google/wiki40b huggingface dataset:
Kjell Rune Sellin

Spillerkarriere

Han spilte for Byåsen i 2. divisjon våren 2008, der han scoret 10 mål og hadde 4 målgivende pasninger på 13 kamper. Det var ikke bare Rosenborg som viste interesse for Sellin. Molde og Bodø/Glimt jaktet også signaturen hans, men den unge trønderske spissen valgte til slutt å skrive under for Rosenborg. Kontrakten hans med Rosenborg strakte seg til 31. desember 2011. 
Sellin fikk et lite gjennombrudd i 2009 med innhopp i ligakamper, spill i europacup og scoringer i hver cupkamp i Norgesmesterskapet frem til siste runde før kvartfinalen mot Molde 9. august 2009, da han ikke var i troppen grunnet skade. I cupkampen mot Løv-Ham ble han i tillegg til å være kampens første målscorer i 2–0-seieren, kåret til banens beste. Sellin scoret sine første Tippeligamål mot Brann 14. april 2010, da han kom inn som innbytter og ble tomålsscorer.
På høstsesongen 2010 ble Sellin lånt ut til Kongsvinger, hvor han fikk tilsammen ti kamper. Den 1. januar 2011 ble det bekreftet både på Rosenborgs og Aalesunds nettsider at Sellin fra og med januar 2011 skulle spille for Aalesund.  Sellin satt på benken under finalen av Norgesmesterskapet i fotball for herrer 2011 da Aalesund vant, men han scoret 1-0 i finalen året efter, da Hødd vant Norgesmesterskapet i fotball for herrer 2012. Sånn ble han en av få som har vunnet mesterskapet to år på rad, men med forskjellige klubber og som ubrukt reserve i den ene og med hele kampen i den andre.
Santa Catarina (Nuevo León)

Santa Catarina er en by og en kommune i den meksikanske delstaten Nuevo León. Byen inngår i Monterreys storbyområde. Santa Catarina er oppkalt etter Catalina av Alexandria. Folketellinger fra 2005 viser et innbyggertall på 259 202 i byen. Kommunens totale areal er 984.5 km².
Aphidiinae

Utseende

Ganske små (gjerne 2-3 millimeter), mørke snyltevepser. Forvingene er avrundede og har redusert årenett.

Levevis

De er parasitoider som angriper bladlus. De fleste forpupper seg inne i den oppspiste bladlusen, men slekten Praon spinner en kokong under den, med restene av bladlusen som skjold. Flere av artene har betydning for biologisk kontroll av bladlus.
Vågstranda

Vågstranda er ei lita bygd lengst vest i Rauma kommune i Møre og Romsdal med i underkant av 500 innbyggere, samt navnet på et sogn med Vågstranda kirke i Grytten prestegjeld i Møre bispedømme. Området overføres fra Rauma til Vestnes kommune 1. januar 2021. Vedtaket i Kommunaldepartementet sommeren 2019 omfatter grunnkretsene Hjelvik og Våge med i alt 442 innbyggere (i 2019).
Vågstranda har eget oppvekstsenter (barnehage og barneskole), kirke og dagligvarebutikk med post. Bygda har ellers mange turmuligheter, fra fjord til fjell.
Vågstranda har Nordens største brakkvannspoll der ble det drevet oppdrett av østers og ål. Østers vokste naturlig i pollen og i 1906 begynte oppdrett. Den grunne pollen er trolig et av Norges beste steder for oppdrett av østers på grunn av temperaturforholdene som fører til vekst av alge som østers lever. Opp til 20 millioner yngel kan klekkes årlig. Produksjonen var på 10 til 100 tonn årlig. Ål gikk inn i pollen på jakt etter østers og det ble en periode drevet fangst og røyking av ål. Bygda har også fiskeoppdrettsanlegg, det første anlegget kom i gang i 1963. Vågstranda har utsikt til øya Sekken.
I 1915 satte grunneierne på Vågstranda opp et vannkraftverk i Reistadelva og bygda fikk elektrisk lys samme høst.
I 1973 satte Glamox under ledelse av Birger Hatlebakk en fabrikk i drift på Vågstranda.
Stedet har trolig gammel bosetning. Det er flere røyser langs sjøen og bautastein på Nedre Våge.
På 1940-tallet var sammenhengende vei mellom Vågstranda og Veblungsnes ferdig, slik at det ble ferjefri veiforbindelse Ålesund-Åndalsnes-Oslo. Voll fikk da for første gang veiforbindelse til nabobygdene. Ferjesambandet Våge–Norvik ble lagt ned i 1945. Vågstranda var del av Veøy kommune til 1964. Da det ble sammenhengende vei på sørsida Romsdalsfjorden falt grunnlaget for båt- og ferjetransport over Romsdalsfjorden til resten av Veøy kommune bort. Vågstranda og Holm sogn gikk i 1964 sammen med Voll, Grytten, Hen og Eid inn i Rauma kommune.
Verneskog

