google/wiki40b huggingface dataset:
Erik Bakken Olafsen

Erik Bakken Olafsen er et pseudonym for den norske forfatteren Erik Foynland. Han har skrevet to romaner under dette navnet: Koranoid (2005, Gyldendal Norsk Forlag) og Turisten (2007, Gyldendal Norsk Forlag). En av årsakene til pseudonymbruken hevdes å være et potensielt trusselbilde i forbindelse med utgivelsen av den omdiskuterte debutromanen, "Koranoid", som harselerer over islamsk fundamentalisme, vestlige betraktningsmåter av islam og møtet mellom islam og Norge. "Koranoid" er fyldig omtalt i Marta Norheims "Røff guide til samtidslitteraturen" (2007, Samlaget). Forfatteren gjør gjenbruk av pseudonymet ved å kalle hovedpersonen i den delvis selvbiografiske romanen "Turisten" for Erik Olafsen. "Turisten" handler om en ung mann fra Solbergelva i Buskerud som reiser som turist til krigsområder. Boken ble av Dagbladets anmelder betegnet som "den mest samfunnsrelevante romanen siden 2001", og fikk generelt en god mottakelse av anmelderkorpset da den kom ut, våren 2007. Erik Bakken Olafsen ble av Vårt Lands anmelder sammenliknet med Chuck Palahniuk og Michel Houellebecq. I forbindelse med Olafsens nominasjon til P2-lytternes romanpris 2007 presenterte NRKs anmelder, Marta Norheim, boken på Frokost-TV med beskrivelsen "Hemingway pluss". I oktober 2010 kom Kranium og sand (Gyldendal Norsk Forlag), denne gangen utgitt under forfatternavnet Erik Foynland.
Montserrat (fjell)

Adkomst

Benediktinerklosteret kan nås enten langs vei, eller via taubanen Aeri de Montserrat, eller via tannstangbanen Cremallera de Montserrat. Den nederste stasjonen både på tannstangbanen og taubanen nås med toget Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya fra Plaça d'Espanya-stasjonen i Barcelona. Fra klosteret går kabelbanen Funicular de Sant Joan opp til toppen av fjellet, hvor det er forskjellige forlatte skur som ble brukt av eremittmunker, mens Funicular de la Santa Cova går ned til grotten Santa Cova.

Fjellvandring og klatring

Den høyeste toppen i Montserrat heter Sant Jeroni og strekker seg 1 236 meter (4 055 fot) over havet. Den kan nås via turstier som går fra toppen  til taubanen Sant Joan, til klosteret, eller til foten av fjellet.
Cavall Bernat (1 111 m) er et populært fjell blant fjellklatrere.
Dahod (distrikt)

Demografi

Ved folketellingen i 2011 var det 2 126 558 innbyggere i distriktet, mot 1 636 433 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 8,99 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 18,95 % i 2011 mot 20,41 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 937 i 2011 mot 967 i 2001.
Egeskov slott

Egeskov slott ligger i Kværndrup syd for Ringe på Fyn i Danmark og er en borg med vanngrav. Slottet er datert til 1400-tallet, men bygningene som i dag utgjør slottet er datert 1554 og er bygget av Frands Brockenhuus. Slottet står på trestokker av eik i en liten sjø med maksimal dybde på omkring 5 meter. Ifølge en myte skal det ha blitt felt  en hel skog for å få nok tømmer til byggingen, men dette er ikke bekreftet. Selve slottet er bygget av teglstein med karakteristiske runde hjørnetårn. Opprinnelig var det kun adgang via en vindelbro. Slottets riddersal ble restaurert i 1975. I alt er det 66 værelser, 200 vinduer, 2 062 enkelte ruter og ca. 60 skyteskår, der noen er murt igjen i dag. 
Egeskov ble fredet i 1918.
Til slottet hører Ladegården, en stråtekt bindingsverkbygning, som i dag huser landbruksmuseet og hestekjøretøyene. Omkring slottet er en gammel park på om lag 20 hektar, med hekker fra 1730 og med fuchsiahaven som er enestående, da mange av plantene er mellom 40 og 60 år. Den opprinnelige bøkelabyrint er i dag lukket og ble i 1990 erstattet av en bambuslabyrint, med et kinesisk tårn i midten. Til slottet hører også tre store moderne haller, som huser veteranmuseet. Der finnes biler, motorsykler, knallerter, sykler, fly, helikoptre, brannbiler osv. Museet ble opprettet i 1967.
Til Egeskov hører 1127 hektar, hvorav 223 hektar er skog, med 60 % løvtrær og 40 % nåletrær. Jorden dyrkes, med hvete, bygg, raps, erter og rødsvingel. Selve slottet ble åpnet for turister i 1986 og det ble under Claus og Louisa Ahlefeldt-Laurvig-Bille bygget en tro kopi av hele slottet, som står i Hokkaido, Japan, som ramme om verdens største akvarium.
Slottet har tilhørt slekten Ahlefeldt-Laurvig-Bille siden 1784. De nåværende eierne (1994) er Michael  og Margrethe Ahlefeldt-Laurvig-Bille.

