google/wiki40b huggingface dataset:
Det skandinaviske selskab

Det skandinaviske selskab var en norsk forening som arbeidet for å fremme skandinavismen. Den ble stiftet i 1864, og sluttet å fungere i 1871, selv om den aldri formelt ble oppløst.

Bakgrunn

Skandinavismen hadde fått utbredelse i Norge fra 1830-tallet, særlig i akademiske kretser. Tilhengerne led et nederlag i 1864, da Danmark ble angrepet av Preussen og Østerrike i andre slesvigske krig, uten at Norge og Sverige gikk med i krigen, til tross for at skandinavistene forsøkte å påvirke den norske regjeringen til å gå med.

Historie

«Det skandinaviske selskab» ble stiftet 31. mai 1864, etter initiativ av to yngre jurister, Michael Birkeland og Ole Andreas Bachke. Et selskap med samme navn hadde eksistert i København fra 1843 til 1856. Birkeland skrev en programerklæring og satte opp en liste over 18 innbydere. På stiftelsesmøtet ble det valgt en direksjon med 7 medlemmer: T. H. Aschehoug, Ole Jacob Broch, Ludvig Kristensen Daa, J. P. Olsen, Olai Olsen, J. C. Vogt og O. A. Bachke. Matematikeren Ole Jacob Broch ble den faktiske lederen av direksjonen. I programerklæringen ble det oppfordret til å bygge videre på unionen mellom Sverige og Norge og befeste og utvide denne unionen, samtidig som en skulle arbeide for en økonomisk og kulturell reformpolitikk som ville føre de tre skandinaviske landene nærmere hverandre.
Selskapet tiltrakk seg mange fremtredende medlemmer, og hadde på det meste omkring 350 medlemmer, som stort sett var rekruttert blant akademikere, handelsstanden og håndverkere, for det meste i og omkring Christiania.
Selskapet var i virksomhet fra 1864 til 1870, men i 1871 ble medlemskontingenten innkrevd for siste gang. Virksomheten opphørte uten at foreningen ble formelt oppløst. Selskapet holdt 30 møter med debatter mellom 1864 og 1869. Et vendepunkt for selskapet kom under striden om revisjonssaken eller «amalgamasjons-feiden». Regjeringen la frem et forslag til revisjon av riksakten mellom Norge og Sverige som ble kraftig angrepet i pressen, særlig av Bernhard Dunker og Bjørnstjerne Bjørnson. Siden medlemmene av Skandinavisk selskab forsvarte revisjonen, vendte opinionen seg i disse årene mot selskapet, som mistet oppslutning fra 1867.
Tora Aasland

Bakgrunn

Aasland studerte ved Telemark Handelsgymnas i 1961, og tok eksamen ved Colby Jr. College i New Hampshire i USA året etter. I 1965 tok hun eksamen ved Norske Kvinners Nasjonalråds sosialskole. Hun har hovedfag i sosiologi fra Universitetet i Oslo i 1973 og har vært forsker ved Institutt for samfunnsforskning. Hun var generalsekretær i Norsk Faglitterær Forfatterforening fra 1983 til 1985.

Politisk liv

Hun ble innvalgt på Stortinget fra Akershus i 1985 og ble utnevnt til fylkesmann i Rogaland i 1991 (hun tiltrådte i 1993). Som fylkesmann har hun deltatt i en rekke offentlige utvalg. I 2005 ble hun utnevnt til Kommandør av Den Kongelige Norske St. Olavs Orden for sin samfunnsgavnlige innsats. 
Den 18. oktober 2007 ble Tora Aasland forskningsminister etter utskiftninger i Jens Stoltenbergs andre regjering. Aasland tok én av de to nyopprettede statsrådsposter i Kunnskapsdepartementet, etter at kunnskapsminister Øystein Djupedal måtte gå av. Aasland fikk avskjed i nåde 23. mars 2012. Hennes  ansvarsområde var departementets universitets- og høgskolesaker, forskningssaker, studiefinansieringssaker og fagskoleutdanningssaker. Kunnskapsminister Kristin Halvorsen hadde det administrative ansvaret for Kunnskapsdepartementet. Da Aasland gikk av 23. mars 2012 overtok Halvorsen Aaslands ansvarsområder.
Belgaum kullkraftverk

