google/wiki40b huggingface dataset:
Kadettpartiet

Dumavalget

I valget til den første Statsdumaen i februar 1906 fikk Kadettene 37% av stemmene i byene og dermed 30% av plassene i parlamentet. Sammen med Trudovik-fraksjonen fikk de flertall, men da regjeringen nektet å godkjenne deres politiske plattform ble det til at Kadettene konsekvent stemte imot alle regjeringens forslag. Den 9. juli erklærte regjeringen av Dumaen ikke var vedtaksdyktig, og valgte å oppløse den. Kadettene og Trudovikene svarte med å møtes i Finland der de undertegnet et manifest der de oppfordret folk om ikke å betale skatt, snike seg unna verneplikten og passivt motarbeide myndighetene. Manifestet ble i det store og hele ignorert av massene, og førte bare til at ledelsen i Kadettpartiet ble forbudt å delta i fremtidige parlamentsvalg.
I 1906, etter at revolusjonsfaren foreløpig var over, gikk Kadettene inn for en mer moderat linje der de støttet et konstitusjonelt monarki. Myndighetene var likevel skeptiske til Kadettpartiet.
Før det andre dumavalget i 1907 var Kadettene i en vanskelig posisjon. Lederskapet i partiet var holdt utenfor parlamentet etter fiaskoen med manifestet i 1905, og antallet parlamentsmedlemmer fra Kadettene var redusert til 100. Kadettene var fortsatt den største gruppen i Dumaen, men hadde mistet mye av makten. Etter at Kadettene nektet å stemme for en resolusjon som fordømte revolusjonær vold fikk statsminister Pjotr Stolypin et påskudd til å oppløse Dumaen, for deretter å innføre en ny valglov som sterkt hemmet liberale og venstreorienterte partier.
I den tredje Dumaen (1907–12) fikk derfor Kadettene bare 54 representanter, og falt dermed ut av de viktigste komiteene. Fra 1908 ble Kadettene enda mer moderate, og søkte i utstrakt grad et samarbeid med regjeringen. Partiet ble også kompromissvillig i arbeidet i Dumaen, og søkte samarbeid med sentrumsfraksjoner og høyreorienterte fraksjoner. Dette førte til at Kadettene fikk igjennom flere liberale lover om blant annet religiøse friheter, trykkefrihet og organisasjonsfrihet, men disse ble senere underkjent i overhuset eller stoppet ved veto av tsaren. Dette satte Kadettene i dårlig lys, da resultatene fra deres nye strategi ble svært magre.

Samarbeid

De neste årene ble det store interne stridigheter i partiet. Venstresiden ønsket en slutt på samarbeidet med regjeringen, mens andre ledende Kadetter ønsket å gå enda lenger til høyre. Etter utbruddet av første verdenskrig ble imidlertid uenighetene lagt på is, da Kadettpartiet betingelsesløst støttet regjeringen.
Etter at krigslykken snudde gikk Kadettpartiet inn i den såkalte «progressive blokk» i Dumaen. Denne blokken var sterkt kritiske til myndighetenes håndtering av krigen, og ønsket en regjering basert på parlamentariske prinsipper. Da tapene i krigen bare økte ble kritikken fra Kadettene stadig sterkere, noe som kulminerte med Miljukovs tale i Dumaen i oktober 1916 da han gikk langt på vei i å beskylde flere regjeringsmedlemmer for forræderi.
Falowiec

Falowiec er verdens største boligblokk, og ligger i Gdańsk i Polen. Navnet betyr bølgende blokk, og den er formet i et langstrakt bølgemønster. Blokken er 11 etasjer høy, og om lag én kilometer lang. Den huser 6 000 beboere. Det finnes i alt åtte bygninger av Faloxiec-typen i Gdańsk fra 1960- og 70-årene, den lengste og størst er beskrevet her og er særlig kjent under egennavnet Falowiec.
Supperådet