Den innesperrede jomfruen

Rigborg Brockenhuus var datter av Egeskovs eier Laurids Brockenhuus. Hun ble sendt til Christian IVs hoff for å tjene i dronning Anna Kathrines Jomfrukammer, som det ble kalt. Her ble hun kjent med Frederik Rosenkrantz og forelsket seg i han. Dette fikk følger i form av et barn og Holger Rosenkrantz ble født i 1599.
Rigborgs far ble rasende og fikk Rosenkrantz dømt æresløs og sin datter satte han til fange på slottet på livstid. Hun satt i det samme rommet dag etter dag og fikk servert mat gjennom en luke i døren. Først etter farens død i 1604 fikk hun hjelp av sine søsken til å komme seg ut. 
Holger Rosenkrantz ble senere erklært som en ekte Rosenkrantz og ble stamfar til den norske grenen av slekten.
Skytteansk professorat

Skytteansk professorat (svensk:Skytteanska professuren i statskunskap och vältalighet) er et professorat innen retorikk og statskunnskap, men ble opprinnelig opprettet innen retorikk og politikk. Professoratet ble opprettet ved Uppsala universitet av Johan Skytte 1622, og er trolig det eldste professoratet innen statskunnskap i verden.
Til underhold av innehaveren av professoratet, gav Johan Skytte bort gårder han var innehaver av, blant annet en sentralt beliggende eiendom som siden ble kalt Skytteanum. Før holdte universitetet samtlige professorer med bosted, Skytteanum er den eneste eiendommen som fortsatt blir brukt til dette formålet.
Professoratets innehaver, som av Gustav II Adolf er sikret full likestilling med de andre professorene, skal ifølge innstiftelsesbrevet bare ansettes av Skytte og hans arvinger på svärdssiden (dvs herresiden), og, hvis slekten dør ut på herresiden, av døtrenes mannlige avkom, sålenge de er adelige. Patronatet gikk fra Skyttes sønn til Skyttes dattersønn grev Göran Göransson Gyllenstierna, og tilkommer for tiden hovedmann i slekten Mörner af Morlanda. Patronus underretter nå sitt valg av ny professor skytteanus til universitetskonsistoriumet, som bekrefter valget dersom de godtar patronus' valg.

Kilder

Deler av denne artikkelen er bearbeidet tekst fra Nordisk familjebok, utgitt 1904-1926.
«Drot og marsk»

«Drot og marsk» er en opera av Peter Heise til en libretto av Christian Richardt etter Carsten Hauchs skuespill Marsk Stig fra 1850. Operaen ble uroppført på Det Kongelige Teater i København den 25. september 1878.
Heise kalte selv operaen et tragisk musikkdrama ettersom han brøt med datidens faste oppsett for å skape et sammenhengende musikkdrama i tidens nye stil. Handlingen er basert på historien om marsk Stig og mordet på Erik Klipping i Finderup Lade. Idéen til operaen kom fra Hauchs skuespill som Peter Heise hadde skrevet en ouverture til i 1856. I librettoen, som ble utgitt i 1876, har imidlertid Christian Richardt ofte gått tilbake til de danske folkevisene.
Operaen er den danske opera fra det 19. århundre som har holdt seg best på Det Kongelige Teaters repertoar.
I 2006 kom operaen med i den danske kulturkanonen under partiturmusikk.

