Adrian Bergmann-saken

Domstolsbehandling

Vernepliktsverket svarte ikke på klagen, men politianmeldte Bergmann etter samme bestemmelser som totalnektere behandles. Det ble reist tiltale, og Krigsadvokatene for Sør-Norge førte saken mot ham da den kom opp i Indre Follo Tingrett den 17. desember 2004. Aktoratet nedla påstand om nitti dagers fengsel, hvorav seksti skulle gjøres betinget. Både forsvaret og aktoratet kunne presentere sammenhengende modeller for hvorledes lovverket skulle tolkes i forhold til denne type saker, og det ble foreslått av Bergmann at retten således måtte søke å forstå lovgivers hensikt, heller enn å skulle velge sin foretrukne modell ut fra lovteksten. Med et flertall på to mot én, avsa så retten en dom for overtredelse av vernepliktsloven § 49 jf. § 48 nr. 2, med straff på nitti dagers betinget fengsel, med en prøvetid på to år. Bergmann anket dommen ved forkynnelse, og saken kom opp for ny behandling i Borgarting lagmannsrett 28. juni 2005.
I dommen fra denne ankesak, forkynt og offentliggjort 1. juli 2005, fastslo Borgarting lagmannsrett, som tingretten hadde gjort tidligere, at militærnekterloven ikke kunne påberopes av Bergmann som frikjennende grunnlag for ikke å ha møtt til sesjon 4. februar 2004. Allikevel fant rettens flertall, fire mot tre dommere, at Adrian Bergmann måtte frifinnes. Flertallet anså det nemlig som sannsynlig at tiltalte ved oppsatt oppmøtetidspunkt var overbevist om at det fantes lovgrunnlag for å nekte oppmøte til militær sesjon på pasifistisk grunnlag. Flertallet vektla i denne vurdering at Bergmann hadde satt seg inn i tidligere praksis i sesjonsnektersaker, der Justisdepartementet på slutten av 1980-tallet innvilget en sesjonsnekter direkte opptak til siviltjeneste, at han hadde satt seg inn i det relevante lovverk, foruten å søke telefonisk og skriftlig kontakt med både Justisdepartmentet og Vernepliktsverket for å avklare saken. Dessuten ble det tatt med i vurderingen at Bergmanns søknad om direkte opptak til siviltjeneste, uten militær sesjon, fremdeles står ubehandlet. Slik fant retten at kravene til forsett, som er et vilkår for dom, ikke var oppfylt, og at tiltalte måtte frifinnes på grunn av rettsvillfarelse; at han hadde en rimelig overbevisning om hvorledes lovverket skulle forstås, selv om den ikke var i overensstemmelse med rettens syn.
For Bergmann var dette å anse som nok et prinsipielt tap; retten hadde unnlatt å ta opp spørsmålet om hvorvidt Vernepliktsverket i sin behandling hadde tatt feil da det fastslo at det ikke finnes grunnlag for nekting av sesjon. Bergmann mener at dette var en feil konklusjon, og at beslutningen om ikke å vurdere hvorvidt fritak for sesjonsoppmøte skulle innvilges følgelig ble gjort på feil grunnlag. Både Bergmann og påtalemyndigheten anket lagmannsrettens avgjørelse til Norges Høyesterett. I kjennelse avsagt 22. desember 2005 avslo Høyestrett at uteblivelsen fra sesjon var lovlig, og sendte saken tilbake til Borgarting lagmannsrett for behandling av spørsmålet om eventuell straffereaksjon mot Bergmann.
I oktober 2006 falt den endelige avgjørelsen i Borgarting lagmannsrett. Bergmann ble dømt til å betale en bot på 3000 kroner, noe som var betraktelig mildere enn aktoratets påstand som var på 90 dagers betinget fengsel.

Innvilget fritak for militærtjeneste

Vernepliktsverket innvilget Bergmanns søknad om fritak for militærtjeneste 21. mai 2007, etter pålegg fra Justis- og politidepartementet. Bergmann ble imidlertid aldri innkalt til avtjening av sivil verneplikt, og mottok 25. mai 2009 orientering om at han var slettet i rullen for avtjening av sivil verneplikt.