google/wiki40b huggingface dataset:
Havtor Hovden

Utdanning og praksis

Han hadde slekt i Volda og der gikk han på middelskole og 2 år på gymnaset. Deretter hadde han omtrent 3 års verkstedpraksis. I 1916 tok han eksamen på M-linjen (maskinteknikk) ved Trondheim Tekniske Skole. I oktober det samme året tok han seg jobb som fyrbøter på en båt og reiste til USA. Han studerte deretter ved Coyne National Trade Schools, Chicago, Ill. og tok selvstudium av elektrisk varmeapparatkonstruksjon. I årene 1916-1917 fikk han arbeidspraksis ved Hughes Electric Heating Co., Chicago.
I 1918 var han kommet tilbake til Norge og tok eksamen på E-linjen (elektroteknikk) ved Trondheim Tekniske Skole. Deretter arbeidet han i årene 1918-1921 ved AS National Industries elektrotermiske avdeling i Drammen. I 1922 arbeidet han ved Mjelvas Elektriske Ovnsfabrik på Veblungsnes, og i 1923 var han i arbeid ved De Norske Saltverkers Varmeapparatfabrik i Bergen. I 1924 reiste han tilbake til Veblungsnes og ble tilsatt som disponent i Mjelvas Elektriske Ovnsfabrik.

Familie

Havtor Hovden ble født 9. mai 1892 i Vanse i Farsund kommune. Han var eldste sønn av dikterpresten Anders Hovden (1860-1943) og hans farfar var Karl Rasmussen (1815-1877) fra Karlsgarden, Ytre-Hovde i Ørsta. Mor til Havtor var Lina Marie (1865 - 1895), datter til Ole Andreas Devold (1827 -1892) i Ålesund.
Havtor Hovden var gift med Birgitte f. Noteng (f. 28. juni 1892) fra Trondheim, viet 22. desember 1917 i Domkirken i Trondheim. De fikk tre sønner: Dagfinn (f.1924), Olav (f.1925) og Harald (f.1927).
Birgitte Hovden døde 8. desember 1981 og Havtor Hovden gikk bort et og et halvt år senere, 4. juni 1983. De er begge gravlagt ved Ørsta kyrkje. 
Det er sendt inn forslag til Ørsta kommune om at plassen ved det gamle murhuset, der Grepa og Mjelva Fabrikker først ble etablert i 1929, skal kalles "Havtor Hovden plass".
Nettverksklasse

Klasse A

Mellom (og inkludert) 0 og 127. 0.0.0.0/255.0.0.0 er første A nett. 1.0.0.0/255.0.0.0 er ett A-nett. 127.0.0.0/255.0.0.0 er siste A-nettet. Det første og siste A nettet er reserverte adresser til lokalt bruk. 10.0.0.0/255.0.0.0 er også reservert (RFC-1918) A-nett har 255.0.0.0 som standard nettverksmaske.

Klasse B

Klasse B-nett er nett hvor første oktett er mellom (og inkludert) 128 og 191. Innen B-nettet er det også reserverte IP-er. 172.16.0.0 til 172.31.255.255 er reservert. Klasse B har 255.255.0.0 som standard nettverksmaske.

Klasse C

Et klasse C-nett er ett nett hvor første oktetten er mellom (og inkludert) 192 og 223. Innenfor C-nettet har vi RFC-1918 supernettet 192.168.0.0/16 Supernettet er satt sammen av 256 C-nett. Et C-nett inneholder 254 IP-er og har standard netmaske er 255.255.255.0

Klasse D

Et klasse D-nett har 224 tilogmed 239 som første oktett. Hele klasse D-nett er definert som 224.0.0.0/240.0.0.0 ( 224.0.0.0/4 ). Adresser i klasse D-nett skal normalt ikke forekomme på internett. Brukes blant annet til «multicast»-trafikk.

