google/wiki40b huggingface dataset:
Daniello Bartoli

Bakgrunn

Hans far, Tiburzio, vaer kjemiker tilknyttet Este-hoffet på Alfonso II d'Estes tid. Da pavemakten nektet å anerkjenne dennes uekte etterfølger, flyttet hoffet i 1598 under Cesare d'Este, hertug av Modena. Under Cinquecento og i kraft ev en rekke forfattere som for eksempel Ariosto og Tasso ble renessansetidens Ferrara den italienske litteraturs hovedstad ved siden av Firenze - det dikteriske språket i det pavelige Roma var humanismens latin. Faniello Bartolis identitet som ferrareser og lombard viser seg blant annet ved hans valg av psevdonym, Ferrante Longobardi.

Karriere

Han trådte inn i jesuittordenen i 1623. Hans overordnede nektet ham å reise ut som misjonær ettersom de mente at hans litterære talenter ville komme bedre til sin rett i Europa. Han ble dermed lærer i retorikk og predikant i Ferrara, Genova, Lucca, Firenze og Roma.
Bartolis første verk, L'huomo di lettere difeso ed emendato (1645), et litteraturens vademecum for sin tid, ble en bestselger i barokken på italiensk og i mange oversettelser; over 30 utgaver utkom i hans levetid. Som historiker for jesuittene representerte han et brudd med den forutgående latinske humanistiske historieskrivning representert ved Niccolò Orlandini og Francesco Sacchini til den jesuittiske prosatradisjon som han ved sitt virke etablerte på italiensk med sin offisielle historie om jesuittordenens første hundreår.
Hans monumentale Istoria della Compagnia di Gesu (Roma, 1650-1673), i seks foliobind, er den lengste av de italienske klassikere. Den begynner med en omfattende biografi om ordenens grunnlegger Ignatius av Loyola. Særlig interessant og eksotisk er hans skildring av Frans Xavier og jesuittmisjonene som beskriver India (L'Asia, 1653), Japan (Il Giappone, 1660), og Kina (La Cina, 1663). Så tilkom bind om jesuittene i England ( L'Inghiterra, 1670) og Italia (L'Italia, 1673).
Senere i livet skrev han en rekke vitenskapelige traktater, i tillegg til en katalog med jesuittbiografier, og moralske og åndelige verker som ble samlet i en folioutgave i 1684, Le Morali.
Fra 1670 til 1673 var pater Bartoli rektor ved jesuittenes høyskole Collegio Romano i Roma.
Herman Leopoldus Løvenskiold (1677–1750)

Biografi

Han var sønn av kjøpmann i Christiania Herman Leopoldus (d. 1696) og Barbara Wiggers (d. 1692). I år 1700 ble han sekretær i Danske Kancelli og samme år giftet han seg med Inger Borse (d. 1714), en datter av assessor og jernverkseier Halvor Søfrensen Borse. Svigerfaren hadde giftet seg inn i en slektskrets i Grenland som eide store jordegods og selv blitt meget rik. Inger var bl.a. datterdatter av Anne Gundersdatter samt etterkommer av Jørgen von Ansbach. Gjennom arv og forretningstalent ble Leopoldus meget velstående og samlet store eiendommer i bl.a. Telemark. Herman Leopoldus og Inger Borse var foreldre til Herman Løvenskiold. Herman Leopoldus hadde også en søster, Barbara Leopolda (1679-1730), som i 1707 ble gift med David Jørgensen Monrad (1666 Assens-1746 Skien), sogneprest til Gjerpen, som første gang hadde vært gift med Abigael Flor (1682-1704), datter av Ole F., sogneprest til Gjerpen. 
I 1725 fikk han tittelen kanselliråd, 1733 virkelig justisråd, 1738 virkelig etatsråd og 1747 konferensråd. I 1736–38 var han kommitert i Kommercekollegiet, og i 1739 ble han opptatt i adelsstanden under navnet Løvenskiold. For å få titlene og adelskapet betalte han inn større beløp til kongens privatkasse, den såkalte partikulærkassen.
Han eide gårdene Bjørntvedt, Fjære og Bolvik Jernværk i Solum, Holden Jernværk på Ulefoss, samt herregårdene Aggersvold, Vognserup og Birkholm (senere Løvenborg) på Sjælland. 
I sitt annet ekteskap med Kirsten Sørensdatter Brinck (d. 1736) fikk han sønnen Søren (eller Søfren) som ervervet tittelen friherre under navnet Severin Løvenskiold.  
Herman Leopoldus Løvenskiold døde den 16. mai 1750 på Birkholm.
Ingarö

Ingarö er en øy i Värmdö kommune, Stockholms län. 
Øya utgjorde frem til 1952 hoveddelen av Ingarö landskommun da kommunen ble innlemmet i Gustavsberg kommune, som i 1974 ble en del av Värmdö. Største tettsted er Brunn.
På Ingarö kirkegård ligger Sveriges første flyver, Carl Cederström,  begravd. Han ble kalt «Kalle Flygare» av lokalbefolkningen.
En annen kjent ingaröboer er trompetisten Niklas «Semlan» Josefsson.
Triftong

Triftong er i fonetikken en sammensetning av tre vokaler i én stavelse. Noen eksempler på triftonger er engelsk fire /faɪə(ɹ)/ «brann», spansk buey /bwej/ «okse» eller rumensk iau /jaw/ «jeg tar».
Ølsted (Halsnæs kommune)

Ølsted er en liten by i Nordsjælland (i nåværende Region Hovedstaden, tidligere Frederiksborg amt) i Danmark. Byen ligger i Halsnæs kommune 51 kilometer nordvest for København, og har 1 924 innbyggere (2013).
I byen ligger bl.a. Ølsted kirke fra ca. 1100. Det er også en rytterskole bygget 1721–27, som nå brukes som kirkekontor. Det er jernbaneforbindelse til Hundested, Frederiksværk og Hillerød. Byen har en sentral beliggenhet og mange fasiliteter; ved kysten er bebyggelsen preget av sommerhus som brukes mest som feriested av København-folk.
Bynavnet kommer faktisk av drikken øl og sted.
Cyrtothyrea

Beskrivelse

Middelsstore, rødbrune til svarte gullbasser med tallrike hvite flekker. Pronotum har rødbrune kanter.

