Hukommelse

Hukommelse kan defineres som evnen til å innkode, lagre og gjenhente informasjon. Innen psykologi studeres hukommelsen både på kognitivt og biologisk plan. Det er vanlig å skille mellom korttidshukommelse og langtidshukommelse.
I alle faser kan hukommelsen bli påvirket av emosjoner, og den sies å være konstruktiv på den måten at den kan manipuleres av informasjon som inntreffer i etterkant av selve minnet.

Hukommelsestap

Hva en husker og ikke husker er sterkt koblet opp mot følelser. Det vil si at hvor vidt en husker
eller ikke er koblet opp mot en emosjonell kobling til hukommelsen. Mangel på emosjoner, mangel på emosjonell innlevelse, 
mangel på interesse eller det å være kynisk vil fjerne noe av limet som holder både korttidshukommelsen og langtidshukommelsen
oppe å gå. Når mennesker er i ekstreme stressede situasjoner kan en ofte ty til å eliminere det å føle, som en forsvarsmekanisme for å overhode fungere.
Da eliminering av følelser reduserer evnen til å huske på langt sikt, kan vedkommende ofte ende i demensliknende tilstander.I sosiale sammenhenger kan en glemme handlinger en ikke blir stilt til ansvar for/at ingen reagerer på, da dette er en av grunnmekanismene for hjernen
å få koblet sammen hukommelse med emosjoner, for å opprettholde informasjonen. For at mennesker med dårlig hukommelse skal huske, så er det derfor viktig med emosjoner i stemmen, ansiktsuttrykk og annet som tvinger en eller annen form for assosiasjon med hukommelse og følelser (som er limet i hukommelsen).

Korttidshukommelse

Korttidshukommelsen (KTH) er det stadiet hvor vi for første gang får en bevisst opplevelse av innkommen informasjon. Forskning viser at KTH har en kapasitet på omtrent 5-9 informasjonsenheter som vi kan uten å repetere huske i opp til 20 sekunder. Frem til 1970-tallet trodde man at KTH var et passivt lagringssted hvor informasjon midlertidig oppholdt seg før den enten ble tatt opp til varig lagring av langtidshukommelsen eller ble glemt. Banebrytende forskning gjort av bl.a. de britiske psykologene Alan Baddeley og Graham Hitch har imidlertid demonstrert at KTH er et mer komplekst og sofistikert fenomen enn tidligere antatt. Blant annet viser det seg at korttidshukommelsen selv består av flere komponenter og kan redigere, sette sammen og manipulere informasjon. På grunn av korttidshukommelsens aktive rolle, foretrekker mange forskere å kalle den for arbeidshukommelse.

Forskningsmetoder

Man benytter ulike tilnærminger i hukommelsesforskningen. Innen eksperimentell forskning blir forsøkspersoner med normal hukommelse gitt ulike typer informasjon, og det blir gjort nøyaktige målinger av deres evner, som regel ved hjelp av datamaskiner. Moderne visualiseringsteknologi som positronemisjonstomografi og fMRI blir også i stor grad benyttet til å undersøke det biologiske grunnlaget for hukommelse i hjernen. Også kasusstudier hvor en utfører omfattende undersøkelser av folk med enten eksepsjonelt god hukommelse eller folk med svekket hukommelse (f.eks. amnesipasienter) har gitt viktige innsikter. Tilfellet HM som utviklet nærmest total anterograd amnesi etter bilateral fjerning av mediale tinninglapper i et forsøk på å behandle hans intraktable epilepsi, er et av de mest kjente enkeltkasus i nevropsykologiens historie.

Problemstillinger og utfordringer

Hukommelsesforskningen lider av at en del forskningsresultater er vanskelig repliserbare. Videre finnes det store uenigheter om hvordan ulike hukommelsesystemer skal inndeles. Det har også vært utfordringer med tanke på å forene forskningen fra kognitiv og biologisk psykologi.

Anvendt forskning

Individuelle variasjoner i hukommelsesevnen synes å være medfødt og genetisk bestemt, og det er lite trolig at man kan endre på dette. Riktignok er det utviklet ulike memoriseringsstrategier som mennesker i læringssituasjoner med fordel kan benytte seg av.
Innen rettsspsykologien benyttes kunnskap om hukommelsen i forbindelse med gyldighetsvurdering av vitneutsagn, av erindringer i forbindelse overgrep e.l. som fant sted langt tilbake i tid og av hukommelsestap.
Forskning viser at hukommelsen blir påvirket av emosjoner og sinnsstemninger. For eksempel har deprimerte mennesker en tendens til å huske negative minner om seg selv fremfor positive. De kommer i en «ond sirkel» hvor depresjon fører til overrepresentasjon av negative minner som igjen fører til økt depresjon. Innen klinisk psykologi blir dermed en del av den psykoterapeutiske behandlingen å hjelpe pasienten til å bryte et slikt tankemønster.
Hukommelsestester blir benyttet til å kartlegge barn med læringsvansker og innen klinisk nevropsykologi til undersøkelse og behandling av hjerneskader. Visse former for hukommelsestester inngår også som en del av intelligenstester.