Synopsis

Operaen er basert på de historiske begivenheter som førte til mordet på Erik Klipping i 1286. Kongen er en uforbederlig skjørtejeger og da han forfører Ingeborg, gift med marsk Stig, arrangerer marsken en sammensvergelse mot kongen. Marsk Stig forvises og Ingeborg begår selvmord.
Skihopping i Sør-Korea

Sør-Korea er en relativt ny skihoppnasjon. Landet har hatt skihoppere i verdenscupen, VM og OL siden siden 1997.

Skihoppere

Fire sørkoreanere har tatt verdenscuppoeng og oppnådd respektable plasseringer i mesterskap. Choi Heung-chul har landets beste plassering i verdenscupen, med 11.-plass i Iron Mountain i 2000. Han ble nummer 21 i VM i skiflyging i Harrachov i 2002. Choi Yong-jik ble nummer 22 i normalbakken i VM i Oberstdorf i 2005 og nummer 23 i storbakken i VM i Sapporo i 2007. Kang Chil-gu og Kim Hyun-ki ble nummer 30 i VM i skiflyging henholdsvis i Harrachov i 2002 og Bad Mitterndorf i 2006.
Sørkoreanske hoppere har gjort det bra i vinter-Universiaden (studentlekene). I Harbin (Yabuli) i 2009 vant Kim Hyun-ki mesterskapet i stor bakke og tok sølvmedalje i normalbakke. Choi Yong-jik tok sølvmedalje i normalbakke i Torino (Pragelato) i 2007. Choi Heung-chul tok bronsemedalje i stor bakke i 2009. Det sørkoreanske laget vant lagkonkurransen i 2009 og tok sølvmedaljer i 2007.

Hoppbakker og arrangerte mesterskap

Et hoppanlegg med blant annet K90- og K120-bakker ble bygd i Muju i 1990. Det ble brukt da vinter-universiaden ble arrangert der i 1997. Det eneste internasjonale rennet som er blitt arrangert der siden er et Sommer Grand Prix-renn i 2000.
Pyeongchang søkte om å få arrangere vinter-OL i 2010 og 2014, før byen fikk tildelt lekene for 2018. I forbindelse med OL-søknadene ble det bygd opp et stort vintersportsanlegg i Pyeongchang kalt Alpensia Resort, som blant annet inneholder et topp moderne skihoppanlegg med bakker på K98 og K125. Hoppbakkene ble åpnet med kontinentalcuprenn (sommer) i 2009, og hadde også kontinentalcuprenn i 2011.
Valery Carrick

Kunstnerisk karriere

Carrick markerte seg rundt i 1905 som karikaturtegner i russiske satiriske tidsskrift som Zupel (svovel] og Lesij (skogtrollet). Under et opphold i England i 1908 fikk han sine karikaturer av forfattere og engelske politikere trykket i flere aviser. I The Manchester Guardian fikk han trykket en karikatur av tsaren og Leo Tolstoj som førte til at han ble arrestert og sittende fengslet i 10 uker.
Carrick er også kjent som samler, gjenforteller og illustratør av folkeeventyr. Disse eventyrene ble først gang utgitt i 1909 og senere oversatt og utgitt i England, USA, Nederland og Tyskland.
Valery Carrick var også sentral i arbeidet med å spre kunnskap om russisk kultur i Norge. Han utga blant annet den selvtrykte avisen Svyaz’ (forbindelse, kommunikasjon) som et ledd i dette arbeidet.
Ivarsfjorden

