google/wiki40b huggingface dataset:
1. Bamble

Historikk

Speidergruppen ble startet opp som en avdeling under 1. Brevik speidergruppe 4. oktober 1975, men siden pågangen om å bli speider var stor ble det søkt Norsk Speidergutt-Forbund om å bli selvstendig speidergruppe. Jentespeiding hørte den gang til under Norsk Speiderpikeforbund, mens gruppen derimot ønsket å inkludere jenter og å bruke Norsk Speidergutt-Forbunds program også for jentene. Etter noe diskusjon tillot Norsk Speidergutt-Forbund 8. september 1976 opprettelsen av 1. Bamble Speidergruppe som en prøvegruppe for felles-speiding. Siden har det vært både jenter og gutter i gruppen. 
1. Bamble Speidergruppe ble dermed den første speidergruppen i Norge med både jenter og gutter.
Trondheim Jazzorkester

Trondheim Jazzorkester (TJO) er et orkesterprosjekt med base i Trondheim, og nært knyttet både til Midtnorsk Jazzsenter og Jazzlinja (NTNU). Orkesteret var på 1990-tallet et rent konservatorie-band (Konsen Big Band). I 2000 ble det foretatt en navneendring. Det spesielle med Trondheim Jazzorkester er at bandet har fleksibel størrelse og varierende besetning. Orkesteret arbeider på prosjektbasis, og framfører i hovedsak bestillingsverk av utvalgte komponister.
TJO har samarbeidet med norske komponister som Erlend Skomsvoll, Eirik Hegdal, Vigleik Storaas, Jon Balke, Knut Kristiansen, Geir Lysne, Terje Rypdal og Bendik Hofseth. Orkesteret har opptrådt med internasjonale solister som Chick Corea, Pat Metheny, New York Voices, Birger Sulsbruck og Joshua Redman.
I 2001 gjennomførte TJO en omfattende norgesturné med Chick Corea, et samarbeid basert på konserten ved Moldejazz 2000. Dette samarbeidet avfødte også en CD-utgivelse ("Live in Molde"), som er solgt i et antall på om lag 8000 i Norge. Samarbeidet med Corea ble tatt opp igjen i 2006, med konsert i Hilton Ballroom i New York under den årlige jazzkonferansen – IAJE – i januar samme år. Orkesteret ble invitert til Tokyo Jazz Festival 2006. TJO spilte også på Chick Coreas 70-årsfeiring jazzklubben Blue Note i New York.
I 2003 dro orkesteret på norgesturné med Pat Metheny. I denne utgaven av TJO fant man musikere som Live Maria Roggen og Ola Kvernberg, samt Steinar Nickelsen.
På Moldejazz 2006 gjorde TJO et prosjekt med musikk av Eirik Hegdal og med Joshua Redman som solist, og de turnerte senhøsten 2008. 
Under Trondheim Kammermusikkfestival urframførte TJO bestillingsverk med saksofonist Bendik Hofseth. 
Trondheim Jazzorkester ble fra 2007 løftet fram som det første nasjonale «store jazzensemble» med fast statsstøtte. Orkesteret fikk Spellemannprisen 2014 i klassen jazz sammen med Marius Neset for utgivelsen av Nesets verk Lion.
Solspeil

Bruk

Solspeil er mest brukt i solrike og varme strøk, der man opplever at noe skygger for solens stråler. 
Solspeil brukes idag mest for å få dagslys eller ved å bruke dagslys for produksjon av solenergi til oppvarming, vanligvis som generator for elektrisitet, men av og til er det også for solkoking. 
Noen solspeil brukes til eksperimentering eller for å reflektere bevegelsesfrie solstråler inn i solteleskop.
Før laserstrålene ble oppfunnet, ble solstråler kjørt gjennom solspeil mye brukt til ulik forskningsaktivitet. Idag er de fleste solspeil drevet med datateknologi. Data om solens bevegelser er matet inn i styringsprogram sammen med bredde- og lengdegrader, slik at man bruker astronomisk beregning for å taime solstrålenes vinkler. Solspeilene drives så av datasignaler som styres til motorer. 
Ofte brukes flere speil for å forsterke og konsentrere solstrålene fra inntaket i speilene, men de kontrolleres alle ofte av samme datamaskin.
Eldre solspeil har brukt mekanikk, før datateknologi ble tilgjengelig. Disse er idag veldig sjeldne.
Solspeil må ikke forveksles med stjernespeil, også kalt siderostat, som er laget for å følge en svakere stjerne, og ikke en sol.
Mjørkadalur

