google/wiki40b huggingface dataset:
Strömsholms kanal

Strömsholms kanal er en av Sveriges lengste kanaler. Den følger Kolbäcksån fra Smedjebacken ved innsjøen Barken i nord, gjennom kommunene Fagersta, Surahammar og Hallstahammar til Strömsholm i sør, hvor den munner ut i Mälaren. Kanalen ble satt i drift i 1795. Den er 107 kilometer lang, hvorav 12 km er utgravde vannveier. Det finnes 26 sluser og den totale høydeforskjellen fra Barken til Mälaren er 99 meter.

1700-tallet, behov for bedre skipsled fra jernverkene

Kanalen ble til for å tilgodese transportbehovet til jernverkene i området. Ferdige produkter fra verkene i Smedjebacken, Fagersta, Virsbo, Ramnäs, Surahammar og Hallstahammar ble fraktet til Västerås og Stockholm og videre for eksport. Strekningen ble oppmålt og kartlagt i 1774, hvoretter selskapet Strömsholms Slusswerk ble dannet i 1776. Kanalbyggingen, som ble påbegynt i 1777, ble ledet av Johan Ulfström. Ulfström hadde tidligere bl.a. vært ansvarlig for ombyggingen av Hjälmare kanal, Akademeikvarnen, Rådhuset og elvemurene i Uppsala. Kanalen ble innviet i 1787 av kong Gustav III, men ble helt ferdig først i 1795. Ved innviingen reiste kongen i åpen slupp fra innsjøen Barken ned til Hallstahammar, med avbrudd for fest ved verkene underveis. Samtlige sluser ble døpt av kongen langs reisen.

1800-tallet, behov for utbygging

Teknikken viste seg ganske snart å være utilstrekkelig, og med tiden minsket kanalens betydning. I 1842 begynte en renovering av kanalen under ledelse av överstelöjtnant Johan Edström (1781–1848) og etter han Johan af Kleen. Kanalen ble gjort bredere og dypere, og tre helt nye sluser ble bygget. Den renoverte kanalen ble innviet i 1860. I sammenheng med ombyggingen ble Strömsholms Slusswerk i 1846 omdannet til Strömsholms Nya Kanalaktiebolag, som i 1950 ble Strömsholms Kanalaktiebolag – et av Sveriges eldste aksjeselskap som fortsatt er i drift.
Både ved byggingen av kanalen og ved renoveringen på 1800-tallet ble muligheten for å forlenge kanalen til Ludvika og innsjøen Väsman og videre til Dalälven diskutert. Flere ulike forslag ble presentert gjentatte ganger, før de ble endelig avskrevet i 1941.

1940-tallet til nå, fritidsbåtskanal

Etterhvert som trafikken på jernbanene og landeveiene økte mistet kanalen sin betyding. Fra cirka 1940 var trafikken minimal og spørsmålet om nedlegging ble aktuelt. Etter en utredning engasjerte kommunene langs kanalen seg, og fra 1963 til 1970 ble kanalen på nytt renovert, denne gang med henblikk på fritidstrafikk. Fra 1984 ble 86 prosent av kanalselskapet eid av Stiftelsen för främjande av trafiken på Strömsholms kanal. Kanalen ble erklært som historisk byggverk i 1990.
Palame

Utseende

Middelsstore, gråbrune trebukker. Antennene er tynne og betydelig lengre enn kroppen. Pronotum har rundede sider med en ganske liten tann langt bak midten. Dekkvingene er nesten jevnbrede, med litt rundede sider, oftest med ett lysgrått tverrbånd eller lysgrå flekker.

