google/wiki40b huggingface dataset:
Dronning Christina i Palazzo Corsini

Motiv

Bildet viser den abdiserte dronning Christina av Sverige i Palazzo Corsini i Rom. Modellen er en ung pike som Zahrtmann brukte som forlegg til flere andre historiske figurer. Scenen forestiller Christina i en situasjon hvor løfter kjolen for å varme bakdelen ved kaminen. Hun damper på en krittpipe og inngår i et tradisjonelt maskulint fellesskap med intellektuelle og åndelig engasjerte, symbolisert ved den oppslåtte boken og statuen som en av gjestene holder.
Da dronningen i 1654 frasa seg den svenske tronen, konverterte hun til katolisismen, reiste til Rom og slo seg ned i Palazzo Corsini. Her levde hun og holdt hoff og samlet en rekke av datidens store navn inntil sin død i 1689.

Proveniens

Bildet ble først vist på Den Frie Udstilling i København i 1908. I 1996 ble det gitt som gave til Statens Museum for Kunst i København.
Malabarkysten

Malabarkysten (eller Malankara) er den sørvestlige kystlinje i India. Landskapet består av den lange og smale kystsletten til delstatene Karnataka og Kerala mellom de vestlige fjellkjedene og Arabiahavet. Kysten strekker seg fra sør for Goa (eller, avhengig av definisjonen, fra Konkan) til Kanyakumari (kapp Comorin) på Indias sørlige ende. Klimatisk består den av den våteste regionen i sørlige India, ettersom de vestlige fjellkjedene fanger opp monsunregnet.
Malabarkysten har en rekke historiske havnebyer, mest kjente er Kozhikode (Calicut), i dag den tredje største byen i delstaten Kerala, og Oddeway Torre-bosetningen som var en del av dansk besittelse i årene 1696–1722 (se Det danske ostindiske kompani); Kochi og Kollam som tjente som sentre for handel i Indiahavet i århundrer.
På grunn av deres retning mot sjøen og skipshandel har byene på Malabarkysten et utpreget kosmopolitisk preg og har vært tilholdssted for de første grupper av kristne (se tomaskristne), jøder (se cochin-jøder) og muslimer i India.
57. motoriserte infanteribrigade

57. motoriserte infanteribrigade (russisk: 57-я отдельная гвардейская мотострелковая Красноградская Краснознамённая, ордена Суворова бригада) er en russisk brigade forlagt til Bikin i Khabarovsk kraj som del av 5. kombinerte armé i Østre militærdistrikt.
Gustave Le Bon

Bakgrunn

Charles-Marie Gustave Le Bon ble født 7. mai 1841 i Nogent-le-Rotrou i Centre-Val de Loire. Familien var av bretonsk herkomst, faren var provinsfunksjonær for den franske regjering.
I 1860 begynte han på medisinstudiet ved universitetet i Paris. Han absolverte sitt praksisår i Hôtel-Dieu de Paris og promoverte i 1866. Fra da av betegnet han som lege, skjønt han ikke utøvet dette yrke i legepraksis.

Forfatterskap

I studietiden skrev Le Bon artikler om en rekke medisiske emner. Hans første bok La mort apparente et inhumations prématurées (1866) befattet seg med definisjonen av død, og foregrep dermed de juridiske diskusjoner som skulle finne sted på 1900-tallet.
Han forfattet en rekke arbeider som framla hans teorier rundt nasjonale trekk, rasemessig overlegenhet, flokkatferd og massepsykologi. Hans arbeider rundt massepsykologi fikk gjennomslag i den første del av det 20. århundre, da de ble anvendt spesielt av mediaforskere.
Le Bon skrev også arbeider vedrørende materien og energiens natur. Hans bok The Evolution of Matter var meget populær og kom ut i 12 opplag. Henri Poincaré interesserte seg noe for Le Bons fysiske arbeider, og kommenterte dem.
Det har blitt argumentert for at fascistiske teorier om ledelse støttet seg på Le Bons psykologiske teorier. Adolf Hitlers Mein Kampf utnyttet de teknikker for propaganda som Le Bons bok fra 1895 framla. Benito Mussolini hadde også lest Le Bons hovedverk.
Edward Bernays, Sigmund Freud nevø, var influert av Le Bon, og i sin berømte bok Propaganda erklærte han at demokratiets store feiltagelse av manipulasjonen av massene ved bruk av media og reklame.
Simadalsfjorden