Verneskog er den skogen som vokser nærmest vekstvilkår som gjør skog umulig. Det kan dreie seg om skog øverst mot snøfjell og storm, skog mot hav og vind, eller som i Danmark, mot sand i tillegg.
Verneskogen er oftest kroket og vindskjev. Den er mange steder beskyttet ved fredning. Noen steder har man i tillegg opprettet naturreservater. Typisk verneskog er grenseskogen opp mot fjellet. I Norge er det opp til hver enkelt kommune å bestemme hvilke områder som skal være verneskog.
Ifølge Bokmålsordboka er verneskog «skog som en planter eller sparer for at den skal verne annen skog». Noen staver det «vernskog», men det er altså ikke normert skrivemåte.
Operation Epsilon

Operation Epsilon var kodenavn for et program som de allierte styrker iverksatte mot slutten av annen verdenskrig. Det begynte da ti tyske vitenskapsmenn som man antok hadde arbeidet på det nazityske atomvåpenprogram ble tatt til fange mellom 1. mai og 30. juni 1945. De ble internert i Farm Hall, et hemmelig avlyttet herrskapshus i Godmanchester i England (nær Cambridge), fra 3. juli 1945 til 3. januar 1946. Hovedmålet med programmet var å finne ut av hvor langt Hitlers Tyskland var kommet i sine bestrebelser på å utvikle atombomber ved å høre på deres innbyrdes samtaler.
Ettersom det var antatt at sovjeterne også viste interesse for tysk forskning på området, kunne avlyttingen kanskje dessuten gi en pekepinn hvor meget nyttig sovjeterne kunne få ut av tyske fanger og dokumenter på deres hender.

Vitenskapsmennene

De følgende tyske vitenskapsmenn var blitt tatt til fange og internert som del av Operation Epsilon: Erich Bagge, Kurt Diebner, Walther Gerlach, Otto Hahn (Nobelpris 1944), Paul Harteck, Werner Heisenberg (Nobelpris 1932), Horst Korsching, Max von Laue (Nobelpris 1914), Carl Friedrich von Weizsäcker og Karl Wirtz.
Viviseksjon

Viviseksjon er vitenskapelige, oftest kirurgiske inngrep på levende forsøksdyr. Slike inngrep foretas i medisinske dyreforsøk for å finne ut for eksempel hvordan dyr reagerer på forskjellige bakterier, medisiner eller gift. Viviseksjoner omfattet opprinnelig operasjoner og disseksjoner, men begrepet brukes nå også om andre medisinske inngrep som blir utført i vitenskapelig øyemed, for eksempel innsprøyting av medikamenter.
I Norge er forsøk på levende dyr regulert i Lov om dyrevelferd, som påbyr bedøvelse og smertelindring ved smertefulle inngrep, og Forskrift om forsøk med dyr av 15. januar 1996. Et EU-direktiv om beskyttelse av dyr som brukes til vitenskapelige formål vil trolig gjennomføres i Norge i 2015 gjennom en ny forskrift og forvaltningsinstruks.

Etymologi

Ordet viviseksjon er dannet av de latinske ordene vivus, som betyr «levende», og secare, «skjære» (sectio betyr «snitt»). Verbet vivisekere betyr å utføre viviseksjon.
Undersøkelse av døde dyr kalles «nekropsi», det vil si likåpning eller obduksjon av dyr.

Historikk

De første dyreforsøkene stammer fra omkring 500 f.Kr., da en fjernet øyne og nyreer på dyr, og sette dem på plass igjen, for å finne ut hvordan synet og nyrene fungerte.

Viviseksjon av mennesker

Gjennom historien har det også vært eksempler på viviseksjon av mennesker. Således anklages «anatomiens far», den greske legen Herofilos (335-280 f.Kr.), av kirkefaderen Tertullian for å ha vivisekert opptil 600 levende fanger. I nyere tid er det mest kjente eksempelet den tyske legen Josef Mengeles forsøk på levende konsentrasjonsleirfanger under andre verdenskrig.