Levevis

Larvene lever i død ved som de fleste andre trebukker.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sør-Amerika, fra Venezuela i nord til Bolivia i sør.
Selbjørn

Navnet Selbjørn

Tidligere navn på øya er Salbjorn i Snorre-Edda og Fornmannasoger. I 1567 ble navnet skrevet Søldbiønn og i 1723 Sælbiørn. En mener at navnet kanskje er et tabunavn, og at navnet tidligere kan ha hatt et annet dyrenavn. Fiskere skulle for eksempel ikke nevne ordet «katt» når de var ute på havet, og de kunne i stedet si «klodyret» eller «Salens bjørn», ettersom katta hørte til salen eller stua. Om Selbjørn en gang ble kalt noe med katt, så skulle ikke navnet nevnes.
Alexander Dale Oen

Oppvekst og begynnelse

Oen svømte sine første tak i kulturhuset på øya Rong i Øygarden. Han trente i svømmeklubben der helt til den ble nedlagt i 1995. Da begynte han i den nylig startede klubben Vestkantsvømmerne med klubbens grunnlegger Tor Arne Hestholm som trener. Det var lang reisetid til trening, og 16 år gammel flyttet han til Laksevåg for å kunne kombinere trening og videregående.
Alexander Dale Oen hadde fem norske juniorrekorder i brystsvømming.
Alexanders fem år eldre bror, Robin Dale Oen, er også en habil svømmer.

Gjennombrudd

Han fikk sitt internasjonale gjennombrudd i 2005, med sjuendeplass på 100 meter bryst i langbane-VM.
Under Kortbane-EM i svømming 2005 satte han nordisk rekord på 100 m bryst med tiden 59,05. Dermed ble han første nordmann som svømte distansen på under ett minutt. Tiden gav ham fjerdeplass på distansen. Oen tok gull i 100 meter bryst i EM 2008. Det var den første gullmedaljen i EM for en norsk herresvømmer.

Etablering i verdenstoppen

Under OL 2008 i Beijing ble Oen Norges første OL-medaljør i svømming gjennom tidene ved å ta sølv på 100 meter bryst. I semifinalen var han bare 3 hundredeler fra verdensrekorden på 100 meter bryst og svømte inn til ny olympisk rekord med tiden 59,16. I finalen måtte han se seg slått av tittelforsvareren, japanske Kosuke Kitajima, som satte ny verdensrekord med tiden 58,91.
I de påfølgende europamesterskapene og verdensmesterskapene tok Dale Oen flere gull- og sølvmedaljer.
25. juli 2011 ble han verdensmester på 100 meter bryst. Dette var bare 3 dager etter Terrorangrepene i Norge 2011. Han rørte hele det norske folk da han etter terrorangrepet dediserte VM-gullet sitt til hjemlandet.
Albert Weisgerber

Liv og virke

Weisgerber gikk fra 1891 til 1894 i lære i Kreisbaugewerbeschule, den lokale kunst og håndverkskolen i Kaiserslautern. Han arbeidet deretter som dekorasjonsmaler i Frankfurt am Main, og gikk fra 1894 til 1897 på kunst og håndverkskolen (Kunstgewerbeschule) i München. I 1897 begynte han på akademiet, og der i tegneklassen til Gabriel Hackl. Ett år senere studerte han under Franz von Stuck sammen med blant andre Vasilij Kandinskij og Paul Klee.
Mens han studerte, tegnet Albert Weisgerber i det satiriske og progressive tidsskriftet Jugend. Han er kjent for blant annet portrettet av sin venn, den senere forbundspresidenten Theodor Heuss. Weisgerber ble i 1913 den første president i Münchener Neue Secession, der også Max Unold, Max Feldbauer, Walter Püttner, Alexej von Jawlensky, Alexander Kanoldt, Paul Klee og Edwin Scharff var medlemmer.
I perioden 1905 til 1907 oppholdt Weigerber seg i Paris, og tilhørte kunstnerkretsen som samlet seg i Café du Dôme. Her traff han Rudolf Levy, Hans Purrmann, Jules Pascin, Rudolf Grossmann, og ble venn med Henri Matisse.
Weisgerbers interesse for de store mestrene brakte ham til Italia, og møtet med den italienske renessansen ble et vendepunkt i hans kunstneriske utvikling. Fra 1909 kunne man spore et visst tungsinn over hans kunst, og bibelske skikkelser og mytologiske temaer ble sentrale i hans verker. Kjente malerier fra denne tiden er de over Sebastian, profeten Jeremia og Absalom.
I motsetning til mange av sine samtidige, gikk Weisgerber aldri over i det abstrakte. Han fant sin egen vei, og gjaldt som representant for den «idealistiske ekspresjonismen». Han etterlot seg mer enn 400 malerier, utallige grafiske verker, og illustrasjonsverker. 
Under første verdenskrig var Weisgerber løytnant og kompanisjef, og falt i et slag ved Fromelles ved Ieper.
Friedrich Wilhelm Krummacher

