Sofokles

Liv

Sofokles var sønn av Sofillos, en rikmann i et ruralt deme (lite samfunn) i Hippeios Kolonos i Attika, rundt 1 km nordvest for Athen. Kolonos ble siden åsted for et av hans skuespill, og han var antagelig født der. Han ble født noen få år før slaget ved Marathon i 490 f.Kr.; det nøyaktige fødselsåret er uklart, skjønt 497/6 er mest sannsynlig. Sofokles første kunstneriske triumf var i år 468 f.Kr. da han tok sin først pris i teatertevlingen i Dionysia over den regjerende mester i athensk drama, Aiskhylos. I henhold til Plutark kom seieren under uvanlige omstendigheter. Istedenfor å følge den vanlige skikken med å velge dommere ved loddtrekning, ba arkonten statsmannen Kimon og andre tilstedeværende strategoi om å ta beslutningen for tevlingens vinner. Plutark sier at dette var Sofokles' første produksjon, det er nå antatt at hans første oppsetning antagelig var i 470 f.Kr. med Triptolemos (nå tapt) som sannsynligvis var det ene av de dramaer som han presenterte ved denne festivalen.
Da han var 16 år, ble Sofokles valgt til å lede paean (enstonig korhymne til en gud) som feiret den greske seieren over perserne i slaget ved Salamis. Han ble valgt som den ene av strategoi, bokstavelig «arméleder», som juniorkollega av Perikles. Sofokles ble født inn i en rik familie (hans far var produsent av rustninger for hæren) og godt utdannet. Tidlig i hans karriere kan politikeren Kimon ha vært en av hans beskyttere, skjønt om han var, var det ingen dårlig vilje overfor Perikles, Kimons rival da sistnevnte ble landsforvist i 461 f.Kr. I 443/2 tjenestegjorde han som en av hellenotamiai, en av Athenes skattemestre, og som hjalp til med å håndtere byens finanser under det politiske herredømmet til Perikles. I henhold til biografien Vita Sophoclis fungerte han som en hærfører i det athenske felttoget mot øya Samos som hadde gjort opprør i 441 f.Kr. Han skal etter sigende ha blitt valgt til denne posisjonen grunnet hans produksjon av teaterstykket Antigone.
I 420 f.Kr. ønsket han velkommen og satte opp et alter for bildet av Asklepios i sitt hus da guddommen for medisin ble introdusert til Athen. For dette ble han gitt det posthume epitetet Dexion («Mottakeren») av athenerne. I 413 f.Kr. ble han valgt til en av probouloi («kommisjonærene») som svarte på den katastrofale ødeleggelsen av den sicilianske ekspedisjon til Sicilia i løpet av Peloponneskrigen.
Sofokles døde i en alder av nitti eller nittien år vinteren 406/405 f.Kr. etter å ha opplevd i sin levetid både den greske triumf i perserkrigene og blodsutgydelsene i Peloponneskrigen. Som med mange berømte menn i den klassiske antikken, inspirerte hans død en rekke apokryfiske fortellinger. Den mest kjente er forestillingen at han døde fra anstrengelsen å resitere en lang setning fra sitt drama Antigone uten å ta pause for å puste. En annen fortelling hevder at han ble kvalt fra å spise druer ved Athens festival Anthesteria. En tredje hevder at han døde av lykke etter å ha vunnet hans siste seier i urbane Dionysia. Noe få måneder etter hans død skrev komedieforfatter i et skuespill kalt Musene hans lovtale: «Velsignet er Sofokles som hadde et langt liv, en mann både lykkelig og talentfull, og forfatter av mange gode tragedier; og han avsluttet sitt liv uten å lide ulykke.» I henhold til en del redegjørelser skal imidlertid hans sønn ha forsøkt å få ham erklært uskikket mot slutten av sitt liv; han skal etter sigende ha gjendrevet anklagene i rettssalen ved å lese fra hans da ennå upubliserte drama Oidipus i Kolonos. En av hans sønner, Iophon, og en sønnesønn, også kalt, Sofokles, ble også kjente dramatikere.

Verker og arv

Blant Sofokles' tidligste nyvinninger var innføringen av en tredje skuespiller som ytterligere reduserte korets rolle og skapte en større mulighet for karakterutvikling og konflikter mellom figurene. Aiskhylos, som hadde dominert athensk dramatikk i løpet av Sofokles' tidligste karriere, fulgte etter og tilpasset seg en tredje skuespiller i sine verker mot slutten av sitt liv. Aristoteles har kreditert Sofokles med innføringen av skenografia, eller scenemaleri. Det var ikke før etter at den gamle mester Aiskhylos var død i 456 f.Kr. at Sofokles ble den mest framstående skuespillerforfatter i Athen. 
Deretter framsto Sofokles som seierrik i dramatevlinger ved 18 Dionysia og 6 Lenaia. I tillegg til nyvinninger i dramatisk struktur, er hans verker også kjent for en dypere karakterutvikling enn hva som var tilfelle med tidligere forfattere. Hans omdømme var så stort at utenlandske herskere inviterte ham til sine hoff, skjønt i motsetning til Aiskhylos som døde på Sicilia, eller Evripides som tilbrakte tid i Makedonia, aksepterte Sofokles aldri noen av disse invitasjonene. 
Aristoteles benyttet seg av Sofokles' drama Kong Oidipus i sin Poetikken (ca. 335 f.Kr.) som et eksempel på den fremste kunstneriske prestasjon av en tragedien, noe som antyder hvilken høy anseelse hans arbeid ble holdt av de senere grekere.
Kun to av de syv skuespill som har overlevd kan bli datert med sikkerhet: Filoktetes (409 f.Kr.) og Oidipus i Kolonos (401 f.Kr., satt opp etter Sofokles' død av hans sønnesønn). Av de andre, Elektra viser stilistiske likheter med disse to, noe som antyder at det sannsynligvis ble skrevet i siste delen av hans karriere.
Ajax (om helten Ajax fra Trojakrigen), Antigone og Kvinnene fra Thrakis er generelt antatt å være blant hans tidlige arbeider, igjen basert på stilistiske elementer. Kong Oidipus antas i tilhøre hans mellomste periode. De fleste av Sofokles' drama viser en understrøm av fatalisme og begynnelsen på en sokratisk logikk som en bærebjelke for den lange tradisjonen i greske tragedier.