google/wiki40b huggingface dataset:
Stig Andersen

Biografi

Stig Andersen har utdanning som cand.mag. fra Universitetet i Oslo med kunsthistorie mellomfag, etnografi mellomfag og teori og historie ved Arkitekthøgskolen i Oslo (grunnfag). Han var leder for Norsk Billedhoggerforenings Skulpturkontor fra 1974 til 1977. Han ble ansatt i NRK Fjernsynet i 1979 og har arbeidet med kulturprogram som spesialfelt. I 1995 ble han prosjektredaktør i NRK2. Fra 1998 ble han ansatt som direktør i Utsmykkingsfondet. Da åremålet der gikk ut, gikk han over til en stilling som produsent og regissør i Nordisk Film.

Heftig debatt

Han ble særlig kjent gjennom media i 2006 i forbindelse med debatten om kunsten til kunstmalerne Aune Sand og Marianne Aulie da han gikk ut mot deres kunst i et innlegg i Aftenposten. Siden gikk han ut mot Vebjørn Sands malerier av Stein Erik Hagen og Mille-Marie Treschow. Etter dette ble han invitert til en diskusjon med Sand i Tabloid på TV 2.

Personlige forhold

Andersen er bosatt i Bærum. Han har vært gift siden 1973 og har fire barn.
Vrengen

Geografi og aktiviteter

På nøtterøysida ligger stedene Kjøpmannskjær og Strengsdal, på Tjøme stedene Sundene og Mågerø. Det ligger dessuten en rekke sommerhus og hytter på begge sider av Vrengensundet. I strandstedet Kjøpmannskjær er det båthavn, bensinstasjon og dagligvarehandel med maritim tilknytning. Det er også en kjemisk fabrikk, Kjemi-Service eid av Unitor Chemicals, som produserer kjemiske produkter for maritimt bruk. På Tjøme-siden er det flere båthavner langs Vrengensundet. 
I de siste åra har Statens forurensningstilsyn funnet høye forekomster av det kreftfremkallende kjemikaliet diuron i Vrengensundet. Det er usikkert hvor giften i sundet stammer fra, men diuron brukes i bunnstoff til båter for å hindre begroing. 
Øya Leistein markerer hvor seilleden går fra Oslofjorden mot Vrengensundet. 
I Vrengensundet, på tjømesiden, ligger noen holmer med navn Grindholmene.  Disse er regulert til fritidsformål.
Tineodidae

Utseende

Små (vingespenn gjerne 10 – 20 mm), brunlige, slanke møll. Vingene er mer eller mindre oppdelt i fliker. Hodet har store fasettøyne, lange, fremoverrettede palper og lange, trådformede antenner. Forvingene er lange og smale, ofte delt i to fliker, ytterst gjerne trukket ut til en spiss. Bakvingene er mye kortere enn forvingene, avlange, ofte delt i to fliker. Bakkroppen er slank. Beina er lange med markerte sporer.

Levevis

Larvene borer i knopper av ulike planter, blant annet mangrover, arter i oljetrefamilien (Oleaceae) og vortemelkfamilien (Euphorbiaceae).
Tingvoll Ullvarefabrikk

Tingvoll Ullvarefabrikk var en tekstilbedrift i Tingvoll i Møre og Romsdal. Den ble etablert i 1898, og produserte ullvarer. Produksjonen opphørte i 1967.
Henry Akpenamawu Kofi Wampah

Utdanning og yrkeskarriere

Utdanningsmessig har han en B.A. (Hons) i økonomi og statistikk fra University of Ghana i Legon fra 1977. Etter dette har han en mastergrad og en Ph.D (1986) fra McGill University.  
Han begynte å jobbe i sentralbanken første gang i 1986, og han var leder for forskningsavdelingen der fra 1996 til 2001. Mens han har jobbet i sentralbanken har han også jobbet for IMF. I 2001 ble han lånt ut til West African Monetary Institute (WAMI), der han var direktør for avdelingen for forskning og statistikk. Her jobbet han med programmet West African Monetary Zone (WAMZ), med å forberede medlemslandene (Gambia, Ghana, Guinea, Nigeria og Sierra Leone) på en valutaunion. 
I 2009 kom han tilbake til sentralbanken, da han ble utnevnt til første visesentralbanksjef 16. mai. Denne stillingen hadde han fram til 2012, da han i august midlertid overtok stillingen som sentralbanksjef, da daværende sentralbanksjef Kwesi Bekoe Amissah-Arthur ble utnevnt til Ghanas visepresident. Wampah ble formelt utnevnt til sentralbanksjef i april 2013. 
Han trakk seg som sentralbanksjef i mars 2016. Dette ble av parlamentsmedlem Anthony Akoto Osei forklart med bl.a. dårlig samarbeid mellom Wampah og visepresident Kwesi Amissah-Arthur. Han valgte også å gå av før terminen utløp (5. august) for å gi president John Mahama tid til å finne en ny sentralbanksjef nå, i stedet for under presidentvalgkampen senere i 2016. Det har også vært press på Wampahs avgang etter at hans svigersønn ble arrestert i forbindelse med en narkotikasak. 
Abdul Nashiru Issahaku overtok som sentralbanksjef 1. april 2016. Han kom da fra stillingen som visesentralbanksjef.
Written on Skin