Liv

Krummacher var, som sønn av Friedrich Adolf Krummacher, andre generasjon av teologfamilien Krummacher. Han var den eldste broren til Emil Wilhelm Krummacher og faren til Cornelius Krummacher som senere ble kjent som forfatter av salmen «Stern auf den ich schaue». 
Friedrich Wilhelm Krummacher virket som prest i Barmen-Gemarke og Elberfeld (begge heter i dag: Wuppertal). Han avslo et kall til å bli professor i teologi i USA, og ble prest i Dreifaltigkeitskirche (Treenighetskirken) i Berlin i 1847, og fra 1853 hoffpredikant i Potsdam.
Krummacher var sterkt imot teologisk rasjonalisme. Han var en kjent predikant og opplevde folk strømte til gudstjenestene hans slik at plassen i kirkene der han prekte ikke rakk til og man åpnet kirkevinduene for at han skulle bli hørt også utenfor kirken. Med en preke over Galaterbrevet 1,8-9 løste han kirkestriden i Bremen i 1840 og prekenene hans om profeten Elia inspirerte Felix Mendelssohn til å skrive Eliasoriatoriet.
Som både sin far og sin sønn skrev Krummacher salmer. Disse blir fremdeles funnet i protestantiske salmebøker, og han er representert med en salme i Norsk Salmebok og Norsk salmebok 2013.
Feedback (zine)

Feedback er ei fanzine/musikkavis utgitt i regi av X Rockeklubb og elever ved Medier og Kommunikasjon på Bodin videregående skole.

Historie

Startet som fanzine/musikkavis for Bodø rockeklubb på 1990-tallet. Her ble det lokale musikkmiljøet beskrevet og kommende artister omtalt. Det kom i alt 8 nummer av Feedback i regi av Bodø Rockeklubb.
Etter å ha vært nedlagt noen år overtok X Rockeklubb ansvaret for Feedback og revitaliserte det med helt ny journalistisk vinkling og design. Første nummer fra X Rockeklubb kom ut i april 2007. Feedback ble relansert av Thomas Litangen, Svein Harald Skjerstad og Audun Selnes.
Feedback skriver om aktuelle nyheter og musikalske begivenheter som skjer innad musikkmiljøet i Bodø. Feedback inneholder også som regel et intervju eller to. Gjesteskribenter har vært Bodø-musikkentusiaster som Kristoffer Unstad, Fredrik Bakkemo, Tore Stemland, Bjørn Jervås, Jørgen Nordeng og Tarjei Nordeng. Magasinet kommer ut annen hver måned og selges for en billig penge.
Kana Kitahara

Landslaget

Kana Kitahara spilte 9 landskamper for Japans kvinnelandslag. Hun ble tatt ut i Japans tropp til VM i fotball 2015.
Guovssu Teahter

Guovssu Teahter er en samisk friteatergruppe i Guovdageainnu (Kautokeino).
Tieling (Liaoning)

Jernbane

Tieling er stoppested på den viktige jernbanelinen Jinghabanen som løper fra Beijing til Harbin via blant annet Tianjin, Tangshan, Shenyang og Changchun.
Hada-banen, en høyhastighetsbane åpnet i 2012, går gjennom området fra Harbin til Dalian.

