google/wiki40b huggingface dataset:
The Running Man (film)

Handling

Handlingen er satt til fremtidens Los Angeles (som i dette tilfellet er mellom 2017 og 2019). Verdensøkonomien har brutt sammen og det er mangel på både mat og olje. Deler av LA ligger i ruiner og styres av gjenger. USA har utviklet seg til en totalitær politistat, oppdelt i militære soner som styrkes med jernhånd. TV har blitt mektigere en noen sinne og mest populært er programmet «THE RUNNING MAN». Ingrediensene i dette makabre gameshowet er en katt og mus-lek der uskyldige innbyggere utpekes som forbrytere og jages av spesialtrente commandostyrker i en slags moderne gladiatorkamp. Programmet fungerer som et viktig redskap for myndighetenes ønske om å holde massene nede slik at de ikke gjør opprør mot systemet. 
Ben Richards er en respektert helikopterpilot under militærkommando som faller i unåde da han nekter å skyte mot ubevæpnede under et tokt i en av Los Angeles jordskjelvrammede slumstrøk. Han blir utsatt for et komplott og dømt som forbryter. Derfra havner han som en av deltakerne i «The Running Man».

Anmelderne

Filmen fikk blandet mottaklese av kritikerne og har oppnådd 61 % på Rotten Tomatoes. Både Roger Ebert og Leonard Maltin gav den 2,5 av 4 oppnåelige stjerner.

Økonomi og popularitet

Filmen ble en moderat publikumssuksess og innbrakte 38 millioner dollar på amerikanske kinoer. Produksjonskostnadene var på ca 27 millioner dollar.

Priser

Richard Dawson fikk en Saturn Award for beste mannlige birolle.
Men of a Certain Age

Roller

I hovedrollene spiller Ray Romano (Alle elsker Raymond) som Joe, Scott Bakula (Quantum Leap) som Terry Elliott, og Andre Braugher (House M.D.) som Owen. De er tre bestevenner i førtiårsalderen, og serien er om hvordan de takler livets realiteter.
Joe er nylig separert og har to barn, som han sliter med forholdet til. Generelt sett har han problemer med å forholde seg til andre mennesker. Han driver en leketøysbutikk, og bor på hotell siden han flyttet fra kona. Han finner ut via Owen at kona har et forhold til en annen, og at forholdet startet før separasjonen.
Owen bor sammen med kone og barn, og jobber i farens bilbutikk som bilselger. Han blir likestilt med de andre selgerne, og sliter med å få aksept av faren. Han føler han må slite ekstra mye i forhold til de andre, men ønsker heller ikke særbehandling. Han mistrives i jobben og drømmer om å drive for seg selv, noe han engang gjorde, da han tidligere startet en platebutikk med salg av LP-plater. Den måtte legges ned da alle skiftet til CD-er, og Owen måtte krype tilbake til faren.
Terry Elliott er evig ungkar og storsjarmør. Han har tidligere jobbet som skuespiller, og har draget på det motsatte kjønn. Han oppfattes av kameratene som uansvarlig, og de spøker med alle forholdene Terry har. Han gir klare signaler at han ikke ønsker faste forhold, selv om han av og til har en drøm om å slå seg til ro. Han trives best med å gå fra forhold til forhold, eller gjerne ha flere samtidig. Han innleder blant annet et forhold til en servitør på 25 år, halve hans egen alder.
Donkey Konga

Flere spill

To oppfølgere er laget, Donkey Konga 2 og Donkey Konga 3. Begge er stort sett identiske til Donkey Konga, bortsett fra nye sanger, minispill, bakgrunner og flere Donkey Kong-figurer.
Marensro

Marensro er en bydel i Skien som ligger rett øst for Lundedalen. Nord for Marensro ligger Huken, i øst ligger Lie og i sør ligger Lundetoppen. I bydelen ligger Johannes kirkegård, hvor blant annet Hjalmar Johansen er begravet. Det ligger også et gammelt skolebygg (Marensro skole) og et bo og behandlingshjem i bydelen. På slutten av 1800-tallet lå det et «epidemilasarett» i bydelen.
Abildsø gård