Written on Skin er en opera av den britiske komponisten George Benjamin. Den hadde urpremiere i Aix-en-Provence i 2012, og fikk sin britiske uroppførelse i Royal Opera House i London i mars 2013; Benjamin dirigerte begge premiere-sesongene.
Librettoen, av Martin Crimp, er basert på legenden om trubaduren Guillaume de Cabestanh; historien finnes også i Dekameronen av Giovanni Boccaccio. Handlingen finnes sted i Provence på 1300-tallet. Den velstående protektoren betaler Boy for å illustrere et manuskript om familien hans. Boy og protektorens hustru Agnès er tiltrukket av hverandre. Protektoren myrder Boy og tvinger Agnès til å spise Boys hjerte. Agnès begår selvmord. 'Engler' kommenterer handlingen underveis fra et moderne perspektiv.
Nils Nilsson Skaar (1826–1909)

Nils Nilsson Skaar også omtalt som Niels Skaar (født 1. januar 1826 på Skår i Vikør, død 18. oktober 1909 i Norheimsund) var en norsk bonde og stortingsmann. Skaar kom fra garden Skåro på østsiden av Fyksefjorden i Kvam herad i Hordaland. Han var ordfører i kommunen i 20 år og satt på stortinget i 15 år.
Skaar drev fra han var seksten år gammal med bygningsarbeid, deltok i jektefart og var på fiskeri. 1851 kjøpte han gården Botnen i daverende Vikør herad. Fem år senere overtok han farsgården Skåro og drev denne til 1886. Fra 1884 til 1889 var han fyrvokter på Lerøy.
Han var far til Nils Nilsson Skaar (stortingsmann), og bror av Gjermund (stortingsmann) og Johannes Nilsson Skaar (biskop). Skaar og brødrene vokste opp i et haugiansk miljø.

Politikk

Skår var 1854-61 med i heradstyret i Vikør. I 1866 kom han inn på nytt i heradstyret, og ble valgt til ordfører - et verv han hadde til 1885. Broren Gjermund hadde samme verv 1844-1856. Han hadde mange andre kommunale verv blant annet var han 1867-1869 med i matrikkelkommisjonen for Nordhordland, og var forlikskommissær 1880-85. Han var 1884-86 med i den statlige kommisjonen for organiseringen av hæren.
Skaar var suppleant (varamann) til stortinget 1868-69. I 1870 ble han valgt inn på Stortinget som tredje representant fra Søndre Bergenhus for perioden 1871-73 og ble senere valgt for fylket til han i 1885 sa fra seg gjenvalg.
Første perioden på Stortinget var han medlem av protokollkomiteen. 1874 satt han i vegkomiteen, resten av tiden (1875-85) var han med i militærkomiteen. 1883-84 var han medlem av riksretten som dømte statsministeren fra embetet. I brorens biografi blir han omtalt som radikal og på ytterste venstre fløy.
Hilstad Idrettslag

Fotball

Hilstad IL har alltid hatt sterke fotballag og har fostret mange store talenter. Det har tradisjonelt vært stor interesse for fotball i bygda, men i de senere år har den avtatt noe, og det har blitt færre lag. 29. januar 2009 spilte Hilstad IL tidenes første damelagskamp mot Sømna IL, en kamp Hilstad vant 3-2.
Qvale

Qvale var et italiensk bilprodusent, stiftet av amerikaneren Kjell Qvale i 2000. Deres eneste modell var Qvale Mangusta som opprinnelig var en De Tomaso Biguà. Qvale overtok rettighetene til bilen etter konflikter med sin kompanjong Alejandro De Tomaso. De var gått sammen om å bygge bilen, med Qvale som sponsor, men De Tomaso trakk seg og tok med seg rettighetene til navnet.
Rundt 270 biler ble bygget i perioden 2000–2002, og de fleste ble eksportert til USA. Qvale ble senere solgt til MG Rover, som gikk konkurs i 2005.
Axel Rappe

Bakgrunn

Axel Rappe var sønn av landshøvding Axel Ludvig Rappe og Emilia Björnstjerna.