Klasse E

Et klasse E-nett er fra 240 tilogmed 255 som første oktett. E-nettet er definert som 240.0.0.0/4. E-nettet brukes normalt til global «broadcasting».
Birmingham City FC

Historie

Klubben er en av Birminghams to profesjonelle fotballklubber (den andre er Aston Villa). Klubben ble opprinnelig kalt The Small Heath Alliance, og ble til Birmingham FC i 1905 og Birmingham City FC i 1945.
Etter flere år i den nest øverste divisjonen rykket Birmingham opp i Premier League i 2002 etter å ha vunnet playoff-finalen mot Norwich City, men i 2005/06-sesongen ble laget nummer 18 i Premier League, og rykket derfor ned til Football League Championship. Laget rykket opp igjen etter en sesong Championship, og rykket opp igjen til 2007/08, men de rykket ned igjen samme sesong. Birmingham ble nummer to i Championship påfølgende sesong og skal spille i Premier League igjen 2009/10-sesongen. Birmingham ble i Premier League 2 sesonger før de rykket ned igjen fra Premier League 2010/11.
10-krone (Sverige)

Falske mynter

I 1994 avslørte politiet i Ukraina en falskmyntnerliga som hadde spesialisert seg på svenske 10-krone mynter. I deres lager fant politiet mer enn ti tusen falske 10-kroner, alle med årstallet 1991. Det er ikke kjent hvor mange slike mynter som fortsatt finnes i omløp i Sverige. Myntene kan avsløres som falske ved å studere kongens motiv eller de tre kronene på revers, som ligger utenpå i stedet for å være innflettet i sifrene 10 KRONOR. Det finnes også en variant som er uten rifler omkring.
I 1995 laget kunstneren Pär Lindblom 10 falske eksemplarer i 18 karat gull med årstallet 1995. Myntene er litt mindre i diameter enn de ekte myntene, og er med vekten 10,7 gram merkbart tyngre enn de ekte. Mellom to riflede partier i randen er mynten nummerert og bærer falskmyntnerens initialer PL. Kunsteren beholdt et eksemplar selv og benyttet de andre ni på kroer i Stockholm. Hensikten var å vekke tanker om penger og deres verdi. Nummer åtte i denne serien ble oppkjøpt av Kungliga Myntkabinettet i 1999 for 5000 kroner. Mynten ble oppdaget av en drosjesjåfør som la merke til at den var tyngre enn øvrige mynter.
Rupert's Land

Rupert's Land var et territorium i Britisk Nord-Amerika bestående av nedslagsområdet omkring Hudsonbukta, for det meste i dagens Canada. Det var fra 1670 til 1870 eid av Hudson's Bay Company, som hadde monopol på all handel og næringsvirksomhet. Området var oppkalt etter kompaniets første guvernør, Rupert av Pfalz, som ble kalt Prins Rupert av Rhinen. York Factory ved Hudsonbukta var hovedkvarter.  
Rupert's Land tilsvarer hele dagens provins Manitoba, det meste av Saskatchewan, sørlige deler av Alberta og Nunavut, nordlige deler av Ontario og Quebec, samt deler av Nordvestterritoriene. Kompaniet etablerte handelsstasjoner for pels i Rupert's Land, først ved kysten omkring Hudsonbukta og fra midten av 1700-tallet også i innlandet.  I alt etablerte  Hudson's Bay Company 97 handelsstasjoner i territoriet.
Fra midten av 1800-tallet vokste det fram krav om å innlemme Rupert's Land i Canada. Loven av 1867 om Britisk Nord-Amerika (British North America Act) av 1867 la grunnlaget for samling av de britiske koloniene i Nord-Amerika i en canadisk konføderasjon. I 1869 gikk  Hudson's Bay Company med på å selge Rupert's Land for 300 000 pund. Kompaniet beholdt eiendomsrett til land ved handelsstasjonene og beholdt 2,8 millioner hektar jordbruksland på prærien. Rupert's Land ble overført 15. juli 1870, etter å ha blitt forsinket av Red River-opprøret.
Frei prestegård

Frei prestegård (også kalt Frei gamle prestegård) ligger like øst for Frei kirke, med utsikt mot Freifjorden. Våningshuset har 2 1/2 etasjer og stående panel utvendig. Like i forkant av hovedbygningen er et lite, rødmalt stabbur, og på nordsiden er et låvekompleks. Det er en opparbeidet hage ved prestegårdsbygningen.
Skien Boligbyggelag