Simadalsfjorden er en fjordarm av Eidfjorden i Eidfjord kommune i Hordaland. Simadalsfjorden er også den innerste delen av Hardangerfjorden. Den er fire kilometer lang, og går østover fra innløpet mellom Blurnes og Eikenes og inn til fjordbotnen i Simadalen.
Fjorden er omgitt av høye og bratte fjell opp til 1500 moh. I fjellsida nord for fjordbotnen ligger fjellgården Kjeåsen. I fjellet under Kjeåsen ligger Sima kraftverk, som munner ut i fjorden.  Fv103 går langs sørsida av fjorden og videre opp Simadalen.
Vordingborg kaserne

Vordingborg kaserne er en fungerende kaserne i Vordingborg.
Med hærloven av 1909 ble det besluttet å oppføre en murt kaserne med kostforpleining, verksteder og innkvarteringsfasiliteter i Vordingborg. Byggeriet gikk i gang i 1912 og i april 1913 kunne kasernen tas i bruk. Anlegget er tegnet av Alf Jørgensen og Henning Hansen; administrasjonsbygningen er dog oppført i 1914 etter tegninger av Svend Sinding.

Kaserneanlegget utbygges

I 1952 ble et nytt og stort garasjeanlegg tatt i bruk og i 1955 fullførtes en verkstedbygning til motorkjøretøyer og våpen. Kasernens kostforpleiningsbygning ble tatt i bruk i 1956 og i årene 1957–58 ble nye innkvarteringsområder tatt i bruk. De bestod av fem bygninger som utover innkvartering for vernepliktige menige og befalingsmenn inneholdt undervisningslokaler, våpenkamre og kompanikontorer. Det opprinnelige militære sykehus var i 1932 blitt overtatt av kommunen, hvoretter garnisonen hadde leiet seg inn med en sykestue. I 1960 overtok garnisonen avdeling C på det kommunale sykehus og inndro bygningen i det egentlige kaserneområde. I 1962 ble der oppført ytterligere åtte tjenesteboliger på den sydlige del av den daværende eksersersplass.
Ved garnisonens 50-årsjubileum i 1963 sto kasernen som en av landets største.

Kilder

Vordingborg By og Garnison gennem 50 år. 1913 – 1963. Borgmester Holger Jensen og garnisonskommandant A.H. Klokhøj.Vordingborg 1963.
Socorro (Surigao del Norte)

Socorro (Bayan ng Socorro) er en kommune i Filippinene. Kommunen tilhører provinsen Surigao del Norte. Folkemengden var i 2015 på 22 314 innbyggere. Den omfatter hele øya Bucas Grande utenfor Mindanaos nordøstre spiss.
Iben Skibsted Klæsøe

Iben Skibsted Klæsøe, Mag.art., ph.d., er en dansk arkeolog og vitenskapelig assistent på Saxo-Instituttet ved Københavns Universitet.
Klæsøe har skrevet en rekke vitenskapelige avhandlinger og populære framstillinger av særlig den kristne innflytelsen i vikingenes norrøne kunst og kultur fra orientalske, angelsaksiske og kontinentale tradisjoner. Hun driver også omfattende allmenn foredragsvirksomhet i Danmark.
Judo under Paralympiske sommerleker 2016

Judo under Paralympiske sommerleker 2016 ble arrangert i Hall 3 i Carioca Arena idet olympiske treningssenteret i Barra da Tijuca fra 8. til 10. september 2016. Det ble konkurrert i 13 klasser; syv vektklasser for menn og seks vektklasser for kvinner. 
Judu i paralympisk sammenheng er for synshemmede utøvere.