Antiviviseksjonisme

Antiviviseksjonisme er den delen av dyrevernbevegelsen som kjemper mot bruk av levende forsøksdyr i vitenskapelige eksperimenter. Personer som er motstandere av viviseksjon på grunnlag av moralsk, religiøs eller annen overbevisning, kalles antiviviseksjonister. I Norge arbeider organisasjonen Norecopa for blant annet å redusere omfanget av eksperimenter.
Mehmed IV

Mehmed IV også kjent som Mohammed IV (arabisk محمد الرابع, født 2. januar 1642 i Topkapipalasset i Istanbul, død 6. januar 1693 i Edirne) var sultan av Det osmanske riket fra 1648 til 1687.

Bakgrunn

Han var sønn av sultan Ibrahim I og Turhan Hadice, en rutensk konkubine.  Kort etter hans fødsel kranglet faren og koren kraftig, og Ibrahim ble så rasende hat han rev Mehmed fra morens armer og kastet han ned i en cisterne. Heldigvis ble han reddet av haremets tjenerskap. Men hendelsen gav Mehmed et arr på pannen for hele livet.

Sultanstid

Mehmet IV etterfulgte i august 1648 sin myrdede far. Under hans mindreårighet ble regjeringen først ledet av bestemoren Kösem Sultan, senere av moren. Under uroligheter i Lilleasia og pågående krig mot Venezia skulle Mehmet så selv overta styret. Men på morens oppfordring overlot han imidlertid dette til andre.
Han skulle selv få tilnavnet Avci (اوجی, Avcı, «jegeren») fordi han tilbrakte det meste av sin tid med jakt. Han interesserte seg lite for statsskikk; den slagt overlot han til sine storvesirer. Blant dem rager Köprülü Mehmed Pasja (1580–1661, storvesir fra 1656), som videreførten den siden 1645 pågående krigen om Kreta mot Republikken Venezia og i 1658–1660 var seierrik i Siebenbürgen mot Georg II Rákóczi.
Etter Mehmed Köprülüs død kalte han dennes sønn Köprülü Fâzıl Ahmed Pasja (1636–1676, storvesir fra 1661) til dette embede. Denne anførte Ungarn-felttoget  1663–1664, som til tross for det tapte slaget ved Mogersdorf endte opp med fremgang og territoriell gevinst for Det osmanske rike. På øya Kreta avsluttet han i 1669 i krigen mot Venezia med fremgang den lange (siden 1648) beleiringen av Candia, og under fredsslutningen etterpå vant han både Kreta og en rekke andre venezianske besittelser i Egeerhavet og langs Dalmatiakysten for Det osmanske rike. den osmansk-polske krig 1672–1676 vant Ahmed Köprülü Podolia for sultanen. En beretning om felttoget i 1672 skrevet av Hacı Ali er overlevert for ettertiden. Men forsøket på å erobre hele Ukraina i den russisk-tyrkiske krig, slo feil.
Den neste storvesiren, Kara Mustafa Pasja (1634/35–1683, storvesir fra 1676), var mindre heldig. Han beleiret med fremgang kosakkbyen Tsjyhyryn og støttet Imre Thökölys oppstand mor østerrikerne i 1683. Den påfølgende tyrkiske beleiringen av Wien var imidlertid mislykket, idet den polske kong Jan III Sobieski og riksfeltherren Karl V slo dem og drev dem på retrett.
Mehmed IV, som var blitt helt overrasket over felttoget mot Wien, var riktignok forbitret over storvesirens egenmektighet og over nederlaget, men ville til å begynne med ikke straffe Kara Mustafa. Igjen var det viktigere for han å gå på jakt enn å ta seg av statsanliggender. Først ved at folk ved hoffet hadde klart å intrigere mot storvesiren ble sultanen beredt til å undertegne hans dødsdom. Han lot Kara Mustafa kvele i Beograd. Men dette reddet ikke tronen. Under den store tyrkerkrig 1683–1699 ble hans rike for første gang tvunget på defensiven. Nederlagene endte med at sultanen ble fratatt makten og holdt i fangenskap i Edirne.
Hans etterfølger ble Süleyman II (sultan fra 1695 til 1703).
Jesu kristi kirke Av Siste Dagers Hellige (Trondheim)