Abildsø gård er en gård i Oslo. Gården ligger på vestsiden av Østensjøvannet. Navnet Abildsø er avledet fra det gammelnorske ordet Apaldasin som betyr eng hvor det gror ville epler. Navnet ble endret i dansketiden.
Gårdens opprinnelse går trolig helt tilbake til jernalderen, men kan også være eldre.
I 1396 tilhører gården Oslo Domkapitel ifølge Biskop Eysteins jordebok. Reformasjonen resulterte i at Kronen tok over Abildsø som mange andre kirkegods i Aker. På slutten av 1800-tallet drev Mina Wetlesen Europas første husmorskole på Abildsø gård. 
Hagemarken rundt tunet er vurdert som «svært viktig» og foreslått vernet som landskapsvernområde.
Fylkesvei 7788

Fylkesvei 7788 går mellom Myklevoll og Hellaren i Skånland kommune. Veien er 8,5 km lang, og går langs Grovfjordens sør- og vestside.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 114.
Nefertum

Den unge Nefertum

Nefertum ble assosiert med den unge gutten (Atum) som oppsto fra Nuns lotus ved tidens begynnelse. Det var denne gutten som gråt og fra hans tårer som hele menneskeheten ble skapt fra. Grunnet dette forholdet ble han ofte kalt for «den unge Atum».
Den unge Nefertum kommer fra hans jordfars Nuns svarte urvann, og hans himmelmor er Nut. Når han er voksen er han Ra.
Han ble derimot til sist sett på som sønn av skaperguden Ptah, og gudinnene Sekhmet og Bast ble hver for seg forstått som hans mor.

I kunsten

I kunsten ble Nefertum ofte framstil som en vakker ung mann som hadde blå vannliljer eller lotusblomster rundt hodet, og to fjær. Tidvis hadde han også en detaljert hodekledning som omfattet to menet-kjeder. Som sønn av Bast har han tidvis framstilt som en mann med hodet til en løve, eller er framstilt som en liggende løve eller katt.
Oldtidens egyptere bar ofte små statuetter av ham for hell eller god lykke.
Latvia i Tyrkvisjonens sangkonkurranse

Historikk

I 2016 skulle Latvia bli representert av musikeren Oksana Bilera som skulle fremføre melodien «Yakışıyor bize bu sevgi», som hun tidligere har gitt ut på russisk som «Igra». Bilera søkte arrangørene om å få delta i konkurransen etter tips og anbefaling fra den tidligere deltakeren Hjunesj Abasava.
Norman Mailer

Forfatter

Han debuterte i 1949, 25 år gammel, med romanen «The Naked and the dead» («De nakne og de døde») basert på sine erfaringer som soldat i Stillehavet under andre verdenskrig. Mailer vant to Pulitzer-priser, for boken «The Armies of the night» («Nattens armeer») fra 1967, og «The executioner’s song» fra 1979.
Mailer talte for marxismen, og kritiserte Vietnamkrigen, men også feminismen, slik det går fram av boken «Prisoner of Sex» («Kjønnsfangen»). Han ble ansett som mannssjåvinist av feminister som Germaine Greer og Kate Millett. Mailer var gift seks ganger og hadde ni barn. I 1960 stakk han ned sin andre kone, Adele, i et selskap. Legene sa at han led av «et akutt paranoid sammenbrudd», og han ble idømt en betinget fengselsstraff. 
Mailer regnes som en av grunnleggerne av sjangeren litterær journalistikk. Han var også med å grunnlegge den alternative ukeavisen Village Voice i 1955. Mailer ga ut sin siste bok i januar 2007, «The castle in the forest», som er en litterær framstilling av Adolf Hitlers barndom.
Paul Hansen Birch

Utmerkelser

Birch ble tildelt Dannebrogordenen i 1809 som en påskjønnelse etter innsatsen ved trefningen ved Prestebakke 10. juni 1808.
Mascarenobrium

Utbredelse

Slekten er utbredt ved den vestlige delen av Indiahavet og er kjent fra Réunion og Mauritius.
Alt om min far