Mjørkadalur (IPA: [ˈmjœɻkaˌdɛalʊɹ]) er en dal på Færøyene. Den ligger på østkysten av Streymoy, og strekker seg fra Kaldbaksbotnur til Sornfelli. Anlegg for Danmarks marine ble bygd i Mjørkadalur i 1960-årene. I 2002 ble marinestasjonen nedlagt, og Mjørkadalur ble hjemsted for Færøernes Kommando. NATOs radaranlegg på Sornfelli ble nedlagt i 2007, etter mer enn 40 års drift. Sivile kan nå ferdes på toppen, hvor det er panoramautsikt over Færøyene. Per 2009 har ikke Mjørkadalur noen fast bosetning, mot de 40 som bodde der fast i 1985.
Buorm

Beskrivelse

Buormen kan gjenkjennes på de karakteristiske gule flekkene i nakken. Ellers er buormen grå eller gråbrun. Enkelte individer kan være helt svarte, men de er sjeldne. Buormen er slank. I motsetning til hoggormen har buormen mange buktninger når den kryper. Buormen er den største av slangene som lever fritt i Norge. Den kan bli mer enn 1 meter lang, den lengste buormen som er rapportert i Norge var 135 cm. Pupillen er rund.

Adferd

Buormen er en glimrende svømmer og liker seg godt ved vann. Der kan den ligge på bredden og varme seg i solen, klar til å unnslippe i vannet hvis det skulle bli nødvendig. Den lever også i myrer, eller i nærheten av bondegårder, der den legger egg i gjødselkjellere. Buormen blir kjønnsmoden når den er 3-5 år gammel. Paringen foregår i mai, og de ca. 20 eggene som legges i juni/juli klekkes etter omtrent en måned.
Buormen biter sjelden eller aldri, og den er ikke giftig. Hvis den føler seg truet kan den hvese kraftig og sprøyte ut illeluktende væske fra analåpningen. Andre ganger spiller den død ved å ligge stille på ryggen.

Slanger i Norge

De to andre slangeartene som lever fritt i Norge er hoggormen (Vipera berus) og slettsnoken (Coronella austriaca). Stålormen (Anguis fragilis) blir ofte tatt for å være en slange, men det er en øgle. Alle frittlevende slanger i Norge er fredet etter viltloven.
Larsbreen

Larsbreen er en isbre på Spitsbergen, Svalbard, sør for Longyearbyen. Den er en ca. 3,5 km lang bre som går fra Trollsteinen (850 m) og Lars Hiertafjellet (876 m) i sør, og renner nordvestover og inn i Longyeardalen, sør for Adventfjorden i Nordenskiöld Land. Den ses lett fra Longyearbyen, og har skuffet foran seg store morener som ligger ved enden av fjellet Sarkofagen.
Det er vasket ut stein med fossiler av løvtrær fra kritt-tiden foran breen, og disse kan finnes langs Longyearelva nedover dalen.
Breen er oppkalt etter den svenske forleggeren og politikeren Lars Johan Hierta (1801–1872). Han var en betydelig støttespiller for forskning og hans stiftelser ga store beløp til den svenske utforskningen av Spitsbergen.
Sønner