Jesu kristi kirke Av Siste Dagers Hellige, Trondheim Gren, også kjent som Mormonkirken, er en kirke under Jesu Kristi kirke av siste dagers hellige som ligger ved Øya i Trondheim. Mormonerne i Trondheim etablerte seg i byen i 1856 og holdt sine første møter i den såkalte Måneskinnsklubben i nåværende Prinsens gate 29 i sentrum. De hadde deretter midlertidig tilholdssted i Gamle Kongevei på Lademoen før de flyttet inn i nåværende adresse i Eirik Jarls gate.
Dagens kirkebygg er av teglstein og ble oppført i 1959 etter tegninger av arkitekt Torgeir Suul. Kirken ble offisielt innviet i 1965 og har 100 sitteplasser, i tillegg til ytterligere 100 sitteplasser i siderom. Menigheten (per 2006) har om lag 200 medlemmer.
Snapphane

Den skånske krigen

Snapphaner, på dansk kalt snaphaner og på svensk snapphanar, var mest vanlig under Den skånske krigen 1675-1679 – i norsk historie også kjent som Gyldenløvefeiden. På denne tiden opererte friskytterkorps i de østdanske områdene som besto av Skåne, Blekinge og Halland. Dette var ikke noe nytt, ettersom lokalmilits og friskyttere hadde kjempet mot svenskene fra gammelt av, og svenskenes fremferd var i de fleste hendelser usedvanlig brutal. Mange steder nektet svenskene å anerkjenne friskytterne som militære styrker og utsatte dem for brutale represalier. Liknende fremferd ble ikke sett fra danske-norsk side, enda disse styrkene mange ganger støtte på bondemilits og friskytterne, på svensk kjent som «frikårer».
Det finnes ulike definisjoner på snapphaner, og fra svensk side er fremholdt at en stor del ikke var mer enn røvere og kriminelle som var like beryktet blant lokalbefolkningen som de svenske soldatene selv. Skillet mellom friskyttere som hadde militære distinksjoner og snapphane som neppe var mer enn opportunistiske røvere, faller gradvis bort fordi krigføringen på 1600-tallet trengte mannskaper for å holde hærstyrkene ved like. Sivilbefolkningen måtte – mer eller mindre frivillig – avgi «bidrag» i form av matvarer, pengestøtte og materiell til hærstyrkene i sitt nærområde. Grensen mellom plyndring og mottak av avgivelser var derfor svært flytende.

Henrettelse

Den svenske krigsmakten benyttet brutale virkemidler i forsøket på å bekjempe snapphanene, som under krigen var ansett som ulovlige stridende og opprørere mot det svenske styret. Henrettelse var oftest den eneste form for avstraffelse. Hengning og halshogging var vanlige henrettelsesmetoder, men det ble også tatt i bruk mer ekstreme metoder som radbrekking og steile og hjul. Snapphaner kunne også bli grillet i hjel.
Den form for henrettelse som forbindes mest med snapphaner, var spidding på bål. Denne form for henrettelsesmetode var som regel ikke sanksjonert av overordnet myndighet og ble ofte utført av bondemilits og svenske soldater på egne initiativ.
De som ble spiddet, fikk en spiss trepåle stukket inn nederst i ryggraden og under huden langs ryggen helt til bak nakken mellom skuldrene. På den måte led man en grufull død som kunne ta mange dager, fordi man blødde ihjel under enorme lidelser. For å unngå at offeret skulle gli ned på pålen av egne vekt ble det lagt inn en løkke rundt nakken. Man kunne ri langs veiene i Skåne og se slike spiddede menn opphengt på påler. Kongen og de adelige overså slike handlinger, selv om det kom beretninger eksempelvis fra Magnus de la Gardie.

Norske snapphaner

Vi vet lite om norske snapphaner i norsk krigshistorie. Dersom det var nordmenn i Båhuslen, Jemtland og Herjedalen som var snapphaner ble de raskt glemt. Men fra Gyldenløvefeiden er det antydninger om at norske snapphaner hadde vært i kamp med svenskene selv om deres kamp var mindre intens og mer basert på å gi indirekte assistanse til de norske styrkene i form av rekognosering og spionasje.
Galla

Galla er en høytidelig fest og ordet henviser både til festen og til klær som kan benyttes i slike formelle anledninger. Eksempler på fester som kan arrangeres som galla er bryllup, ball, statsbesøk og liknende. Antrekket til galla er formelt det mest høytidelige antrekket man kan bruke.