Om filmen

Den vant Teddyprisen ved Filmfestivalen i Berlin, Kritikerprisen ved Gøteborg Internasjonale Filmfestival og Dokumentarfilmprisen ved Kortfilmfestivalen i Grimstad. Den ble videre kåret til Årets film ved Amandapris-utdelingen i 2002. Filmen fikk gode kritikker; anmelderne i Aftenposten, Dagbladet, VG og NRKs Filmpolitiet ga den terningkast fem. Dagbladet skrev blant annet at «Even Benestad nærmest tvinger på oss sin turbulente familiehistorie og sitt bilde av sin far, småbylegen Esben Benestad og transvestitten Esther Pirelli».
Filmen fikk lite ordinær kinovisning utenfor Norge, men ble satt opp på filmfestivaler.

Parodi

Filmen ble parodiert i Uti vår hage i 2003, i episoden «Hulter til bulter». Parodien kalles «Alt om min onkel», og handler om en mann (spilt av Bård Tufte Johansen) som har to identiteter: én der han er Svein, en vanlig frisk mann, og én der han er Truls Ove, en multihandikappet mann som er lam fra halsen og ned. Even Benestad medvirker selv i sketsjen.
The Gift

Popularitet og økonomi

The Gift ble en publikumsmessig skuffelse, spesielt i dens hjemland USA. Den innbrakte $44 millioner på verdensbasis, hvorav $12 millioner i USA. Den havnet på 84-plass over de mest innbringende filmene på verdensbasis i 2000 og på 129-plass i USA.
Produksjonskostnadene var på ca $10 millioner.

Anmelderne

Den fikk blandet mottakelse av anmelderne, noe som gjenspeiles i at den har fått 57 % på Rotten Tomatoes. Den amerikanske anmelderen Roger Ebert gav den 3 av 4 stjerner.
De norske anmelderne gav den noe mer positiv mottakelse. Aftenposten gav den terningkast fem, Dagsavisen og P3s Filmpolitiet terning 4, mens VG og Dagbladet gav den tre.
Olaus Færden

Privatarkiv

Det finnes bevart et lite privatarkiv etter Olaus Færden ved Statsarkivet i Kongsberg.
Andikythira

Befolkning

Hovedbosetningen og havnen er i Potamós som i folketellingen av 2001 hadde 18 innbyggere. Den eneste andre bosetningene er Galanianá (17 mennesker), og Charchalianá (9 mennesker). Øya blir sporadisk besøkt av fergen Vitsentzos Kornaros på sjøruten mellom Piraeus (Athen) og Kissamos-Kastelli på Kreta.

Dyreliv

Andikythira er også et viktig rastested for trekkfugler i løpet av deres sesongmessige forflytninger, grunnet øyas geografiske posisjon og bestemte egenskaper ved at det er langsgående øya med en nord-sørlig retning og liten menneskelig aktivitet. Det er en stor koloni av hekkende eleonorafalker (Falco eleonorae) på øya, den største i verden. Viktigheten av Andikythira for å studere fugletrekk har ført til opprettelsen av Antikytheras fugleobservatorium (Antikythera Bird Observatory, A.B.O) av Hellenistiske ornitologiske samfunn.

Historie

I antikken var øya Andikythira kjent som Aigila eller Ogylos.
Mellom 300-tallet og 100-tallet f.Kr. var øya brukt som base av en gruppe pirater fra Kilikia inntil de ble jaktet ned og utryddet av den romerske hærføreren Pompeius. Deres festning kan fortsatt bli sett på toppen av en klippe på nordøstsiden av øya.
Andikythira er mest kjent for å være lokaliseringen av Andikythira-vraket hvor det ble avdekket Andikythira-efeben, en enestående bronsestatue av en ung mann, og Antikythera-mekanismen, en meget spesiell og et komplisert mekanisk kalkulator som antageligvis ble benyttet for å forutsi sol- og måneformørkelser. Den er datert til rundt 50-100 f.Kr. Teknologiske apparater av tilsvarende kompleksitet har ikke blitt konstruert før rundt tusen år senere. Begge ble oppdaget i skipsvraket fra antikken utenfor Antikythera i 1900.
Kilsfjorden (Kragerø)