Mottakelse

Filmen ble svært godt mottatt i de aller fleste filmredaksjoner. Dagbladets anmelder Inger Bentzrud, som gav filmen 5/6, skrev bl.a. dette om Sønner: «Jakten på overgripere foregår i et thrilleraktig kappløp med politiet. Likevel gir filmen stort rom for refleksjon ved å gi et så flerdimensjonalt bilde av forholdet mellom misbrukeren og de misbrukte. Dette er et debutarbeid som oppviser både mot og sosialt engasjement».
På TV 2s nettsider, gir anmelder Vibeke Johnsen filmen 6/6 og skriver bl.a: «Dette er visjonært og mainstream på en og samme tid. Du skal lete lenge etter filmer hvor manus, regi, spill og troverdighet klaffer så godt. Med andre ord; Sønner er en film du ikke bør gå glipp av».
Det internasjonale filmtidsskriftet Variety skriver dette: «A hard-hitting and thoughtful drama about a young man's quest to expose a pedophile, "Sons" (engelsk tittel) is an impressive first film by young Norwegian writer-director Erik Richter Strand [..]. Intense semi-triller maintains interest without slipping into cliche, and has an ending both satisfying and unexpected».
Sønner har deltatt på et tyvetalls filmfestivaler verden over og hadde sin internasjonale premiere ved filmfestivalen i San Sebastian, Spania. Filmen har også mottatt flere priser; blant dem: Fassbinder-prisen i Mannheim, Tyskland og The Grand Jury Award ved Seattle International Film Festival, USA.
Antarctichavn

Antarctichavn var en norsk fangststasjon på Øst-Grønland som ble bygd av en ekspedisjon fra Møre i 1930. Antarctichavn var tilholdssted for sysselmannen på Eirik Raudes Land, Helge Ingstad, under hans overvintring vinteren 1932–33.
Antarctichavn-stasjonen ble sommeren 2001 restaurert av Østgrønlandske Fangstkompani Nanok, men ble i 2002 knust av et snøras.
Särna

Historie

Särna hørte tidligere til Norge, men ble besatt i 1644 av 200 svenske bønder, ledet av Daniel Buskovius. Slik ble stedet svensk. Besettelsen ble først offisielt bekreftet ved grensereguleringen i 1751.

Geografi

Like nordvest for Särna ligger Njupeskär, Sveriges høyeste foss (125 meter hvorav 93 meter er fritt fall).

Samferdsel

Särna hadde jernbanetilknytning gjennom Limedsforsen-Särna Järnväg fra 1928–1972.
Pseudignambia

Utbredelse

Slekten er bare kjent fra delstaten Queensland i Australia.
Saigon (rapper)

The Greatest Story Never Told

Hans første studioalbum, The Greatest Story Never Told, skulle i utgangspunktet bli gitt ut av Atlantic Records kort tid etter han undertegnet kontrakt med dem i 2004, men forholdet mellom Saigon og Atlantic Records ble fort veldig dårlig etter at de ifølge Saigon «visste hvilken musikk jeg laget når de signerte meg, men deretter prøvde å endre min stil». Hendelsen skapte strid mellom Saigon og Atlantic, og debutalbumet ble gjentatte ganger forsinket av Atlantic Records. Han begynte derfor å lage «mixtaper» og gi ut egne singler utenfor selskapet.
Saigon ble lei av hvordan han ble behandlet etter at de først utsatte albumet hans, for deretter å prøve å tvinge han til å lage en radio-vennlig sang sammen med Pretty Ricky fra Miami, selv om han skal ha nektet. Saigon bestemte seg for å prøve å løsrive seg fra kontrakten med Atlantic bare et år etter han hadde signert med dem. Dette ville ikke studioet godta. Saigon hyrte deretter en advokat som skulle hjelpe ham med å komme ut av kontrakten, uten videre suksess.
19. november 2007 skrev Saigon et innlegg på sin blogg med «JEG SLUTTER» som overskrift. I innlegget tok han avstand fra musikkbransjen, og kom ikke til å få gitt ut sitt første studioalbum, den samme meldingen kom fra ham da han stilte i et intervju med hiphopgame.com senere den dagen, men bare en uke etter annonserte Just Blaze (som fortsatt var Saigons produsent) at han holdt på med siste innspurt på «The Greatest Story Never Told», og han fortsatte å hinte til at albumet kanskje ville bli gitt ut likevel. Albumet ble til slutt utgitt på Suburban Noize Records i 2011.
Watskeburt?!