Kjole og hvitt

Kjole og hvitt er det internasjonalt førstevalget ved galla. Dette er så vanlig at begrepet kjole og hvitt gjerne brukes som et synonym for galla. Antrekket består av en svart livkjole (også kalt snippkjole) med svarte bukser med renner og stivet skjorte og pikévest. Både vest og sløyfe skal være hvite. På engelsk brukes begrepene «white tie» om galla. Det engelske uttrykket «black tie», brukes om smoking, som er et mindre formelt antrekk og ikke er regnet som galla.
Uttrykket «kjole og hvitt» benyttes gjerne når det skal være kvinner til stede. Motsatsen er «kjole og sort», altså livkjole med svart vest og sløyfe som kun benyttes når herrer samles uten damer. Fargen henspiller på vesten som bæres over skjorten,men under jakken. Det er kun i herreklubber som Odd Fellow, Frimurerlogen, osv. at det i Norge i dag bæres kjole og sort ved spesielle anledninger.

Bunad

I Norge er bunad som gallaantrekk for menn sidestilt med livkjole. Internasjonalt er det vanlig at nasjonaldrakter som kilt regnes som gallaantrekk, men dette kan variere, og er vanligvis spesifisert i en invitasjon. I Norge er bunad for menn kutyme under forutsetning av at kvinnen mannen kommer sammen med også bærer bunad. Dersom kvinnen går i vanlig kjole, eller han kommer alene, bør man ikke benytte bunad. Ordener og utmerkelser bæres ikke til bunad.

Uniform

For menn godtas også mørk uniform (galla 1 og 2). Soldater i marinen og flyvåpenet kan benytte messeuniform med hvit vest og sløyfe, og marineoffiserer kan bære uniform med livkjole. Til uniform kan det bæres sabel.

Lang kjole

Kvinnen kan gå i lang kjole, for eksempel ballkjole eller lang selskapskjole. Til ballkjole bæres gjerne lange hansker i sateng, knipling- eller blonder. Gifte kvinner kan bære tiara. Variasjonen i kjoler er stor og ikke så formell som for herreantrekk, men korte kjoler er ikke godtatt.

Bunad

I Norge er bunad sildstilt med ballkjole for kvinner. Det er for eksempel ikke uvanlig å se kvinnelig statsråder eller stortingsrepresentanter iført bunad ved statsmottagelser. Ved bruk av bunad gjelder de regler som normalt gjelder bunadbruk.

Uniform

Mørk tjenesteuniform finnes også for kvinner, med langt skjørt i stedet for bukser. Sabel bæres vanligvis ikke av kvinner i uniform.

Tilbehør

Eventuelle hansker for herrer skal alltid være hvite.
Ytterantrekk for galla varierer. Stort sett vil galla avholdes innendørs, men til utendørs bruk regnes kappe som korrekt til livkjole/ballkjole. Ved utendørsanledninger skal herrer bære hatt.
Blackbird (Norma John-sang)

«Blackbird» (norsk: svarttrost) er en finsk sang fremført av bandet Norma John. Sangen  representerte Finland i Eurovision Song Contest 2017 etter å ha vunnet den finske nasjonale konkurransen UMK 2017.
Sifjorden

Sifjorden er en fjord på Senja i Torsken kommune i Troms. Fjorden er 10 kilometer lang. Den begynner mellom Varden i nord og Blåstranda i sør, hvor fjorden er rundt 4,5 kilometer bred. Den går herfra østover til Sifjordbotn. Like ved Varden går fjordarmen Veidmannsfjorden østover til Veidmannsbotn. På sørsida av fjorden ligger Kvænbukta lengst øst i fjorden, og litt lenger nord ligger vågen Gjeska. Sifjorden fortsetter mot nordøst, hvor bygda Sifjord ligger på nordsida av fjorden nesten helt inne i fjorden.
Fv232 går langs nordsida av fjorden, mens Fv243 går langs østsida.
Akkarkrok

Akkarkrok er et redskap for fiske av akkar (Todarodes sagittatus). Tradisjonelle akkarkroker (alternativ betegnelse: akkarjukse, akkardregg, akkarrøkkar) består av fiskekroker montert i krans rundt et skaft av tre eller metall. Under krokene er montert en vekt som sikrer vertikal posisjon i sjøen. I motsatt ende av skaftet er festet hempe for montering til snøre, samt et glitrende element som skal lokke akkaren mot krokene. I nyere tid er akkarkroker framstilt industrielt, gjerne i sterke farger, og seriemonteres på hovedline. Tradisjonelt ble akkar i Norge hovedsakelig brukt som agn. Arten fiskes primært vinterstid når den oppsøker kystnære farvann, men innsigene er uforutsigbare.
Aasterne

Aasterne eller bare Terne er et fellesnavn på motorbåter for dagsturer konstruert av båtbyggeren Bjarne Aas. En modernisert utgave i glassfiber produseres fremdeles av Fjord Boats.

