Faith No More

Historie

I 1979 ble bandet Sharp Young Men startet av bassist Billy Gould, trommeslager Mike Bordin, gitarist Mike Morris og keyboardist Wade Worthington. Navnet ble senere endret til Faith. No Man. Demoen «Quiet in Heaven/Song of Liberty» ble utgitt i 1983. Ikke lenge etter forlot Worthington bandet og ble erstattet av Roddy Bottum. Interne stridigheter mellom Morris og resten av bandet gjorde at Gould, Bordin og Bottum sluttet og startet sitt eget band: Faith No More; Et navn som illustrerte at Mike «The Man» Morris var «no more». De spilte en del konserter med forskjellige vokalister og gitarister, deriblant Courtney Love. I 1983 ble vokalist Chuck Mosley og senere gitarist Jim Martin permanente medlemmer i bandet.
Albumet We Care a Lot ble utgitt i 1985 av det nystartede plateselskapet Mordam Records. I 1986 fikk bandet kontrakt med Slash Records og i 1997 ble albumet Introduce Yourself utgitt. Mosley hadde problemer med med rusavhengighet og dette førte til slutt til at han fikk sparken i 1988.
Martin fikk en demotape av Mike Pattons band Mr. Bungle etter en Faith No More-konsert. Etter at Mosley ble sparket, ble Patton kontaktet av Martin for å høre om han ønsket å overta som vokalist etter Mosley. Patton fikk ferdig musikk i hendene med beskjed om å skrive tekst og spille inn vokal. Dette gjorde han på to uker. I 1989 ble albumet The Real Thing utgitt. Albumet ble nominert til Grammy i 1989 og sangen «Epic» ble nominert i 1990. I 1991 ble bandets eneste konsertalbum Live at the Brixton Academy utgitt. Albumet ble, som tittelen antyder, innspilt i Brixton Academy i London. Konserten ble utgitt på VHS under tittelen You Fat Bastards: Live at the Brixton Academy, og sammen med Who Cares a Lot? The Greatest Videos på DVD i 2006. I 1991 opptrådte Martin i filmen Bill & Ted's Bogus Journey som «Sir James Martin», overhode av «Faith No More Spiritual and Theological Center». Bandet bidro med sangen «The Perfect Crime» på filmens soundtrack.
Suksessen med Faith No More og The Real Thing gjorde at Patton fikk Slash og Reprise Records' morselskap Warner Bros. Records til å signere Mr. Bungle. Det selvtitulerte albumet Mr. Bungle ble utgitt i 1991.
Albumet Angel Dust ble utgitt i 1992. Musikken tok en ny retning fra The Real Thing og albumet er regnet blant enkelte som bandets beste.
Albumet ble nominert til Grammy. I USA gjorde albumet det ikke fullt så bra som The Real Thing, men på verdensbasis solgte albumet bedre. Albumet lå elleve uker på VG-lista med en syvende-plass som beste plassering. Etter Angel Dust-turneen forlot Jim Martin bandet. Han var ikke fornøyd med retningen musikken hadde tatt og kalte den «gay disco». Martin hevdet at han forlot bandet av egen vilje, men Roddy Bottum hevder han ble sparket via fax.
Under innspillingen av albumet King for a Day… Fool for a Lifetime sto bassist Billy Gould og senere Pattons band-kompis fra Mr. Bungle, Trey Spruance, for gitar-delen. Spruance forlot bandet før turneen og ble erstattet av bandets keyboard-tekniker, Dean Menta. Albumet ble utgitt i 1995.
Det viste seg at Menta ikke var egnet for jobben som låtskriver, så han ble erstattet av Goulds tidligere romkamerat Jon Hudson. Albumet Album of the Year ble utgitt i 1997. I 1998 gikk det rykter om oppløsning av bandet, og 20. april annonserte Gould bandet var oppløst.
I tiden etter at bandmedlemmene gikk hver til sitt holdt de seg aktive. Patton hadde flere sideprosjekter; Mr. Bungle, Tomahawk, Fantômas, Peeping Tom, samt startet sitt eget plateselskap Ipecac. Gould startet også et plateselskap, Koolarrow. Bottum fortsatte med Imperial Teen og Bordin spilte trommer for Ozzy Osbourne og Korn.
24. februar 2009 annonserte Faith No More at de ville gjenforenes for en Europaturné sommeren 2009.
I 2015 ble albumet Sol Invictus utgitt.