Skien Boligbyggelag ble startet 7. januar 1946 og opererer i Skien i Telemark.
Boligbyggelaget har ca. 11 300 medlemmer og forvalter 5 600 boliger i 167 borettslag, sameier og andre selskap.
Skien Boligbyggelag er en del av Norske Boligbyggelags Landsforbund (NBBL).
Lene Westgaard-Halle

Bakgrunn

Westgaard-Halle vokste opp på Åskollen i Drammen. Hun var aktiv alpinist i Drammen Slalåmklubb i mange år og er datter av landslagsalpinist Dag Lars Westgaard. Hun gikk ut av Hawera High School på New Zealand i 1997, og Drammen Gymnas i 1998. Hun studerte statsvitenskap på Universitetet i Oslo og tok fag ved University of Oxford.
Westgaard-Halle jobbet i flere år som kommunikasjonsrådgiver i Kommunalbanken, deretter som politisk rådgiver på Stortinget. Hun var leder for finans i miljøstiftelsen ZERO da hun ble valgt som stortingsrepresentant i 2017.

Politikk

Westgaard-Halle ble aktiv i politikken på ungdomsskolen, og var bystyrekandidat første gang i 1999. Hun har tidligere ledet Drammen Europeisk Ungdom fra 2001 til 2003, Buskerud Unge Høyre fra 2002 til 2004 og Moderat Gruppe i Oslo fra 2005 til 2007. Hun satt også i ledelsen i studentparlamentet i studietiden på Universitet i Oslo. Hun satt 10 år som representant i Drammen bystyre som formannskapsrepresentant og medlem av skolekomiteen, og i Buskerud fylkesting hvor hun var medlem av hovedutvalget for utdanning og fylkesutvalget. Hun var i flere år medlem av Drammen Høyres hovedstyre og styret i Buskerud Høyre. Hun var vararepresentant for Buskerud til Stortinget i perioden 2005–2009.
I Vestfold satt hun i kommunestyret og formannskapet i Larvik fra 2011 til 2015. Westgaard-Halle har vært leder i Larvik Høyre og Vestfold Høyre. Hun har sittet i flere styrer, blant annet styret ved Sykehuset Buskerud HF, universitetsstyret ved Universitetet i Oslo og ledet Vestfold klima- og energiforum.
Hun har vært medlem av fylkestinget i Vestfold siden 2011, hvor hun i en periode var gruppeleder, og har vært nestleder i hovedutvalget for kultur og leder i hovedutvalget for klima, energi og næring.
I 2017 ble hun valgt inn på Stortinget som nummer to av tre representanter i et av Høyres beste valg i Vestfold.
Alfredo Kraus

Liv og karriere

Alfredo Kraus var sønn av en spansk mor og en østerriksk far. Han fikk pianoundervisning allerede fra fire års alder og sang som åtteåring i skolekoret. Etter et påbegynt ingeniørstudium besluttet han å slå inn på en sangkarriere. Han studerte først i Spania, og avsluttet utdannelsen hos den kjente spanske sanger og sangpedagog Mercedes Llopart i Milano. I 1958 debuterte på scenen i Kairo som hertugen i Mantova (Giuseppe Verdis Rigoletto), som ble en av hans mest kjente roller. I Lisboa følgende år sang han Alfredo i La traviata sammen med Maria Callas som det senere ble gjort et liveopptak av.
I 1959 hadde Kraus sin første opptreden i Royal Opera House i Covent Garden med rollen Edgardo i Lucia di Lammermoor sammen med Joan Sutherland. Samme år debuterte han i Milanos La Scala med rollen Elvino i La Sonnambula. Debuten i USA skjedde ved Chicago Lyric Opera i 1962. Snart etter fulgte debuten i Metropolitan Opera som hertugen i Mantova (Rigoletto, 1966). 
Gjennom karrieren opptrådte han over hele verden, blant annet på Teatro Colón i Buenos Aires, Teatro Municipal i Caracas, Teatro Municipal i Santiago de Chile, Theatro Municipal i Rio de Janeiro og Liceu in Barcelona.
Kraus' navn ble nærmest synonymt med begrepet «lyrisk tenor», med roller som Werther, Romeo, Faust, Arturo, Elvino og Nemorino. Takket være sin suverene sangteknikk og forsiktige bruk av stemmeressursene beholdt han stemmen i god stand helt til de tidlige syttiårene.  
Han var også kjent for å framføre lettere musikk, framfor alt med zarzuelaer (en spansk operetteform). Ellers ga han sangundervisning ved en privat musikkskole og holdt enkelte «master classes» i Italia. 
Fra slutten av 1950-årene til begynnelsene av 60-årene spilte Kraus – dels takket være sitt fordelaktige utseende – i enkelte spanske kinofilmer, eksempelvis Gayarre, en film om den verdensberømte spanske tenoren Julián Gayarres liv.

