Franz Walter Stahlecker

Bakgrunn og studier

Walter Stahlecker ble født  en velberget familie som sønn av Eugen Stahlecker (født 1867), protestantisk prest og skoledirektør, og dennes hustru Anna Zaiser (1872–1932). Fra 1905 var faren rektor for Tübinger Mädchenrealschule. Høsten 1918 ble Franz Walter innkalt til militærtjeneste, men han rakk ikke å delta i noen kamphandlinger i verdenskrigen innen våpenstillstanden ble undertegnet den 11. november samme år. 
I 1920 avla Stahlecker abitur i Tübingen. Mellom 1920 og 1924 studerte han rettsvitenskap ved Tübingens universitet og etter høyere studier ble han promovert i 1927.

Under nasjonalismens tid

Han ble medlem av NSDAP i 1932, han tjenestegjorde i politiet og ble i 1938 (etter Anschluss) ble han sjef for SD i Wien-Donau-distriktet, og deretter ble han høyere SS og politisjef (HSSPF) for Riksprotektoratet..
I august 1938 ble Zentralstelle für jüdische Auswanderung (sentralkontoret for jødisk utvandring) etablert i Østerrike under ledelse av Adolf Eichmann. Offisielt ble kontoret ledet av Stahlecker, men reell leder var Eichmann.

Annen verdenskrig

Etter det den tyske okkupasjonen av Norge i 1940 ble han leder for Sipo og SD i Norge.
Ved invasjonen av Sovjetunionen i 1941 var han Brigadeführer i SS og i november 1941 HSSPF for Reichskommissariat Ostland. 
Stahlecker kommanderte Einsatzgruppe A, den mest hensynsløse av de fire mordskvadronene under Holocaust, aktive i den tysk-okkuperte delen av Øst-Europa. Stahlecker rapporterte 31. januar 1942 at hans enhet hadde drept 229 052 jøder i de baltiske landene. Stahleckers rapporter om Einsatzgruppens virksomhet er et særlig viktig og detaljert dokumentasjon om holocausts tidlige fase. Stahlecker baserte sin rapport dels på Karl Jägers detaljerte rapport om antall drepte menn, kvinner og barn på hvert sted og med dato. Stahlecker leverte sin første rapport 15. oktober 1941 og der noterte han at i henhold til den grunnleggende ordren ble målet om fullstendig fjerning av jødene iverksatt besluttsomt med alle midler. Stahleckers rapport underbygger «intensjonalistenes» hypotese om at massakrene var ledd i stort program fastsatt før invasjonen. Han noterte videre at utryddelsesoperasjonen ble bremset av behov for jødene som arbeidskraft og behovet for hemmelighold. Stahlecker noterte at det «for øyeblikket» ikke var mulig å utslette jødene uten spor.
Tyske ledere ønsket å involvere lokale i masseskytingene dels for å lette arbeidsbyrden for tysk mannskap og dels for å gjør lokalbefolkningen medansvarlige. Stahlecker i Einsatzgruppe A ønsket «å etablere som et utvilsomt faktum at den frigjorte befolkningen hadde tatt i bruk de mest alvorlige tiltak mot den bolsjevikiske og jødiske fienden på eget initiativ og uten instrukser fra tyske myndigheter». For Latvia rapporterte han i oktober 1941 av 31868 var drept hovedsakelig jøder. Stahlecker hadde fra begynnelsen av ment at spontane pogromer ved lokalbefolkningen ikke ville være tilstrekkelig til å løse «jødeproblemet» i «Ostland». 
Sommeren 1941 klaget han over at lokalbefolkningen ikke drepte jøder så raskt som han håpet og nevnte Arājskommandoens aksjon 4. juli som et unntak.
Han ble drept av sovjetiske partisaner, og ble etterfulgt av Heinz Jost.