Kilsfjorden er en fjord i Kragerø kommune i Telemark. Den er en fortsettelse av Kragerøfjorden, og har innløp ved Tåtøy sør for Kragerø sentrum. Fjorden går først i vestlig retning, og blir bredere lenger inn. Den snur deretter mot nord og smalner kraftig inn igjen, før den ender ved tettstedet Kil innerst i fjorden. På sørvestsida av fjorden ligger de smale fjordarmene Kjølebrønnskilen og Barlandskilen.
Kragerøvassdraget munner ut på nordøstsida av fjorden, rundt tre kilometer vest for Kragerø sentrum. Riksvei 351 følger sørsida av fjorden.
Borge Kommunale Bilruter

Borge Kommunale Bilruter (BKB) begynte sin virksomhet 23. juli 1930. Selskapet ble opprettet av daværende Borge kommune. Adresse: Torp.

Bakgrunn

Selskapet hadde fra starten konsesjon for person- og godstrafikk Moum-Fredrikstad Ø. over Torp, Kjølstad, Kjølberg, Sellebakk, Nordby, Sorgenfri og Nabbetorp. 
I 1950 ble konsesjonen utvidet til å omfatte sju gjennomgangsturer Fredrikstad Ø.-Sarpsborg. Fredrikstad-brua åpnet i 1957 og konsesjonen ble forlenget fram til Vestsiden i Fredrikstad. 
1. januar 1964 ble Borge og Torsnes kommuner sammen til "nye" Borge kommune. Torsnes kommunale Bilruter ble samtidig slått sammen med BKB. 
1. januar overtok BKB også konsesjonene til Johan Johannessen Bilruter. Etter dette hadde BKB 19 busser og en godsvogn.
Rutebilstatistikken for 1978 viser at BKB hadde 36 heltidsansatte og 19 busser.
På slutten av 1970-tallet ble det arbeidet for en fusjon av flere av busselskapene i Fredrikstad-distriktet. Fredrikstaddistriktets Rutebiler AS (FDR) ble opprettet fra 1. januar 1980. Det var kommunene Fredrikstad, Borge, Hvaler og Kråkerøy som opprettet selskapet for å samordne busstrafikken i og rundt Fredrikstad. Dermed var tida over for Borge Kommunale Bilruter etter 50 år.
Havstein kirkegård

Havstein kirkegård er en gravlund for Byåsen og Sverresborg sogn ved Havstein på Byåsen sørvest i Trondheim. Kirkegården ble innviet i 1854, tre år før Havstein kirke stod ferdig oppført. Havstein kirkegård ligger på samme område som kirken og har et areal på 61 daa samt et eget gravkapell, Havstein kapell, som ble vigslet i 1936. Denne har 70 sitteplasser. 
Havstein kirkegård har i overkant av 5 500 gravlagte personer på kirkegården (per 2007). Den har minnesmerker over flere personer, blant andre etter motstandsmannen Odd Kristian Husby (1922–1945) og stortingsrepresentanten Even Larsen Loreng (1852–1942). I 2011 ble det vedtatt å utvide kirkegården med rundt 50 daa, som var en del av landbruksarealet nordøst for kirken, og som dermed knyttet både kirkegården og kirken opp mot Havstein krigskirkegård rundt 100 meter lenger nordøst.
Kirkegården ble kåret til Årets grønne park for 2018.
Roing under de britiske imperie- og samveldeleker 1962

Roing under de britiske imperie- og samveldeleker 1962. Roing var en av flere sporter under de britiske imperie- og samveldeleker (British Empire and Commonwealth Games) som ble arrangert i Perth i Australia i perioden 22. november til 1. desember 1962. Det var de sjuende lekene i det som kom til å bli Samveldelekene (Commonwealth Games) fra 1978. De fire første lekene het de britiske imperielekene (British Empire Games) de neste fire (1962-1966) het (British Empire and Commonwealth Games). I lekene i 1962 ble det konkurrert i seks øvelser i roing, kun for menn.  England ble beste nasjon med tre gullmedaljer.
Taubanen i Ålefjær