Betydning

På grunn av en beundringsverdige teknikk og sitt usedvanlig finslepne musikalske håndverk regner mange operakjennere og sangeksperter ham som en av de fremste tenorer på 1900-tallet. Kraus sang tilsynelatende uanstrengt i den høyere del av registeret; han er en av få tenorer som har vært i stand til å nå den høye D i duetten «Vieni fra queste braccia» fra Bellinis opera I Puritani, og som dermed kunne synge stykket i den originale tonearten.
Intervjuer med Kraus viser at han var en intelligent mann med et gjennomtenkt kunstnerisk forhold til sine rollevalg, med en kultivert musikalsk utdannelse og med full respekt for sitt yrke. Han prioriterte kunstnerisk integritet i sine tolkninger framfor å imponere med sitt store stemmeregister og utmerkede teknikk.   
I 1991 fikk Alfredo Kraus fyrsten av Asturias pris, og i 1997 åpnet hjembyen Las Palmas Auditorio Alfredo Kraus.
Den svarte hånd

Svart hånd (serbisk: Црна рука / Crna Ruka), offisielt het de Union eller Død (serbisk: Уједињење или смрт / Ujedinjenje ili smrt) var en terrorgruppe etablert offisielt i 1911 i Serbia som hadde som politisk mål at de serbiske områdene av Bosnia skulle bli en del av Serbia.
Gruppen ble ledet av Dragutin Dimitrijević. Medlemmer av gruppen stod bak attentatet på daværende kongen av Serbia, Aleksandar Obrenović i 1903. Gruppen gav også våpen og trening til Unge Bosnia, samt at de planla attentatet mot Franz Ferdinand. Under rettssaken i Wien nektet alle de involverte for at Svart Hånd hadde hjulpet dem.
Serbias statsminister Nikola Pašić bestemte seg for å bryte opp gruppen på slutten av 1916 og fikk medlemmene arrestert. En rettssak ble holdt i mai 1917 hvor en av tiltalene var et planlagt attentat mot prinsregent Aleksandar I. Dragutin Dimitrijević og tre andre ble funnet skyldig, dømt til døden og henrettet 26. juni 1917.
Fylkesvei 634 (Hedmark)

Fylkesvei 634 (Fv634) i Hedmark går mellom Hirmoen i Stor-Elvdal og fylkesgrensen ved Hirkjølen. Veien er 8,8 km lang.
2019 ble veien del av fylkesvei 2204.
Basketball under Sentralamerikanske og karibiske leker 1998

Basketball under Sentralamerikanske og karibiske leker 1998. Basketball var en av flere sporter i de attende sentralamerikanske og karibiske leker som ble arrangert i Maracaibo i Venezuela i perioden 8. til 22. august 1998. Det var attende gangen som basketball var med i de sentralamerikanske og karibiske leker. Det var to turneringer, en for menn og en for kvinner. Den dominikanske republikk vant mennenes turnering og Cuba vant dameturneringen.
Seiersordenen (Sovjetunionen)

Seiersordenen (russisk: Орден «Победа») er en sovjetisk, militær fortjenstorden innstiftet 8. november 1943 av presidiet i Det øverste sovjet. Ordenen ble tildelt for den aller fremste militære ledelsesinnsats under andre verdenskrig. Seiersordenen har én klasse og rangerte som den øverste militære orden i Sovjetunionen. Den ble bare tildelt 17 personer, hvorav fem var utlendinger.

