Republikken Pskov

Republikken Pskov (russisk: Псковская Республика eller Pskovskaya Respublika, estisk: Pihkva vürstiriik) var en slavisk middelalderstat, som eksisterte fra annen halvdel av det 13. århundre til begynnelsen av det 16. århundre.

Opprinnelse

De eldste kjente vitnesbyrd om menneskelig bosetting er bortimot 8 400 år gamle. Pskov fyrstedømmes opprinnelige befolkning tilhørte utvilsomt den finsk-ugriske sproggruppe. På 600-tallet skjedde en innvandring til Velikaja-bassenget av de østslaviske krivitšers stammer. Deres bosetting utviklet seg seinere til en handelsplass. Flere vesentlige handelsruter gikk gjennom området til fyrstedømmet. I 862 ble festningen Irboska for første gang omtalt i de gamle letopiss, den synes oppført på 600–1200-tallet. En eldre bosetting med festningen Truvor lå tidligere omkring 1 km mot nordvest. 
I 1215 ble Pskov erobret av en folkehær fra Sakala (estisk) under den estiske hærfører Lembitu. I 1330 ble det i det nye Irboska oppført en steinfestning med et tårn på Zeravje-fjellet. 
Etter oppløsningen av Kievriket på 1100-tallet ble byen Pskov (estisk: Pihkva) med omgivende områder ved Velikaja-elven, Peipussjøen (estisk: Pihkva järv), Pskovskoje-sjøen og Narvaelven en del av Republikken Novgorod. Staten beholdt en rekke særrettigheter, herunder retten til at opprette egne avleggerbyer, hvorav Izborska ble den mest fremstående. Takket være byens fremtredende rolle i slaget ved Neva og slaget på isen mot Sværdbroderordenen, vokste dens betydning markant. Under den langvarige ledelse av Daumantas (1266-1299) og især som følge av hans seier i slaget ved Rakovor (1268) nøt byen en utstrakt selvstendighet. Novgorods bojarer anerkjente formelt byens uavhengighet i Bolotovo-traktaten (1348) og avstod sin tidligere formelle rett til å utnevne byens posadnik. Byen bevarte sin uavhengighet av Novgorod i kirkelige spørsmål inntil 1589, da det ble opprettet et særlig Pskov bispedømme og erkebiskopene i Novgorod unnlot å bruke navnet Pskov i sin tittel og fremover kalte seg «erkebiskop av Store Novgorod og Velikie Luki».

Indre ordning

Republikken hadde et velutviklet landbruk, fiskeri, smedvirksomhet, juvelerkunst og byggevirksomhet. Takket være en omfattende samhandel innen for republikkens grenser, med Novgorod og andre slaviske steder, med Baltikum og med handlende fra Hansaen utviklet byen seg til en av de største med hensyn til håndverk og handel. I motsetning til Republikken Novgorod hadde Pskov aldri noen store føydale jordeiere, og deres gods var mindre og mere spredte enn de var i Novgorod. Godsene under klostre og kirker var også mindre. De sosiale relasjoner fikk deres egen form, som fant uttrykk i en særlig Lovbok for Pskov. De særlige økonomiske forhold, de historiske forbindelser med Novgorod, stillingen som en grenseby og de tilknyttede militære farer førte til utviklingen av veche-systemet. Knyaz spilte en mindre rolle i byen. Veche valgte posadnikker og sotskiyer (сотский – opprinnelig representanter for et hundrede familier eller husholdninger) og regulerte relasjonene mellom de føydale, posad (borgerne), izbornik (изборник – de folkevalgte embedsmenn) og smerd (bøndene). Bojar-rådet hadde en særlig innflytelse ved beslutninger i veche, som holdt sine møter i Treenighedskatedralen. 
I Treenighedskatedralen ble i tillegg oppbevart arkivene for veche og andre viktige private papirer og offentlige dokumenter. Valget til embeder ble et privilegium for adelige. I de mest avgjørende øyeblikk i byens historie spilte de såkalte "molodshiye"-folk (молодшие посадские люди, lavere embedsmenn) en stor og til tider avgjørende rolle i veche. Maktkamper mellom bojarer og smerder, "molodshiye" og "bolshiye"-folk (høyere embedsmenn) avspeiles i det 14. århundre i Strigolniki og i debattene i veche i tidsrommet fra 1470-årene til 1490-årene, som ofte endte i blodige sammenstøt.

Seneste år

En styrkelse av forbindelsene med Moskva som følge av den økonomiske utvikling og utenrikspolitiske forhold, blant annet byens deltagelse i slaget ved Kulikovo 1380 og de etterfølgende heldige kamper mot Den tyske orden og Litauen, medvirket til at undergrave republikkens selvstendighet. En del av stadens bojarer og kjøpmenn forsøkte at imøtegå sammenslutning med Moskva, men uten innbyggernes tilslutning.
Petseri kloster ble opprettet i 1473 i Kamenka-dalen. 
I 1510 ankom fyrst Vasili 3. av Moskva til staden og erklærte sitt votchina, og derved opphørte republikkens selvstendighet. Stadens veche ble oppløst og omkring 300 familier blant byens rikeste innbyggere ble bortvist fra byen. Deres jordeiendommer ble fordelt til embedsfolk fra Moskva. Fra dette tidspunkt og fremover utvikle byen og de omgivende områder seg som deler av en sentralisert russisk stat med sete i Moskva, selv om en del av byens økonomiske og kulturelle tradisjoner ble bevart. I 1581 ble fyrstedømmet erobret erobret av Stefan Batory og det kom til å inngå som en del av Rzeczpospolita.