Vei

Kinas riksvei 102 løper gjennom området. Den begynner i Beijing og fører gjennom provinsene Hebei, Liaoning, Jilin og Heilongjiang. Den er innom byene Qinhuangdao, Shenyang og Changchun underveis til Harbin.
Musée Guimet

Musée Guimet (egentlig Musée national des Arts asiatiques-Guimet) er et nå statlig museum i Paris, opprinnelig stiftet og finansiert av forretningsmannen  Émile Guimet i 1889 i Paris. Museet spesialiserer seg på asiatisk kunst. 
Musée Guimet har den største samling av kunstobjekter fra Asia som finnes (2009) utenfor Asia selv. En del av det stammer fra stifteren selv; han foretok en rekke reiser i Orienten. Mellom 1927 og 1938 tilkom meget som ble anskaffet under ekspedisjoner til Sentral-Asia og Kina. Annet er tilkommet på grunn av museumsomlegginger (overføringer fra andre museer) i forbindelse med Verdensutstillingen i Paris i 1937.
McManus kraftverk

McManus kraftverk er et varmekraftverk med enheter for oljefyring i Glynn County, delstaten Georgia i det sørøstlige USA. Det har en installert produksjonskapasitet på totalt 597 MW, fordelt på 115 MW i 2 dampturbiner installert 1952–59, samt 10 gassturbiner på 482 MW installert 1964–72. Eier er Georgia Power, et heleid datterselskap av Southern Company.
Tekstilindustrien i Sauerland

Tekstilindustrien i Sauerland er en industri i den historiske regionen Sauerland i Tyskland som går tilbake til middelalderen. I Schmallenberg hadde Schmallenberger Wullenweber allerede i 1416 en vev som frem til begynnelsen av tidlig moderne tid ble brukt til produksjonen av linprodukter. Produktene ble solgt lokalt under navnet Schmallenberger Wand. Tekstilindustrien i området opplevde et oppsving på 1800-tallet, ikke minst som reaksjon på tapet av inntjeningsmuligheter under krisen i gruveindustrien i kjølvannet av fremveksten av Ruhrområdet. Etter andre verdenskrig, og spesielt i 1950- og 1960-årene, hadde industrien sitt største oppsving, og i mai 1970 var 53,1 % av befolkningen i Schmallenberg ansatt i tekstil- og lærindustrien, mens tallene for resten av Tyskland var 9,6 %. Ved inngangen til det 21. århundre var det en vekst i antall selskaper i tekstilindustrien, og i 2006 eksisterte fortsatt Veltins Wiethoff und Falke fra 1800-tallet.
Meihekou

Kulturminner

Steintakgravene (shipengmu) ved elven Huifa Hes øvre løp (Huifa He shangyou shipengmu, 辉发河上游石棚墓) sble i 2006 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Samferdsel

Kinas riksvei 202 løper gjennom området. Den begynner i Heihe i provinsen Heilongjiang, passerer gjennom Harbin og Shenyang, og ender i Dalian ved Gulehavet.
Kinas riksvei 303 løper fra Ji'an i Jilin til Xilinhot i Indre Mongolia.
Isopropanol

Isopropanol (CH₃CH(OH)CH₃), også kalt 2-propanol, propan-2-ol (IUPAC nomenklatur) eller isopropylalkohol, er en fargeløs, brennbar væske med sterk lukt.
Isopropanol er en enverdig, sekundær alkohol og er en isomer av 1-propanol (CH₃CH₂CH₂OH).
Ved oksidering med kromsyrereagens, vil det bli dannet ketonet propanon (CH₃COCH₃).
Isopropanol blir ofte brukt i kondensfjerner, som blir blandet med bensin i bensintanken i bilen for å fjerne kondens i drivstoff- og trykkluftsystemet. Vann i bensin vil gi en vannfase og en fase med bensin. Isopropanol som er blandbart med begge gjør at fasehinnen forsvinner og vannet fordeles i bensinen.
Mange bruker også isopropanol som fettløsende middel. Det kan brukes til å rense databrikker med, f.eks. ved fjerning av gammel kjølepasta på prosessor. Det kan også brukes til å fjerne fett og urenheter fra bremseskivene på sykler, motorsykler og biler. 
Isopropanol blandet med vann og dertil egnet såpe (feks: Zalo ) i riktig blandingsforhold, er godt egnet som spylervæske. Isopropanol kan i likhet med rødsprit angripe gummilister.