Watskeburt?! er en singel og sang av den nederlandske rappgruppa De Jeugd van Tegenwoordig

Skapelsen

Bas Bron, som har produsert alle numrene til De Jeugd van Tegenwoordig for Magnetron Music, laget beaten til «Watskeburt?!» på slutten av 2004. Teksten ble skrevet av Vièze Fur og P. Fabergé. Uttrykket «Watskeburt?» som kan oversettes med «Hva skjer 'a?» (egentlig en forkortelse for «Wat is gebeurd?», «Hva har sjedd?»), er lånt fra den nederlandske rapperen Heist Rockah.
Som en rekke andre store, litt spesielle sanger, har også «Watskeburt?!» blitt parodiert. Det er også gitt ut en tysk, frisisk, vestfrisisk, achterhoeksk og brabantsk versjon av plata. Mest kjent i Norge er den med den mishørte teksten «Vaskebur», en tekstet og illustrert youtube-video versjon av sangen.

Hitforløp

Den 16. mai 2005 ble singelen «Watskeburt?!» gitt ut. Sangen slo imidlertid ikke an, men ble plukket opp av et par radio-dj-er. Den 4. juni samme år kom «Watskeburt?!» inn på hitlistene i Nederland. Sangen ble en stor hit og fortrengte et par dager seinere Guus Meeuwis «Geeft Mij Je Nu Angst» fra 1.-plassen. 
Også i Belgia ble «Watskeburt?!» en hit og ble spilt av flere radiokanaler. Det ble til og med laget en egen jumpstyle-versjon av sangen, kalt «Watskejump». Etter å ha blitt spilt av enkelte dj-er i Storbritannia, bestemte gruppas manager å slippe singelen i Storbritannia og Tyskland. Dette gjorde «Watskeburt?!» til den første nederlandske sangen som er sluppet i Storbritannia uoversatt.
Capri c'est fini

«Capri c'est fini» er en fransk sang, skrevet og fremført av Hervé Vilard. Den ble utgitt på hans debutsingle (Mercury) i juni 1965 og ble en enorm fransk og internasjonal hit. Sangen var starten på Vilards karriere og gjorde ham umiddelbart berømt. Platen solgte i 3.3 millioner eksemplarer. Vilard spilte inn versjoner på syv ulike språk. Inspirasjonen kom da Vilard så en reklame-reiseplakat for den italienske byen Capri i en stasjon på Métro de Paris. «C'est fini» kommer fra en populær sang med Charles Aznavour, som har samme tittel. Sangen forteller om et brudd i et forhold, som hadde begynt i Capri.

Coverversjoner

Sangen har vært gjenstand for mange coverversjoner. I 1980 spilte René Simard inn sangen. I 1994 gjorde Ludwig von 88 en versjon på albumet 17 plombs pour péter les tubes. I 2004 tolket vokalgruppen Indigo sangen på albumet Classixties. En punkversjon ble innspilt av Furax og utgitt på gruppas album À la recherche de la nouvelle Punk Star (2006). In 2008, Francis et ses peintres in participation with Philippe Katerine gjorde en coverversjon på albumet La Paloma. Caravelli gjorde også en easy listening-versjon som finnes på Reader's Digest Music: A New Day Has Come (2007).
Fremmedspråklige versjoner innbefatter mest notabelt med Udo Jürgens på italiensk og tysk (og beholder den franske tittelen) i 1966, en mye senere nederlandskspråklig versjon, «Parijs was zo mooi», med Doran i 1998 og en tredje nederlandskspråklig versjon (som beholder den franske tittelen) med Freddy Birset i 2002.
Den engelskspråklige versjonen bærer tittelen «Kiss Tomorrow Goodbye», fremført av britiske Vince Hill på hans album So Nice (1967). En amerikansk versjon ble fremført av Lainie Kazan.

