Elektra (Evripides)

Handlingens bakgrunn

Årene før dramaet begynner, nær begynnelsen av Den trojanske krig, ofret den greske hærføreren Agamemnon sin datter Ifigeneia for å blidgjøre gudinnen Artemis slik at den greske flåten skulle få egnet vind til å seile mot Troja. Denne handlingen, drapet på datteren, førte til dyp sorg og uforsonlig vrede hos hustruen Klytaimnestra. Da Agamemnon ti år senere vendte tilbake fra Troja ved krigens slutt, ble han myrdet i en sammensvergelse av Klytaimnestra og hennes elsker Aigisthos.

Handling

Stykket begynner med introduksjonen av Elektra, datteren til Klytaimnestra og den avdøde Agamemnon. Flere år etter Agamemnons død begynner beilere å be om Elektras hånd for giftemål. I frykt for at en eventuell sønn av Elektra ville komme til kreve hevn, sørget Klytaimnestra og Aigisthos for at hun ble giftet bort under sin stand til en bonde i Mykene. Bonden er snill med henne, og respekterer hennes familienavn og jomfrudom. I gjenytelse for hans vennlighet hjelper Elektra sin ektefelle med husholdningen og dets arbeidsoppgaver. Likevel er hun misfornøyd med å bli sendt bort fra sitt hjem og klager til koret om sine vanskeligheter med den drastiske endringen i sosial status.
Ved mordet på Agamemnon hadde Klytaimnestra og Aigisthos plassert sønnen Orestes under omsorg hos kongen av Fokis hvor han ble venn og fosterbror med kongens sønn Pylades. Som voksne reiste Orestes og Pylades til Elektra og hennes ektemann. Orestes holdt sin identitet hemmelig overfor Elektra, og hevdet isteden at han var et sendebud fra Orestes. Han benyttet sin anonymitet til å avklare Elektras lojalitet til ham og Agamemnon før han avslørte sine planer om hevn. Etter en del tid er det klart at Elektra er lidenskapelig opptatt av å hevne deres døde far. Ved dette tidspunktet ankommer den aldrende tjeneren, som i sin tid hadde fraktet Orestes til Fokis, inn i stykket. Han gjenkjenner Orestes på grunn av et arr på øyenbrynet, og søsknene blir gjenforent.
Etter at de har blitt gjenforent begynner Orestes og Elektra å planlegge hvordan de skal kunne drepe både Aigisthos og Klytaimnestra. Den aldrende tjeneren forklarer at Aigisthos stadig er i stallen for å forberede ofringen av en okse for en festival. Orestes drar avsted for å konfrontere Aigisthos mens Elektra sender den aldrende tjeneren for å fortelle Klytaimnestra at hun har født en sønn for ti dager siden, vel vitende om at det vil lokke moren til hennes hus. Kort tid etter kommer en budbringer som forteller at Orestes med hell har klart å drepe Aigisthos. Orestes og Pylades kommer tilbake mens de bærer med seg liket av Aigisthos. Da Klytaimnestra ankommer fra palasset, begynner Orestes å nøle i sin beslutning om å drepe moren. Etter en del diskusjon klarte Elektra å overbevise ham om at han må utfør sin plikt til Agamemnon og drepe moren. Da Klytaimnestra ankommer fører de henne inn i huset, og stikker deretter et sverd ned i halsen hennes.
Søsknene forlot huset, fylt med skyld og sorg, og mens de sørger ankommer Klytaimnestras brødre, halvgudene Kastor og Polydevkes. De forteller søsknene om at deres mor har fått sin rettferdige straff, men at deres modermord uansett er en skamfull handling, og forteller om hva de må gjøre for å rense sine sjeler for den vederstyggelige handlingen.

Aiskhyleisk parodi og homerisk allusjon

Den vedvarende populariteten til Aiskhylos' Orestien-trilogi er åpenbar i Evripides' rekonstruksjon av gjenkjennelsesscenen mellom Orestes og Elektra. I det andre dramaet i trilogien, Sonofferet (eller Gravofferet), som har en handling som grovt sett er lik handlingsgangen i Evripides' Elektra. Her gjenkjenner Elektra sin bror ved en rekke av varsler: et lokk av hans hår, et fotavtrykk han etterlater ved Agamemnons grav, og en klesstykke som hun hadde lagd til ham flere år tidligere. Evripides' egen gjenkjennelsesscene er isteden en form for parodi av Aiskhylos' fortelling. I Evripides' stykke ler Elektra av tanken på benytte varsler for å gjenkjenne sin bror: det er ingen rasjonell grunn til at deres hår skulle passe; Orestes' fotavtrykk ville ikke på noen måte ligne på hennes langt mindre fotefar; og det ville være ulogisk for en voksen Orestes å fortsatt ha et stykke av klede som hun hadde gjort for ham da han var et lite barn.
Orestes er isteden gjenkjent fra et arr som han hadde fått i ansiktet da han en gang jaget etter et dådyr som barn. Dette er en spotsk-heroisk og satirisk hentydning til en scene fra Homers Odysseen. I Odysseen gjenkjenner den gamle ammen Eurykleia en nylig hjemkomne Odyssevs fra et arr på låret som han fikk som barn da han var på sin første villsvinjakt. Orestes' hjemreise tilbake til Argos og hevn for farens død ble i Odysseen holdt fram flere ganger som en modell for Odyssevs' sønn Telemakhos' oppførsel. Se Telemakia (de fem første sangene i Odysseen som forteller om Telemakhos som reiser hjem i søken etter faren). Evripides på sin side benytter sin gjenkjennelsesscene for hentyde til den tilsvarende i Odysseen i sang 19. Framfor å være en episk villsvinjakt dikter Evripides opp en komisk uhell som involverte en dådyrkalv.

Oppsummering

Den svenske kritikeren Ivar Harrie har gitt en god karakteristikk av dette dramaet ved å si at det «sammenfatter og aksentuerer alle de forutgående dramaenes egenheter: besk naturalisme (Orestes' sinnssykdom), aktuell satire (folkeforsamlingsscenen), utfordrende modernistisk lyrikk (evnukkens arie), dristige kvinneskildringer, voldsomt innviklet intrige, bitterhet mot den tradisjonelle gudstroen, forakt for det tradisjonelle heltesagnet; nettopp da intrigen strengt logisk er ført fram til kaos og alminnelig blodbad, avbrytes handlingen og en deus ex machina får til oppgave å veve sammen det tradisjonelle eventyrets 'happy ending'.»