Insignier

Ordenstegnet for Seiersordenen er en kostbart utstyrt femtagget stjerne i platina, besatt med fem rubiner og 174 diamanter. Rubinene danner en rød, femtagget stjerne, omgitt av en bord diamantbesatt bord og med diamantbesatte grupper av stråler i vinklene. Midtmedaljongen er i lys blå emalje og bærer et motiv i gull med Leninmausoleet foran et parti av Kreml med Spasskaja-tårnet og den røde stjerne øverst. Motivet er flankert av en eikegren og en laurbærgren, begge diamantbesatte. Initialene «СССР» er plassert i en bue øverst, innskriften «ПОБЕДА» (seier) i en bue nederst. Ordenstegnet har en høyde på 7,1 cm og en bredde på 6,8 cm.
Diamantene i ordenstegnet er på til sammen 16 karat, mens hver av rubinene er 5 karat. Avisen Aftenposten anslo i juli 1945 verdien av et ordenstegn til 300 000 norske kroner.
Båndstripen for Seiersordenen er satt sammen av fargene i båndstripene for andre sovjetiske ordener: Rødt fra Leninordenen, grønt fra Suvorovordenen, blått for Kutuzovordenen, lys blått fra Bogdan Khmelnytskij-ordenen, mørk rødt fra Aleksander Nevskij-ordenen og oransje og svart fra Storhetsordenen. Fargene er adskilt med smale hvite striper.

Tildeling

ble tildelt Seiersordenen 31. mai 1945 for erobringen av Estland. Ordenstegnet for Seiersordenen ses under medaljerekken til høyre
Seiersordenen ble tildelt for fremragende lederskap på øverste nivå ved ledelse av kampoperasjoner på en eller flere fronter, der disse operasjonene ga seier til Den røde hær. Ordenen ble i forbindelse med andre verdenskrig kun tildelt 16 personer. Tildelingene fant sted fra april 1944 til september 1945. De sovjetiske mottagerne var alle, bortsett fra én, marskalker av Sovjetunionen. Tre personer ble tildelt ordenen to ganger: Josef Stalin, Georgij Zjukov og Aleksandr Vasilevskij.
De fem utenlandske mottagerne av Seiersordenen representerte de ledende militære fra Sovjetunionens viktigste allierte USA og Storbritannia, samt Polen, Jugoslavia og Romania.
Mottagernes navn er innskrevet på en minneplate oppsatt i Kremlpalasset i Moskva.
En 17. tildeling, til Leonid Bresjnev, ble foretatt i 1978, men kansellert etter hans død da man fant at han ikke oppfylte vilkårene for tildeling.
Tetrastichinae

Utseende

Bittesmå til små (ca. 1 - 5 millimeter) snyltevepser av sterkt varierende farge (lyst oransje til svart) og kroppsbygning. Antennene er knebøyde. Vingene er vanligvis velutviklede.

Levevis

Tetrastichinae er parasitoider som kan angripe både egg-, larve- og puppestadiene til sine vertsarter. De fleste angriper sommerfugler, biller og tovinger, men underfamilien snylter på minst 10 ulike insektordener. Noen få arter er planteetere som danner galler, eller rovdyr som angriper midd og nematoder.

Utbredelse

Gruppen finnes i alle verdensdeler.
10. SPETSNAZ-brigade

10. SPETSNAZ-brigade (russisk: 10-я отдельная бригада специального назначения, forkortet 10-я обрспн, 10. brspn) er en brigade i det russiske forsvaret. Brigaden ble etablert i Sovjetunionen i 1962 og var i 2017 en SPETSNAZ-brigade i Søndre militærdistrikt i Russland. Brigaden er forlagt til Molkino.
Terror fra det ukjente

Handling

Tre fremmede vesener fra verdensrommet lander på jorden ved en tilfeldighet. Dette skaper krise for de militære myndighetene og skapningene blir derfor tatt til fange. De tre utenomjordiske vesenene får uventet hjelp av det forelskede paret Bobby og Iris som ved en tilfeldighet snubler over dem i et laboratorium tilhørende militæret. De bestemmer seg for å hjelpe dem tilbake til sin hjemplanet.