Supperådet er en TV-sketsj fremført av Wesensteen (Harald Heide-Steen jr. og Rolf Wesenlund) på NRK Fjernsynet i 1969. Sketsjen var et innslag i humorserien Og takk for det.
I sketsjen møter vi en intervjuer (Wesenlund) og Balle Clorin (Heide Steen jr.), lederen av Norsk Supperåd, et offentlig organ med 400-500 ansatte. Clorin er overstrømmende munter, muligens  alkoholpåvirket, og meget åpenhjertig når det gjelder rådets nytteverdi og arbeidsmetoder: Det produserer det meningsløse bladet Suppe i Sentrum med oppdiktet statistikk som viser at blomkålsuppe går opp og tomatsuppe ned, produserer tullete slagord; kort og godt: Det er bare tull alt sammen! Bare tull! 
Sketsjen er en av duoen Wesensteens eksperimentelle TV-sketsjer fra slutten av 1960-årene; den er improvisert frem i en tagning, og Balle Clorin fullfører ikke mange setninger: For det meste forsvinner de i snøvling og latteranfall, og den fiktive suppestatistikken markeres med ivrig kaving med armene. Steen fremstilte også ledere for andre råd, blant annet Salatrådet og Mufferådet, men det er Supperådet som blir husket, som har vært sendt i reprise på TV utallige ganger og har vært utgitt på flere plater og videoer. 
Selv om sketsjene opprinnelig var en parodi på opplysningskontorer og bransjeråd som gjerne ble dannet for å kunne få sendetid i NRK uten å regnes som reklame, har Supperådssketsjen blitt den definitive parodien på overflødig byråkrati. Supperåd er anerkjent som et begrep i norsk språk  det betegner et byråkratisk organ uten reell innflytelse eller funksjon.
Mannen som døde to ganger

Handling

Mannen som døde to ganger handler om F/X-geniet Rollie Tyler (ekspert på spesialeffekter i film). En dag blir han tilbudt en uvanlig jobb av FBI. Han får i oppdrag å arrangere et falskt drap på en "avhoppet" mafialeder. Oppdraget går som planlagt, men innser etter en stund at han er blitt lurt og at hans liv er i fare.
David Briggs

Liv

David Briggs var født i Douglas i Wyoming, men slo seg ned i California. Tidlig på 1960-tallet begynte han å arbeide i musikkbransjen med Bill Cosby i hans selskap Tetragrammaton Records. Et av de første albumene han produserte var for komikeren Murray Roman. Briggs arbeidet etter hvert selvstendig med artister som Alice Cooper, Spirit, Nils Lofgren og Jerry Lynn Williams. 
I 1968, etter å ha plukket opp en haikende Neil Young, produserte Briggs Youngs første soloalbum, Neil Young samme år. Dette førte til et livslangt vennskap mellom de to, og Briggs var med å produsere en rekke album for Young, blant dem Everybody Knows This is Nowhere og After the Gold Rush. Det siste albumet han produserte for Young var Sleeps with Angels i 1994, før Briggs døde i 1995. Briggs har også arbeidet på album for artister som Spirit, Tom Rush, Nils Lofgren, Steve Young, Nick Cave and the Bad Seeds og Royal Trux. 
David Briggs døde 26. november 1995 etter lang kamp mot lungekreft, 51 år gammel.
Dovregubbens Hall (konsertserie)

Dovregubbens Hall er en konsertserie som ble arrangert av det norske studentersamfund og foreningen Tårnseilerne. Den består av promenadekonserter for symfoniorkester og solister, der publikum deltar aktivt med flagg, ballonger, allsang og encore. Konsertene kan sammenlignes med Englands «Last Night of the Proms». Åpningsnummeret har vært «I Dovregubbens hall» av Edvard Grieg, derav navnet som også ble forkortet til «Dovre». Initiativtager var Bjørn Einar Sakseid.