Karriere

Rappe tjenestegjorde i den franske armé under den fransk-tyske krig 1870-1871 og i Algerie 1871-1872. Han ble offiser 13. juli 1859 og generalløytnant i den svenske armé og sjef for Lantförsvarsdepartementet fra den 22. juni 1892 til 27. oktober 1899 samt til slutt general i 1903.  Hen er blitt betegnet som Bodens fästnings åndelige fader.
Han var i 1905 Sveriges generalstabssjef. Rappe ønsket ikke å ta stilling til hvorvidt Sverige burde rette et militært angrep mot Norge i 1905, men understreket at de norske grensefestningene på ingen måte utgjorde vesentlige hindre for en svensk invasjon.
Han ble medlem av Krigsvetenskapsakademien i 1873 og æresmedlem av Kungliga Örlogsmannasällskapet i 1890. Han var ordførende i Evangeliska Fosterlands-Stiftelsen 1906-1918.

Familie

Alex Rappe giftet seg 2. mai 1875 med Anna Sandahl, som var datter av professor Oskar Theodor Sandahl, og ble far til Signe Rappe-Welden (1879-1974), Axel Rappe (1884-1945) og ytterligere fem barn. 
Han ble bagravet på Norra begravningsplatsen.
Dortledhaugen

Beliggenhet

Dortledhaugen ligger på en flate ovenfor Steinsviken, en vik sør i Nordåsvannet, med utsikt mot Feråsen, Solheia og delvis over Nordåsvannet. 
Atkomst til Dortledhaugen med bil fra Steinsvikvegen (Fv179), mens det går stier til Steinsvikskrenten, Nordåsvegen og ned Kleviadalen til Nordåsbrotet.
Anders og Veronica Öhmans pris

Anders og Veronica Öhmans pris er en svensk litterær pris på SEK 100 000 (2014) som ble innstiftet i forbindelse med Anders Öhmans 75-årsdag. Prisen deles ut av Samfundet De Nio.
Sanger jeg lærte av faren min

Sanger jeg lærte av faren min er et musikkalbum med Trond Granlund utgitt våren 2010. Sentral i utgivelsen er Granlunds 89 år gamle far Rolf Granlund, som synger gamle skillingsviser fra sykesengen på Lørenskog sykehjem.
Gabriel Fauré

Bakgrunn

Gabriel Fauré var fra ni års alder elev under Louis Niedermeyer og (fra 1861) Camille Saint-Saëns ved École Niedermeyer.

Karriere

Han ble organist i Rennes 1866. I 1870 ble han innrullert i hæren og deltok under beleiringen av Paris under Den fransk-prøyssiske krig. Under Pariskommunen oppholdt han seg Rambouillet og i Sveits. 
Da han vendte tilbake til Paris i oktober 1871 ble han organist og kapellmester i Saint-Sulpice. Han var i med i kretsen rundt Pauline Viardot, og var samme år med på å stifte Société Nationale de Musique. Han ble også organist ved St. Honoré. 
Fra 1874 var han organist i Madeleine-kirken i Paris, hvor han fylte inn for Saint-Saëns som var kirkens faste hovedorganist. Han overtok denne stillingen da Saint-Saëns ble pensjonist i 1877. 
Han etterfulgte Jules Massenet som professor i komposisjon ved konservatoriet i Paris i 1896 og var konservatoriets direktør fra 1905. Hans tid ved konservatoriet ble preget av konflikter med konservative krefter i undervisningen som Fauré forsøkte å gestalte på sin måte. Han ble tvunget til å avgå i 1920. Blant hans elever var Maurice Ravel og Nadia Boulanger.
For sitt virke ble han i 1920 tildelt Æreslegionens storkors. 
Fauré skrev musikk i et bredt utvalg sjangre; blant hans mest kjente verk er Rekviem i d-moll og Pavane (op. 50).
MS «Christian IV»

Olau Line

Skipet ble bygd som MS «Olau Britannia» av AG Weser Seebeckswerft, Bremerhaven, Tyskland i 1982 og ble levert til Olau Line Ltd samme år. Skipet ble da satt i rute mellom engelske Sheerness og nederlandske Vlissingen sammen med søsterskipet «Olau Hollandia». I 1989 ble begge skipene solgt fordi Olau bygde to nye og større skip til denne ruten. «Olau Britannia» ble solgt til Fred. Olsen & Co mens søsterskipet ble solgt til Nordström & Thulin Ab. 21. mai 1990 hadde skipet sin siste overfart mellom Sheerness og Vlissingen og fortsatte til Hamburg etter det.