Taubanen i Ålefjær var en taubane som gikk mellom Ålefjær innerst i Ålefjærfjorden og Hunsfos Fabrikker i Vennesla.
Da Hunsfos fabrikker mot slutten av første verdenskrig skulle etablere en ny cellulosefabrikk etter at den gamle var nedbrent i 1985 ble det vurdert å etablere en taubane i Ålefjær. Tidligere hadde man utelukkende fått tømmer fløtet ned eller fraktet med båt opp Otravassdraget. Tømmer ble også fraktet med tog fra Kristiansand opp Sørlandsbanen  fra og med 1896. Den 23. april 1915 gav Departementet for de offentlige arbeider tillatelse og konsesjon for drift på en taubane i 50 år frem til 1965. Banen skulle utelukkende brukes til tømmer og det var høye bøtesatser ved brudd på denne avtalen. En av hovedårsakene til nettopp denne strenge avtalen var at jernbanen og kaia i Kristiansand mente at dem hadde rett på en viss godsmengde til og fra Hunsfos.
Banen ble bygd i årene 1916-1917 av det tyske firma Adolf Bleichert & Co som også leverte anlegget for å ta tømmer opp av sjøen og kappe det i passelige lengder. Den totale lengden på taubanen var 5 km, bestod av 52 master i forskjellig høyde avhengig av terrenget. Totalt skulle det kunne sendes 76 vogner i timen som tok hver ca 0,5 kubikkmeter hver. Dette utgjorde en vogn hvert 46. sekund og en avstand mellom vognene på 118 meter. Totalt hadde banen en total nyttelast på ca 25 tonn i timen.
De tyske leverandørene mente det burde holde med 17 mann per skift for å holde banen i gang med kun 9 mann i Ålefjær. Dette lave tallet ble aldri oppnådd i løpet av banens drift og var årsak til en lang diskusjon i oppstartsårene mellom Hunsfos Fabrikker og leverandøren Adolf Bleichert & Co Banen var stort sett i bruk i sommerhalvåret eller så lenge det var isfritt i Ålefjærfjorden og det var ca 24 mann per skift hvorav 12 av disse jobbet på kaia på Ålefjær. Vinterhalvåret var disse sysselsatt med vedlikehold på taubanen. Dette inkluderte kompliserte oppgaver som å bytte eller utbedre bærekabler.
I perioden etter den andre verdenskrig var ferdig ble det etablert flere papirfabrikker i Finnland og Sverige og gullalderen til Norsk papirindustrien nærmet seg slutten. Banen mellom Ålefjær og Hunsfos var både drift og vedlikeholdsmessig dyr ettersom timelønnene steg mye. Det ble derfor begrunnet rundt 1960 at banen etterhvert burde legges ned. Etter at fabrikken i 1962 gikk med sitt første underskudd siden 1937 ble det bestemt at banen skulle legges ned. Banen ble avviklet i 1963 to år før drifts-konsesjonen gikk ut og frakt av tømmer ble flyttet over til lastebiltransport.
Cyneberht

Etymologi

Navneleddet cyne, «kongelig», har opprinnelse i urgermanske *cunja-, «edelt slektskap, familie». Den norrøne formen av leddet er kyn. Navneleddet berht har opprinnelse i gammelengelske beorht og urgermanske *berhtaz, «lys». Leddet finnes igjen i moderne engelsk i ordet bright. Den norrøne formen av navneleddet er bjartr.
Lebanophytidae

Utseende

En ganske liten (ca. 2 millimeter), avlang, mørkt brunlig bille. Oversiden var fint men ganske kraftig punktert og fint hårete. Antennene var rundt halvparten så lange som kroppen, perlekjede-sktige, hodet bredere enn langt med nokså store fasettøyne. Pronotum var omtrent så bredt som dekkvingene, avrundet firkantet med en fin lengdefure langs hver side. Dekkvingene var nokså jevnbrede. Beina var slanke.

