google/wiki40b huggingface dataset:
Ondrejovobservatoriet

Ondřejovobservatoriet (tsjekkisk: Observatoř Ondřejov) er det primære observatorium til det astronomiske institutt ved det tsjekkiske vitenskapsakademi. Det befinner seg i landsbyen Ondřejov, 35 km sørøst for Praha.
Observatoriet ble konstruert i 1898 av amatørstronomen Josef Jan Frič som et privat observatorium. Den 28. oktober 1928 ble det donert til den tsjekkoslovakiske stat for å feire tiårsjubiléet for landets uavhengighet. Det ble administrert av Karlsuniversitetet frem til grunnleggelsen av det tsjekkoslovakiske vitenskapsakademiet i 1953.
Observatoriet har blitt brukt til å oppdage tallrike asteroider, såvel som til undersøkelser av banen og opprinnelsen til meteorittnedslaget i Russland i 2013.
Iwami Ginzan sølvgruve

Oppstart

Gruven ble grunnlagt i 1526 under daieiperioden, som var midt under den kaotiske Sengoku-perioden. Grunnleggeren var den japanske handelsmannen Kamiya Jutei.

Storproduksjon av sølv

Sølvet fra gruven ble for det vesentligste anvendt til å lage mynter. Det rådde en hard kamp om kontrollen av gruven frem til Tokugawashogunatet tok kontroll over den i år 1600 som et resultat av slaget ved Sekigahara. Gruven var en av mange som ble overtatt på denne tiden. På midten av 1600-tallet ble administrasjonen av sølvgruven overtatt av de lokale myndighetene, noe som økte produksjonen ytterligere. Senere ble den sikret ved hjelp av gjerder og barrikader av furutrær. Yamabukislottet ble også bygget midt i området.
Produksjonen nådde høydepunktet mellom 1620 og 1640, hvor det ble produsert om lag 38 tonn sølv. Dette utgjorde på den tiden en tredjedel av hele verdensproduksjonen av sølv.

Nedgang og omlegging av virksomheten

Etterhvert som sølvminene ble gravd dypere og dypere inn i fjellet ble det vanskelig for arbeiderne å arbeide, og mer kostnadsfullt å utvinne det. I 1691 ble 63 av de totalt 92 gruvene stengt, i 1729 ble 74 av 129 gruver stengt, og i 1823 var det hele 247 gruver av totalt 279 som var ute av drift. Sølvproduksjonen som  årlig hadde utvinnet mellom 1 000 og 2 000 kg på slutten 1600-tallet, var på midten av 1800-tallet redusert til ca 100 kg. Minen ble privatisert i 1869, og ble omdøpt til Ômori Kôzan (Ômori gruve) i 1887. Vestlig teknologi ble introdusert 1895, men gruven ble stengt etter kun ett år.
Etter at gruvene ble stengt, ble det forsøkt å skape et raffineri for kobber, men også gull og sølv. På grunn av at kobberprisen falt i forbindelse med import av billig kobber under første verdenskrig, ble også denne gruven stengt i 1923. Det ble også gjort et nytt forsøk på å gjenåpne gruven i 1942 for å styrke metallproduksjonen under andre verdenskrig, men dette strandet i en tyfon i 1943.

Verdensarvområdet

Deler av gruvestedet er i dag i god stand, og den japanske regjeringen har gjort den til et spesielt verneverdig område for grupper av historiske bygninger. I juli 2007 ble sølvgruvene oppført på listen over Verdensarvområder, til tross for at ICOMOS vurdering ikke anså plassen å ha en ”enestående global verdi”.
Området ligger på sørvestsiden av øya Honshu, og består av en mengde fjell opp mot 600 meters høyde, delt av dype daler med elver. Området inneholder også ruter for transport av sølv til kysten, samt havner hvor dette ble videreformidlet til Sør-Korea og Kina.
Tinius Olsens skole

Tinius Olsen skole er en av fire avdelinger ved Kongsberg videregående skole (KOVS). Skolen ligger sentralt i Kongsberg. Skolen satser på yrkesfaglige utdannelser. Skogbruk hører også til Tinius Olsen, men ligger ved Saggrenda, litt utenfor Kongsberg.
Agonum quadripunctatum

Utbredelse

Agonum quadripunctatum finnes i Europa, Nord-Afrika og Asia. Den er registrert fra Norge, men er ikke vanlig.