Ivarsfjord (nordsamisk: Vuoiddasvuotna) er en fjordarm av Hopsfjorden i Gamvik kommune i Finnmark. Fjorden har innløp mellom Ytre Værnes i vest og Indre Hopsneset i øst og strekker seg 3,5 kilometer nordøstover til Ivarsfjordbotnen i enden av fjorden.
Bygden Ivarsfjord ligger på vestsiden av fjorden. På østsiden ligger en liten gård ved en ås kalt Sukkertoppen. To holmer ligger i fjorden, Torvholmen og Sandholmen.
Fv264 går langs begge sider av fjorden.
Koltur

Geografi

Øya er rundt 2,3 kvadratkilometer stor, og ligger nord for Hestur, vest for Streymoy og sør for Vágar. Foruten selve Koltur er det ni utenforliggende holmer og skjær. Mye av øya, deriblant der hvor gårdene ligger, lavtliggende, smal og forholdsvis flat. Mot nord stiger landskapet opp mot øyas eneste egentlige fjell, Kolturshamar eller Uppi á Oyggj (477 moh.). Her er det et rikt fugleliv.
Den sørligste og eldste grenda på øya er Heimi í Húsi, som består av gårdene Niðri í Húsi og Uppi í Búð. Grenda Norðuri í Gerðum, best kjent som Kolturgarður, er i dag bebodd av én familie. All jorden på øya er i dag statlig eiendom, og bortforpaktes til én gårdbruker av gangen etter vanlig mønster for kongsjord (færøysk: kongsjørð). Til gården kommer forholdsvis store beiteområder.

Historie

Opphavet til øyas navn er det sådd tvil rundt, men det er to fremtredende teorier. Den første går ut på at Kolturshamar har gitt navn til øya, via det norrøne ordet koltr, som betyr «fjellhammer». Den andre teorien går ut på at navnet er et tidlig lånord fra det engelske colt (fra norrønt koltr), som betyr «føll» og dermed svarer til naboøya Hestur («Hest») i sør. Opphavet fra koltr er dermed akseptert, men ikke betydningen av det.
Det er ikke kjent eksakt når Koltur ble bosatt, men man regner med at øya var ubebodd i vikingtiden og tidlig middelalder, i likhet med Hestur, slik at den ble bosatt omkring år 1400. Koltur kan ha tilhørt bispesetet i Kirkjubøur inntil reformasjonen, ettersom det var registrert to gårder med kongsjord i kongens jordebok fra 1584. Opprinnelig var det bare en gård, men etterhvert ble disse to gårdene delt opp i ytterligere to gårder, slik at det ble dannet to grender med to gårder i hver. På sitt høyeste var øyas folketall omkring 50, og den var slik sett et høyst levende samfunn. 
Utover 1900-tallet ble sentraliseringen mer og mer tiltakende, og folketallet sank betraktelig. I en årrekke bodde det kun to familier på Koltur. Disse var ikke på talefot, men uten at noen vet hvorfor, og det heter seg at familiene selv heller ikke visste dette til slutt. Begge familiene forlot øya i slutten av 1980-årene, og all kongsjorden ble stående uten noen forpakter. 
I midten av 1990-årene flyttet et par fra Kirkjubøur til Koltur, nemlig Bjørn og Lükka Patursson. Bjørn Patursson er yngre bror av Jóannes Patursson, som hadde odel på, og i dag driver, kongsgården i Kirkjubøur. Paret bosatte seg i Norðuri í Gerðum, og startet en storstilt restaurering av Heimi í Húsi. Dette ble imidlertid gjort på egen regning, men etterhvert også med støtte fra stiftelsen Koltursgrunnurin. Via stiftelsen har det også kommet midler fra den danske A.P. Møller-fondet.
1. januar 2005 ble Hests kommuna med Koltur innlemmet i Tórshavnar kommuna.
I februar 2009 ble Koltur overtatt av parets datter, Malan Patursson, mens Bjørn og Lükka nå har flyttet fra øya. Malan Patursson er i dag fastboende på øya sammen med ektemannen og deres to sønner.
Årestue

