Slobodan Milošević

Karriere

På 1980-tallet ble det spådd at åpen konflikt i Jugoslavia ville bli utløst av Kosovo-spørsmålet. Milošević utnyttet spenningene i Kosovo for å styrke sin stilling og oppildnet den serbiske nasjonalismen med bakgrunn i Kosovo-spørsmål. Et høydepunkt for Milošević var 600-årsjubileet for slaget ved Kosovosletta i juni 1989. Kosovos status var et tilbakevendende tema under Jugoslavias oppløsning på 1990-tallet.

Krigen i Bosnia

Da han avsatte regjeringen i Kosovo hadde han kontroll over nesten halvparten av Jugoslavia, og med de ekstra stemmene påvirket han lett flere føderale avgjørelser. Dette ble synlig da han brukte sin makt for å forhindre mange endringer i grunnloven som var foreslått av den slovenske regjeringen for å gjenopprette maktbalansen innen føderasjonen. Kongressen sluttet med at de slovenske og kroatiske delegasjonene forlot møtet.
Krigsforbrytertribunalet for det tidligere Jugoslavia konkluderte med at Milošević ikke kunne betraktes som medskyldig i krigsforbrytelser begått i Bosnia-Hercegovina.
Milošević var Jugoslavias forhandlingsleder under Dayton-forhandlingene (1995) der han også representerte Republika Srpska.

Kosovokrigen

Kosovokrigen startet som borgerkrig og utviklet seg til en internasjonal storkonflikt der NATO i 1999 gikk inn med flyangrep. Konflikten endte med at serbiske styrker ble trukket og Kosovo ble satt under FNs administrasjon. Serbia hadde i 1989 opphevet Kosovos status som autonom provins og serbisk myndigheter tok full kontroll over politi- og justissektoren i provinsen. I 1990 mistet Kosovo vetoretten i Serbias parlament. Etter at Kosovos selstyreforsamling vedtok en erklæring om selvstendig ble direkte styre fra Beograd ble innført på alle områder. Kosovoalbanerne svarte med å ignorere det serbiske styret og opprettet et parallelt styre finansiert av klanledere og kosovoalbanere i utlandet. Ibrahim Rugova ble uoffisielt valgt til president for Kosovo i 1992 og 1998.
Den sivile motstanden mot serbisk styre i Kosovo ble utover 1990-tallet fortrengt av væpnet motstand i regi av UÇK. Første halvår 1998 ble den væpnede konflikten trappet tydelig opp. Jugoslavias hær sammen med innenriksdepartementets sikkerhetsstyrker svarte med en til dels brutal motoffensiv mot UÇK-geriljaen. Utenlandske aktører forsøkte å få til forhandlinger mellom Rugova og Milosevic.

Død

Milošević ble 11. mars 2006 funnet død på cellen i Haag. Han hadde hatt hjerteproblemer og høyt blodtrykk, og  obduksjonen viste at han døde av hjerteinfarkt. Han hadde blitt nektet å reise til Moskva for legebehandling fordi krigsforbryterdomstolen anså det som sannsynlig at han ville flykte. FNs sjefsanklager Carla del Ponte beklaget Miloševićs død fordi hans ofre dermed ikke fikk se ham dømt.

Begravelse

Slobodan Miloševićs begravelse foregikk i Serbias hovedstad Beograd. Det var stor uenighet om hvor Milošević skulle begraves, og Mirjana Markovic (Miloševićs enke) hadde tidligere sagt at hvis det var opp til henne hvor Slobodan skulle begraves hadde det blitt Požarevac. Miloševićs datter, Marija, ville at faren skulle begraves i Lijeva Reka, familiens slektshjem i Montenegro. Han ble 18. mars 2006 gravlagt i hjembyen Požarevac, i en dobbelgrav hvor enken også skal gravlegges når hun går bort. 
Den serbiske presidenten Boris Tadic sa at en statsbegravelse for Milošević ville være «fullstendig upassende» på grunn av hans rolle i landets historie og fordi myndighetene fryktet at begravelsen ville sette i gang pinlige støtteerklæringer fra Miloševićs tilhengere.
Omkring 50 000 mennesker, de fleste tilhengere av Milošević, møtte opp i Beograd før begravelsen, og omkring 10 000 var til stede i Požarevac. Det var også demonstrasjoner mot den tidligere presidenten i Beograd. Arrestasjonsordren på Mirjana Markovic ble midlertidig opphevet slik at hun kunne være til stede under begravelsen. Datteren var ikke til stede.