Belgaum kullkraftverk er et kullkraftverk i delstaten Karnataka i India. Det har en installert produksjonskapasitet på 81 MW. Operatør er energiselskapet Tata Power, som er en del av konglomeratet Tata Group.
Ed (teksteditor)

ed er en linjeeditor for operativsystemet Unix og Unix-liknende operativsystemer. Den ble utviklet i august 1969 som en av de første delene av operativsystemet Unix som ble utviklet. Den er fortsatt en del av POSIX og standardene til Open Group for Unix-baserte operativsystemer, sammen med mer sofistikerte fullskjermseditorer som vi og Vim. Ed var en inspirasjonskilde for Edlin, som ble brukt av MS-DOS og OS/2, og som fortsatt brukes av Windows 10.
Nesttunsenteret

AMFI Nesttun, tidligere Nesttunsenteret er et kjøpesenter i Fana bydel i Bergen, ca. 10 km sør for Bergen sentrum. Senteret åpnet i 1996 og har 25 butikker. Det ligger i Nesttun sentrum, kommunesenteret i tidligere Fana kommune, som er et komprimert handels-og serviceområde med i alt 110 virksomheter innen handel, post og bank i tillegg til en rekke private og offentlige servicefunksjoner. Stedet er et trafikknutepunkt, og endestasjon for etappe 1 i utbyggingen av Bybanen i Bergen. Senteret byttet til nåværende navn i desember 2015.
AFC Dunstable

A.F.C. Dunstable er en fotballklubb som holder til Dunstable i Bedfordshire i England. Klubben spiller for øyeblikket Spartan South Midlands Division One.

Historie

A.F.C Dunstable ble grunnlagt i 1981 som Old Dunstablians, og var et lag for en nedlagt skole i område. Klubben kom inn i South Midlands League i 1995, og når den og Spartan League ble slått sammen, så var klubben en av de ledende aktørene.
I 2004 tok klubben sitt nåværende navn. 
Klubben vant i 2006/2007 Spartan South Midlands Division Two, men rykket ikke opp grunnet manglende fasiliteter. I 2009/2010 flyttet A.F.C. Dunstable inn på et nytt stadion som tilfredsstiller kravene helt opp til det tredje nivået på den engelske pyramiden. Laget rykket også opp, slik at det nå spiller i Spartan South Midlands League Division One.
Bryggeskipet

Konstruksjon

Det er gravd fram opptil 62 deler av dette store skipet som utgjorde tre forskjellige tverrsnitt av midtskipet med bunnstokkene, kjølsvin og store tverrbjelker i tre høyder som indikerte en bredde på 9-10 meter. Flere deler fra akterskipet eller forskipet viser et tverrsnitt i V-form med spanter utformet i ett stykke på underdelen og overdelen med separate spanter medregnet knær for en bite (tverrbjelke). Hakk på spantene har vist spor etter minst femten bordganger.
Nitid gransking og rekonstruksjoner som etter flere tiår produserte en stor rekonstruert seksjon, som nå er utstilt på Bryggens Museum, har ennå ikke gitt klare svar. Mye tyder på at skipet enten hadde vært et handelsskip eller et langskip av type busse med store dimensjoner.
Det er på opptil ti meter i bredde som et høybordet skip med en lengde på trolig mellom 30 og 40 meter. Skroget har vært relativt flatbunnet med stor lasteevne med en grunn kjøl som kanskje har vært påsatt en ekstra stråkjøl for økt slitestyrke og stabilitet. Masten var senket ned gjennom en firkantet åpning i bunnstokkene som også var meget kraftige bjelker. Det er laget av furu, og dette tyder på at det var norskbygd.

