Gubbeltåga

Etymologi

Det norske navnet Gubbeltåga består av de to leddene gubbelt- og åga («elv»). Navneformen ble godkjent av Statens kartverk den 4. november 1984. Navnet er hentet fra samisk. På sørsamisk forekommer navneformene Gubbeltjiænnō og Gubbeltjiænnuo. Den offisielle lulesamiske navneformen Gubbeltædno (nominativ) ble godkjent av Statens kartverk den 29. mai 1987. Den nordlige delen av Rana, deriblant Saltfjellet, tilhører det pitesamiske språkområdet. Den sørlige delen tilhører de umesamiske og sørsamiske språkområdene; dette har liten betydning for tolkningen.
Den norske språkforskeren Knut Bergsland (1914–1998) tolket i 1976 første ledd gubbelt- som «dalsøkk i fjellet». Han knyttet dette til dalsøkket «Kjølen», som kommer inn fra Sverige; se avsnittet nedenfor om navneforvekslingen med Randalselva. Den norske språkforskeren Just Knud Qvigstad (1853–1957) omtalte i 1938 helt riktig elven som kommende fra nord, fra Svangstjønna, ved riksrøys 228.
Nordsamisk eatnu, lule- og pitesamisk ædno, umesamisk iednuo og sørsamisk jeanoe betyr «stor, bred elv», mens nordsamisk jokha, lule- og pitesamisk jåhkå, umesamisk juhka og sørsamisk johke betyr «liten elv eller bekk». Endelsen «storelva» (ædno) brukes på samisk bare om større vassdrag, som renner ut i havet; en «liten elv» (jåkhå) er derimot en sideelv eller bekk som renner ut i en annen elv. 
Den nordsamiske varianten eatnu brukes i Finnmark om navnene på Altaelva (álttáeatnu), Kautokeinoelva (guovdageaineatnu) og Tanaelva (deatnu), mens tilførselselver som Luftjok (luovttejohka), Kárášjohka, Anárjohka etc., har endelsen jokha. I Kåfjord i Troms blir denne endelsen brukt om Kåfjordelva (nordsamisk: gáivuoneatnu, lulesamisk: gaivuon-ædno); den brukes også om Skibotnelva (ivggobađa-ædno). Sistnevnte kalles imidlertid også ivgojohka. I Narvik i Nordland blir Vassdalselva på nordsamisk kalt eatnu (lulesamisk ædno). Endelsen jeanoe brukes likeledes i den sørsamiske dialekten om den 163,4 km lange Vefsna (vaapstenjeanoe), som er en annen «stor elv». Den er Nordlands lengste elv. 
Endelsen «storelva» rimer ikke med Gubbeltåga. Den passer bedre på den 130 km lange Ranelva, som er Nordlands nest lengste elv, og som renner ut i havet. Forklaringen kan være at Gubbeltåga opprinnelig var navnet på en «stor elv» som innbefattet Ranelva, og som strakk seg fra Saltfjellet til utløpet i Ranfjorden ved Ytteren. På folkemunne ble Ranelva i eldre tid kalt «storelva», mens Tverråga/Revelelva var den «little elva». Språkforskeren og folkeminnesamleren Finn Myrvang (1937–) foreslo i 2009 at det lokale navnet «storelva» er en fornorskning av sørsamisk jeanoe.

Beskrivelse

Saltfjellet inneholder kildene til to store elver. Nord for vannskillet renner Lønselva nordover gjennom Lønsdalen, og ved Storjord i Saltdal kommune munner den ut i Saltdalselva. Sør for vannskillet renner Gubbeltåga gjennom Gubbeltdalen i Rana kommune, mellom Bolnafjellet i vest og Svangsfjellet i øst. Gubbeltåga har sin kilde i Svangstjønna. Derifra renner Svangsbekken vestover, til et område i nærheten av den tidligere Stødi stasjon, vest for tjønna Rándalgiera, som er begynnelsen på Gubbeltåga. Tjønna ligger sør for eidet Tjáhtjejuohkam, som utgjør vannskillet mellom nord og sør.
På sin vei sørover renner den øst for Nordlandsbanen. I begynnelsen renner den vest for E6. Fra vest tar den opp i seg tre bekker, før den tar opp i seg en fjerde vest for turistsenteret  Polarsirkelsenteret. Så følger enda en bekk fra vest, to bekker fra øst, ytterligere to bekker fra vest og to bekker fra øst, deriblant Stokkabekken. Ved Stokkalia nord for Bolna stasjon krysser E6 elva med en bru, og her begynner også tregrensen.
På sin vei videre sørover, tar den opp i seg tallrike bekker, hovedsakelig fra øst, før den munner ut i Randalselva i Randalen, øst for Raudfjellet og Randalsfjellet og vest for Bureken. Randalselva fortsetter sørvestover; i dens møte med Virvasselva ved Elvmøthei, oppstår Ranelva.

Fauna

I likhet med Ranelva og Ranavassdraget generelt, er Gubbeltåga rik på bekkeørret (Salmo trutta fario) som trolig er en genetisk variant av vanlig ørret. Det finnes også ferskvannsrøye (Salvelinus alpinus) i elva, såvel som i Svangstjønna som er elvas kilde.
Laks er fraværende, da den ikke går så langt oppover som til Gubbeltåga; forekomsten av laks stanser ved Reinforsen i Ranelva. Heller ikke andre anadrome arter som sjøørret går så langt opp.

