Sør-Jan) ca. 20 km nordøst for Hoybergodden (Jan Mayens vestligste punkt), ca. 25 km nordøst for Sørkapp (Jan Mayens sydligste punkt) og ca. 5 km nordøst for Rudolftoppen (det høyeste punktet på Sør-Jan).
Personalet betjente det norske forsvarets LORAN-C-stasjon (en radiostasjon i LORAN-navigasjonssystemet, LOng Range Aid to Navigation) frem til 2015, og antennen ble revet i 2016. Norsk Meteorologisk institutts forskningsstasjon opererer på øya. Begge stasjonene ligger noen kilometer fra Olonkinbyen.
Stasjonen har egen strømforsyning, mens øvrig forsyning skjer via flystripa Jan Mayensfield (ICAO-kode "ENJA"), som ligger ca. 5 km nordøst for stasjonen.

Historie

Navnet har stasjonen fått etter russisk-norske Gennadij Nikititsj Olonkin, som tjenestegjorde på øya i årene 1928-1929, 1930-1931, 1933-1934 og 1935-1936.
Stasjonen ble satt opp i 1961 og åpnet i 1962 i forbindelse med åpningen av LORAN-C-stasjonen.
Morcar av Northumbria

Morcar (eller Morkere) av Northumbria (død etter 1087) var sønn av Ælfgar av Mercia, jarl av Mercia, bror av Edwin, jarl av Merica. Morcar var jarl av Northumbria fra 1065 til 1066 – kun et knapt år – da han på grunn av Vilhelm Erobrerens erobring av England ble avsatt og erstattet av normannere.
I 1065 gjorde befolkningen opprør mot den daværende jarlen, Toste Godwinson, grunnet hans harde lover og skatter. Toste ble erstattet av Morcar da han ikke en gang fikk støtte fra broren Harald Godwinson og deretter erklært lovløs. Toste slo seg da sammen med den norske kongen Harald Hardråde og var med på invasjonen av England i 1066 med den store norske flåten. Morcar og hans bror gikk i mot nordmennene med en hær og gikk på store tap i slaget ved Fulford.
I september da Morcar ble gjort oppmerksom på at hertug Vilhelm II av Normandie forberedte seg på å invadere England for å kreve den engelske tronen fra kong Harald Godwinson ga Morcar sin troskapsed til normanneren. Harald Hardråde og Toste invaderte York, noen km nord for Gate Fulford. For å hindre den norske invasjonen av England marsjerte Harald Godwinson nordover med hær fra London. Harald Hardråde og Toste Godwinson ble overfalt da de var uforberedt med en mindre hærstyrke. Både norskekongen som Toste ble drept i det tre dager lange slaget ved Stamford Bridge. Kun noen dager går Vilhelm II av Normandie i land ved Pevensey i Sussex. Harald Godwinson må øyeblikkelig marsjere 380 km sørover i full fart for å møte den nye trusselen. De møtes den 14. oktober 1066. Med en teknologisk overlegen og ikke minst uthvilt hær vinnet Vilhelm slaget ved Hastings og Harald Godwinson blir drept.
Etter å ha forsøkt å sikre den engelske kronen for en angelsakser, en arving ønsket av den avdøde kongen Edvard Bekjenneren, må brødrene Morcar og Edwin underkaste seg Vilhelm, men mister sine jarldømmer. De forsøker seg med et opprør i nordlige England i 1068, men mislykkes totalt.
Selv om brødrene fikk tilgivelse forsøkte Edwin på nytt å gjenreise et walisisk opprør mot normannerne. I 1071 gikk Morcar sammen med Hereward the Wake i et nytt desperat opprør mot Vilhelm Erobreren på øya Ely. Opprøret var døpt til å mislykkes og gjorde det også. Mens Hereward unnslapp med noen tilhengere inn i det ville og utilgjengelige våtområdene ble Morcar tatt til fange og satt i fangenskap hvor han senere dør.
Presbyopi

Presbyopi er en endring av synet som gjør det vanskelig å fokusere på objekter på nært hold.
Presbyopi rammer alle fra de er rundt 40 år. Det kan ikke regnes som en sykdom ettersom det er en naturlig del av menneskets aldringsprosess.
Hos barn og unge har øynene evnen til å fokusere, det vil si å stille skarpt på så korte avstander som åtte–ti cm fra øyet. Fordi øyelinsen mister sin elastisitet og hardner etter hvert som man blir eldre, avtar også evnen til å fokusere på nært hold. Når man nærmer seg 50-årsalderen er evnen til å fokusere på nært hold som regel så redusert at de fleste må begynne med lesebriller for fortsatt å kunne lese.
Métiser

Métiser er en av de anerkjente urfolkene i Canada ved siden av de opprinnelige stammene (kanadiske indianere) og inuitter (tidligere kalt for eskimoer). Métisene kan spore deres avstamning fra blandet arv indianere og europeere. Begrepet «métis» var opprinnelig et paraplyord som omfavnet alle som var resultatet av blandet opphav. men i løpet av generasjoner har kulturen konkretisert til hva som i dag er en særskilt urfolkgruppe med formell anerkjennelse som er lik inuitter og de opprinnelige stammene. Mødrene var vanligvis fra stammene cree, ojibwa, algonkinere, saulteaux, menominee, micmac (mi'kmaq) eller maliseet, eller av blandet opphav fra disse folkene og europeere. Ved en tid var det et skarpt skille mellom fransk métis født av fransktalende fedre, og anglo-métis av engelske eller skotske fedre, men i dag har de to kulturer i all vesentlighet utviklet seg til én métistradisjon. Tidligere betegnelser på disse gruppene — som i dag betraktes som nedsettende — er bois-brûlés («brent tre»), mixed-bloods, half-breeds, bungi, svarte skotter og jackatars.
Métisenes hjemland var ikke ett område, men spredt over hele Canada, foruten også deler av nordlige USA, særlig Montana, Nord-Dakota, og nordvestlige Minnesota. Disse var områder hvor det var betydelig inngifte eller seksuell samkvem mellom ulike folk grunnet pelshandelen.

Egenidentitet og juridisk status

I 2011 var det 451 795 mennesker som ble identifisert som métiser. De representerte 32,3 prosent av den totale urbefolkningen og 1,4 prosent av den kanadiske befolkningen. De fleste métiser i dag er ikke så mye et direkte resultat av de opprinnelige stammene og europeere/kanadiere enn engelsk kanadiere er blanding av angelsaksere og britonere. Det store flertallet av métiser som har en egenidentitet i dag er etterkommere av foreningen mellom enkeltindivider innenfor métisene. I løpet av det siste århundret har talløse métiser blitt absorbert og assimilert i den generelle europeiske kanadiske befolkningen, noe som har gjort métisenes arv (og derav deres urfolkarv) mer vanlig enn hva som er generelt innsett. Således kan det være diskutabelt og kontroversielt over hva som kvalifiseres som métis, men i motsetning til folk fra de opprinnelig stammer, er det intet skille mellom métiser med «status» og «ikke-status» og den juridiske statusen er uklar.