Dendrokronologisk datering

I 1998 kom de første anmodninger om å foreta dendrokronologisk datering av trevirket, og i januar 1999 ble 18 ulike prøver tatt fra disse femti deler samt åtte prøver fra 12 deler som kom fra et annet skip som også var funnet som gjenbrukte deler i bygningsfundamenter. Det viser seg at delene som tidligere var trodde å være fra et annet skip, i virkeligheten tilhørte Bryggeskipet. Det kom også fram at dateringen av Bryggeskipet er satt på vinteren 1187–1188 da trær var felt og deretter brukt for byggingen i Bergen. Spor etter brann på Bryggeskipet man først hadde vært i troen kom fra bybrannen i året 1248, kan ha kommet fra den såkalte «Bergenssommeren» i 1198. I den 10. august 1198 satt baglerne Bergen i brann etter å ha blitt drevet ut av birkebeinerne.
Det var ikke funnet tegn etter langvarige benyttelse eller slitasje ifølge de dendrokronologiske analyser på prøvene. Om det skulle stemme at Bryggeskipet var oppbrutt og gjenbrukt som å fungere som bygningsfundamenter for flere bygninger etter bybrannen 1248, mente det en alder på seksti år for et skip. Undersøkelsene av bygningsfundamentene der restene fra Bryggeskipet var funnet, bare bevist en langsom gjenreisning etter bybrannen i 1248 fram til cirka 1300. Dessuten var Bryggeskipet så sterkt oppbrutt og gjenbrukt at det bare kan ha vært gjort med stor dyktighet.
Peileskive (maritimt instrument)

En peileskive er et apparat som brukes i sjønavigasjon for å måle horisontale vinkler. Apparatet benyttes som et referanseverktøy for å opprettholde et fartøys kurs og det er et «passivt kompass» uten et retningsgivende element. Apparatets engelske betegnelse er pelorus, som sies å være er navnet på en los for Hannibal rundt 203 f.Kr.

Gamle instrument

Harold Gatty har beskrevet bruken av en peileskive som ble brukt av de gamle polynesierne før de brukte kompass. I ekvatoriale farvann står stjernene nesten i samme posisjon under hele året. Denne regulariten forenklet navigasjon for polynesierne ved hjelp av en peileskive, eller «dummy-kompass».

Tidlig navigasjon

Arabs divided the horizon into 32 points. These points were derived from fifteen stars which rose at approximately equally spaced points of the eastern horizon. The setting points of these stars on the western horizon gave them another fifteen points and north and south brought the total to thirty two.
These accomplished navigators [Polynesians] had names for one hundred and fifty stars. They knew the point on the horizon where each of these rose, and the time at which it did so. They knew the islands which each passed over.
Many of the peoples in the Pacific used the thirty two point dummy compass…I consider this…proof of the Indo-Malayan origin of the Polynesians.
Regnet fra nord til sør, etter deres oppadstigende og nedadgåendeposisjon, er disse stjernene:
Brefront

Brefront er der en isbre slutter i bevegelsesretningen. Brefronten vil kunne flytte på seg avhengig av klimaet.
I Norge er fronten på Nigardsbreen i Sogn og Fjordane godt kjent, her beveger fronten seg framover i kjølige år og trekker seg tilbake i varmere år. Når brefronten beveger seg framover vil den skyve grus og steiner foran seg. Når breen trekker seg tilbake vil grusen og steinen bli liggende igjen.
Berles skole