Utseende

Agonum quadripunctatum er 4,5-5,8 mm lang, fargen er mørk, svart med svak bronseglans. Dekkvingene tredje rille-mellomrom (fra midten / sømmen) har tre markerte og tydelige børstepunkt, små fordypninger med ett stivt oppstående hår. Brystskjoldet er smalere enn skuldrene (frampartiet av dekkvingene) og har avrundede bakhjørner. Beina er ikke ensfarget, men har mørkere parti. Bakfotens første ledd (tars) er klart lengre enn sporen i spissen av leggen (tibia). Antennenes fjerde ledd med fine korte hår og noen lange børster i spissen. Det tredje leddet er bart (nakent), uten de korte tilliggende hårene. (Krever forstørrelse for å se).

Levevis

Agonum quadripunctatum er vanligvis nattaktiv og lever som predator på andre dyr. Den er av og til funnet der det har vært skogbrann, samt noen ganger på husvegger i byer og tettsteder.
Agonum quadripunctatum er god til å fly og oppsøker ved hjelp av lukt (?) steder det har brent. Egglegging skjer nær tidligere brannsteder.
Den tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Javan Vidal

Klubbkarriere

Vidal undertegnet nesten umiddelbart en måneds lånetid med klubben Grimsby Town FC. Han returnerte til Manchester City etter bare en treningsøkt sammen med Grimsby-klubben. Vidal gjorde sin profesjonelle debut under første omgang av uavgjort kampen mot Chesterfield FC i The Football League Trophy på Saltergate Stadion.
Han ble brukt som den andre innbytteren i denne kampen, og klubben hans vant 4-1. Han fikk sin ligadebut den 6. september mot Gillingham FC. Han scoret sitt aller første mål for klubben Aberdeen FC i en 5-0 seier over motstanderen East Fife i den skotske cupen på Pittodrie Stadion den 18. februar.

Internasjonal karriere

Vidal har spilt for England på U19-nivå, og ble valgt å spille under en internasjonal treningskamp mot Italia den 31. mars 2009, og der spilte han hele 90 minutter og hjalp England til en 2-0 seier. Han spilte under Englands kamp mot Montenegro 11. august 2009, og satte opp det første målet for etter 13 minutter på banen. England gikk videre med 5-0 seier.
Urquhart kraftverk

Urquhart kraftverk er et varmekraftverk i Aiken County i delstaten Sør-Carolina, USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 610  MW fordelt på 8 turbiner, på inntil 20 – 200 MW hver. Operatør er energiselskapet South Carolina Electric & Gas Co. 
Kraftverket stod ferdig utbygd i 1969–2002. Brenselkilden er naturgass.
Tromsø domprosti

Tromsø domprosti er et prosti i Nord-Hålogaland bispedømme, prostiet har totalt 9 menigheter og er det mest folkerike prostiet i Nord-Hålogaland.
Shire (hest)

Shire eller Shire-hest er verdens største hesterase, som stammer fra den engelske the Great Horse, som i sin tur stammet fra de store tunge hestene som ble tatt med til England etter den normanniske erobringen. Disse stammet i sin tur fra den primitive skogshesten. Shire kom til USA på slutten av 1800-tallet.
Bryggeriet Heineken i Amsterdam har en stall med Shire-hester som de benytter i PR-øyemed. Shire-hestens kraft og utholdenhet gjør den til en hest som passer best for tunge vogner. Den har dessuten rykte på seg for å ha god helse. 
Hodet er mellomstort med en litt konveks neserygg, pannen er bred og øynene store med et fromt uttrykk. Ørene er små og den lange halsen sitter på brede skuldre. Kroppen er kompakt, med en bred og sterk rygg og kraftig bakparti.
Cephonodes

Utseende

Små til middelsstore, tettbygde svermere med glassklare vinger. De ligner mye på den nærtbeslektede slekten Hemaris, men skiller seg fra disse ved at forvingenes mørke, ugjennomsiktige ytterkant er ganske smal eller mangler helt. Antennene er lange og kraftige, sugesnabelen og forbeina er lange. Kroppen er kledt med gulaktige til grønne hår bortsett fra et svart eller rødlig tverrbånd på bakkroppen. Vingene er glassklare.

