Hertugdømmet Nassau

Geografi

Hertugdømmets område strakte seg mellom fjellområdene Taunus og Westerwald. Den sørlige og vestlige grensen gikk mot Main og Rhinen, og den nordlige ved Lahn. Naboen i øst og sør var Storhertugdømmet Hessen, i øst lå også landgrevskapet Hessen-Homburg og  fribyen Frankfurt am Main, i vest lå den prøyssiske provinsen Rhinland med dens østlige eksklave Wetzlar.

Historie

17. juli 1806 gikk restene av de tidligere hertugdømmene Nassau-Usingen og Nassau-Weilburg inn i Rhinforbundet, og ble etter press fra Napoléon slått sammen til hertugdømmet Nassau 30. august 1806. Det nye hertugdømmet fikk et felles styre ved Fredrik August av Nassau-Usingen og Fredrik Vilhelm av Nassau-Weilburg. Siden Fredrik August hadde ingen arvinger, gikk han med på at Fredrik Vilhelm skulle ha tronfølgen alene.
Hertugdømmet fikk 2. september 1814 en konstitusjon som var den mest moderne i Tyskland. Den var sterkt influert av Heinrich Friedrich Karl vom Stein som selv var fra Nassau. Hertugdømmet fikk blant annet en egen landdag, som besto av to kamre i form av et valgt «underhus» og et «overhus» for adelen.
Fredrik Vilhelm døde imidlertid i en ulykke 9. januar 1816, og det var hans sønn Vilhelm som ble tronfølger og hertug av Nassau.
Etter Wienerkongressen i 1815 ble Orange-Nassau overført til hertugdømmet, og dette samlede hertugdømmet gikk inn i Det tyske forbund.
Under februarrevolusjonen 1848 ble også Nassau, som det resterende Europa påvirke av hendelsene, og det kom krav om ytterligere liberaliseringer, om verneplikt, om at alle offiserer skulle sverge ed til forfatningen, om rettsreformer religionsfrihet og stemmerett for alle. For å understreke kravene, ble det gjennomført en demonstrasjon i hovedstaden Wiesbaden med rundt 40 000 deltakere. Noen av kravene ble imøtekommet.
Etter den østerriksk-prøyssiske krig i 1866 ble hertugdømmet annektert av Kongeriket Preussen og ble en del av den prøyssiske provinsen Hessen-Nassau. Nassaus siste hertug, Vilhelms sønn Adolf, ble i 1890 gjennom arv hertug av Luxembourg.

Politikk

I tråd med tankene knyttet til det opplyste enevelde, ble det innført som dekreter en rekke politiske reformer, blant annet opphevelse av livegenskapet (i 1806), reise- og bevegelsesfrihet (i 1810) og en helt ny skatteordning (fra 1812) som endret systemet i både mer enhetlig, men også sosial retning, både med hensyn til eiendomsskatt og mindre virksomheter/enkeltmannsbedrifter. Innen strafferetten ble kroppslige avstraffinger avskaffet. I styringssystemene ble også forvaltningen effektivisert, blant annet ble antall amt redusert fra 62 i 1806 til 48 i 1812. Siden hertugdømmet var religiøst sammensatt, innførte hertugdømmet i 1817 såkalte «simultantskoler», hvor de ulike kristne og ikke-kristne konfesjonene eksisterte side om side. 
14. mars 1818 innførte hertugdømmet, som første sted i Tyskland , et landsdekkende statlig sosial- og helseordning. Særlig etter urolighetene knyttet til februarrevolusjonen i 1848 ble mange av disse reformene videreført.

Næringsliv

Statistikken fra 1819 sier at det da var 64 865 personer i enkeltmannsforetak, blant disse var 26 038 bønder og 790 vinbønder. Senere statistikker viser en nedgang av bønder og en oppgang av industriarbeidere
Blant Nassaus næringsveier var landbruk, herunder vingårder det viktigste med også bergverkdrift og metallindustri og metallurgi. Av bergverksvirksomheten var det blant annet en stor og økende utvinning av hematitt og limonitt. Annet som ble produsert var bly, sølv, sink, nikkel og baryt (tungspat). I Westerwald ble det utvinnet brunkull, og i flere stedet ble det utvinnet skifer og marmor. Leireforekomster la grunnlaget for en utstrakt pottemaker-virksomhet.