Fremstilling

Isopropylalkohol produseres industrielt ved å blande vann og propylen. 
Det er to prosesser for slik fremstilling: indirekte hydrering (svovelsyreprosess) og direkte hydrering. 
Den første prosessen, som kan bruke billig propylen, dominerer i USA mens den andre prosessen, som krever renset propylen, er mer vanlig i Europa. Disse prosessene produserer mest isopropylalkohol og mindre propan-1-ol.
Den indirekte prosessen lar propylen reagere med svovelsyre til en blanding av sulfatestere. Påfølgende hydrolyse av disse esterne danner isopropylalkohol. Direkte hydrering gir en kjemisk reaksjon mellom propylen og vann, enten i gass- eller væskefase, ved høyt trykk i kontakt med katalysatorer. Begge prosessene innebærer destillering for å skille vann, isopropanol og andre reaksjonsprodukter. Isopropylalkohol og vann danner en azeotrop. Destillering gir en væskeblanding med 87.9 vekt% isopropylalkohol og 12.1 vekt% vann.  Teknisk ren (vannfri) isopropylalkohol fremstilles ved azeotropisk destillering av den «våte» isopropylalkohol med enten diisopropyleter eller sykloheksan som azeotropiske blandinger.
Køge

Historie

Byen er kanskje mest kjent for slaget ved Køge bukt i 1677. Den danske kommandanten Niels Juel med 38 skip og 6 992 mann vant over den svenske flåten med 48 skip og 8 636 mann. Svenskene mistet over 3 000 soldater og 8 skip. Seieren regnes som  den største Danmark-Norge har hatt til sjøs. 
Byens rådhus er fra omkring 1550 og gamlebyen har en rekke gamle bygninger fra perioden 1550 til 1660, da byens borgere slo seg opp på et rikt sildefiske i Øresund. Byen var besatt av svenske soldater flere ganger under Svenskekrigene. Karl X Gustav befestet byen, men da han trakk seg ut i 1660, var byen utpint økonomisk. Krigene mot England tidlig på 1800-tallet var heller ingen lykke for byen, i 1807 sto slaget ved Køge hvor en dansk milits ble slått av britiske styrker, og i 1816 opphørte Køge å være garnisonsby.

Mot moderne tider

Utover på 1800-tallet ble det gjort en rekke etableringer av fabrikker, og i 1870 kom det jernbane til byen da jernbanen Lille Syd ble etablert. Ni år senere kom også Østbanen til Køge. I dag har byen ferje til Rønne på Bornholm, og både E20 og E47/E55 går forbi byen.
Eotithoes

Utseende

En stor (35-48 millimeter), kraftig, brunlig trebukk. Den ligner mye på artene i slekten Tithoes, men hannens kjever er spinklere. Hannens kjever (mandibler) er forlengede, ganske tynne. Hodet er stort og bredt med store fasettøyne. Antennene er tydelig sagtakkede, den innerste leddet tykt og kjegleformet. Pronotum er kledt med korte, fløyelsaktige hår, forhjørnene trukket ut til en kraftig krok. I midten er det et par blankt svarte knøler. Dekkvingene er rødbrune med rettvnklede "skuldre" og parallelle sider. De har en del lyse flekker. Beina er forholdsvis korte.