Levevis

Larvene kan lever på mange ulike slags planter, ofte på prydbusker og andre hageplanter. De voksne sommerfuglene flyr om dagen og henger på svirrende vinger foran blomster de besøker.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Afrika, Asia og Australia.
De fleste av artene lever på øyer. Som hos mange andre slekter omfatter slekten noen svært vidt utbredte arter (særlig Cephonodes hylas, som ser ut til å være utbredt over hele slektens utbredelsesområde) og noen med mer lokal utbredelse, som bare er kjent fra én enkelt øy.
I kaldere områder blir denne slekten erstattet av den nærtstående slekten humlesvermere (Hemaris).
Antiklea

Antiklea (gresk: Ἀντίκλεια) er i gresk mytologi datteren av Autolykos og Amfithea, og mor til Odyssevs sammen med Laertes (skjønt en del sagn oppgir Sisyfos som den virkelige far til Odyssevs). Hun var også barnebarn av guden Hermes (som var far til hennes far Autolykos).

Antiklea og Sisyfos

I henhold til en del senere kilder fødte Antiklea sønnen Odyssevs med Sisyfos som far, ikke Laertes. I denne versjonen av fortellingen stjal Autolykos, den kjente luringen, buskapen til Sisyfos. Ved et tidspunkt gjenkjente Sisyfos sine krøtter da han var på besøk hos Autolykos, og deretter forførte eller voldtok Antiklea, Autolykos' datter. Odyssevs ble resultatet av denne foreningen, noe som skjedde før Antiklea giftet seg med Laertes.
Decimus Magnus Ausonius

Liv

Decimus Magnus Ausonius’ far var en kjent lege av gresk opprinnelse mens hans mor nedstammet på begge sider fra en godt etablert aristokratisk familie i sørvestlige Gallia. Ausonius fikk en streng oppdragelse av sin tante og bestemor, begge ved navn Aemilia. Han fikk en god utdannelse, spesielt i grammatikk og retorikk, men innrømmet at hans framgang i gresk ikke var tilfredsstillende. Etter å ha fullført sine studier gikk han i lære som advokat, men han fortrakk å læregjerningen. I 334 etablerte han en retorikkskole i Bordeaux som ble populær. Hans mest berømte elev var den senere helgen Paulinus av Nola som ble biskop av Nola utenfor Napoli.
Etter tretti år som pedagog ble han tilkalt av keiser Valentinianus I til hoffet for å lære Gratianus, den keiserlige arvingen. Prinsen respekterte sin lærer og etter at han etterfulgte på tronen skjenket han Ausonius de høyeste titler og æresbevisninger som en romer (unntatt den kongelieg familie) kunne motta, den høyeste var et konsulat i 379. Ausonius deltok også i et militært hærtog mot den germanske stammen alamannerne i 375 og der fikk han den sveberske slavekvinnen Bissula som sin andel av utbyttet. Senere adresserte han et dikt til henne.
Etter at Gratianus ble myrdet i 383 trakk Ausonius seg tilbake til sine eiendommer i nærheten av Burdigala i Gallia. Disse eiendommen skal ha bestått av landområder som i dag eies av vingården Château Ausone som har sitt navn etter poeten. Han synes å vært en sen og kanskje ikke en spesielt entusiastisk konvertitt til kristendommen. Han døde en gang i 395.

Skrifter – en poet av sin tid

Skjønt han var høyt beundret av sine samtidige har skriftene til Ausonius ikke siden vært rangert høyt på listen over den latinske litteraturen fremste. Hans stil er enkel og flytende, og hans Mosella er fortsatt anerkjent for dens beskrivelse av liv og sceneri langs elven Mosel. Det ble skrevet på en reise fra Bingen til Trier i 371. Det har også en viss arkeologisk interesse. Han blir generelt betraktet som en lite original forfatter. Den store engelske historikeren Edward Gibbon observerte i det tredje bindet av sitt verk Romerrikets nedgang og fall at «den poetiske berømmelsen til Ausonius er bedømming av hans egen tidsalder».
Imidlertid er han ofte sitert av vinhistorikere om vingårder ettersom hans verker gir tidlige bevis på storstilet vinkultur i det nå berømte landområdet for vinlaging rundt hans hjemland Bordeaux.
De rosis nascentibus (også titulert Idyllium de rosis) er tilegnet Ausonius, men tidvis også Vergil, og inneholder den velkjent frasen collige virgo rosas («plukk rosene, jente»), et tema som ble gjentatt i senere litteratur som oppmuntrer til å nyte ungdommen til det fulle, tilsvarende til Horatius’ carpe diem («grip dagen»).
Hans mange dikt, epigram, idyller og leilighetsdikt samt minnedikt, til tross for at de har blitt vurdert ulikt i ulike tider, men viser stor kunnskap og mesterskap i språkets og versenes behandling. Om de siste årene av hans liv forteller kildene lite. Hans dikt, kanskje spesielt Ephemeris, synes å vitne om en form for omvendelse til kristendommen.
Jomfrutrane