Kvalifisering

Kvalifiseringen til Paralympics er hovedsakelig basert på verdensrankingen som ble presentert av Det internasjonale blindesportforbundet 30. mai 2016. Totalt 114 utøvere ble kvalifisert ut ifra denne rankingen, men kun de øverste 9 menn og 6 kvinner pr divisjon, for å sikre at hver nasjonale paralympiske komité kun får med én judoka pr divisjon.
I tillegg var det en kvote pr vektklasse for vertsnasjonen, og en kvoteplass for det landet som vant hver vektklasse ved VM 2014 for blinde.
Hildegard Goss-Mayr

Liv og engasjement

Hildegard Goss-Mayr er datter av Kaspar Mayr som grunnla den østerrikske grenen av International Fellowship of Reconciliation (IFOR). Hun studerte filosofi i Wien og New Haven, og tok en Ph.D ved Universitet i Wien i 1953. Samme år begynte hun å jobbe i IFOR. I 1958 giftet hun seg med den franske fredsaktivisten Jean Goss (1912–1991), og de fikk to barn sammen.
Sammen med ektemannen jobbet hun for forsoning mellom øst og vest i Europa på 1950-tallet. Hun organiserte blant annet en konferanse for ortodokse, katolske og evangeliske kirker fra både øst og vest om ikkevold. Under Andre Vatikankonsil var de i Roma og drev lobbyvirksomhet for å få Den katolske kirke til å anerkjenne totalnektelse av verneplikt. På 1960- og 70-tallet bodde og jobbet de i Sør-Amerika. De trente grupper i ikke-vold, og hjalp til under stiftelsen av Servicio Paz y Justicia SERPAJ, som fikk Adolfo Pérez Esquivel som sin første president.
De trente også opp grupper i ikke-vold i mange land i Europa, Asia, Midtøsten og Afrika. De deltok også i forberedelsene til den ikke-voldelige revolusjonen på Filippinene i 1986.
Jean Goss og Hildegard Goss-Mayr fikk flere fredspriser sammen, blant annet Bruno Kreiskys menneskerettspris, i Østerrike i 1979 og Pax Christi USA Pope Paul VI Teacher of Peace Award i 1986. De ble også nominert til Nobels fredspris i 1979, 1981 og 1987.
I 1991 fikk Hildegard Goss-Mayr den japanske Niwano-prisen og i 2009 Pacem in Terris Award fra det katolske bispedømmet i Davenport, Iowa. I 1988 ble hun utnevnt til æresdoktor i «divinity» ved Kalamazoo, Michigan.
Hun er nå ærespresident i IFOR.
Sport i Bodø

Bodø har en rekke drettsklubber og foreninger innenfor breddeidretten i tillegg til elitelag i fotball og håndball. Den mest kjente er nok Bodø/Glimt som spiller i eliteserien i fotball for herrer, i tillegg spiller Bodø Håndballklubb i eliteserien for menn. Det finnes i tillegg en rekke breddeidrettslag med tradisjonelle idretter som fotball, håndball, ski og mer spesialiserte idrettslag innenfor kampsport og travsport.
Den eldste klubben i byen er Bodø og Omengens idrettsklubb som ble stiftet på slutten av 1800-tallet.
Glimt har fostret blant annet Bergfamilien med Harald Johan «Dutte» Berg, Ørjan Berg og Runar Berg, i tillegg har blant annet Arne Hansen, Terje Mørkved, Harald Brattbakk, Jahn Ivar «Mini» Jakobsen, Bengt Sæternes og Trond Fredrik Ludvigsen spilt for klubben.
På damesiden i fotball har I.K. Grand Bodø markert seg i 1. divisjon med flere landslagsuttatte spillere på både A-landslag og aldersbestemte landslag. Grands beste prestasjon gjennom tidene er en tredjeplass i toppserien i 1986.
Innen håndball har Bodø hatt både herrelag og damelag i øverste divisjon. Bodø Håndballklubb har deltatt på herresiden med bronse i toppserien som beste prestasjon, klubben spiller nå på høyeste nivå, etter å ha rykket opp fra 1. divisjon. Tidligere har I.K. Junkeren deltatt i eliteserien i håndball for kvinner, men måtte gi seg grunnet dårlig økonomi. Junkerens beste prestasjon var fjerdeplass i toppserien og en kvartfinale i Europa-cupen. Klubben har for tiden ikke seniorlag.
Ellers har Bodø en rekke klubber for aldersbestemte lag og mindre idrettsgrener.
Donji Milanovac