Fred. Olsen & Co

Ved Blohm & Voss verftet i Hamburg fikk skipet nye farger og ble døpt om til «Bayard». I juni 1990 ble skipet satt inn i rute mellom Kristiansand og Hirtshals i sommehalvåret og Oslo og Hirtshals i vinterhalvåret. Samme året ble skipet solgt til Color Line A/S.

Color Line

I 1991 ble skipet levert til Color Line og fikk navnet «Christian IV». Skipet ble da innsatt i rute mellom Oslo og Hirtshals. I 1994 byttet skipet rute ettersom den nyere og større MS «Color Festival»
skulle ta over Oslo-Hirtshalsruten. «Christian IV» gikk da tilbake til ruten Kristiansand – Hirtshals. I 1999 fikk skipet flere restauranter og større konferanserom ved Fredericiaverftet i Danmark. Skipet ble også ombygget ved Remontowaverftet i Gdańsk, Polen i 2005. «Christian IV» ble den 13. mars 2008 erstattet av den nye og større fergen MS «Superspeed 1», som tilhører den nye Superspeed-klassen til Color Line. Etter at MS «Superspeed 2» ble forsinket, måtte MS «Christian IV» vikariere for MS «Peter Wessel» på ruten Larvik – Hirtshals frem til MS «Superspeed 2» kom i juni 2008.

Moby Lines

Den 8. desember 2015, ble det offisielt bekreftet av nederlandske hotellskipeieren C-bed, at MF «Wind Perfecion» (eks. «Christian IV») hadde blitt solgt til Moby S.p.a. Fartøyet hadde blitt erstattet av et nybygg, med navn «Wind Innovation». Hun forlot Fayard skipsverft i Danmark og ble derfra overlevert til Moby Lines. Wind Perfection skal skifte navn til «Moby Zaza» og kommer til å bli ombygget. Fra og med juni 2016, skal «Moby Zaza» trafikkere Nice-Bastia, med nye fasiliteter og et Looney Tunes dekorert skrog. «Moby Zaza» har blitt omregistrert til italiensk flagg, av de nye eierne.
BlankOn

BlankOn er en Linux-distribusjon som er utviklet av Yayasan Penggerak Linux Indonesia. Navnet er avledet av blangkon som er et indonesisk hodeplagg. Versjon 1.0 var basert på Red Hat Fedora, versjon 2.0 var basert på Ubuntu, og senere har distribusjonen vært basert på Debian. De to første versjonene ble sponset av UNESCO og flere andre institusjoner.
Første versjon ble lansert i 2007. Siste versjon er 9.0 ble lansert 15. februar 2014.
Act of Union 1800

Bakgrunn

I 1798 ble et irsk opprør slått ned. Samtidig var det krise i det britiske monarkiet på grunn av Georg IIIs mentale sykdom. I teorien kunne de to rikene utnevne forskjellige konger, ettersom de hadde hver sin tronfølgelov, og for å sikre bedre kontroll ble de slått sammen i en union. 
Det irske parlamentet var i en særstilling fordi samtidige lover kun tillot anglikanere å sitte der. I England var det en minoritet som ikke var anglikanere, men i Irland tilhørte mer enn 90% av befolkningen andre retninger, med katolikkene som største gruppe. Siden 1790-årene hadde katolikker hatt mulighet til å få stemmerett, men den ujevne økonomiske fordelingen førte til at de fortsatt var sterkt underrepresentert i velgermassen. 
De irske parlamentsmedlemmene var skeptiske til unionen, fordi de ville miste en del fordeler gjennom en sammenslåing med det britiske parlamentet. Den britiske regjeringen gav irske parlamentsmedlemmer titler, eiendommer og pengegaver for å sikre støtte under behandlingen av lovforslaget. Noen valgte å se på dette som kompensasjon for at de mistet sine parlamentsplasser; mange av de irske valgkretsene var råtne, og førte ofte med seg store inntekter. De fleste utenforstående, og senere de fleste historikere, tolker det som rene bestikkelser for å oppnå noe som ellers ville vært umulig. Det første forsøket på å få gjennom loven mislyktes, med 104 stemmer for og 109 mot, men ved andre forsøk ble det 158 stemmer for og 115 mot. 
Blant den katolske befolkningen var det i begynnelsen entusiasme for unionen, dels fordi mange følte at Det irske parlamentet var mer fiendtlig innstilt mot katolikkene enn et felles britisk ville være, og dels fordi det lå et uttalt løfte om katolsk emansipasjon. Dette ble blokkert av Georg III, som mente det ville stride mot hans kroningsed, og ble ikke innført før i 1829.
Saperda octopunctata