Taksonomi

A. paradiseus (blåtrane) og A. virgo (jomfrutrane) ble flyttet fra slekten Grus til Anthropoides etter studier med tranenes genom, i henhold til Krajewski et al. (2010). Samtidig ble blåtranens vitenskapelige navn endret fra endingen -a (paradisea) til -us (paradiseus), noe som antyder at arten ikke lenger regnes som feminin, men maskulin.

Beskrivelse

Jomfrutraner er store fugler, men allikevel den minste av alle traneartene. Den måler cirka 90–100 cm og veier typisk 2–3 kg. Vingespennet utgjør cirka 150–170 cm. Hannene er noe større enn hunnene, men ellers like. Sammen med blåtrane (A. paradisea) er jomfrutrane den eneste tranearten med fullstendig fjærdrakt. Alle andre traner har bare røde hudflekker i hoderegionen.
Fjærdrakten er todelt mørk og lys grå (hovedsakelig sølvgrå), bortsett fra noen sorte fjær i nakkeregionen og sorte tupper på noen av vingefjærene og brystfjærene. I tillegg har arten distinkte hvite fjærdusker i øreregionen. Hodet har sølvgrå isse og rødoransje øyne, mens nebbet er relativt kort. Forøvrig er fuglen nærmest sølvgrå, men unntak for mørk grått bryst (som altså går over mot sort i fjærtuppene nederst på brystet), framhalsen og kinnene. Skillet mellom lyst og mørk er skarpt.

Utbredelse

Jomfrutranene er trekkfugler som hekker fra nord i Svartehavet i det sentrale Eurasia og østover til Mongolia og Kina. Arten overvintrer enten på det indiske subkontinentet eller i Afrika sør for Sahara (fra Tsjad til Etiopia), avhengig av hekkeområdet. I tillegg finnes det en liten hekkekoloni i Tyrkia, mens en som tidligere fantes i Atlasfjellene i Nordvest-Afrika regnes som utryddet.

Habitat

Habitatet består for det meste av stepper, savanner og andre typer gressland, ofte i nær tilknytning til mindre elver, grunne innsjøer og våtmarksområder. Arten habiterer dessuten både semi-ørken og ørken, om vann er tilgjengelig. I Sentral-Asia finner man arten i høyder opp mot 3 000 moh. I Kasakhstan og Ukraina har arten tilpasset seg jordbruksområder. Likeledes er det kjent at fuglene bruker jordbruksområder når de overvintrer i India, mens hvilestedene gjerne ligger nær Acacia-savanner og annet gressland med nærhet til grunne vannansamlinger og våtmarker i elvebreddebufferen i Afrika.

Atferd

Jomfrutraner er sanne trekkfugler som hekker om våren, som regel i april–mai, men så sent som i juni i de nordlige delene av utbredelsesområdene. Redene er minimalt preparert og ligger typisk på åpne gresskledde flekker i naturen, i kultiverte områder eller på grusgrunn. Redet bygges av plantedeler, men ofte legger hunnen eggene, som regel to, direkte på bakken. Inkubasjonstiden er 27–29 dager. Kyllingene er blekbrune på oversiden og gråhvite på undersiden, og får fjærdrakt etter 55–65 dager. Dette er kortest tid av alle traner. Ungfuglene når ofte kjønnsmoden alder etter kun to år.
Jomfrutranene er utpregede frøetere, med relativt korte nebb. Dietten består i hovedsak av ulike sorter gressfrø, men fuglene eter også insekter, spesielt biller, meitemark, øgler og andre små virveldyr. Under næringsopptaket vandrer fuglene rolig rundt. Større flokker kan gjøre stor skade på kornavlinger.
Wirich Philipp von Daun

Wirich Philipp von Daun (født 19. oktober 1669 i Wien; død 30. juli 1741 i Wien) var en østerriksk feltmarskalk i den spanske arvefølgekrigen, og far til den langt mer kjente Leopold Josef Graf Daun.