Oslo og Bergen

Konserten Dovregubbens Hall ble første gang produsert i Chateau Neuf i 1990, med Truls Mørk og Solveig Kringlebotn. Konsertbegivenheten sies å være første gang bygningen ble tatt i bruk slik arkitektene Lund og Slaatto hadde tenkt. I 1991 var Ole Edvard Antonsen og Eir Inderhaug solister. Dovregubbens hall ble arrangert i Chateau Neuf i samarbeide med Det Norske Studentersamfund i perioden 1993-1998 med solister som Elizabeth Norberg-Schulz. I 1998 ble Chateau Neuf solgt til universitetet i Oslo.
Tårnseilerne arrangerte konserten «Dovregubbens Hall» i Oslo Spektrum 2. oktober 1992 med Kringkastingsorkestret og deltagere fra tyve kor (600 sangere), samt Truls Mørk og Solveig Kringlebotn som solister. En oppfølger, Dovregubbens Hall 1993, ble avlyst i september 1993.
Dovregubbens Hall ble arrangert av studenter ved Handelshøyskolen i Bergen i Grieghallen 1993-1997, med Bergen Filharmoniske orkester og NRK-opptak.
Christen Krog

Christen Krog kan ha vært en norsk katolsk munk ved Hamar bispedømme midt på 1500-tallet.

Virke

Ifølge den danske kirkehistoriker Christopher Giessing (1723–91), sluttet Krog som munk på grunn av reformasjonen som er tidfestet til 1537.  I stedet gikk Krog hen og  studerte den nye lutherske teologi ved Københavns universitet under blant andre Peder Palladius (1503–60). Christen Krog  ble den første lektor i teologi ved Oslo katedralskole og var også canonicus capituli (sjefskannik).
Den norske middelhavsforsker Tore Vigerust fant ingen Christen blant geistlige beskrevet i skrift fra 1500-tallet, og bestrider  "munkens eksistens".
Christen Krog er ikke nevnt i en opplisting over geistlige og lektorer i Oslo i 1546,  da han på det tidspunktet gikk på skole i København.

Familie

Etter omvendelsen stiftet Christen også familie. Ett av hans barn skal ha vært Niels Krog (1566–1665) som ble prest i Nedre Borgesyssel prosti, Østfold. Christen Krog er i Store norske leksikon angitt som stamfar for en av de norske slekter Krog.
Christen brukte si han stammet fra Ketil Krok (født 1054), en ridder som ifølge Harald Hardrådes saga var bror til Skule Kongsfostre (1052–90), som ble Reinsættens stamfar.
El Eucalipto

Historie

Byen ble grunnlagt i 1920.

Transport

Ruta 26 General Leandro Gómez forbinder El Eucalipto med Tacuarembó og Cerro Largo.
Agnès Sorel

Agnès Sorel (født omkring år 1421 i Fromenteau i det som i dag er kommunen Yzeures-sur-Creuse i Frankrike, død 9. februar 1450 i Le Mesnil-sous-Jumièges) var en fransk adelsdame, Karl VIIs maitresse. Hun regnes som den første «maitresse», det vil si offisielle elskerinne, i det franske monarkiets historie.

Bakgrunn

Agnès Sorel nedstammet fra en adelsfamilie i Touraine og var datter av offiseren Jean Sorel, herre av Coudon, og hans hustru Catherine de Maignelais. Hun kom til det franske hoff omkring år 1440 som hoffdame hos dronningens svigerinne Isabella av Anjou.