Svensk versjon

Allan Forss har skrevet den svenske teksten. Den svenske tittelen er «Du vet».
Platycis minutus

Utseende

Kroppen er svart, med skarlagensrøde dekkvinger. Brystskjoldet (pronotum) er helt svart uten rødlige kanter.  Hodet er kort, men ikke snuteformet forlenget framover. Det er synlig, sett ovenfra (det vil si, det dekkes ikke av brystskjoldet). Antennene er svarte, men det ytterste leddet er mer gult. Antenner har elleve ledd og er festet tett sammen på pannen like ved fasettøynene. Brystskjoldet (pronotum) har en nær kvadratisk form, ofte med en markert og noe oppstående sidekant. Midtpartiet består av et område dannet av en oppstående ribbe, dette er ikke lukket, men åpent i bakkant. Dekkvingene er kraftig kitiniserte, parallellsidige og har lengderibber. Alle føtter har fem ledd.

Levevis

Platycis minutus tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår  en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de  voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres. Larvene forpupper seg i morkent eller skadd tre, blant annet av bøk.
Nils Aas Kunstverksted

Nils Aas Kunstverksted er et lite museum og kunstverksted på Straumen i Inderøy kommune i Nord-Trøndelag. Museet ble åpnet 3. september 1996 av daværende kulturminister Åse Kleveland. Museet er oppkalt etter billedhoggeren Nils Aas (1933–2004) som vokste opp på Straumen.

Museet

Det er en fast samling med Nils Aas sine verker som er i museet til enhver tid. Det er også forskjellige kunstnere som bytter på å ha ustillinger i museet. Dette var et ønske Nils Aas hadde, om et museum skulle åpnes i hans navn. Museet er en del av det konsoliderte museet Stiklestad Nasjonale Kultursenter. Det har vært medlem av Den Gyldne Omvei siden starten i 1997. Daglig leder er  kunstner og kurator Inger Marie Lillesand. Daglig leder 2009-2013 var Henning Lystad.
Lokalene består av en museumsdel på fondveggen, et galleri for vekslende utstillinger, et verkstedsrom for kurs i tegning, maling og skulptur, og en kunstbutikk.

Vedkubbe-bauta

I anledning åpningen av museet bygde Nils Aas en bauta av vedkubber av selje, bjørk og or. Verket er ment som en hyllest til fiskere og andre håndverkere på Straumen. Denne bautaen står ennå den dag i dag, plassert sentralt i hovedetasjen på Nils Aas Kunstverksted.  Om man leter lenge kan man også finne et hjerte som er skåret inn i en kubbe i bautaen.Et lignende verk ble oppført ved Galleri F15 i 1985 med tittelen «Mile».

Kunstverksted

Ulike former for arbeid inne på verkstedet inngår i alle formidlingstilbudene som tilbys gjennom Den kulturelle skolesekken. Verkstedet benyttes også av den kommunale kulturskolen og andre grupper som ønsker et tilbud inne på verkstedet. Ellers er verkstedet tilgjengelig for barn og unge som besøker museet sammen med foresatte. I 2009 fikk over 1600 barn og unge undervisning på kunstverkstedet.
Zhumadian

Zhumadian (kinesisk: 驻马店; pinyin: Zhùmǎdiàn, postalromanisering: Chumatien) er en by på prefekturnivå i provinsen Henan i det sentrale Kina. Befolkningen anslås (2004) til 8,26 millioner.

Landbruk

I det lokale landbruket produseres det særlig hvete, mais, peanøtter, sesamfrø, grønne bønner og tobakk.

Historie

Byens gamle navn var Yicheng. Den begynte som en skysstasjon. I Tang-dynastiets dager beordret en keiser sine soldater å bringe lichi fra Guangdong til sin søte prinsesse Yang som elsket smaken av disse fruktene. Zhumadian (Yicheng) var en av skysstasjonene på reisen.
Et trist kapittel i Kinas historie utspant seg i og rundt Zhumadian på 1980-tallet. Driftige folk begynte å samle blod fra landsbybefolkningen og solgte det til lokale sykehus. Dessverre brukte de de samme nålene fra person til person uten noen sterilisering imellom. Slik ble mange blodgivere og pasienter smittet med hiv. I noen landsbyer i området ble så godt som alle innbyggere aids-ofre.