Om filmen

En soundtrack ble utgitt samme år. 
Den amerikanske filmkritikeren Leonard Maltin gav den 2 av 4 stjerner.
Ceratinella brevis

Utseende

Ceratinella brevis er en liten edderkopp. Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). Forkroppen er bredt oval, litt flat og forholdsvis liten. Bakkroppen hos hunnen er stor og kuleformet. Avstanden fra det fremste øyet til hodets fremkant er forholdsvis stor, mye mer enn to ganger øyets diameter.
Artene i denne slekten er ganske like hverandre, samtidig som de kan være fargevariable av utseende. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens genitalier, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Stig Gjendem

Melodi Grand Prix

Gjendem ble kjent da han deltok i Melodi Grand Prix 1988 med låten «Din tur». Seks år senere var han låtskriver til «Tunge dråper» som Karoline Gregersen fremførte i 1994.
I den internasjonale finalen i Dublin i 1997 var han korist for det norske bidraget til Tor Endresen.

Band / andre prosjekter

I 1987 startet han det det lokale «PubBandet» i Molde sammen med Lars Jones (piano) og Magnus Larsen jr.(bass).
Gjendem var vokalist på den offisielle sangen til sykkel-VM 1993 i Oslo, «Going for Gold».
Gjendem var initiativtaker til «Møre og Romsdal for Afrika» på åttitallet og ga i den forbindelse ut sangen "Love Isn`t Love".
Stig Gjendem har vært produsent og initiativtaker til flere supportersanger i løpet av 1990-tallet, blant annet den første versjonen av «Her kommer Molde». Han har senere laget flere supportersanger for fotball og håndball.
Han har skrevet musikk til tre barneteaterstykker og arbeidet med Molde kommunes prosjekt «Vi stikker oss ut». I 2009 kom hans til nå eneste langspill-CD ut med tittelen «My Corner». I 2016 ga han ut to låter: «DA» (en hyllest til Molde) og «Picture On A Wall».
Timelaea

Utseende

Middelsstore sommerfugler. Oversiden er brunoransje med ovale, svarte flekker. Undersiden er farget omtrent som oversiden bortsett fra at bakvingen er blekere, med gulhvit grunnfarge. Artene ligner litt på slekten Boloria i gruppen perlemorvinger (Argynnini).

Levevis

Larvene lever på nesletre (Celtis spp., hampfamilien).

Utbredelse

Slekten er utbredt i Kina.
Dr. Dre Presents…The Aftermath

Dr. Dre Presents...The Aftermath er et samlealbum fra  Dr. Dre som inneholder artister fra hans plateselskap, The Aftermath. 
Albumet ble mottatt med varierende kritikk. Fra albumet kom to singler, «Been There, Done That», som regnes som Dr. Dres farvel til hiphopen og «East Coast/West Coast Killas» som er rappet av supergruppen Group Therapy, som bestod av rapperne RBX, KRS-One, Dr. Dre, B-Real og Nas.
Turks Head

Turks Head er et stupbratt, svart nes over 200 meter over havet, 9 km øst-sørøst for Cape Evans på vestsiden av Rossøya i Antarktis. Det ble oppdaget av Discovery-ekspedisjonen (1901–04) og fikk dette navnet fordi det liknet på et hode svøpt i en turban.
Olav Kyrres saga

Olav Kyrres saga er en av sagaene i sagasamlingen Heimskringla, skrevet av islendingen Snorre Sturlason. Sagaen handler om Olav Kyrre, norsk konge fra 1067 til 1093.