Maitresse

Fra år 1444 var hun ifølge anerkjente kilder Karl VIIs maitresse. Hun fikk etter kort tid en fremstående posisjon som kongens offisielle elskerinne. Dette var et nytt fenomen; hun var ikke den første elskerinnen til en fransk monark, men hun var den første som ble åpent anerkjent som dette ved hoffet og dermed fikk en formell og offisiell stilling ved hoffet i egenskap av å være maitresse. 
Agnès Sorel beskrives ikke bare som en stor skjønnhet, men også som over gjennomsnittet intelligent. Karl VII gav henne mange gaver, noe som vakte kritikk. Hun fikk blant annet diamanter for store beløp. Videre mottok hun store gods, blant annet slottet Beauté, noe som medførte at hun fikk tittelen Dame de Beauté. Ved hoffet skal hun ha stilt dronningen i skyggen, blitt en sosialt sentral skikkelse og et moteikon som kunde av Jacques Cour. Hun bar blant annet drakter med dype utringninger og høye frisyrer og hårpryder, kalt hennin, noe som ble sterkt kritisert av kirkens folk. 
Agnès Sorel utøvde stor innflytelse over kong Karl VII og skal ha gjort seg bemerket også politisk, selv om det er uklart helt presist hvilke av monarkens embetshandlinger som var påvirket av hennes råd. Hun benyttet seg også av sin innflytelse i forbindelse med kongens utnevnelser til ulike posisjoner. 
Sorel ble sterkt motarbeidet av tronfølgeren. Ved én anledning jaget tronfølgeren henne helt frem til kongens seng, en episode som førte til at kongen forviste kronprinsen fra hoffet.
Echternachevangeliene

Echternachevangeliene, også kjent som Willibrord-evangeliene, er evangeliebok fra biblioteket i klosteret Echternach i Luxembourg. Det er et verk preget hiberno-saksisk eller insulær kunst. Tekstbildet er insulær skrift, en middelalderskrift med store bokstaver som hadde sin opprinnelse i Irland, og som siden spredde seg på De britiske øyer og til kontinentet. Evangeliene ble skrevet av den samme skriveren som også skrev angelsaksiske Durham-evangeliene. Denne boken er antagelig gjort på Lindisfarne, enten helt eller delvis, og deretter fraktet til Echternach.
Echternachevangeliene er i dag oppbevart i Bibliothèque Nationale i Paris hvor det illuminerte manuskriptet er katalogisert som MS Lat. 9389.

Historie

Den religiøse kunsten på De britiske øyer ble eksportert med irske og angelsaksiske misjonærer til kontinentet. Med seg fraktet de en del av deres manuskripter som hadde blitt kopiert i deres hjemlands skrivestuer. Disse ble igjen kopiert av munker på kontinentet og innflytelsen fra insulær kunst ble ført videre.
Echternachevangeliene ble antagelig forberedt for den hellige Willibrord (658-739), en munk fra Northumbria i England, karakterisert som «Frisernes apostel» ettersom han virket som misjonær i dagens Nederland. Han hadde blitt utdannet i over ti år i Irland før han reiste som misjonær til Frisland i 690. Echternachevangeliene inneholder en kolofon som forteller at teksten ble kopiert fra et eksemplar som hadde blitt revidert i 558 av Eugippius, abbed ved et kloster i nærheten av Napoli, noe som bekrefter at irske og angelsaksiske skrivere hadde tilgang på manuskripter fra kontinentet.
Willibrords misjon var preget av suksess og han ble utpekt som erkebiskop av friserne av pave Sergius I i 695 og opprettet sitt sete i Utrecht. Tre år senere grunnla han benediktinerklosteret i Echternach. Dette klosteret ble et betydningsfylt kunstneriske senter som frambrakte mange vakre illuminerte evangeliebøker i sitt scriptorium, skrivestue. Echternachevangeliene ble produsert på samme tid som Durham-evangeliene og Lindisfarne-evangeliene, og både Echternachevangeliene og Durham-evangeliene ble sannsynligvis produsert av den samme skriveren, og det er også en del likheter i teksten i evangeliene fra Lindisfarne og Durham, noe som kan være en antydning om at den samme skriveren korrigerte dem begge kort tid etter at de ble skrevet.
Som med Durrow-boken er evangelistene i Echternachevangeliene representert med symboler framfor portretter. Eksempelvis er symbolet til Matteus meget stilisert hvor hans kropp er formet i en rekke med løkker hvor hans bleke ansikt og små føtter er festet til. Evangelisten Markus er vist med løven som var hans tradisjonelle symbol, og den har i sine buete form en viss likhet med piktiske steinmonumenter, skjønt dens mer elegante steiling viser kanskje inspirasjon fra andre kilder.
Det kan merkes at symbolet for evangelisten Matteus, et menneske, har en ramme som fylt med flettverkmønstre, men de andre symbolene har tomme rammer. Hvert symbol har forøvrig har sin relative motpart i Durrow-boken.
Ålesund-Sunnmøre Turistforening