Historie

Byen er fra det femtende århundret kjent som Poreč og den lå da på en øy i Donau med samme navn. Som følge av oversvømmelser ble byen flyttet i 1830 til Donaus høyre bredd. Samtidig fikk den navnet Milanovac etter Milan Obrenović II fyrste av Serbia fra 1839. Fra 1856 heter byen Donji (nedre) Milanovac etter at Gornji (øvre) Milanovac ble grunnlagt.
Byggingen av kraftverket i 1970 førte til at vannspeilet på Donau ble hevet og deler av byen måtte derfor også flyttes. Donau er ved Donji Milanovac ca. 2 kilometer bred og kalles på stedet Djerdapsjøen.
Krujë

Krujë (eller Kruja) er en by i det nordvestlige Albania. Den hadde i 2004 et innbyggertall på ca 19 400 og er hovedstad i distriktet med samme navn.
Krujë ligger blant høye grønnkledde berg på 610 meters høyde som ved bra vær gir en glimt over havet, hvilket forklarer byens kallenavn; Balkongen over Adriaterhavet.
Den gamle basaren ligger nedenfor det gamle citadellet.
I antikken var det området som dagens Krujë liggewr i, bebodd av stammen albanoi, det folk som gitt navn til landet Albania, hvis hovedstad var Albanopolis. Krujë er første gang nevnt i kjente kilder 879 e.Kr. For en kort periode inngikk Krujë i det serbiske rike. 
Etter Det osmanske rikets erobring 1479 kaltes byen Akçahisar. Byen ble i 1617 grundig rasert av et jordskjelv . Den ble gjenoppbygd i 1832 på ordre fra den osmanske sultanen.
Ved den nasjonalistiske oppblomstring på 1800-tallet ble Krujë en slagmark i kampen mot Det osmanske riket. Den fremste albanske frihetskjemperen Georg Kastriota Skanderbeg (1405–1468) blev født i Krujë; han er kjent for sitt opprør mot osmanene.
Fédération Internationale Féline

Fédération Internationale Féline (FIFe) er en føderasjon av katteregistre. Den har 39 medlemsorganisasjoner i 37 land, i Europa, Sør-Amerika og Asia. I Norge er Norske Rasekattklubbers Riksforbund (NRR) medlem av FIFe.
Organisasjonen ble stiftet under navnet Fédération Internationale Féline d’Europe (FIFE) i 1949, men byttet navn i 1972, da organisasjonen ekspanderte ut av Europa. Clube Brasileiro do Gato (Brasil) var den første ikke-europeiske nasjonale katteklubben som, gjennom sitt medlemskap var direkte årsak til navnebyttet, ble medlem.
Torinos kongelige bibliotek

Torinos kongelige bibliotek (italiensk: Biblioteca Reale di Torino) er et av Italias viktigste museer.
Biblioteket ble grunnlagt av Karl Albert av Sardinia i 1839 og for øyeblikket beskyttes her om lag 220 000 enheter, 4 500 manuskripter, 3 000 tegninger, 187 inkanubler og andre elementer som aviser og kart. 
Biblioteket ble inntil slutten av 2006 ledet av Giovanna Giacobello Bernard. Dagens direktør er Maria Letizia Sabastiani.
Av alle eiendelene i samlingen er den mest kjent sannsynligvis selvportrettet av Leonardo da Vinci som bevares under bakkenivå i biblioteket.
Verdens nasjonalfugler

Verdens nasjonalfugler er en liste med arter av nasjonalfugler som er valgt eller utpekt av nasjonale myndigheter som et lands mest representative fugleart. Ikke alle land har utpekt en nasjonalfugl, så listen er nødvendigvis ikke komplett.