Aasternene

Bjarne Aas' første motorbåt kom på markedet i 1934, men den ble ingen ubetinget suksess. Den nye båten ble beskrevet som en 29 fots «snekkegigg-terne» med tradisjonell snekkefasong i baugen og plattgatter-hekk tatt fra en gigg, men Aas ønsket å kombinere snekkens sjøegenskaper inn i et nytt skrog med godt fartspotensiale, derav den nye betegnelsen «terne».
Senere endret Aas konstruksjonen slik at båten fikk mindre spring og et litt lavere forskip, samt et noe skarpere og smalere skrog. Akterspeilet var først todelt, deretter buet, men fikk tilslutt en rett plattgatter-fasong.
Den nye båttypen, som ble kalt «Terna» eller «Aas-terna», er klinkbygd over vannet og kravellbygd under. Hensikten var å få minimal motstand i vannet og redusere sprut opp på båten. Kombinasjonen klinkbygging og kravellbygging er en del av båtbyggertradisjonen i Østfold og har vært vanlig på lokalbygde båter, inkludert snekker, både på Onsøy og Hvaler.
Aas-ternene ble bygd etter kundens ønsker og krav, og størrelsen kan variere fra 23 til 32 fot. Også utseende varierer, for eksempel kunne de innredes med vindskjerm eller hytte foran styreposisjonen i cockpiten. På begge sider er det lange karmer mot akter, der et kort dekk stoppet mot speilet. Aas-terner egner seg best som dagsturbåt, og siden de var relativt kostbare, var de mye brukt som landstedsbåter for velstående. Mange av Aas-ternene ble opprinnelig brukt som følgebåter under regattaer i det østlige Norge.
Totalt bygde Bjarne Aas omkring 615 båter totalt, hvorav 50 er Aas-terner bygd på Isegran i Fredrikstad. Ca. 20 fortsatt er bevart. Rundt 1962 overtok Henrik Aas driften av båtbyggeriet, men virksomheten gikk konkurs og ble lagt ned i 1968. I dag er det Fredrikstad Museum som eier og drifter bygningene til Bjarne Aas på Isegran.

Moderne terner

I 1988 reintroduserte Fjord Motorboats en fornying av den gamle båttypen med plastskrog og innredning i teak. Modellen, som fikk navnet Fjord Terne 28, er en skjærgårdsbåt utstyrt med innenbordsmotor, og kan nå opp i en hastighet på 30 knop.
På slutten av 1990-årene ble nesten hele båtproduksjonen til Fjord konsentert om Fjord Ternene, som nå i tillegg til Fjord Terne 28, også ble bygget som Fjord Terne 24 og Fjord Terne 21. Den foreløpig siste versjonen ble satt i produksjon i 2000 under navnet Fjord Terne 28c, men denne modellen er nå tatt ut av programmet. Fjord Motorboats har konkurranse fra den danske Walsteds Baadeværft A/S som solgte den Aas-terne-inspirerte Hankø 28 Classic, ofte kalt Hankø-terne.
Den typiske Fjord Terne båten betegnes nå som en daycruiser, eller åpen båt med vindskjerm og minikabin.
Xingan

Xingan (kinesisk: 新干县; pinyin:  Xīngān Xiàn) er et fylke i provinsen Jiangxi i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Ji'an.
Befolkningen var på 293 991 innbyggere i 1999.

Kulturminner

Niutoucheng-funnstedet (Niutoucheng zhi, 牛头城址) fra Shang- til Zhoudynastiets tid ble i 2006 tilføyd på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Samferdsel

Den viktige jernbanelinjen Jingjiubanen har stoppested her på sin ferd fra Beijing vestbanestasjon til Kowloon i Hongkong. Denne linjen løper gjennom blant annet Hengshui, Heze, Shangqiu, Xinzhou (ved Wuhan), Jiujiang, Nanchang, Heyuan, Huizhou og Shenzhen.
Også Kinas riksvei 105 løper gjennom fylket. Denne viktige trafikkåren begynner i Beijing, løper sørover og ender ved kysten i Zhuhai i provinsen Guangdong. Den går innom større byer som Tianjin, Dezhou, Jining, Shangqiu, Jiujiang, Nanchang og Guangzhou.