Jernbane

Beijing-Hongkong høyhastighetsjernbane har stoppested her.
Jingguangbanen, som er den konvensjonelle toglinjen mellom Beijing i nord og Guangzhou i sør, har stoppested her. Denne sterkt trafikkerte jernbanelinjen er også innom blant annet Baoding, Shijiazhuang, Handan, Anyang, Zhengzhou, Wuhan, Changsha og Shaoguan.

Vei

Kinas riksvei 107 fører gjennom området. Den løper fra Beijing til Shenzhen (rett ved Hongkong, og er på sin vei innom provinshovedstadene Shijiazhuang, Zhengzhou, Wuhan, Changsha og Guangzhou.
Skogolivenmåler

Utseende

En middelsstor (vingespenn 23 – 26 mm), slank, grå måler med et varierende grønnskjær, noen ganger er fargen klart grønn. Forvingen er lyst grønnlig grå med flere, mer eller mindre tydelige, tverrlinjer. Midt i vingen er det et bredt, mørkere tverrbånd (grønnskjæret er vanligvis tydelig her). Dette båndet er dobbelt så bredt ved vingens forkant som ved bakkanten og har 2-3, oftest utydelige, mørkere striper. Båndets innerkant er uregelmessig, ytterkanten bølgete med en bred, dobbelt, gråhvit kantstripe. Vingens ytterkant er mer eller mindre grønnlig med tre små, mørke flekker, den midterste av disse større enn de andre to. Bakvingen er gråhvit. Larven er (i alle fall hos unge eksemplarer) rødlilla med korte, kraftige, butte, hvite børster.

Levevis

Arten finnes både i skog og i åpne habitater. Larvene lever på maurer (Galium spp.). De voksne målerne flyr i juli – august.

Utbredelse

Arten forekommer i Europa, bortsett fra de nordøstligste delene. I Norge er den funnet nord til Møre og Romsdal.
Sveriges Entomologiska Förening

Sveriges Entomologiska Förening (SEF) er en svensk entomologisk forening. SEF utgir tidsskriftet Entomologisk tidskrift. Et av hovedmålene er å stimulere til økt interesse for entomologi samt å arbeide for å ta vare på det entomologiske artsmangfold i Sverige. 
Det er tilsammen 11 lokalforeninger i Sverige. De arrangerer både nasjonale og internasjonale entomologiske møter, blant annet det årlige Svensk entomologimøtet, samtidig med foreningens årsmøte.
L. Johansen

L. Johansen AS er en forretning som selger jakt- og fiskeutstyr i Namsos i Nord-Trøndelag. Forretningen etablert i 1875 av kjøpmann Ludvig Johansen og er en av Namsos' eldste forretninger. Fra begynnelsen solgte forretningen både jakt- og fiskeutstyr og kolonialvarer, heriblant frukt, grønnsaker, hermetikk og tobakk, og etablerte i 1910 også sin egen kaviarfabrikk med merkenavnet Ola-kaviar. Fra 1896 til 1918 hadde L. Johansen også pakkhus og ekspedisjon for Namsos Dampskibsselskab. I mai 2007 ble kolonialdriften avviklet, slik at virksomheten ble en ren jakt- og fiskeutstyrsforretning. Fra 2007 har forretningen også egen nettbutikk.
Robert Craft

Bakgrunn

Robert Craft studerte musikk ved Juilliard School. Han ble særlig interessert av tidlig musikk og musikk av Claudio Monteverdi og Heinrich Schütz samt innen samtidsmusikken av tonsetterne i den så kalte andre Wienerskole med flere.