Utseende

En middelsstor (12-20 mm), slank, blågrønn trebukk, et par små svarte flekker på pronotum og tre par på dekkvingene. Arten er lett å kjenne igjen på fargen. Antennene er ganske mørke og omtrent så lange som kroppen. Ponotum er nesten kvadratisk sett ovenfra (en tanke bredere enn langt). Kroppen er sylindrisk som vanlig for slekten, dekkvingene parallellsidige med tre par små, gjerne mer eller mindre kommaformede, svarte flekker. Beina er samme farge som kroppen.

Levevis

I motsetning til de fleste andre artene i slekten Saperda utvikler denne artens larver seg i døde trær. Den foretrekker nylig døde lindetrær, men kan trolig også finnes i osp og alm. Hunnen legger egg på stammer eller grove greiner, og larveutviklingen tar 2-3 år. De voksne billene er aktive, mest om natten, i mai-august.

Utbredelse

Arten er utbredt i Mellom-Europa. Fra Skandinavia kjennes det et par, over 100 år gamle funn fra Sverige (Skåne) og Norge (ved Oslo), men omstendighetene rundt disse er uklare.
Lunokhod 2

Lunokhod 2 («Лунохо́д-2» - 8ЕЛ № 204) var et sovjetisk ubemannet månefartøy skutt opp fra Bajkonur kosmodrom og landsatt på månen den 15. januar 1973. Lunokhod 2 og dens landefartøy Luna 21 ble skutt opp med en Protonrakett den 8. januar 1973. Fartøyet ble fjernstyrt fra jorden og i den tiden den rullet rundt på månen tok den 86 høyoppløste panoramabilder, 80.000 TV-bilder og kjørte en streknng på totalt 37 kilometer.

Oppdragets slutt

Den 4. juni 1973 ble det meddelt at oppdraget var slutt. Dette førte til spekulasjoner om at kontakten med fartøyet skulle ha blitt avbrutt allerede i midten av mai, eller att fartøyet ikke overleve den lange månenatten mellom slutten av mai og begynnelsen av juni.
Flere år senere fortalte Aleksander Basilevskij at fartøyets lokk den 9. mai 1973 hadde kommet opp mot en kratervegg, og at støv da kom på innsiden av det åpne lokket. Senere ble lokket stengt for å holde instrumenten varme i månenatten. Dette medførte at støvet havnet på det utstyret som avledet varme fra fartøyet på månedagene. Følgende månedag steg fartøyets indre temperatur så høyt over det normale at utstyret til slutt sluttet å fungere.
Necydalopsis

Utseende

En middelsstor, spinkel, rød og svart trebukk. Den er relativt lite sklerotisert, dekkvingene er mer eller mindre myke og bøyelige. Antennene er tynne, litt kortere enn kroppen. Pronotum er rødt, litt lengre enn bredt, med et par knøler midt på men uten tenner på sidene. Dekkvingene er svarte, tilspisset i den bakre delen slik at det ikke dekker hele bakkroppen. Beina er lange og slanke, lårene litt klubbeformede.

