Judith Quiney

Fødsel og tidlig liv

Judith Shakespeare var datteren til William Shakespeare og Anne Hathaway. Hun var den yngre søsteren til Susanna og tvillingsøsteren til Hamnet. Dåpen hennes på 2. februar 1585 ble registrert av presten Richard Barton fra Coventry, i sogneregisteret for Holy Trinity Church, Stratford-upon-Avon. Tvillingene fikk navn etter et ektepar, Hamnet og Judith Sadler, som var venner av foreldrene. Hamnet Sadler var en baker i Stratford.
Judith Shakespeare var antagelig analfabet. I 1611 ble hun bedt om å bære vitne til et salgspant for salget av et hus som tilhørte hennes svigerinne, Elizabeth Quiney, og til Elizabeths sønn Adrian.  Judith signerte to ganger med et merke istedenfor navnet sitt.

Ekteskap

På 10. februar 1616 giftet Judith Shakespeare seg med Thomas Quiney, en vinlegger fra Stratford, i Holy Trinity Church. Assisterende prest Richard Watts, som senere giftet seg med Quineys søster Mary, forrettet antagelig bryllupet. Bryllupet fant sted under fasten, da bryllup ikke var tillatt. I 1616 begynte fasten på 23. januar, vingårdssøndagen, og sluttet på 7. april, søndagen etter Påske.  Derfor krevde bryllupet en spesiell lisens, utstedt av Biskopen av Worcester, som paret ikke hadde lykkes med å skaffe. Formodentlig hadde de gjort den nødvendige lysningen i kirken, siden Walter Wright fra Stratford ble innkalt for å forrette vielse uten lysning eller lisens: men dette ble ikke regnet som tilstrekkelig. Overtrampet var lite, tilsynelatende forårsaket av presten, siden tre andre par ble viet i februar det året. Quiney ble uansett innkalt av Walter Nixon for å møte foran en Consistory court i Worcester. (Denne samme Walter Nixon var senere involvert i en sak i Star Chamber og ble funnet skyldig i å forfalske signaturer og ta i mot bestikkelser). Quiney dukket ikke opp på den påkrevde datoen. Registeret inneholder dommen, som var ekskommunikasjon, på eller rundt 12. mars 1616. Det er ukjent om Judith også ble ekskommunikert, men straffen varte uansett ikke lenge: i november det samme året var de tilbake i kirken for dåpen av deres første barn.
Ekteskapet begynte ikke godt: Quiney hadde nylig gjort en annen kvinne gravid, Margaret Wheeler, som skulle dø under fødselen sammen med barnet, og ble begravet 15. mars 1616.  På 26. mars 1616 måtte Quiney møte foran Bawdy Court, som tok for seg, blant andre ting, "whoredom and uncleanliness." I åpen rett tilstod han til "carnal copulation" med Margaret Wheeler og underkastet seg korreksjon. Han ble dømt til åpen botsøvelse "in a white sheet (according to custom)" foran forsamlingen på tre søndager. Han måtte også tilstå forbrytelsen sin, denne gangen i vanlige klær, foran sognepresten i Bishopton i Warwickshire. Den første delen av dommen ble omgjort, og i praksis slapp han unna med en bot på  fem shilling som skulle gå til sognets fattige. Siden Bishopton ikke hadde noen kirke, men bare et kapell, ble han spart for noen offentlig ydmykelse.

Chapel Lane, Atwood's og The Cage

Hvor ekteparet bodde etter at de giftet seg er ukjent, men Judith eide sin fars hytte på Chapel Lane i Stratford; mens Thomas hadde holdt, siden 1611, leieretten på en pub kalt "Atwood's" på High Street. Hytten gikk senere til søsteren hennes som en del av oppgjøret i testamentet til faren deres. I juli 1616 byttet Thomas hus med sin svigerbror, William Chandler, og flyttet vinleggingsforrettningen sin til den øvre delen av et hus på hjørnet av High Street og Bridge Street. Dette huset var kjent som "The Cage" og er huset som tradisjonelt blir assosiert med Judith Quiney. I det 20. århundre var The Cage en periode en Wimpy Bar før den ble omgjort til Stratfords informasjonskontor.
The Cage gir videre innsikt i hvorfor Shakespeare ikke ville ha stolt på Judiths ektemann. Rundt 1630 forsøkte Quiney å selge leieretten på huset men ble forhindret av sine slekninger. I 1633, for å beskytte interessene til Judith og barna, ble leieretten skrevet over til en stiftelse bestående av: John Hall, Susannas ektemann; Thomas Nash, ektemannen til Judiths niese; og Richard Watts, pastor i nabolandsbyen Harbury, som var Quineys svigerbror og som hadde ofrrettet i Thomas og Judiths bryllup. Til sist, i november 1652, endte leieretten til The Cage i hendene til Thomas' eldste bror, Richard Quiney, en kolonialhandler i London.