Utbredelse i tid og rom

Gruppen er kjent fra libanesisk rav som stammer fra Kritt-tidene, mellom 130 og 125 millioner år før nåtid.
Ivan Rebroff

Pseudonym

Navnet Rebroff stammer fra russisk ребро (rebro) som er oversettelsen til tysk Rippe. Ivan er russisk for Hans. Tilpasset sitt pseudonym bar han et stort skjegg og dessuten ofte en russisk pelslue og tilsvarende folkedrakt. Sammen med en liten aksent ble han sett på som en man tenkte seg som en ekte russer. Slik skapte han sitt image i show-business.
Hyperinflasjonen i Weimarrepublikken

Hyperinflasjonen i Weimarrepublikken var en hyperinflasjon som fant sted i Tyskland mellom 1921 og 1923, den gang kjent som Weimarrepublikken.

Bakgrunn

Etter nederlag i første verdenskrig ble Tyskland i Versaillestraktaten dømt til å betale krigsskadeserstatninger tilsvarende tre ganger all tomteverdi i landet. Det er en populær myte at staten simpelthen trykket pengene til å betale med, men dette er ikke tilfellet (krever kilde). Retten til å trykke penger tilhørte Riksbanken som var en privateid sentralbank, og vinnermaktene forbød staten å utøve kontroll over den. Pengene, den gang som i dag, kom i eksistens ved at noen måtte låne dem fra en bank.
I tillegg måtte gjelden betales i utenlandsk valuta, og det var dette som knuste papirmarken. Fordi staten måtte selge store mengder papirmark for å betjene gjelden gikk verdien ned. Valutaspekulatører kunne da låne mye mark, selge dem på valutamarkedet, kjøpe tilbake når verdien var gått ned, betale tilbake lånet og sitte igjen med fortjeneste. Dette økte pengemengden og ved salg på valutamarkdedet var med på å drive verdien nedover.
Fra 1922 til 1923 gikk papirmarken gjennom en kraftig devaluering.
I 1923 satte det inn panikk og folk brukte opp pengene så fort som mulig. Når alle sparepengene ble brukt på en gang betød det en voldsom økning i tilgjengelig pengemengde, og butikkene gikk raskt tom for varer.
Da det i 1923 ble innført en ny midlertidig valuta Rentenmark var denne forbudt å overføre til utlendinger.

Verdiutvikling av papirmarken

I 1922 var største pålydende verdi 50 000 Papirmark. Innen 1923 var høyeste pålydende verdi 100 000 000 000 000 Papirmark. I november 1923 var vekslingskursen 4 200 000 000 000 Papirmark mot 1 amerikansk dollar. I 1923 nådde inflasjonen 3,25 × 10⁶ prosent per måned (prisene dobles annenhver dag). Fra og med 20. november 1923 ble 1 000 000 000 000 Papirmark byttet mot 1 Rentenmark slik at 4,2 Rentenmark var verdt 1 amerikansk dollar, nøyaktig samme rate som Papirmarken hadde i 1914.
Severin Diderik Cappelen

Utdannelse og virksomheter

Severin Diderik Cappelen flyttet i 1835 med foreldrene til Ulefoss da faren kjøpte jernverket med tilhørende eiendommer. Han tok artium i Skien 1839, ble cand.jur. 1843, var utenlands og kom våren 1848 tilbake til Ulefoss. Han trådte i 1850 inn som interessent i jernverket og virksomhetene sammen med faren, og kjøpte faren ut i 1854. Han fikk oppført en stor masovn, men nedla denne og sluttet med bergverksdrift. Han fikk oppført nytt støperi og verksted på Ulefoss, med  produksjon av handelsstøpegods der støpejernsovner var tyngdepunktet. 
Etter den tysk-franske krig i 1871, ble det stor etterspørsel i England etter malm. Dette førte til betydelig gruvedrift i Fensgruvene og en større modernisering av driften, men den opphørte igjen i 1880 på grunn av sviktende markeder. 
Severin Diderik Cappelen sørget for store ombyggingsarbeider og utvidelser av hovedgården på Holden, og han kjøpte inn store skogeiendommer i 1870-årene. 
Han var i flere år ordfører i Holla, og i 1861 medlem av en regjeringsoppnevnt skattelovskomité. Han ga Holla ny kirke som ble innviet i 1867, og opprettet et legat til fordel for de ansatte i virksomhetene.