Bakgrunn

Wirich Daun stammet fra adelsslekten Daun, som i lang tid hadde vært i besittelse av borgen og landsbyen Daun i Eifel ved Koblenz og som var blitt opptatt i riksgrevestanden i 1643. Hans far, Wilhelm Johann Anton Graf Daun (1621–1706), var trådt i østerrikst tjeneste i 1657 og ble i 1694 festmarskalk. Moren var Anna Maria Magdalena Gräfin von Althann (1635–1712). Hans søsken var Heinrich Dietrich Martin Joseph Graf Daun, keiserlig feltmarskalk og hoffkrigsråd (1678–1761), og feltmatrskalkløytnant Heinrich Richard Lorenz Graf Daun (1673–1729).

Militær

Wirich Philipp von Daun begynte sin militære løpebane i farens regiment. 
Wirich tjente i den spanske arvefølgekrigen under Eugene av Savoie, og utmerket seg i forsvaret av Torino i 1706. Han beleiret og erobret også Gaeta den 30. september 1707.
Etter krigen, i 1713, ble han den første østerrikske stattholder i Napoli. I 1718 tapte han slaget ved Milazzo under Kvadruppelalliansekrigen, da Spania invaderte naboområdet Sicilia.
Fra februar til oktober 1725 var han midlertidig guvernør i De østerrikske Nederlandene. Han skulle forberede ankomsten til den den nye guvenrøren, erkehertuginne Maria Elisabeth av Østerrike, søster til keiser Karl VI av Det tysk-romerske riket. Situasjonen i De østerrikske Nederlandene var særdeles vanskelig etter vanstyret til den tidligere fullmektige, ministeren Hercule-Louis Turinetti, marki av Prié. Daun nøt godt av den positive stemningen etter at Prié forsvant. Han gjennomførte en reform av den militære organiseringen og administrasjonen av De sørlige Nederlandene, hvor han innlemmet den eksisterende «belgiske» arméen i keiserstyrkene.
Fra 1725 til 1736 var han guvernør i hertugdømmet Milano.
Von Daun døde i Wien, og ble gravlagt i Georgskapelle i Augustinerkirche sammen med sønnen sin.
Wílmar Barrios

Landslaget

Han representerte Colombia under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble utslått i kvartfinalen med det colombianske U23-landslaget.
Han ble tatt ut i Colombias tropp til VM i fotball 2018 i Russland.
MS «Aure»

MS «Aure» er et kombinert passasjer- og lasteskip (kystruteskip) som ble bygd på Stord Verft i 1950, som byggenummer 9 for Møre og Romsdal Fylkesbåtar (MRF), og var på 523 bruttoregistertonn, og gjorde en fart på 14 knop. Skipet hadde passasjersertifikat for 350 passasjerer og kunne føre betydelige mengder med gods. MS «Aure» gikk i gods- og passasjerrute mellom Kristiansund – Trondheim – Kristiansund med 20 anløp underveis. I 2004 ble hun solgt til Finland.
Enispiella

Utbredelse

Arten er kjent fra Molukkene.
TISM

TISM (et akronym for This Is Serious Mum) er en australsk rockgruppe fra Melbourne i Australia.
Gruppen ble dannet i 1982 med syv anonyme bandmedlemmer, som forholdt seg ironisk til underholdningsindustri, kunst, politikk, sport og andre samfunnsrelaterte emner. TISM ble videre kjent for sin blanding av dance og rock'n roll med energiske opptredener og humoristiske sangtekster.
Melodi Grand Prix 1980

Sendingen

I motsetning til året før satset NRK dette året på et langt mer ekstravagant show. Den åpne konkurransen ble droppet, og i stedet inviterte NRK ti landskjente komponister innen ulike sjangre. Blant låtskriverne og artistene var kjente navn som Anita Skorgan, Jahn Teigen, Ole Paus, Åge Aleksandersen, Henning Sommerro og Jan Eggum. 
Norges til da best plasserte Eurovision-deltaker, Åse Kleveland, ledet finalen fra Studio 2 i NRK Marienlyst. De ti bidragene ble akkompagnert av et 36-mannsorkester spesielt sammensatt for anledningen. Orkesteret ble ledet av Egil Monn-Iversen. Som pauseinnslag framførte Kleveland sitt vinnerbidrag fra 1966, «Intet er nytt under solen». 
Også dette året var det en fagjury på ni medlemmer som kåret vinneren. Avstemningen ble den mest spennende noen gang i norsk Melodi Grand Prix. Til slutt sto to bidrag igjen på toppen med 61 poeng: «Bjørnen sover» og «Sámiid ædnan». Etter en ny votering mellom de to vinnerne vant «Sámiid ædnan» knepent 5–4.  
For første gang brukte NRK en digital poengtavle. Denne ble oppdatert og styrt av datamaskinen Petra.