Berles skole er en tidligere pikeskole, senere gymnas, og en bygning i Professor Dahls gate 30 på Frogner i Oslo. Bygningen er i eklektisk stil preget av nyrenessanse og nygotikk.
Berles pigeskole ble grunnlagt i 1894 av, og navngitt etter Jakob Keyser Berle, sønn av skolebestyrer Cort Reimers Berle fra Halden. Jakob Berle bosatte seg i 'løkkehuset «Hamna» i Professor Dahls gate 26 ved siden av skolebygningen.
Skolens historie strekker tilbake til frk. Marie Lotz' pikeskole i Kirkegata, etablert i 1844. Frk. Grell, senere fru Autenrieth, tok over skolen en periode, men fra 1869 ble skolen ledet av tidligere medbestyrer Caroline Bauer, under navnet Frk Bauers Pigeinstitutt. Instituttet holdt til i Kristian Augusts gate 5. Det var denne skolen Berle overtok i 1894. Et nytt skolebygg, med hovedfasade mot Industrigaten, ble oppført i 1897. Skolen ble tegnet av Halfdan Berle, bror av Jakob.
I 1919 ble skolen kjøpt av kommunen, og fortsatte som kommunal pikeskole. Jakob Berle var skolens rektor frem til 1926. I 1932 fikk skolen gymnasklasser. Bygningen var rekvirert som kaserne for tyskerne under andre verdenskrig. Undervisningen foregikk i den perioden ved Kristelig Gymnasium og på Hallings skole.
Fra 1954 ble skolen åpnet for gutter. Skolens russemerke, et venusmerke ble da utvidet med et marsmerke. Fra 1960 ble skoleavisen «Berlingske's» gitt ut. I 1969 ble skolen lagt ned.
Skolebygget ble deretter brukt av Barnevernsakademiet. Fra 1985 var den private handelshøyskolen, Handelsakademiet, med rundt 800 studenter i bygget. Siden 1994 har skolen vært sete for Rudolf Steinerhøyskolen, Den norske eurytmihøyskole, Steinerskoleforbundet og Steinerskolenes Foreldreforbund.
Kathrin Schmidt

Liv og virke

Kathrin Schmidt vokste opp i Gotha og fra 1964 i Waltershausen. Etter Abitur (videregående skole) studerte hun fra 1976 til 1981 psykologi ved universitetet i Jena. Deretter var hun vitenskapelig assistent ved universitetet i Leipzig.  Hun har vært barnepsykolog ved sykehuset i Rüdersdorf, og ved barne- og ungdomsvernet i Berlin-Marzahn. 
Schmidt studerte litteraturvitenskap fra 1986 til 1987 ved Johannes R. Becher-instituttet i Leipzig. Etter murens fall arbeidet hun ved Runden Tisch i Øst-Berlin. Hun var fra 1990 til 1991 redaktør i kvinnetidsskriftet Ypsilon, og arbeidet til 1993 som vitenskapelig medarbeider i Berliner Institut für Vergleichende Sozialforschung. Hun har siden 1994 arbeidet som frilans forfatter, og er medlem av PEN Tyskland.
Kathrin Schmidt begynte allerede som ung å skrive og offentliggjøre lyrikk. Hennes dikt utmerker seg streng metrikk, kraftfullt sanselig språk, og en hyppig anvendelse av ordspill. Hennes romaner sammenliknes med verkene til Günter Grass og Irmtraud Morgner.
Hennes største suksess er til nå  romanen Du stirbst nicht. Forfatter skildrer sykdommen og rekonvalesensen til forfatteren Helene. Hun må etter et slaganfall arbeide med sin manglende kontroll over kroppen, og lære seg språket på nytt. 
Katrhin Schmidt mottok i 2009 Den tyske bokprisen for Du stirbst nicht.
Eesti Rahvusringhääling

Bakgrunn

Radiosendinger startet opp i Estland 18. desember 1926, og de første tv-sendingene startet 19. juli 1955. Frem til 2007 drev ER og ETV som to adskilte selskaper, men de to selskapene ble samlet under ERR som følge av en lovendring i det estiske parlamentet 18. januar 2007. Loven opprettet også Eesti Ringhäälingunõukogu (RHN) (Det estiske kringkastingsrådet), som er et rådgivende og regulerende organ for ERRs tre tv-kanaler og fem riksdekkende radiokanaler.
19. september 2014 godkjente det estiske parlamentet opprettelsen av en russisk-språklig tv-kanal under ERR, kalt ETV+. Kanalen startet sendinger i slutten av september 2015.
UTC+10.00

UTC+10.00 er et belte av tidssoner som ligger ti timer før standardtiden UTC. I 2008 omfattet UTC+10.00 følgende områder:
British American Tobacco Norway