Nasjonalfugler i Amerika

Nasjonalfugler i Amerika, i alfabetisk rekkefølge.
Carsten Niebuhr

«Den arabiske reise»

Niebuhr ble ansatt av den danske regjeringen i 1758 med sikte på å lede en planlagt vitenskapelig ekspedisjon til Arabia. Den danske utenriksministeren J.H.E. Bernstorff hadde fått ideen fra den tyske teologen Johann David Michaëlis og overbeviste Frederik V om at en vitenskapelig ekspedisjon kunne få stor betydning for Danmark.
Den danske stat skulle dekke alle utgifter i forbindelse med reisen og det ble ikke stilt krav om politiske, religiøse eller andre målsettinger. Man skulle i hovedsak lære seg noe nytt. Deltakerne i ekspedisjonen fikk en lang rekke oppgaver, blant annet skulle de kartlegge geografien, avtegne og beskrive planter, dyr og språk samt prøve å besvare spørsmål relatert til bibelhistorien.
7. januar 1761 reiste ekspedisjonen fra København med orlogsskipet «Grønland». I tillegg til Niebuhr selv, besto den av naturforskeren Peter Forsskål, språkforsker Frederik Christian von Haven, Christian Carl Kramer som var utdannet lege, kobberstikkeren Georg Wilhelm Baurenfeind og tjeneren Lars Berggren.
Skipet førte ekspedisjonen til stredet ved Dardanellene, herfra bega de seg til Konstantinopel og kom til Alexandria på et handelsskip. 
I Egypt og på Sinai-halvøya foretok de betydelige arkeologiske og fysiske undersøkelser inntil september 1762, da de entret et skip i Suez for å reise til den sydlige delen av Arabia. Ekspedisjonen ankom Loheia 29. desember og reiste over land til Mokka. 
25. mai 1763 døde von Haven her, sannsynligvis av malaria. Kort tid  etter, 11. juli, døde også Peter Forsskål. 
Den gjenværende ekspedisjonen besøkte deretter Sana, hovedstaden i Jemen, men hadde problemer med å tilpasse seg klimaet og returnerte til Mokka. Det kan synes som om Niebuhr klarte å beholde helsen ved å holde seg til lokale mattradisjoner og iføre seg klær som de lokale innbyggerne. 
Fra Mokka fortsatte ekspedisjonen til Bombay, men underveis døde Baurenfeind og kort tid etter også Kramer. Niebuhr var nå det eneste gjenlevende vitenskapelige medlemmet. Også tjeneren Lars Berggren døde i 1763, dato ukjent. 
Niebuhr bodde i Bombay i fjorten måneder og vendte deretter hjem via Muscat, Shiraz og Persepolis. Han besøkte også ruinene av Babylon, Bagdad, Mosul og Aleppo. Etter et besøk på Kypros foretok han en reise gjennom Palestina, krysset Taurusfjellene til Brussa, kom til Konstantinopel i februar 1767 og returnerte til København i november samme år.
Mange av funnene som ble gjort underveis av blant annet planter og dyr, var blitt sendt hjem til København underveis fra havnebyer i de arabiske landene og India. Noe av dette gikk tapt, men flere museer har store samlinger fra «Den arabiske reise». 
I 1772 ga Niebuhr ut en bok som inneholdt en systematisk redegjørelse for Arabias geografi og etnografi. To år senere ble første del av reisedagboken utgitt, de to siste bindene kom ut i henholdsvis 1778 og 1837.
Iraklia

Geografi

Iraklia er en del av de små Kykladene. Naxos ligger mindre enn 6 km i nordlig retning, Amorgos 24 km østlig og Ios omtrent 10 km sørvestlig. Den nærmeste øya, Skhinoussa, ligger i nordøstlig retning, omtrent 2,5 km unna. Iraklia er 7 km lang og noe mindre enn 4 km bred.
Øst for Iraklia ligger den ubebodde øya Venetiko mindre enn 400 m unna. I vest ligger de små klippeøyene Megalos Avelas og Mikros Avelas, henholdsvis på 400 m og 1,7 km avstand.
Det høyeste punktet på øya er fjellet Papas (Πάπας, 419 moh), sør på øya. Landskapsbildet er preget nakne berg og fjell og lave buskvekster.