Hendelser

For første gang inneholdt en Melodi Grand Prix-vinner samisk joik. Tittelen er også samisk og betyr «samenes jord», og teksten handler om samefolkets politiske kamp for større selvstyre og sultestreiken utenfor Stortinget i forbindelse med Altasaken. «Sámiid ædnan» har etter hvert blitt en av de mest kjente vinnermelodiene i Melodi Grand Prix, med et refreng som de fleste voksne nordmenn kan utenat. I 2010 kåret NRK bidraget til det mest minneverdige øyeblikket i Melodi Grand Prix. 
Utdypende artikkel: Sámiid ædnan
Rett etter den norske finalen haglet plagiatbeskyldningene mot vinnermelodien. I et intervju med VG sa 15-åringen Isak Mattis Triumf at han fikk den samme joiken i dåpsgave, men Mattis Hætta nektet for at han hadde stjålet noen andres joik. Anklagene ble heller ikke tatt til følge av NRK, og «Sámiid ædnan» reiste til Haag for å representere Norge.
For første gang på mange år var pressen også positiv etter finalen. VG roset både programlederen, sendingen og avstemningen, og skrev at «denne gang hadde man følelsen av å få et tverrsnitt av dagens lette musikkliv i Norge på godt og vondt». Aftenposten mente rett låt vant og kalte finalen «den beste på flere år.» Den svenske komponisten Stikkan Anderson mente «Sámiid Ædnan» var den riktige vinneren og spådde Norge en høy plassering i Haag. Også under Eurovision Song Contest 1980 var det stor oppmerksomhet omkring det norske bidraget, og internasjonal presse fulgte de norske deltakerne tett. Europas juryer var derimot ikke like imponerte, «Sámiid ædnan» ble bare nummer 16 av 19. 
I 2006 kåret også NRK finalen i 1980 til den beste noensinne.
Rulleskøyter under Asialekene 2010

Rulleskøyter under Asialekene 2010. Rulleskøyter var en av flere sporter under de 16. Asialekene som ble arrangert i Guangzhou i Kina. Konkurransene ble avviklet mellom 23. og 26. november 2010. Det var ni øvelser og 62 utøvere fra sju nasjoner som deltok. Det var tre hurtigløpsøvelser for menn og tre for kvinner og i kunstløp var det single for menn og for damer samt parløp. Det var første gangen som rulleskøyter var med på programmet i asialekene. Kinesisk Taipei ble beste nasjon med fire gullmedaljer foran Sør-Korea med tre.
Bakkebyfjorden

Bakkebyfjorden (kvensk: Sokkuvuono) er en fjordarm av Reisafjorden i Nordreisa kommune i Troms. Fjorden strekker seg tre kilometer vestover til bygda Bakkeby i botn av fjorden.
Fjorden har innløp mellom Seljeholmen i nord og Bonnikaholmen i sør. Det ligger flere gårdsbruk på nordsida av fjorden, blant annet Ytre Bakkeby. Fylkesvei 866 går langs nordsida av fjorden.
Marca Hispanica

Marca Hispanica, eller "Spanske mark" var en buffersone under provinsen Septimania som ble oppretta av Karl den store i 795 som en forsvarsbarriere mellom Umayyad-maurerne i Al-Andalus og Frankerriket. Sonen strakk seg helt til Barcelona i sør, og dette var også byen som oppnådde størst innflytelse.
I en videre betydning, refererer Marca Hispanica til en gruppe tidlige iberiske grevskaper oppretta av frankerne, hvorav kun Andorra har forblitt selvstendig fram til i dag. Etter hvert som tida gikk oppnådde disse grevskapene selvstendighet fra Frankerriket.
Får vi lov?

Får vi lov? er et musikkalbum fra Dænsebændet, utgitt i 2002. Platen er produsert og arrangert av Morten Nyhus og Ronny Bergum. Bandet vant Spellemannprisen i klassen danseband for albumet i 2002.