Familie

Han var sønn av jernverkseier Diderik von Cappelen (1795–1866) og  Edel Severine Margrethe Henriette Løvenskiold (1796–1876), søster til stattholder Severin Løvenskiold.  Severin var bror til blant andre maleren August Cappelen (1827–1852), og ble gift med Julie Mathea Sophie Faye (1830–1889) som var datter til Hans Faye. Severin og Julie ble foreldre til jernverkseier og kammerherre  Diderik Cappelen (1856–1935), og deres etterkommere har fortsatt å eie Ulefos Jærnverk, Holden, med tilknyttede virksomheter og eiendommer.
Ivar Johansen (politiker)

Oppvekst

Ivar Johansen er oppvokst i Fredrikstad der moren var sykepleier og faren reparatør ved sykehuset. Han har framhaldsskole og realskole men ingen videre utdanning etter dette. Fjorten år gammel deltok han i valgkampen for Arbeiderpartiet, og noen år senere tok han initiativ til oppstarten av et nytt partilag, visstnok fordi det var for mye dans i det han var medlem i. I forbindelse med folkeavstemningen om norsk EF-medlemskap i 1972 tok han imidlertid avskjed med sosialdemokratiet og har siden innehatt diverse stillinger på venstresida, blant annet i PAX og SV. Han har også arbeidet som kontorsjef i Gyldendal.

Graving i norsk etterretningsvirksomhet og påfølgende rettssaker

Fra 1972 hadde Ivar Johansen arbeidet med å samle informasjon til et bokprosjekt om hemmelige tjenester i Forsvaret. Dette førte ham blant annet i kontakt med tidligere major i Forsvarets Etterretningstjeneste Svein Blindheim noe som ga opphav til den såkalte «Blindheimsaken». I 1977 ble han landskjent i forbindelse med den såkalte Listesaken. Johansen hadde ved hjelp av åpne kilder kartlagt ansatte i Politiets overvåkingstjeneste (POT) som tilsvarer dagens PST - Politiets sikkerhetstjeneste, og tilbød dette materialet til avisen Ny Tid. Dette førte blant annet til politirazzia hos avisen. Johansen fikk en dom på ett år, hvorav 60 dager ble sonet og resten gjort betinget. Journalistene Jan Otto Hauge og Ingolf Håkon Teigene, samt Club 7-sekretæren Trond Jensen fikk betingede dommer.
Johansen var også noe senere tiltalt i Ikkevold-saken. I rettssaken mot redaksjonen i bladet Ikkevold, som offentliggjorde informasjon om et amerikanskfinansiert etterretningsanlegg, en ubåt-lyttestasjon, på Andøya, ble han som redaksjonsleder – og redaksjonen for øvrig – etter flere rettsrunder frikjent av Høyesterett i 1987.
Da det blåste som verst omkring Ivar Johansen i forbindelse med disse rettssakene ble han forsøkt mistenkeliggjort fra flere hold. Ml-bevegelsen antydet at han var sovjetisk agent, avisen Farmand koblet ham opp mot den beryktede Baader-Meinhof-banden mens SV-ledelsen åpnet muligheten for at han kunne være provokatør da det ble kjent at han hadde hatt hyppig møtevirksomhet med seksjonssjef Trond Johansen i Forsvarets etterretningstjeneste.
I tillegg til forsvars- og sikkerhetspolitikk har Ivar Johansen vært særlig opptatt av helse- og sosialpolitikk. Hans hjemmeside inneholder en omfattende politisk kommentaraktivitet, og oversikt over norske politikere med kontaktinformasjon. Slik er den et utmerket redskap for politisk aktivisme.