Ålesund-Sunnmøre Turistforening (ÅST) ble stiftet 26. april 1889 i Rådhussalen i Ålesund. Foreningen vedlikeholder og merker stier, og eier og driver turisthytter i området, foreningen har per 2014 tolv hytter. ÅST har mye av sin aktivitet i Tafjordfjella, og har dessuten tre hytter innenfor Sunnmørsalpene. ÅST er medlem av Den Norske Turistforening.

Bakgrunn

Det viktigste arbeidet den første tiden etter stiftingen var å bedre kommunikasjonen på Sunnmøre. Et av de første tiltakene var vei fra Tafjorden opp til Muldal og til utsiktspunktet ved Muldalsfossen. Kristofer Randers reisehåndbok for Sunnmøre ble utgitt i 1890 på anmodning fra ÅST. Randers-boka var Norges først reisehåndbok.
I årene 1895 til 1904 er det uklart om foreningen var i virksomhet, og etter brannen i Ålesund i 1904 var det ingen virksomhet før 1908 da foreningen ble konstituert på nytt. Etter nykonstitueringen hadde den også som formål å fungere som reiselivslag. Fra 1911 til 1922 lå virksomheten igjen nede. Etter gjenopplivingen i 1922 var et viktig mål å få bygget en hytte i Tafjordfjellene mellom Tafjord og Raumabanen. Materiale til Pyttbua, ÅSTs første hytte, ble anskaffet i Tafjord og fraktet den lange veien med båt til Åndalsnes, tog til Stuguflåten og med hest til tomten nedenfor Puttegga. I 1926 overtok foreningen Friisbua, nå kalt Torsbu. Patchellhytta ble oppført i 1927 etter inititativ av C.W. Patchell og donert til ÅST i 1931, Patchell ble senere æresmedlem. Hytta Vakkerstøylen ble til i 1928 ved at en gammel stue ble flyttet fra Verma i Romsdalen til Ulvådalen. Hytta på Reindalsseter ble oppført i 1936 med prefabrikerte materialer fraktet motbakken fra Tafjord, materialene skal ha blitt lastet om 33 ganger før de var fremme ved tomten i Reindalen (Tafjord). ÅST kjøpte Jacobsgarden i Nedste Rødal og ble dermed en stor grunneier i Reindalen og i fjellviddene rundt. Jacobgarden ble neddemt ved oppføringen av Zakariasdammen. Fokhaugstova i Stordalen var en anleggsbrakke for en vei som ikke ble bygget, overtatt 1947, gikk ut av drift i 2004. Kaldhusseterhytta ble oppført i 1958. Like ved Veltdalshytta gjenreiste i 1990 Joachim Rønneberg Fieldfarehytta brukt av Operasjon Fieldfare under andre verdenskrig.
Året rundt

Året rundt er et musikkalbum med De Dresserte Elger, utgitt i 2006. Dette er bandets debutalbum.
Traktaten som etablerer den søramerikanske union

Traktaten som etablerer den søramerikanske union (spansk: Tratado constitutivo de Unasur, portugisisk: Tratado Constitutivo da Unasul) er en overnasjonal traktat som ble underskrevet på det tredje søramerikanske toppmøtet i Brasília, Brasil den 23. mai 2008. Traktaten trådte i kraft den 11. mars 2011, og utgjør den offisielle opprettelsen av den søramerikanske union som en overnasjonal, kontinental union mellom 12 søramerikanske nasjoner.
Traktaten måtte være ratifisert av minst 9 av de 12 medlemslandene for å tre i kraft. Ved ikrafttredelsen den 11. mars 2011 var den ratifisert av 10 land. Den 9. juni 2011 ble den ratifisert av Paraguay, og den 14. juli 2011 av Brasil som det siste medlemslandet.
Jørgen Strand