Ei årestue er et tradisjonelt bolighus uten skorstein, men med åre, ildsted med åpent bål, midt på golvet i stua, og med avtrekk for røyken gjennom en ljore-åpning i taket. Før husa ble bygd med røykovn eller peis, var årestuene den normale hustypen i norske byer og bygder, og ble bare kalt stue. Ordet årestue er en nylaging som kom i bruk etter at stuene kom på museum, og husene ble klassifisert etter sine ildsteder.
I Setesdal på 1700-tallet var det vanlig med tredelt grunnplan i bolighus: forstue (ofte med jordgulv og bjelketak som dannet et loftsrom), stue der åren var og kove (lagerrom, soverom eller kammers). Det fantes også bolighus med bare ett rom. På prestegårdene var peis tatt i bruk på denne tiden. Rundt veggene var det vanlig med innkledde benker, kalt paller. Gavlveggen var ofte uten benker og hadde i stedet plass til langbord. På 1800-tallet ble årestuene i Setesdal etter hvert brukt til bolighus bare om sommeren, og det nye bolighuset var med peis, skorstein og glassvindu - disse ble kalt glasstoge eller skorsteinstoge. Disse «nystuene» ble først bygget rundt 1700. Den gamle årestuen ble også brukt til jul og andre fester i tråd med tradisjonen.
I Litauen var det vanlig med laftede årestuer særlig i den vestlige delen av landet. Den litauiske årestuen hadde vanligvis jordgulv og et flettet røkfang over åren. Lengre øst ble røkovner etter slavisk mønster innført tidligere. Åren ble etter hvert fortrengt av røkovnen som varmekilde (på 1500-1600-tallet), men åren ble ofte beholdt som lyskilde. Også i Polen og Slovakia ble åren erstattet av røkovn av russisk type.

Åmlidstua

Den mest kjente årestua som fortsatt er bevart, er trolig stua fra Åmlid i Valle i Setesdal, som i dag står på Norsk Folkemuseum. Det er ei lafta stue av treromstypen med inngang nær enden på den ene langveggen til ei forstue, dør inn til sjølve stua med åren, og dør herfra inn til den bakenforliggende koven. Stua er forsynt med svalgang på framsida.
Åren er midt i stua, oppmurt noe over golvet. I regnvær ble åren tildekka med en lem eller en tynn hud spent over ei ramme. Lemmen kunne manøvreres med ljorestanga, som hang ned fra taket. På den sida av åren som vender mot døra, er det reist ei helle på høgkant (blekksteinen) for å ta av for trekken. Høg dørstokk og moldbenker langs veggene bidro også til å redusere golvtrekken. 
Åmlidstua er bygd i siste halvdel av 1600-tallet. Årestuer er like gamle i Norge som sjølve lafteteknikken, og går tilbake til førkristen tid. Det ble bygd årestuer i Setesdal og i andre bygder til langt inn på 1700-tallet, og noen har vært i bruk året rundt fram mot midten av 1800-tallet.

Raulandstua

Men Raulandstua er en annen årestue på Norsk Folkemuseum; den er bygd allerede i 1238 og ble på 1700-tallet ombygd til peisestue. Da den ble gjenreist på museet ble den tilbakeført til årestue.
Wangtan kullkraftverk

Wangtan kullkraftverk er et kullkraftverk ved millionbyen Tangshan i provinsen Hebei i det nordlige Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 1200 MW fordelt på 2 turbiner. Anlegget stod ferdig i 2005. Brenselstypen er lignitt.
All kraften selges i kraftnettet i Beijing-Tianjing-Tangshan-området. Operatør er Datang International Power Generation Co Ltd., som eier 70% av anlegget.
Pseudorhodopis

Utseende

Middelsstore, slanke, brunspraglete trebukker. Antennene er omtrent dobbelt så lange som kroppen, også hos hunnene.

Levevis

Som de fleste andre trebukker borer larvene i ved.