Historie

Det var opprinnelig Christianias rådmann, Jens Jacobsen, som startet I & L Jacobsens Tobaks Fabrique (1740). Dernest ble det  21. mai 1778 av kongen  gitt privilegium til Jacobsens enke og hennes svoger Christian Wilhelm Vagel om fortsatt drift. De solgte virksomheten videre til Paul Olsen Thrane (1784) som drev under navnet Paul Olsen Thranes Tobaksfabrique og flyttet fra Vaterland til byens torg (1787).  
Han solgte til reklamemannen Claus Winther (1816) som drev det frem til sin bortgang (1833).
Geskjeften ble da solgt til Johann Ludwig Tiedemann som blant annet gjorde det tyske tobakksmerket Tiedemann Pentum kjent og tiljublet i dikt av Henrik Wergeland.
Fabrikken ble solgt til handelsmannen Johan Henrik Andresen, som ledet den 1849–1874, etterfulgt av sønnen Nicolai Andresen (1853–1923) som var leder 1874–1911, sønnesønnen Johan H. Andresen som var leder 1911–1953, og senere oldebarnet Johan H. Andresen (var leder fra 1953) og tippoldebarnet Johan H. Andresen jr., før firmaet ble solgt til Skandinavisk Tobakskompagni AS i 2005. Underproduksjon i svenske Charlottenberg var ledet av Christian Eger 1880–1911.
Tiedemanns ervervet seg etter hvert Johannes N. With's Tobaksfabrikker (1922), W. Hartog & Co (1923), Norsk-Engelsk Tobakkfabrikk (NETO) (1930), Carl E. Olsen & Co's Tobaksfabrik A/S (1935), P. Pedersen & Søn (1946), T.M. Nielsen & Søn (1959), N.K.L's Tobaksfabrik (1960), Rose Tobakk A/S (1971) og H. Petterøe Tobaksfabrikk (1972).

I dag

Til tross for gode resultater og et solid overskudd, valgte styret å legge ned produksjonen i Oslo for å spare penger. Fabrikken ble lagt ned i juni 2008, og produksjonen ble flyttet til et større produksjonsanlegg i Danmark. Bedriftens kontorer ligger nå på Sogn i Oslo, mens distribusjonslagret ligger på Ensjø. Fra dette lagret sendes det ut store mengder tobakksprodukter til hele landet.
Tiedemanns Tobakk ble kjøpt opp av British American Tobacco 1. juli 2008. Styret i Tiedemanns mente oppkjøpet var bra for å sikre utviklingen på lang sikt. Med dette oppkjøpet skiftet Tiedemanns navn til British American Tobacco Norway 1. januar 2009.
I dag jobber det det 130 personer i bedriften, de fleste med distribusjon.
Administrerende direktør er Alexander Telje og Jan Robert Kvam er Informasjonsdirektør.
Poppelkvistvikler

Utseende

En middelsstor (vingespenn 12-15 millimeter), gråbrun vikler. Forvingen har en bred, lys tverrstripe i midten.

Levevis

Larvene lever på popler (Populus spp.) og lønn (Acer spp.).
De voksne viklerne flyr i juli.
Lenger sør i Europa er den regnet som et skadedyr på popler fordi den ødelegger skuddene.

Utbredelse

Arten er utbredt i Nord-Afrika og i Europa øst til Svartehavet, også i det nordøstlige Asia og (innført) i det vestlige Nord-Amerika.
I Norge er den bare funnet i Arendal i Aust-Agder og Kristiansand i Vest-Agder. Den blir vurdert som nær truet (NT) i den norske rødlisten fra 2010.
Kommunestyre- og fylkestingsvalget 2011/Høyre