Jørgen la Cour Laursen Strand (født 8. januar 1989) er en norsk/dansk fotballtrener/spiller. Han har spilt for klubber som Vard Haugesund, Sarpsborg FK,  Kvik Halden og Sarpsborg 08 Fotballforening. Han er i dag fotballtrener i Kvik Halden FK hvor han er assistenttrener og Toppspillerutvikler for A-laget i 2. Divisjon. Jørgen la Cour har tatt sin trenerutdanning via NFF, Southampton  Solent University hvor han studerte faget fotball, der møtte han også sin mentor Tore Askildsen. I tillegg har han hatt fått sin veiledning av tidligere akademidirektør i Barcelona, Albert Puig.
Nasjonalmuséet i Stockholm

Nationalmuseum på Blasieholmen, Stockholm er Sveriges største museum for kunst. Museets samlinger består av eldre maleri og skulptur, kunsthåndverk, tegninger og grafikk fra 1500-tallet fram til 1900-tallet og kunsthåndverk og design fram til i dag. Teksten på bygningens fasade leser «antiquitatis litterarum artium monumentis», det vil si monument over antikviteter, litteratur og kunst.
Museet ble åpnet i 1866, og bygget var utført av den tyske arkitekten Friedrich August Stüler. I 1934 ble Historiska museet opprettet, og Nationalmuseum avga samlinger og oppgaver til det nye museet.
I museets trappehall henger to blant annet monumentalmalerier av Carl Larsson: Gustav Vasas inntog i Stockholm 1523 og Midvinterblot.
Tippeligaen 2010

Runde for runde

 

Topp 10 mest besøkte kamper
Schaliach

Historie

Schaliach ble opprettet som et sideprosjekt med Ole Børud fra Extol og Peter Dalbakk, som senere ble medlem av Black-Metalbandet Vardøger. De gav ut kun en plate, Sonrise, i 1996 med Petroleum Records. Plata ble senere gitt ut i en remastered-utgave med Momentum Scandinavia. Denne versjonen kom med et ekstra spor, Purple Filter. Schaliach sin musikk på Sonrise er en kombinasjon av progressiv melodiøs death metal og doom metal.
Valproat

Bivirkninger

Gastrointestinale plager, sedasjon/sløvhet. Sjeldnere: Alopeci (hårtap), benign essensiell tremor, trombocytopeni, pankreatitt, hyperammonemisk encefalopati, leverskade (særlig barn).
Valproat metaboliseres ved glukuronidering, og konkurrerer med andre legemidler om glukuroniderende legemidler. Resultatet er relevante legemiddelinteraksjoner, for eksempel vil valproat kunne gi betydelig forhøyet serumkonsentrasjon av lamotrigin.
Dioridium

Utseende

Middelsstore, avlange, blanke, mørkbrune trebukker med gule tegninger på dekkvingene. Antennene er tynneog omtrent så lange som kroppen. Pronotum er så bredt som eller litt smalere enn dekkvingene, rundet og hvelvet med en liten tann litt bak midten av hver side. Dekkvingene er jevnbrede og ender i skarp tann. Beina er slanke.

Levevis

Larvene lever i død ved, mest av løvtrær.

Utbredelse

Artene lever i det nordlige og sentrale Brasil.
Banco del Libro

Banco del Libro er en ideell organisasjon for utbredelse av barnelitteratur, med sete i Caracas, Venezuela
Banco del Libro startet i 1960 som en byttesentral for skolebøker, derav navnet Banco del Libro (Bokbanken), og har siden vokst til å omfatte alle former for lesefremmende aktivitet innen barnelitteratur. BdL er statlig finansiert med 25 % av sitt budsjett, og ønsker ikke å øke denne andelen, for å være uavhengige.
Organisasjonen har startet barnebokforalg, utgitt tidsskrift, etablert modellbibliotek og kompetansenettverk for skolebibliotek. De har Sør-Amerikas største ressurssenter for barnelitteratur, og er et veksthus for forskere, barnebokforfattere og illustratører.
Swingle Singers