Utbredelse

Gruppen er utbredt i Sørøst-Asia.
Klostergata 5 ABC (Moss)

Historie

Klostergata 5A ble bygget mellom 1800 – 1853. Klostergata 5B/C tilhørte gården Nedre Grønvold, og er eldre enn nabohuset. Bygningene står likevel enhetlig i typisk østfoldemperie, med høye grunnmurer, stående panel og sveitservinduer, og har begge halvvalmet tak. I tillegg finnes det vinduer i klassismestil.
Nedre Grønvold, som idag er kjent som Klostergata 5B/C, ble eid av sagmester Engebret Jørgensen i år 1800. Eiendommen "Klostergaden 5" har i senere tider blitt eid av Inger Larsenog Syver Olsen.
Alle bygningene på eiendommen er regulert for bevaring. I dag er husene bebodde.
Liangshan (Sichuan)

Liangshan (Forenklet kinesisk: 凉山; tradisjonell kinesisk: 涼山; pinyin: Liángshān) er et autonomt prefektur for yi-folket og ligger sørvest i den kinesiske provins Sichuan. Liangshan har et areal på 60 423 km² og over 4,1 mill. innbyggere (2002). Hovedstad er Xichang (西昌市).

Xichang

Prefekturets hovedstad, Xichang, fungerte som Republikken Kinas hovedstad under den kinesiske borgerkrig fra 27. desember 1949 og til 27. mars 1950, da Taipei på Taiwan overtok denne rollen.
Tuzlaneset

Tuzlaneset (russisk: Тузлинская коса, Коса Тузла; ukrainsk: Коса Тузла) er ei lang, smal halvøy eller landtunge i den sørlige delen av Kertsjstredet. Den strekker seg nesten 12 km fra Kapp Tuzla mot byen Kertsj i nordvestlig retning. 
Tuzlaneset består av øya Tuzlaøya (45°16′07″N 36°32′58″Ø i Ukraina), Tuzladammen (45°14′39″N 36°35′31″Ø i Russland) og to små øyer (45°14′50,47″N 36°35′28,58″Ø, Russland; 45°17′23,91″N 36°31′19,05″Ø, Ukraina).
Tuzlaneset danner sørbredden av Tamanbukta; nordkysten er Tsjusjkaneset.
Ny Norsk Ballett

Ny Norsk Ballett var et norsk ballettensemble etablert av Gerd Kjølaas og Louise Browne i 1948. I 1952–1953 endret ensemblet navn til Den Norske Ballett, en forløper til Nasjonalballetten. Ny Norsk Ballett ble avviklet i 1955.
Vanlig nettsnegl

Utseende

Skallet er spiralformet med tydelige vindinger og skulpturert overflate med tverribber. Den er lett å kjenne på den nettaktige overflaten på skallet.  
Snegler i saltvann tilhører forgjellesneglene og har en renneformet utvekst i skallåpningen har forbindelse med ånderøret.

Levevis

Vanlig nettsnegl lever i havet (saltvann), på 0-40 meters dyp, både på hard og bløt sandbunn. 
Vanlig nettsnegl er enkjønnet, enten hanner eller hunner. Hunnen legger egg i gelékapsler hvor hver kapsel inneholder mange egg.

Smykker

Det som trolig er verdens eldste smykker (de antas å være 82 000 år gamle) er håndlagde perler av Nassarius-snegler fra Grotte des Pigeons i Marokko.
Faraglioni

Faraglioni er et italienske ord for staur, en formasjon langs kysten eller i havet. De er dannet ved erosjon forårsaket av havets bølger.
Det finnes flere av dem langs kysten av Italia.

Gargano faraglioni

I Puglia-regionen finnes faraglioni ved halvøya Gargano ved Adriaterhavskysten. To finnes nær Mattinata innenfor nasjonalparken i Gargano.
4G