Bakgrunn

Olav ble konge året etter at faren Harald Sigurdsson (Hardråde) døde. De to første årene var Olav konge sammen med sin eldre bror Magnus. Da rådde Magnus for den nordre delen av landet (det vil si Vestlandet og Trøndelag), mens Olav hadde den østlige delen, det vil si Viken og Opplandene. Magnus døde da han bare var ca. 20 år gammel, og etter det ble Olav enekonge.

Om sagaen

Olav Kyrres saga er med sine knappe tre sider den korteste sagaen i Heimskringla, til tross for at Olav regjerte i hele 26 år. Dette er trolig fordi Olavs regjeringstid for det meste var en fredelig periode, derav Olavs tilnavn Kyrre - den rolige, eller den fredelige. Snorre fremstiller Olav som en «vennesæl» (en som har mange venner) mann, og i hans regjeringstid skal Norge ha «steget mye i rikdom og glans».

Innhold

Videre forteller Snorre at Olav grunnla kjøpstaden Bergen og bygde kirke der. Olav skal også ha hatt hundre hirdmenn, seksti gjester og seksti huskarer, noe som visstnok skal ha vært mer enn loven tilsa, og dobbelt så mange som Olavs far Harald hadde. Snorre lar Olav uttale at han ikke vil utøve tvang mot eller gjøre det tyngre for folk.
Olav giftet seg med Ingrid, datteren til den danske kongen Svein Estridsson. De fikk så vidt vi vet ingen barn, men Olav fikk sønnen Magnus med frillen Tora Jonsdotter.
Fortellingen fortsetter med at Olav bygde en steinkirke i Nidaros, over der Olav den helliges lik først hadde vært begravet. Olav fikk flyttet Olav den helliges skrin til den nye kirken, og det skal ha skjedd flere jærtegn der, blant annet skal blinde og målløse folk ha fått igjen synet og stemmen.
Sagaen avsluttes med Olavs død. Olav døde av sykdom på kongsgården Haukbø i Ranrike, nå Tanum i Båhuslen.
Ny-London

Ny-London (offisielt navn: London) er en nedlagt gruvebosetning på Blomstrandøya,
i Kongsfjorden på Svalbard. Stedet ligger i Peirsonhamna, ei lita vik på sørsida av øya (som tidligere var en halvøy). Den tidligere bosettingen ligger bare fem kilometer nord for Ny-Ålesund, som ligger på motsatt side av fjorden. Stedet ble etablert i 1911 som et gruveanlegg for utvinning av marmor, og ble forlatt i 1920. 
Marmorforekomsten på Blomstrandhalvøya ble oppdaget i 1906. Oppbyggingen av stedet ble gjennomført av det engelske selskapet Northern Exploration Company Ltd. med Ernest Mansfield som leder. Mansfield skaffet til veie finansiering og sørget for å frakte alt nødvendige utstyr og innretninger som dampmaskiner, kraner og jernbanemateriell til Svalbard. Det ble bygget husvære for opptil sytti personer, samt verkstedbygg og lager. Marmoren viste seg imidlertid å være ubrukelig, og blokkene gikk i stykker som følge av frostsprenging. Det ble også brutt lite marmor de få årene driften var i gang, og i 1920 opphørte virksomheten. Stedet ble i 1932 solgt til den norske stat.
I tiden etterpå ble flere av husene i Ny-London flyttet til Ny-Ålesund, hvor mange ennå står og blir brukt. Andre ble stående til forfalls på stedet, sammen med maskiner, transportmateriell og lasteinnretninger. I dag danner Ny-London med sine ruiner og rustne maskiner en spøkelsesby som er et vitnesbyrd om den optimistiske klondyke-atmosfæren som rådet på Svalbard først på 1900-tallet, da også kulldriften som fortsatt pågår ble startet opp.
Den engelske gruveleiren ble av nordmennene på stedet spøkefull kalt «London», og navnet kom etter hvert i alminnelig bruk. Selv om «London» er det offisielle navnet kalles stedet på folkemunne «Ny-London».
Sysselmannen på Svalbard fører utvidet oppsyn og vedlikehold av anlegget, som inngår i de 50 mest prioriterte kulturminnene på Svalbard.