Craft og Stravinskij

Craft møtte Stravinskij i 1948 og frem til Stravinskijs død i 1971 arbeidet Craft ved hans side. Relasjonen begynte med Craft i en ganske beskjeden rolle, men vokste til et komplett kunstnerisk samarbeid. Craft skrev librettoen til operaen The Flood og bodde med Stravinskijs familie i California og senere i New York. Craft fortsatte en nær kontakt med Stravinskijs enke Vera frem til hennes død i 1982.
Craft samarbeidet med Stravinskij om flere bøker som berørte forskjellige musikalske og ikkemusikalske emner, som Conversations with Igor Stravinsky, Memories and Commentaries, Expositions and Developments, Dialogues and a Diary, Themes and Episodes  og Retrospectives and Conclusions. Disse inneholder samtaler mellom de to med den uttalte hensikt å presentere Stravinskijs syn på musikk og kultur. Materialet har vært kontroversielt ved at mange har lurt på om det virkelig gjenspeiler Stravinskijs idéer – om ikke Craft har hatt så meget innflytelse at det er vanskelig å utskille hva som virkelig er Stravinskij.
Robert Craft dirigerte de fleste større orkestre i USA, som de store i New York, Philadelphia, Chicago, Cleveland, San Francisco, Los Angeles, St. Louis og Minneapolis. Han har også virket i Canada, Europa, Russland, Japan, Sør-Korea, Mexico, Sør-Amerika, Australia og New Zealand. Han var den første amerikaner som dirigerte Alban Bergs Wozzeck og Lulu. Craft dirigerte også uroppførelsene av Stravinskijs senere mesterverk som Vom Himmel hoch, Agon, The Flood, Abraham and Isaac, Variations, Introitus, og Requiem Canticles.
Foruten at han har innspilt nesten alle Stravinskijs verk har Craft også dirigert innspillingrr med verk av Schönberg, Varèse, Webern og andre da samtidige komponister. Selv om han ikke er noen overdreven dirigent ble Craft kjent for sine tekniske og presise tolkninger. Craft har mottatt priser som Grand Prix du Disque og Edison Prize for sine innspillinger av Varèse og Stravinskij.
JM

JM Norge

JM Norge AS (tidligere kjent som JM Byggholt AS, etablert i 1964) er et norsk selskap som driver boligutvikling flere steder i Norge. De har hovedkontor på Lilleaker i Oslo, der de også har salgskontor for østlandsfylkene Oslo, Akershus og Buskerud. Firmaet er representert med lokale kontorer i Vestfold, Telemark, Bergen og Stavanger. JM Norge AS, er et heleid selskak under JM AB. 
Virksomheten i Norge ble opprinnelig etablert i 1964 under navnet Brekke og Holt ⅍, da med tilholdssted i Oslo. I 1980 endret de navn til Byggholt AS. I 1998 ble de kjøpt opp av JM AB, og i 2007 endret de navn til JM Byggholt AS. Den 9. mars 2011 endret selskapet navn til JM Norge.
JMs fokus er på at nye boliger er mer miljøvennlige og energieffektive enn eldre, brukte boliger. Som selvstendig utbygger av nye boliger står JM bak blant annet Waldemars hage i Oslo, Bragernes Strand i Drammen og Stongafjellet på Askøy.
Lincoln Futura

Batmobile

Bilen ble senere solgt til bilbyggeren George Barris, men da bilen ikke kunne registreres parkerte han den i bakgården sin, hvor den ble stående i en årrekke. Da Barris ble kontaktet av American Broadcast Company i 1966 med spørsmål om han kunne bygge en bil til deres nye TV-serie Batman kontaktet Barris designeren Dean Jeffries. Først presenterte de to et design basert på en 1959 Cadillac, men da TV-selskapet ønsket seg bilen ferdigstilt raskere enn de to kunne klare bestemte de seg for å ta utgangspunkt i Futura.
Senere ble ytterligere fem duplikater av Lincoln Futura bygget av Barris, mens drivverk og motor i den originale senere ble erstattet med deler fra en Ford Galaxie.