Vitneforklaringer fra 1742

Gubbeltåga omtales første gang i skriftlige kilder fra 1742. Etter den store nordiske krig 1700–1721, ble det gjort forberedelser for grensereguleringer mellom Norge og Sverige, som endte opp med Grensetraktaten av 1751 og Lappekodisillen i 1751. I den forbindelse ble det innhentet vitneforklaringer i offentlige høringer for å gi grunnlagsdata for grensefastsettelsen.
Den 24. august 1742 ble det på Selfors avholdt to vitneforklaringer som omtaler Gubbeltåga. Fra den første, som ble avgitt av bonden Ole Andersen (ca 1696–1766) fra Steenbæckhougen (Steinbekkhaugen), kan vi lese at «en anden Elv heeder Gubbelaaen, som løber fra Nord i Søer 2 Miile lang i Virdals-Elven ... førend den faller i Virdals-Elven, foreener den Sig med Sølv-aaen, hvilken Finnerne kalder Raen-aae. Denne Sølv-aae opekommer af Nasa-field, og løber i væster 2 Miile lang, Som meldt i Gubbel-aaen...» Samme dag forklarte Erich Olsen (1702–1789) fra Langfjell seg, i samsvar med Ole Andersens forklaring.
I en tredje vitneforklaring i Gildeskål den 17. september 1742 forklarte Anders Mortensen, en pitesamisk «Field-Finne» (fjellsame) seg. Han var født i Sverige i «Pita-Lap-Marck» (Pite lappmark), og drev med reindrift i Norge liksom sin far. Han hadde i 23 somrer drevet med reinsdyr i «Beierens fielde» (Beiarn), Nasafjell, Raudfjell og Stokkafjell. Fra hans forklaring heter det at «imellem Nase-field og Røberget (Raudfjellet) er en Dahl kaldes Gubeldalen ... og fra Svang-vandet hvor af Gubelaaen kommer, ... dend Elv Gubelaaen, som riinder først et lidet Støcke i væster, siiden vænder Sig til Søer, ... i alt 2 Miile, indtil hun falder i Raens Elv.»

Omtale i oppslagsverk

På et kart datert 1872 som ble tegnet av Ole Tobias Olsen (1830–1924) er Gubbeltå inntegnet som kommende fra Saltfjellet, mens Randalselv vises kommende fra sørøst, fra Sverige.
I Norges land og folk topografisk-statistisk beskrevet, del 18 «Nordlands Amt» (4 bind), utgitt i 1907, beskrives Gubbeltåga som kommende fra Svangstjernet, Randalselvens dal og Gubbeltågas dal som en fortsettelse av Dunderlandsdalen, mens Gubbeltdalen fortsetter nordover til Lønselvens dal Saltdalen. Randalen beskrives som kommende inn fra Sverige mellom Tromberget i sør og Gárgadasoajvve i nord, og gående nordvestlig til gården Randalsvollen. Randalselva beskrives som en bekk som kommer inn fra Sverige 1 km nord for Tromberget, at den tar opp i seg Sølvbekken som renner ut på sørsiden av Nasafjellet og at dens møte med Gubbeltåga nordfra danner kilden til Ranelva.
I avhandlingen De Lappiske Stedsnavn i Finnmark og Nordland Fylker (1938) beskrives Randalselva og Gubbeltåga slik som tidligere beskrevet: Goptes-johko, Randalselva kommer som en bekk, K. Randesjokk, inn fra Sverige nordenfor Goptes-bakte, Tromberget, ved riksrøis 226 ... Elven opptar 1. fra N. Gubbel-jiænno, Gubbeltåen, fra Svanjga-jawre, Svangstjernet, ved riksrøis 228.
Samme lokalisering gis i Illustrert Norsk Konversations Leksikon, 1. utgave, fra 1912. 5. utgave av Aschehougs konversasjonsleksikon fra 1969, såvel som Aschehoug og Gyldendals Store norske leksikon fra 1980 nevner de to elvene uten å lokalisere dem.
På et svensk kart utgitt i 1969 av Statens lantmäteriverk i Gävle finner vi at Gubbeltaaen renner ned fra Saltfjellet  i Norge, og møter Randaljåkkå. Her kan vi også se at Randaljåhkå kommer inn i Norge fra Sverige i øst og renner gjennom Randalen.

Navneforveksling med Randalselva

Ved utarbeidelsen av topografiske kart som Norges geografiske oppmåling utga i 1898 for Nord-Rana Herred skjedde det en ombytting av to elvenavn. Gubbeltåga ble der feilaktig kalt Randalselven, mens Randalselva ble kalt «Gubbeltaaen». Kartet ble revidert i 1931, og deretter ajourført i 1950 og 1964, uten at navneforvekslingen ble oppdaget. På nyere kart fra 1977 og 1986 fantes den samme forvekslingen, og elvenavnene ble da skrevet «Gubbeltåga» og «Randalsåga». I tillegg dukket navnet Sør-Randalen opp på kart i 1986, og tidvis brukes navneformen Sør-Randalselva om deler av Randalselva.
Navneforvekslingen ble gjentatt i et veikart for Norge fra 1973, utarbeidet av Forsvarets karttjeneste, i det såkalte Saltfjellkartet, utgitt av Statens kartverk i 1989, i NAF Veibok for årene 1953, 1979 og 1989, i Rana Bygdebok fra 1964, såvel som i Cappelens Bilatlas fra 1989.
Den 25. mai 1990 ble en utredning sendt til Rana reguleringsvesen av et medlem av Rana historielag. Utredningen ble sendt videre til Rana oppmålingsvesen, og deretter til Statens kartverk. Den 25. april 1991 ga Rana oppmålingsvesen medhold i at det var skjedd en navneforveksling. Statens kartverk kunngjorde i et brev av 5. mars 1991, at feilen ville bli rettet opp i neste revisjon av kartene.
Den 1. juli 1991 trådte Lov om stadnamn i kraft. §§ 1,2 stadfestet at stedsnavn skal være basert på lokale navneformer.  Samme dato ble feilen rettet opp av Statens kartverk.