Utbredelse

Arten er utbredt i Sentral- og Vest-Afrika.
Bygdeborg

Bygdeborger i Skandinavia

De fleste bygdeborgene i Norge kan dateres til jernalderen, selv om enkelte er datert til bronsealderen, jfr. anlegget på Fresteåsen i Tønsberg. Ingen av anleggene som er datert har vært i bruk etter 600 e.Kr. I Norge kjennes ca. 400 bygdeborger, hvorav ca. 300 ligger i østlands- og agderfylkene. På Vestlandet er det registrert ca. 60, og i Trøndelag og Nordland ca. 40. Østfold er det fylket som har flest bygdeborger, med i overkant av 70. Rogaland ligger på annenplass med sine 50 borger. Til sammenligning har man i Sverige registrert ca. 1000 bygdeborger, og i Danmark 26.
Bygdeborgene har til felles at de ligger på steder som fra naturens side er vanskelig tilgjengelige. De er plassert på høyder, knauser eller berg og oftest er det bratte skrenter på flere kanter, slik at borgen bare er tilgjengelig fra en side. På de stedene hvor det var lettest å komme opp ble det bygget murer. Enkelte ligger ved viktige ferdselsårer, mens andre kan ligge på holmer eller øyer. I noen tilfeller ble murene forsterket ved at det ble bygget opp en palisade av tre.  Fra borganleggene er det som regel godt utsyn. Borgene varierer i form og størrelse. I sin enkleste form har borgene en enkelt mur eller voll mens andre har mer kompliserte løsninger med flere murer i ulike systemer. De største borgene kan ha en murlengde på flere hundre meter, mens andre kan være mer beskjedne med et lite borgplatå og murlengde på kun et par meter. Arealet innenfor er som regel forholdsvis jevnt og ofte finnes det spor etter hustufter innenfor borgområdet
Det er muligens to hovedtyper bygdeborger: 1. Anlegg som omslutter et stort areal, og som kan nås forholdsvis raskt. Disse ble etablert i førromersk jernalder. 2. Anlegg med mindre areal, og som er lokalisert i mer utpreget (nåværende) utmark, etablert i yngre romertid og folkevandringstiden.
Mennesker som bodde i rike jordbruksområder med god tilgang til utmarksressurser, måtte være forberedt på å forsvare seg. En mengde bygdeborger på sentrale steder over hele landet vitner om urolige tider. I Østfold var 35-40 slike borger konsentrert rundt utløpet av Glomma og ellers langs elva. På østsiden av Mjøsa lå ti borger på rekke langs innsjøen, alle vendt mot vannet. I Trøndelag var det til sammen 33 borger. 
Det er knyttet stor usikkerhet til borgenes funksjon. Enkelte hevder at borgene er forsvarsanlegg til bruk i urolige tider. Andre hevder at de må ha vært tilfluktssteder for store gårdsbruk. En annen tolking er at de er militære anlegg, og at de ble brukt som utkikksposter der varder ble brent. Andre igjen mener at bygdeborgene kan ha vært brukt i kultisk øyemed. Det kan tenkes at bygdeborgene kan ha hatt to eller flere av de nevnte funksjonene. Begrenset forskning på bygdeborger har vært gjort.
Öland

Geografi og landformer

Öland er delt i to kommuner: Borgholm og Mörbylånga. Den sørlige Mörbylånga kommun domineres av et prærie-aktig område kalt Stora Alvaret. Området grenser mot vest til det eldgamle kulturlandskapet Södra Ölands kulturlandskap, og de to henholdsvis udyrkede og dyrkede områdene står samlet på UNESCOs Verdensarvsliste. Alvaret er et skogløst område på kalkstensgrunn som har en østlig, asiatisk flora lik den man finner på andre siden av Østersjøen. En rekke plantearter har Öland som sitt eneste nordiske biotop. Høyeste punkt er Högsrum, 55 moh.

Historie

Det er funnet neolittiske steinalderboplasser på øyen, særlig på Alby. Öland har en uvanlig rik historie, og var siden bronsealderen et svært viktig kulturområde for Østersjøen. I likhet med Gotland hadde Öland meget fruktbar jord avsatt av isbreen etter Siste istid, og det vokste fram et rikt jordbruk med tidlige høvdingdømmer på begge øyene. Eketorp borg i sør er et minne om en type bygdeborger fra sen bronsealder som i jernalderen ble et befestet høvdingesete, og forble bebodd med mellomrom helt til middelalderen. I nord ligger Köpingsvik som var en viktig handelsplass fra 700-tallet og hadde sin storhetstid i vikingtiden. 
Øyens vestvendte steder lå strategisk i farleden gjennom Kalmarsund, og det ble tidlig bygd befestninger langs sundet. Borgholms slott er et senmiddelaldersk anlegg som brant ned i 1806 og ikke senere ble gjenoppbygget. Helt sør ved Ottenby hadde det svenske kongehus jaktmarker siden Karl X Gustav, og her ble et av Sveriges tidlige fyrtårn reist. Fyrtårnet, kalt Långe Jan, er i tillegg Sveriges høyeste fyrtårn med sine 41,6 meter, nesten ti meter høyere enn Långe Erik, fyrtårnet på nordspissen av øya.