Kommunevalget

Ved kommunevalget 2011 stilte Høyre reine lister i 377 av de 429 kommunene. Partiet fikk i alt 678 732 stemmer, det vil si 28,0 prosent av de avgitte stemmene. Med en oppgang på 8,8 prosentpoeng fra kommunevalget i 2007 og på 10,9 prosentpoeng fra stortingsvalget i 2009 var partiet den ubestridte valgvinneren. Samla sett blei Høyre det nest største partiet ved dette valget, 3,7 prosentpoeng bak Arbeiderpartiet.
Det beste resultatet fikk Høyre i Evenes i Nordland med 55,3 prosent av stemmene.  I ytterligere fire kommuner fikk partiet over 50 prosent: Berlevåg, Hole, Asker og Bærum. I 17 kommuner til blei resultatet over 40 prosent.
Partiet fikk under 5 prosent av stemmene i sju kommuner. Det svakeste resultatet kom i Karasjok med 3,6 prosent.
Høyre blei største parti i 94 kommuner og nest størst i 126. Partiet er minst i 11 av kommunene der det stilte liste.
Partiet fikk i alt 2 347 kommunestyremandater. Høyre blei ikke representert i to av kommunene der partiet stilte opp (Karlsøy og Osen). Etter konstituering av kommunestyrene hadde Høyre ordføreren i 119 kommuner og varaordføreren i 86.
Rutog

Rutog (kinesisk: 日土县; pinyin: Rìtǔ Xiàn) er et fylke i prefekturet Ngari i den autonome region Tibet i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var på 7 140 innbyggere i 1999.
Saltvannssjøen Banggong Co ligger i området.

Samferdsel

Kinas riksvei 219 løper gjennom området. Den fører fra Kargilik i den autonome region Xinjiang til Lhazê i Tibet.
Hodeplagg

Hodeplagg eller hodebekledning er en fellesbetegnelse for alle slags hatter, luer, hodetørkler og andre klesplagg som blir båret på hodet. Hodeplagg brukes for å beskytte hodet, håret og huden mot solskinn, regn og kulde, men også som pynt eller for å markere yrkesmessig, sosial, militær eller religiøs posisjon.
Hodeplagg fins i utallige utførelser for både kvinner og menn og har spilt en viktig rolle i mote- og drakthistorien i de fleste kulturer. 
Philippi-samlingen er en samling av geistlige, religiøse og åndelige hodeplagg.
Si (Suzhou)

Si (kinesisk: 泗县; pinyin: Sì Xiàn) er et fylke i provinsen Anhui i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Suzhou.
Befolkningen var på 824 241 innbyggere i 1999.

Skomuseum

Det kinesiske skomuseum, opprettet i 1990, befinner seg i fylket.

Samferdsel

Kinas riksvei 104 løper også gjennom fylket. Den begynner i Beijing, løper sørover via Dezhou og så til Jinan, Xuzhou, Nanjing, Hangzhou, Wenzhou og ender opp i Fuzhou.
Bilia (selskap)

Norge

I Norge har Bilia salgsansvaret og serviceansvar for BMW, MINI, Lexus, Volvo og Toyota. Bilia utfører også service på Mini ved anleggene i Drammen og på Skøyen.
Bilia Personbil as er lokalisert i Oslo, Akershus, Buskerud, Hedmark, Oppland, Vestfold, Telemark og Trøndelag.
James E. Webb

Karriere

Webb fikk sin første utdannelse ved universitetet i Nord-Carolina ved Chapel Hill og ble tildelt graden Bachelor of Arts in Education i 1928. Han jobbet senere som fenrik i United States Marine Corps, hvor han var i aktiv tjeneste som pilot i perioden 1930–1932. I årene 1934–1936 studerte Webb juss ved George Washington University Law School, og han fikk rett til å praktisere som advokat i Washington D.C. fra 1936.
Webb hadde flere politiske stillinger i Washington D.C., blant annet som sekretær for kongressmann Edward W. Pou, før han returnerte til marinekorpset i 1944 under den annen verdenskrig. Etter krigen returnerte han til Washington, hvor han jobbet som assistent for advokat og tidligere guvernør i Nord-Carolina, O. Max Gardner. Fra 1946–1949 var han leder for det amerikanske budsjettbyrået under president Harry S. Truman. I tillegg til sin omfattende politiske karriere, hadde Webb flere stillinger i privat sektor før han ble leder for NASA.

