Geocaching

Mål

Geocachens koordinater i terrenget gjøres tilgjengelig på Internett. Det er deretter opp til andre deltakere i spillet å lete opp geocachene ved hjelp av satellittmottakerutstyr (GPS). Et kanskje vel så sentralt aspekt ved konseptet er at funn av geocacher forutsetter en etterskuddsvis registrering av oppdagelsen på geocachens egen oppføring på den offisielle Geocaching-nettsiden. På denne måten er det mulig for personen som gjemte geocachen, samt andre deltakerne i spillet, å følge med på hvem som finner den. Det er allikevel ikke alle som registrerer funn på nett. Man «spiller» når man vil, enten vinter eller sommer, natt eller dag.

Størrelser og utforming

Tradisjonelle geocacher kan variere i størrelse, alt fra en liten nano-cache på størrelse av en lillefingertupp, til en stor kiste. En geocache med bytteting er den mest tradisjonelle varianten innen geocaching. Primærinnholdet i boksene er en logg og blyant, men man kan legge i bytteting (en:swag) av ulik karakter, små gjenstander som klinkekuler, små barneleker, figurer av ymse slag, mynter eller lignende. Når man tar en bytteting fra boksen, skal man legge noe tilbake som er finere, dvs «bytte opp». Et viktig prinsipp er at boksene ikke skal inneholde objekter som kan skade mennesker eller dyr. Man skal ikke legge mat eller noen form for spiselig i boksene, grunnet at dyr kan ødelegge dem for å få fatt i dette. Hvis boksene er blant de minste (nano for eksempel) inneholder de kun loggbok, da de er for små til å inneholde gjenstander. En type boks som er blitt mer og mer vanlig er magnetisk palatka, som brukes endel i urbane miljøer hvor det ikke er plass til å gjemme tradisjonelle bokser.
Det finnes også geocacher som er kamuflert som en annen gjenstand, og disse kan både kjøpes eller lages selv. Eksempler er uthulte stener, fuglekasser, skruer osv, noen er laget for å inneholde en cache, mens noen er selve cachen.

Plassering

I reglene for geocaching er det definert både hva slags innhold de kan ha og hvordan plasseringen av geocachene skal foregå. Alle som deltar kan legge ut bokser. Hovedregelen er at man skal innhente tillatelse av grunneier der cachen plasseres, samt at lokale lover skal respekteres i sin alminnelighet. Det er ikke tillatt å legge bokser på kirkegårder eller i murene rundt, samt på skoler og militære områder, og for nær jernbanespor. Det henstilles til at boksene legges på spesielle steder som har en viss egenverdi, enten det er fordi det er vakkert, et kulturminne, eller for eksempel har en eller annen historisk tilknytning.

Reisevenner

Ettersom spillet har utviklet seg, har også andre varianter av innhold i den tradisjonelle cachen kommet til. Travel Bugs er en type anheng som man henger på en gjenstand. Den har ofte bilde av et insekt på den ene siden, derav navnet. Hver Travel Bug har sin unike kode, som gjør at de kan spores på den offisielle geocache-nettsiden. 
Geocoins er av samme prinsipp, men er en medalje eller myntlignende gjenstand som er merket med samme type kode, men ikke er festet til noe. I Norge blir disse typene ofte kalt «reisevenner», mens de på engelsk kalles «trackables» (sporbare). Hensikten med reisevenner er at de skal «reise» rundt, enten vilkårlig eller etter mål satt av eier, for eksempel at den skal besøke så mange høye fjell som mulig, eller flest mulig land. De blir så tatt med av geocachere fra en boks til en annen. Hver reisevenn har sin egen nettside, hvor man kan følge med hvor de har vært og hvor de er for øyeblikket. Reisevenner er ikke bytteting, og man trenger ikke å legge noe tilbake i boksen hvis man tar med seg en. Men de skal logges som fjernet, og logges når de legges i en ny boks. Beholder man en reisevenn i mer enn 14 dager uten å legge den i en boks, skal man kontakte eier og gi beskjed om dette.

Historie og opprinnelse

Spillets tilblivelse ble muliggjort av at Clinton-regjeringen natten mellom 1. og 2. mai 2000 (amerikansk tid, dvs. 2. mai kl. 04 UTC (kl. 06 norsk sommertid)) «slo av» en funksjon i NAVSTAR GPS-systemet, kalt Selective Availability (SA). NAVSTAR ble opprinnelig konstruert av det amerikanske forsvaret og var ment for militært bruk, og det var derfor lagt inn en begrensning for sivile brukere. Denne begrensningen innebar at man kun hadde en posisjonsnøyaktighet på omtrent 100 meter. Etter opphevelsen av sperren, ble nøyaktigheten bedre enn 10 meter, og navigasjon til bestemte posisjoner ble mulig med små, håndholdte mottagere. 
Dette gav inspirasjon til å bruke teknologien til spill som geocaching. Den første cachen ble lagt ut av Dave Ulmer. Han satt ut en sort bøtte i skogen med forskjellige gjenstander i 3. mai 2000 i Portland i staten Oregon, USA. Han kalte dette for «The Great American GPS Stash Hunt», og skrev om det i diskusjonsgruppen sci.geo.satellite-nav. Hensikten var å se om det var mulig å finne en gjenstand med bare en GPS-mottaker. Mike Teague fant denne geocachen først. Han opprettet en nettside, der han loggførte funnet. En annen amerikaner, Jerimy Irish, fant så Teagues nettside og videreutviklet konseptet. Etterhvert har spillet økt i omfang; i dag praktiseres geocaching i over 100 land, også i Norge. Geocache nummer 2 000 000 (aktiv) ble lagt ut 28. februar 2013 i Australia, med cache-id «GC46N4E». 
Forgjengeren til geocaching er letterboxing, en orienteringslek med røtter fra 1800-tallet. I likhet med geocaching leter man etter vanntette beholdere, men i stedet for GPS-koordinater bruker man ledetråder for å finne boksen.
En annen lokasjonsbasert aktivitet er Degree Confluence Project (startet i 1996, er altså eldre enn geocaching), hvor det ikke er tale om å finne en fysisk gjenstand, men geografiske punkter.