Byer og økonomi

Tross en rik landbrukshistorie vokste det aldri fram særlig store byer på Öland. De fremste byene på Öland er Borgholm, Färjestaden, Kastlösa, Köpingsvik og Mörbylånga. Av mindre tettsteder kan nevnes Algutsrum, Arontorp, Björkviken, Degerhamn, Grönhögen, Gårdby, Löttorp, Norra Möckleby, Rälla, Skogsby og Vickleby.
Fiske, landbruk, turisme og kalkstensgruver er de viktigste inntektskildene. Färjestaden på vestkysten var lenge ferjeleie til fastlandet, men da Ölandsbroen ble bygget i 1972 forbandt den øyen med bare få minutters kjøretid til fastlandet. Broens lengde er 6 072 m. Med broen oppsto en enda sterke turisme på Öland, og mange ansatte i Kalmar fikk et nytt, landlig alternativt boområde og brakte sterk vekst til Mörbylånga kommun på Öland-siden.
Ölands kommunalförbund er et interkommunalt samarbeidsorgan mellom de to kommunene på øya. Sentrale samarbeidsområder er innen turisme, næringsliv, planarbeid og redningstjeneste.
Rafael Correa

Bakgrunn

Correa studerte først økonomi ved det katolske universitet i Guayaquil og tok slutteksamen i 1987. Under studiet var han aktiv i studentpolitikken, og arbeidet i ett år som frivillig ved en misjons- og sosialstasjon drevet av salesianerne i provinsen Cotopaxi, der han også tilegnet seg grunnleggende språkkunnskap innen kichwa. Han tok deretter masterstudier ved Université catholique de Louvain i Louvain-la-Neuve (avsluttet 1991) og ved University of Illinois at Urbana-Champaign (avsluttet 1999). I oktober 2001 ble han promovert til doktorgraden ved University of Illinois. Samtidig og innimellom var han også dosent ved Universitet i Guayaquil, Universitetet San Francisco i Quito og University of Illinois. Etter å ha tatt phd-graden (PhD) underviste han ved en rekke universiteter i Ecuador og var frem til 2005 professor og direktør for det økonomifakultetet ved Universidad San Francisco. Han var også rådgiver for forskjellige økonomiske prosjekter for blant annet visepresident Alfredo Palacio.
Correa giftet seg med en belgisk kvinne, de har tre barn (2016).

President

I første runde av presidentvalget 15. oktober 2006 kom han på andreplass med 22,84% av stemmene, bak Álvaro Noboa som fikk 26,83%. I andre runde, 26. november 2006, fikk han 56,67% av stemmene, og ble valgt til landets president. Han tok over 15. januar 2007.
Yan Kok

Yan Kok (født 25. januar, 1991 i Oslo) er en klassisk gitarist, født og oppvokst i Oslo.  
Hun begynte å spille gitar som syvåring og ble elev ved Barratt Due musikkinstitutt da hun var 11. Senere gjorde hun sin bachelor ved Norges musikkhøgskole under Prof. Erik Stenstadvold med ett års Erasmusprogram ved Robert Schumann Hochschule i Düsseldorf under Prof. Alexander-Sergei Ramirez, og til slutt master og Konzertexamen ved Hochschule für Musik und Tanz i Köln under Prof. Roberto Aussel.  
Yan Kok er en av klassisk gitarist som sponses av Augustine.
Berkedemningen

Berkedemningen er en demning for irrigasjon og energiproduksjon i Tyrkia. Den er anlagt på elven Ceyhan i det sørlige Anatolia. Byggingen av kraftverket og demningen var ferdig i 2001. Installert vannkraftproduksjon er 510 MW fordelt på fire turbiner.