Tarim-mumiene

Tarim-mumiene, eller Takla Makan-mumiene, er et antall kaukasiske mumier som ble funnet i Tarimbekkenet og i nærheten av Ürümqi i Xinjiang (Sinkiang) i det vestlige Kina. De er datert til rundt 1800 f.Kr. til 200 e.Kr. og er rester fra den nordøstlige grenen av den indoeuropeiske folkevandringen under bronsealderen som antagelig snakket et tokarisk språk, skjønt bevisene er ikke helt utvetydige.

Arkeologisk dokumentasjon

På begynnelsen av 1900-tallet drev europeiske utforskere som Sven Hedin, Albert von Le Coq og sir Aurel Stein en jakt på uttørkede kropper og mumier i sin søken etter oldtidslevninger i Sentral-Asia.
Siden den gang har mange andre mumier blitt funnet og analysert. De fleste av disse er nå utstilt på museer i Xinjiang. Mange av dem ble funnet i den østlige (rundt området Lop Nor, Subeshi i nærheten av Turfan, Kroran, Kumul) og sørlige (Khotan, Niya, Qarqan) enden av Tarimbekkenet. De tidligste Tarim-mumiene, funnet ved Qäwrighul og datert til 1800 f.Kr., er av en kaukasisk (hvit) mennesketype som har nær tilknytning til bronsealderbefolkningen i sørlige Sibir, Kasakhstan, Sentral-Asia, og nedre Volga.
Gravstedet ved Yanbulaq inneholdt 29 mumier som er datert fra 1100-500 f.Kr., 21 av dem er mongoloide mennesketype, de tidligste mongoloide mumier er funnet i Tarimbekkenet, og 8 som er av samme kaukasiske mennesketype som er avdekket ved Qäwrighul.
De bemerkelsesverdige mumiene er av høye, rødhårete «Chärchän-menn» eller den såkalte «ur-David» (1000 f.Kr.); hans sønn (1000 f.Kr.) er et lite barn på ett år med blondt hår utstående fra under en rød og blå lue, og med blå steiner plassert i øyene; den såkalte «Hami-mumien» (ca. 1400-800 f.Kr.), er en «rødhåret skjønnhet» funnet i Qizilchoqa; og «heksene fra Subeshi» (300-tallet eller 200-tallet f.Kr.), som bar to fot lange svarte koniske hatter av filt med flat brem.
Det er også funnet en mann ved Subeshi som bar spor av en kirurgisk operasjon i nakken; inngrepet er sydd igjen med søm gjort av hestehår.
De fleste mumiene som har blitt funnet har vært i god stand, takket være den tørre ørkenen og den uttørringen som det har ført til på likene. Mumiene deler mange typiske kaukasiske kroppstrekk (langstrakte kropper, kantede ansikt, tilbaketrukne øyne), og mange av dem har sitt hår fysisk intakt, hårfargen strekker seg fra blondt til rødt og til mørkebrunt, og håret er generelt langt, krøllet og flettet. Det er ikke kjent om deres hår har vært bleket ved internering i salt. Deres klær, og særlige tekstilene, kan tyde på en felles opprinnelse med indoeuropeisk neolittisk klesteknikk eller en felles lavnivå tekstilteknikk. Chärchän-mannen bar en rød twillvevd tunika og lange benklær med tartanmønster. Tekstileksperten Elizabeth Wayland Barber, som har undersøkt benklærne, hevder at de kan bli sporet tilbake til Anatolia, Kaukasus, og steppeområdet nord for Svartehavet.

Tokariere

De indoeuropeiske tokariske språkene har også blitt attestert i det samme geografiske området, og selv om det første kjente epigrafiske beviset er datert til 500-tallet e.Kr., er graden av sondring mellom «tokariske A» og «tokariske B», og til tross for fraværet av tokariske språk utenfor dette området, tenderer å indikere at et felles tokarisk språk eksisterte i dette samme området i løpet av den andre halvparten av 1000-tallet f.Kr. selv det aldri har blitt avdekket tokariske tekster i direkte forbindelse med mumiene, er deres felles geografiske lokalisering og felles ikke-kinesiske opprinnelse en indikasjon at mumiene var beslektet med tokariere og snakket et lignende indoeuropeisk språk.
Tokarierne er beskrevet som mennesker med fullskjegg, dype øyne og lange neser og med ingen tegn på nedgang som bevitnet av kinesiske kilder for de siste 1000 år. Dette var først merket etter at tokarierne hadde kommet under steppenomadene og kinesisk undertvingelse. I løpet av 200-tallet og 300-tallet e.Kr. nådde tokarierne deres høydepunkt ved legge under seg tilstøtende stater.

Yuezhi

I det langt mer østlige geografiske området, ble det gjort referanser til navnet Yuezhi i Guanzitekstene en gang på 600-tallet f.Kr. av den kinesiske økonomiske skribenten Guan Zhong, selv om denne boken er vanligvis betraktet for å være en forfalskning av senere generasjoner. Den tilskrevne forfatteren, Guan Zhong, beskriver Yuzhi 禺氏, eller Niuzhi 牛氏, som et folk fra nordvest som skaffet den kostbare bergarten jade til kineserne fra fjellene i nærheten av Yuzhi 禺氏 ved Gansu. En større del av dette yuezhifolket, beseiret av Xiongnu (en sammenslutning av nomadiske stammer), kom til å utvandre til sørlige Asia på 100-tallet f.Kr., og etablerte senere Kush-riket.

Argumenter for tilfeller av kulturell overføring fra vest til øst

Tilstedeværelsen av indoeuropeiske talere i Tarimbekkenet på 2000-tallet eller tidlig på 1000-tallet f.Kr. har blitt tolket som bevis på at kulturell utveksling skjedde mellom de indoeuropeiske og kinesiske befolkningene på en svært tidlig dato. Det har vært antydet at slik aktivitet som framstilling av bronse og krigføring med hestestridsvogner kan ha blitt videreført til øst av disse indoeuropeiske nomadene.
Den kinesiske myndighetspersonen Zhang Qian som besøkte Baktria og Sogdia i år 126 f.Kr. gjorde de første kjente kinesiske rapportene om mange geografiske regioner vest for Kina. Han mente at han iakttok gresk innflytelse i en del av disse kongedømmene. Han navnga Partia «Anxi”» (kinesisk 安息), en omskrivning av «Arsacid» (navngitt etter Arsakes I av Parthia fra Akamenide-dynastiet). Zhang Qian identifiserer åpenbart Parthia som en avansert urban sivilisasjon som dyrket korn og druer, og framstilte sølvmynter og lærvarer. Zhang Qian betraktet Parthias utviklingsnivå som lik kulturene Dayuan i Fergana og Daxia i Baktria.
Tilføreselen av jade fra Tarimbekkenet til Kina fra oldtiden er godt etablert, i henhold til Liu (2001): «Det er velkjent at oldtidens kinesiske herskere hadde en sterk hengivenhet til jade. Alle jadegjenstander utgravd fra graven til Fu Hao fra Shang-dynastiet, mer enn 750 stykker, var fra Khotan i dagens Xinjiang. Så tidlig som på midten av første tusenår f.Kr. var yyezhifolket engasjert i jadehandelen som herskerne i jordbrukspregede Kina var storforbrukere av.»