4G er en teknologi for fjerde generasjons mobiltjenester (4G) i mobilnett, en etterfølger til 3G og 2G. Det er forventet å gi en sammenhengende og sikker IP-basert løsning som skal kunne tilby stemme-, data- og multimediatjenester til brukerne «overalt, uansett tid». At tjenesten er IP-basert gjør at den skal gi vesentlig høyere hastigheter hva angår dataoverføring enn det tidligere generasjoner har kunnet tilby. 4G er for eksempel ti ganger raskere enn dagens «turbo-3G». Et 4G kommunikasjonssystem kan tilgjengeliggjøres ved å oppgradere eksisterende kommunikasjonsnettverk. Dette må derfor ikke nødvendigvis bygges fra grunnen av. Pre-4G teknologier som mobil WiMax og første-utgivelse av 3G  Long Term Evolution (LTE) har vært tilgjengelig på markedet siden henholdsvis 2006 og 2009, og ofte blitt markedsført som 4G. Fra 6. desember 2010 ble WiMax og LTE ansett som 4G-teknologier selv om de var langt unna å nå 1 Gbit/s og andre 4G-krav som er satt av Den internasjonale telekommunikasjonsunion (ITU). LTE Advanced, som ble standardisert av 3GPP i mars 2011, møter ITU-kravene til "ekte 4G" og markedsføres i Norge som 4G+.

I Norge

NetCom (fra 2016 Telia) begynte i 2009 å bygge ut LTE-nett i Norge på 2600 MHz-båndet. Selskapet valgte i 2009 Huawei til å oppgradere og bygge ut det norske mobilnettet. Selskapet leverte utstyr til mobilnettet på tvers av teknologigenerasjonene 2G, 3G og LTE, som i praksis betyr radioutstyr til flere frekvensbånd.
NetCom samarbeidet også med Samsung, som utviklet LTE-modemer, og avduket 14. desember 2009 verdens første 4G-nettverk med LTE-teknologi i Oslo. 1. februar 2011 lanserte NetCom 4G i Trondheim, Bergen og Stavanger. De har siden dette lansert dekning i flere byer/tettsteder og ferieområder.
Banzai har lansert WiMax for Fredrikstad og Sarpsborg.
LTE-nettet ble bygd ut på nasjonalt plan fra 2011 og bruker frekvensene som ble ledige da det gamle analoge bakkenettet for tv ble slukket. 
I Norge kaller netteierne LTE for 4G. Verken hastighet eller stabilitet ved LTE-teknologien oppfyller kravene til 4G satt av ITU, og LTE er blitt kalt både «Pre-4G» og «3,9G». LTE ble likevel akseptert markedsført som 4G av ITU fra 6. desember 2010 fordi det gir en «substansiell nivåforbedring» over vanlig 3G.
Både Telenor og Telia markedsfører (i 2016) sine LTE-Advanced-nett som 4G+, selv om LTE-Advanced og WirelessMAN-Advanced (WiMax2) er de to første standardene som er akseptert som ekte 4G.
Slippin' and Slidin'

«Slippin' and Slidin'» er en rock'n'roll-sang skrevet av Edwin Bocage (Eddie Bo), Albert Collins, Richard Penniman (Little Richard) og James Smith. Den ble først innspilt av Eddie Bo under tittelen «I'm Wise» i 1956, men er kjent under navnet Little Richard ga den i sin innspilling senere samme år. Låten er basert på «I Got the Blues for You» som Albert Collins hadde utgitt i 1955. Krediteringen for sangen varierer stort mellom de mange utgivelsene.
Little Richard ga ut «Slippin' and Slidin'» først som B-siden til «Long Tall Sally» i mars 1956. Året etter var den med på debutalbumet Here's Little Richard.
Buddy Holly spilte inn to demoer av sangen i 1959, og en av dem kom med på det posthume albumet Reminiscing.
Det norske bandet The Wizards ga ut en versjon av låta som ble gitt ut som single i 1965.
John Lennon spilte inn sangen i oktober 1974 og ga den ut i februar 1975 på sitt album Rock 'N' Roll.
Ullkorn

Ullkorn er en fransk tegneserie tegnet av Richard Peyzaret, eller F'murr som er navnet han tegner under. På originalspråket heter tegneserien «Le Génie des Alpages».
Johan Fürst

Lassens hus

Hans far Christopher Fürst bygde i 1809 Lassens hus i Arendal. Huset er nærmeste nabo til Kallevigs palé, eller Arendal gamle rådhus. Johan Fürst fikk huset i gave av sin far.

Arkivet

På KUBEN i Arendal er det oppbevart en håndskrevet navigasjonsbok fra 1799 som Johan Fürst har ført i pennen.