Historie

Arkeologiske undersøkelser av avdekket to førkykladiske bosetninger i nærheten av Agios Mamas (Άγιος Μάμας) og Kambos Agios Athanasios (Κάμπος Αγίου Αθανασίου). Det er også et gravsted med hellekister ved Agios Mamas, datert til rundt 2000-tallet f.Kr. Oppdagelsen av et knivblad gjort av obsidian fra øya Milos viser at det var maritime handel, og ved den tidlige utviklingen av handelsruter og navigasjon var Irakleia inkludert og involvert.
En festning ved stedet som kalles Kastro (Κάστρο), nær Livadi sør for havnebyen Agios Georgios, var trolig reist i antikken, en gang mellom 300- og 100-tallet f.Kr.
I middelalderen og under Det osmanske rike hadde pirater periodevis base på øya.
Under den andre verdenskrig var Iraklia først okkupert av fascistiske Italia (1941-1943), og deretter av tyske Wehrmacht fram til 1944.

Severdigheter

Dryppsteinhulen Agios Ioannis (Σπήλαιο Αγίου Ιωάννη) ligger i umiddelbar nærhet av sørvestkysten. En trang korridor på knapt en halv meters bredde fører til det første store kammeret på omtrent 27 x 17 m og 10 m høyde. Deretter følger fem andre kammer. Det har dannet seg en mengde stalagmitter og stalaktitter i hulen. Samlet lengde er 80 m, flateinnholdet omtrent 2 000 m². På det dypeste punktet er det en liten dam. Ifølge muntlige overleveringer har hulen fått navnet fra et ikon av den hellige Johannes Døperen. Gjeteren som oppdaget hulen da han søkte ly for en storm, skal ha funnet ikonet i hulen.
Hvert år den 28. august, kvelden før dødsdagen til sankt Johannes, blir det holdt en kveldsgudstjeneste på stedet, og de to fremste hulekamrene blir opplyst med talglys.
Ved siden av hovedhulen er det en mindre hule på 8 x 30 m og en takhøyde på 5 m.

Økonomi

I tillegg til et svært sparsommelig landbruk og fiske er det en del turisme, men denne næringen er ennå lite utviklet.
Øya får ferskvann via et flytende avsaltningsanlegg. Strøm blir generert ved vind- og solenergi.
Ræga Råkkers

Ræga Råkkers er en norsk rockegruppe fra Kristiansand, som var aktivt fra 13. februar 1993 til oppløsningen i desember 2004. Gruppa er mest kjent for sine parodier av kjente sanger, men også egenkomponerte sanger med tekster på norsk. Mest kjent for sangen «Når æ dør» fra 2003.
Omslaget til musikkalbumet Det er ikke Ræger alt som lukter vant flere priser innen fotografi- og designkonkurransen Sabla bra reklame, en underavdeling av Gullblyanten.
Slaget ved Diu (1509)

Slaget ved Diu stod den 3. februar 1509 ved havneinnløpet til byen Diu på den indiske vestkysten mellom en portugisisk marineflåte på den ene siden og en samlet muslimsk flåte bestående av fartøy fra det egyptiske mamelukksultanatet, Gujarat, Calicut og Det osmanske rike, samt med teknisk hjelp fra republikkene Venezia og Ragusa, på den andre. 
Etter at portugisiske patruljeskip lenge hadde trakassert tømmertransporter fra Malabar til Rødehavet, seilet den mamelukkiske marineflåten mot India i 1507, forsterket av osmanske galeier med gresk besetning som sultan Beyazid II hadde latt de venetianske skipsingeniørene transportere fra Alexandria til Rødehavet. 
Den portugisiske flåten talte 18 fartøy under befal av visekonge Francisco de Almeida, som så slaget som en hevn for hans sønns død i slaget ved Chaul i 1508. Den muslimske flåten talte ikke mindre enn 100 fartøy, men av disse var bare 12 virkelige orlogsskip. Portugiserne hadde tyngre fartøysartilleri og et betydelig mer erfarent mannskap, ikke minst i kanonbesetningene. Videre var de portugisiske marineinfanterisoldatene bedre utrustet, bedre trent og mer erfarne i strid. 
Striden ble innledet med et heftig bombardement fra den portugisiske marinen, fulgt av bording av de allierte farkoster som fortsatt fløt. Portugal vant en overbevisende seier og lykkes å senke samtlige fiendtlige orlogsskip uten å ha noen egne tap. Slaget innebar ikke bare Portugals fortsatte dominans i området, men også begynnelsen av den europeiske koloniseringen av Asia.
Piper J-3 Cub