Oppstarten

Gruppa ble opprinnelig ledet av Ward Swingle. Han var en amerikansk jazzsanger født i 1928 som tidligere hadde vært med i den berømte franske sanggruppa Les double six, og begynte som tilfeldig bakgrunnssanger for artister som Charles Aznavour og Edith Piaf. 
Gruppa sang en del vokaljazz med komponisten og pianisten Michel Legrand, men da han flyttet till Hollywood for å lage filmmusikk, manglet gruppa utfordrende musikk å synge. Swingle lette etter interessant materiale og fattet interesse for Bachs Das wohltemperierte Klavier. Dette ledet til utgivelsen av deres første plate, Jazz Sébastien Bach. Plata vant Grammy Award i 1963 for Best performance by a chorus («Beste korframførelse») og Best new artist of 1963 («Beste nye artist i 1963»).
Christiane Legrand, søsteren till komponisten og pianisten Michel Legrand, var en av sopranene i gruppa.

Endringer i gruppa

Gruppa har skiftet medlemmer og navn flere ganger.
Åled

Åled er et tettsted i Halmstad kommune i Hallands län i Halland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 1 634 innbyggere.
Åled ligger cirka 10 kilometer nordøst for Halmstad.
Salmaker

En salmaker er en håndverker som lager saler, seletøy, setetrekk og forskjellig transportutstyr.
I norsk sammenheng så nevnes salmakerfaget første gang i Magnus Lagabøtes bylov i 1276. Produksjon av hestesaler var salmakerens viktigste oppgave i middelalderen. Etter hvert som det kom til kjøreutstyr som sleder og kjerrer, så begynte salmakeren å lage seletøy, setetrekk og annet.
I 1844 ble Sadelmagerforeningen stiftet i Oslo. Navnet ble senere forandret til Sadelmager- og Tapetsermestrenes gruppe, inntil møbeltapetserfaget var blitt så spesialisert at de opprettet sitt eget laug. I dag er håndverksbedrifter innen begge fagene organisert i Salmaker- og møbeltapetserlauget Oslo.

Utdanning

I Norge i dag er utdannelsen til dette yrket innen utdanningsprogrammet Design og håndverk. Du må gå to år på skole og to år i lære ute i bedrift. Første skoleåret er Vg1 Design og håndverk og andre skoleåret er Vg2 Design og tekstil.
Repslagerfaget er (pr. 2016) med på Utdanningsdirektoratets liste over små og verneverdige håndverksfag. Dette innebærer blant annet at bedrifter innen faget mottar utvidet støtte fra fylkeskommunen når de tar inn nye lærlinger.
Leucophlebia

Utseende

Små til middelsstore (vingespenn 40-80 millimeter) svermere, gjerne mer eller mindre rosa på farge.
Forvingen har gjerne en gulaktig midtstripe, bakvingene er lyst rødbrune.

Levevis

De voksne sommerfuglene tar ikke næring til seg.
Larvene lever på ulike slags grove gress, og kan gjøre litt skade på sukkerrør.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Afrika og Sørøst-Asia.
Skoleskip

Et skoleskip er et skip som brukes for å trene studenter til å bli seilere. Uttrykket blir mest brukt i marinen under trening av fremtidige offiserer.
Seljetungemåler

Utseende

En ganske liten (vingespenn 18 – 23 mm), slank, grå måler. Forvingen er grå med tre hvite tverrbånd, hvert av disse med en lysbrun stripe i midten. Langs ytterkanten går den en smal, hvit, siksak-tverrstripe. Bakvingen er silkeaktig lysgrå. Larven er naken, blekgrønn med hvite lengdestriper.

Levevis

Arten finnes i løvskog, skogkanter og sumpete områder. Larvene lever på selje (Salix caprea) og andre arter i vier-slekten (Salix spp.), av og til også på osp (Populus tremula). De voksne målerne flyr i juni – juli.

Utbredelse

Arten finnes over det meste av Europa og i Nord-Asia. I Norge er den funnet langs kysten vestover til Vest-Agder og dessuten i indre deler av Sogn og Fjordane.