Leder for NASA

Webb ble innsatt som leder for NASA bare tre måneder før John F. Kennedy den 25. mai 1961 annonserte at USA innen utløpet av 60-årene ville sende en mann til månen og bringe ham trygt tilbake. Webb var i så måte en sentral person i realiseringen av det amerikanske Apollo-programmet og måtte bruke sin politiske erfaring for å opprettholde den politiske og økonomiske støtten til romprogrammet – især etter øvingsulykken i 1967 der tre astronauter mistet livet.
Webb forlot NASA i oktober 1968, et knapt år før Apollo 11 landet på månen. Han var den andre lederen av organisasjonen og ble etterfulgt av vitenskapsmannen Thomas O. Paine.
Celmia

Utseende

Nokså små stjertvinger, bakvingen med to tynne stjerter. Hannens overside er brun, det bakre delen av forvingen og mesteparten av bakvingen skinnende blå. Hunnen er ensfarget brun. Undersiden er gråhvit med et litt uregelmessig, gulbrunt tverrbånd og en tynn, brun strek utenfor dette, en oransje flekk ved bakhjørnet.

Utbredelse

Disse artene lever i Mellom- og Sør-Amerika, fra Mexico til det sørlige Brasil.
Bom Kræsj Bang Festivalen

Bom Kræsj Bang var en årlig kulturfestival som ble arrangert første gang i 2004 og siste gang i 2010. Festivalen ble arrangert i måned skiftet mars/april i Halden og arragerte konserter på steder som Ankergården, Fredrikshalds teater, Busterudparken, Brygga Kultursal Halden og Samfundet i Halden. Festivalen hadde et program som besto av musikk, teater, opera og utstillinger, og har hatt opptredener av arister som Onkel Tuka, Bare Egil Band, Katzenjammer, Sven Lundestad & Alexandra Bråten og El Caco.
Gutten som ropte ulv

Gutten som ropte ulv er en av Æsops fabler, nummer 210 i Perry Indeks. Det norske uttrykket «ulv, ulv», som betyr å rope «varsko uten egentlig å mene det alvorlig», har bakgrunn i denne fabelen.

Handling

En gjetergutt vokter landsbyens sauer på beite i utmarka. En dag begynner han å lure beboerne, for å døyve kjedsomheten alene på jobb. Landsbyfolket er vant til å komme for å hjelpe dersom det er fare på ferde, så gutten varsler om at det er ulv i nærheten. Innbyggerne strømmer til for å hjelpe, men gutten bare ler.
Gjeteren prøver ut dette lureriet flere ganger når han kjeder seg. Landsbyfolket blir sintere og sintere, men gutten ler og gjør narr.
En vinterkveld, da gutten skal samle sauene inn for å gå hjem, kommer ulven virkelig. Gjeteren roper og advarer landsbyen, og de hører ropene hans, men beslutter at det ikke har noen hensikt å dra ut i kulden, for han kommer jo bare til å gjøre narr av dem for å ha gått fem på. Gutten skriker at nå er det alvor, men til ingen nytte. Ulven spiser opp sauene.

Andre versjoner

I senere versjoner av eventyret spiser ulven gutten i tillegg til sauene. Dette skjer for eksempel i Fables for Five Year Olds (1830) av John Hookham Frere, i William Ellery Leonard's Aesop & Hyssop (1912), og i Louis Untermeyer sin tolkning av Æsops fabler (1965).

Bakgrunn

Historien stammer fra Antikken, men siden den først kun fantes på gresk, og ikke ble oversatt til latin før på 1400-tallet, fikk den ikke vid utbredelse før den dukket opp i Heinrich Steinhöwels samling med fabler og så spredde seg gjennom resten av Europa. Dermed gikk den også under flere titler. Briten William Caxton kaller den «Om barnet som passet sauene» (1484), Hieronymus Osius i Tyskland «Gutten som løy» («De mendace puero», 1574), hos maleren Francis Barlow heter den «Om hyrden og bøndene» («De pastoris puero et agricolis», 1687), for den engelske forfatteren Roger L'Estrange «En gutt og falske alarmer» (1692), og hos George Fyler Townsend «Gjetergutten og ulven» (1867). Dette er også tittelen på en rimversjon av Herman Wildenvey. På norsk kalles den også «Hyrdegutten og ulven».