Førkrigstiden

J-3 dukket først opp som Taylor E-2 Cub fra Taylor Aircraft i Pennsylvania i 1930.
Henrik Laurentius Helliesen

Æresbevisninger og utmerkelser

I 1876 blei Helliesen tildelt Storkorset av St. Olavs Orden. Billedkunstneren Th. Mathiasen malte et portrett av Helliesen der han bærer både Storkorset av St. Olavs Orden og Storkorset av Svenska Nordstjärnan; portrettet ble antagelig malt på 1880-tallet. Maleriet inngår i dag i Oslo Museums Byhistoriske samling.

Helliesens akvareller

I fritiden tegnet Helliesen akvareller med motiver fra Christiania. Akvarellene er av stor byantikvarisk verdi.
Godgifu

Etymologi

Navneleddet god, «gud», har opprinnelse i urgermanske *guða", «gud», eller *gôda, «god». De norrøne formene av navneleddet var guðr, goðr, goð og guð. Navneleddet gifu har opprinnelse i urgermanske *gebo-, «gave». De norrøne formene av navneleddet er gjaf eller gjǫf.
Godiva er en latinsk form av navnet, med varianten Gudiva.
Æcerbot

Æcerbot («Åker-kur») er en angelsaksisk trolldom eller forhekselse eller magisk beskyttelse som er nedtegnet på 1000-tallet. Forhekselsen besto delvis av kristen bønn for å be om god avling og grøderikdom. Den inneholdt referanser til både kristne som eldre angelsaksiske hedenske elementer foruten benevnelsen av «Erce», beskrevet som «mor av jorden», noe som har vært et emne for akademiske kommentarer og spekulasjoner.
Forskeren Kathleen Herbert opplyser at forhekselsen først ble nevnt av den romerske forfatteren Tacitus i hans verk Germania som brukt av anglerne, noe som medførte at «den mest bemerkelsesverdige karakteristikk av engelskmennene (= anglerne) for utenlandske øyne var at de var gudinnedyrkere; de så på jorden som sin mor». Herbert knytter Tacitus’ omtale til anglerne til den senere angelsaksiske Æcerbot. Herbert kommenterer at mens Æcerbot er referert til som en forhekselse, er den faktisk et «ritual i full skala» som vil ta hele dagen å utføre, foruten ekstra tid for å samle og forbedrede det nødvendige materiale.
Blikværfjorden

Blikværfjorden er en fjord i Rødøy kommune i Nordland. Den ligger på sørsiden av øygruppa Blikvær og nord for Risøyvær. Fjorden strekker seg 8 kilometer nordøstover fra Otervær til Gjessøya, vest for selve Rødøya. I vest grenser den til Lyngværfjorden. Sør for Risvær ligger Risværfjorden og mot nordøst ligger Oterværfjorden.
Busbiina bosora

Utseende

En middelsstor (vingespenn ca. 28 millimeter) stjertvinge med brede, avrundede vinger og to stjerter på bakvingene. Hannens overside er skinnende blå med svarte ytterkanter, undersiden er brunlig med tre hvite tverrstriper i den ytre delen som er ganske rette på forvingen, temmelig uregelmessige på bakvingen.

Utbredelse

Denne arten er bare kjent fra Ecuador.
Solstik på badehotellet

Handling

Mange forvekslinger i resepsjonen på Fiskeby Badehotel, hvor piccoloen Viggo i realiteten er hotelleieren Vibeke.