William Shakespeares siste vilje

Den uheldige starten på Judiths ekteskap, til tross for at hans familie ellers ikke var noe å utsette på, har ført til spekulasjon om at dette var årsaken til at William Shakespeare i all hast endret sitt testamente. Han sendte først bud på sin advaokat, Francis Collins, i januar 1616.  På 25. mars gjorde han videre endringer, antagelig fordi han var døende og på grunn av sine bekymringer om Quiney. I den første bevilgningen i testamentet hadde det vært en provisjon "vnto my sonne in L[aw]"; men "sonne in L[aw]" ble strøket ut, med Judiths navn satt inn istedenfor. Til sin datter gav han £100 "in discharge of her marriage porcion"; £50 til hvis hun ga opp retten i hytten på Chapel Lane; og, hvis hun eller noen av hennes barn fortsatt var i live på slutten av tre år etter datoen på testamentet, £150 til, der hun skulle få avkastningen men ikke hovedstolen. Disse pengene ble eksplisitt nektet Thomas Quiney med mindre han skulle forære henne eiendom av en lik verdi. I en separat bevilgning ble Judith gitt "my broad silver gilt bole."
Til sist, for den største delen av eiendommen hans, som inkluderte hovedhuset, "New Place," de to husene på Henley Street og forskjellige eiendommer i og utenfor Stratford, satte Shakespeare opp en fideikommiss. Eiendommen hans ble bevilget, i nedadgående rekkefølge av preferanse, til de følgende: 1) hans datter, Susanna Hall; 2) ved Susannas død, "to the first sonne of her bodie lawfullie yssueing & to the heires Males of the bodie of the saied first Sonne lawfullie yssueing"; 3) til Susannas andre sønn og hans mannlige etterkommere; 4) til Susannas tredje sønn og hans mannlige etterkommere; 5) til Susannas "ffourth … ffyfth sixte & Seaventh sonnes" og deres mannlige etterkommere; 6) til Elizabeth Hall, Susanna og John Halls førstefødte, og hennes mannlige etterkommere; 7) til Judith og hennes mannlige etterkommere; eller 8) til den eller de arvingene som loven normalt ville anerkjenne. Denne omstendelige fideikommissen blir vanligvis antatt å antyde at Thomas Quiney ikke kunne betroes med Shakespeares arv, selv om noen har spekulert i at det simpelthen kan ha betydd at Susanna var favorittbarnet.

Barn

Judith og Thomas Quiney fikk tre barn: Shakespeare (døpt 23. november 1616 — begravd 8. mai 1617); Richard (døpt 9. februar 1618 — begravd 6. februar 1639); og Thomas (døpt 23. januar 1620 — begravd 28. january 1639). Shakespeare fikk navn etter sin morfar. Richards navn var vanlig i Quiney familien: hans farfar og en onkel het også Richard.
Shakespeare Quiney døde seks måneder gammel. Richard og Thomas Quiney ble begravet innen 9 dager av hverandre; de var 19 og 21 år gammel. Når alle Judiths barn var døde skapte det nye juridiske konsekvenser. Fideikommissen på hennes fars arv førte til at Susanna, med sin datter og svigersønn, gjorde en bevilgning, ved en heller omfattende juridisk prosess, for arven i hennes egen gren av familien. Juridisk krangling fortsatte i tretten år til, helt til 1652.

Død

Judith Quiney ble begravet 9. februar 1662, etter å ha overlevd sitt siste barn med 22 år. Hun ble begravet på marken utenfor Holy Trinity Church, men den nøyaktige plasseringen til graven hennes er ukjent. Om hennes ektemanns senere år viser historiske dokumenter lite. Det er blitt speuklert om at han kan ha dødd i 1662 eller 1663, når sognets begravelsesregister ikker er komplett, eller at han kan ha forlatt Stratford-upon-Avon. Man vet at han hadde en nevø som bodde i London, som på denne tiden holdt leieretten til The Cage.

Referanser i litteratur

Judith er subjektet for novellen My Father Had a Daughter: Judith Shakespeare's Tale av Grace Tiffany. Hun blir fremstilt i William Blacks Judith Shakespeare: Her Love Affairs and Other Adventures, utgitt i en serie i Harper's Magazine i 1884.  Hun dukker også opp i en av de siste historiene i Neil Gaimans tegneserie, The Sandman.  Gaiman gjør sammenligninger mellom Judith og rollefiguren Miranda i Stormen.
I A Room of One's Own, skapte Virginia Woolf en rollefigur, "Judith Shakespeare", selv om hun er ment å være Shakespeares søster heller enn hans datter. Shakespeares søster hette i stedet Joan. Woolf mente å gjøre et poeng om kampen som en kvinnelig poet og skuspillforfatter ville hatt i den Elizabethanske tid.  Woolf spekulerte om hvorfor det var så få kvinner med talent fra den tiden. Hun observerte at "What I find deplorable, is that nothing is known about women before the eighteenth century." Woolfs Judith ble skapt i et forsøk på å fylle et historisk gap. I hennes historie blir Shakespeares søster nektet utdanningen hennes bror får, til tross for hennes åpenbare talent. Når hennes far forsøker å gifte henne bort, rømmer hun for å bli med i et teaterkompani men blir til sist avvist på grunn av sitt kjønn. Hun blir gravid, forlatt av sin partner, og begår selvmord. Foruten de lignende navnene og settingen er det ikke noen annen direkte forbindelse mellom Judith, Shakespeares datter, og Woolfs skapelse.