Utbredelse

Arten er utbredt i Chile.
Institusjonsfotografenes Forening

Institusjonsfotografenes forening (IFF) er en norsk fotograforganisasjon som arbeider for å fremme bruken av fotografi til dokumentasjon, illustrasjon og formidling. IFFs mål er å samle de som yrkesmessig arbeider med fotografi innen ulike institusjoner, og sikre gode faglige og sosiale miljøer i og rundt yrkesgruppen.
IFF ble stiftet i 1972. Organisasjonen har i dag over 100 medlemmer og er en landsdekkende organisasjon. De fleste medlemmene er ansatt ved museer, sykehus, forskningsinstitusjoner, arkiv, politi, universiteter, industri, forsvaret og tekniske etater. IFF er en av stiftende fotograforganisasjoner i fellesskapet Foto-Norge. IFFs leder er Arve Kjersheim (2018-)
Foreningen har tilhold i Fotografiens Hus i Oslo.
Riddarhuskajen

Riddarhuskajen er et kaiområde i den nordre delen av Gamla stan i Stockholm. Området ligger foran Riddarhuspalatsets nordre fasade, fra Vasabron i øst og Riddarholmskanalen i vest.
Riddarhuskajen fikk samtidig med den nærliggende Kanslikajen sitt nåværende navn i 1925 som Namnberedningen hadde foreslått i 1921 og gjaldt området «Mellan Riddarhuset och Riddarholmskanalen». Man hadde også diskutert navnet Riddarhusstranden. I dag (2009) brukes Riddarhuskajen hovedsakelig som parkeringsplass. I forlengningen av Riddarhusets hage leder en bred trapp ned til vannet.
Koichi Sekimoto

Karriere

Koichi Sekimoto startet sin profesjonelle karriere i Sagan Tosu i 1997. Han har også spilt for FC Iseshima.
Erik Mørk

Biografi

Erik Mørk var sønn av politiassistent Max Ejner Mørk (1897–1956) og motehandler Emma Petra Aagerup (født 1899) ville opprinnelig bli administrator og var ansatt i Lufthavnen. Han studerte hos Pouel Kern og var elev på Det kongelige Teaters elevskole 1947-49 og debuterte på teatret i 1948 som Hugo i "Urene hænder" før han var ferdig med utdannelsen. Det ble for den 23-årige skuespiller en braksuksess og starten på en stor karriere som en av de største karakterskuespillere i Danmark. Han var engasjert ved Det Kongelige Teater til 1955, deretter var han tilknyttet flere forskjellige Københavnske teatre, blant andre Allé-Scenen, Mercur Teatret og Det ny Teater (1955–1963) – inntil han vendte tilbake til det gamle teater på Kongens Nytorv i 1963.
I 1957 medvirket han i den vittige og elegante kabaretrevyen "Cranks" på Mercur Teatret sammen med Birgitte Reimer, Preben Uglebjerg og Flemming Skov. Til de mindre suksessfulle roller hører Erik Mørks gjestespill i London som musikalskuespiller i "Keep your hair on" på Apollo Theater i London i 1958.
I 1987 ble Erik Mørk førtidspensjonert for at få tid til at fordype seg, men fant lyst til nye oppgaver bl.a. på Gladsaxe Teater i "Onkel Vanja" og "Odysseen" – på Det ny Teater som Herman Bang i "Mellemakt" og i hans 40-års jubileumsforestilling "Teaterliv" i 1989, hvor han spilte sammen med Susse Wold og Bent Mejding. Han filmdebuterte i 1950 som den blinde Hakon i "Susanne". Han kunne i 1951 ses som bankkassereren, som hadde tatt kassabeholdningen i kriminalfilmen "Lyntoget". I 1953 var han en tur til USA, hvor man overveide at få ham til at medvirke i katastrofefilmen "Titanic". Han takket nei og vendte tilbake til Danmark. I 1988 dukkede han opp som den bitre og forstokkede Bols i filmen "Himmel og helvede". Opp gjennom 1960-tallet og 1970-tallet, ble han meget brukt i TV, blant annet. i "Enetime", "Henrik IV" og "Misantropen" og han ble også mye brukt til opplesninger i radioen og hørespill i Radioteatret. I 1968 startede han med at gi litterære opplesningskvelder med suverene fortolkninger av H.C. Andersen, Søren Kierkegaard, Oscar Wilde og Herman Bang.
Han var sammen med skuespillerinnen Susse Wold i en årrekke og de fikk sønnen Christian Mørk, som i dag arbeider som journalist på Showbusinessmagasinet Variety i New York. Erik Mørk døde i 1993 av en hjernesvulst, som muligvis var ettervirkning av en alvorlig trafikkulykke i 1992. Han hadde akkurat da rollen som Mr. Kipps i Det Danske Teaters turnéoppførelse av gyseren "Kvinden i sort". Erik Mørk bodde før sin død sammen med sin mor Emma Mørk i København.
Han er gravlagt i Solbjerg Parkkirkegård – Frederiksberg