Levevis

De voksne finnes gjerne på blomster der de eter pollen.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Afrika, mest i de sørlige delene.
40 Days and 40 Nights

Sammendrag

Matt Sullivan (Josh Hartnett) og hans romkamerat, Ryan (Paulo Costanzo) jobber i samme bedrift i San Francisco. Matt er forelsket i sin eks-kjæreste, Nicole (Vinessa Shaw), og dette fører til problemer for ham under forsøk på one-night stands med andre kvinner. Han nevner sine problemer til sin bror, John, en katolsk prest. I et forsøk på å løse sine problemer, bestemmer Matt seg for å avstå fra all seksuell stimulering, inkludert onani, i 40 dager og 40 netter i fastetiden. John advarer at kyskhet ikke er enkelt. Ryan starter et veddemål med kollegaer og venner om Matt gir opp.
Matt møter Erica (Shannyn Sossamon), en barnepike, og de begynner et forhold. De står overfor mange utfordringer, blant annet når hun oppdager hans sølibat-løfte og hans vedvarende følelser for Nicole. Hans medarbeidere gjør flere mislykkede forsøk på å overtale ham til å ha sex fordi de ønsker å vinne veddemålet. I mellomtiden blir Erica og Matt forelsket, og de planlegger en spesiell natt for den 40. natten, for å feire at han har fullført sitt løfte. 
Like før den 40. dagen, hører en nylig singel Nicole om veddemålet. Nicole vedder på at han kommer til å ha sex påfølgende natt, og deretter voldtar Matt når han sover. Erica mener Matt vanæret hans løfte, og var utro mot henne. Men hun ombestemmer seg snart, og de har sex i Matt`s soverom i flere timer. Flere av deres venner og kollegaer vedder om varigheten av deres utholdenhet. Men Matt sparker dem ut av leiligheten sin, og lukker døren i det filmen kutter til svart.
Åse Kleveland 2

Åse Kleveland 2 er et musikkalbum med Åse Kleveland, utgitt i 1967.
Michio Yasuda

Japans herrelandslag

Michio Yasuda spilte 1 landskamper for Japans herrelandslag.
Wings of a Dove (Bob Fergusons sang)

«Wings of a Dove» er en amerikansk gospelsang, skrevet av Bob Ferguson. «Wings of a Dove» var mest populær i innspillingen til Ferlin Husky på singlen Capitol 4406 fra 1960. Produsent var Ken Nelson. B-siden var «Next to Jimmy». I 1987 tildelte Broadcast Music Incorporated (BMI) Ferguson the million air plays for «Wings of a Dove».

Norsk versjon

C. C. Bøyesen har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Det var du som sa nei».

I filmer

Robert Duvall fremførte sangen i filmen Sangen til livet (Tender Mercies) fra 1983. Filmens soundtrack inneholdt en versjon, fremført av Duval og Gail Youngs. En versjon med Point of Grace forekom på soundtracket til filmen Joshua fra 2002.
Continental Airlines

Historie

Continental Airlines ble etablert i 1934, da under navnet Varney Speed Lines. Navnet på selskapet kom fra eieren, som het Walter T. Varney. Han valgte tre år senere, i 1937 å endre navn på selskapet til Continental Airlines.
Selskapet opererte som innenriksselskap de første årene, men vokste stadig, selv om selskapet hadde et rutenett som begrenset seg til det nordamerikanske kontinentet. Selskapet gikk på 70-tallet, som en av de første, til anskaffelse av Boeing 747-maskiner, og begynte operasjoner med disse.
Finanskrisen på 80-tallet traff Continental Airlines hardt, som gjennom dette tiåret gikk konkurs to ganger. På midten av 90-tallet begynte selskapet igjen å ekspandere, og så mot det europeiske markedet, et flymarked som nå var deregulert slik at flyselskaper ikke lengre trengte søke om statlige konsesjoner til å operere ruter i de europeiske landene. Selskapet hadde et utstrakt rutenett i USA, Canada og Mexico, i tillegg til å operere ruter til de største europeiske og asiatiske destinasjonene.

Selskapsprofil

Hovedflyplassene for selskapet var George Bush interkontinentale lufthavn ved Houston og Newark Liberty internasjonale lufthavn i Newark ved New York. Continental var ett av to amerikanske flyselskap som drev regulær rutetrafikk mellom USA og Norge, hvor det andre var US Airways.
Flåten bestod utelukkende av Boeing-fly, der over 250 Boeing 737 fly utgjorde flertallet av flyene. Litt tyngre ruter innenlands i USA ble betjent av Boeing 757 og Boeing 767-200 fly. På transatlantiske og andre interkontinentale flygninger ble Boeing 757, Boeing 767-200, Boeing 767-400 og Boeing 777-maskiner brukt. Mindre ruter til småbyer ble betjent av selskapet Continental Express, som blant annet brukte Embraer-fly. I tillegg var det en del uavhengige småflyselskap som markedsførte ruter som Continental Connection.

Destinasjoner

Continental Airlines' rutenett inkluderte de fleste større byer i USA, samt flere i Canada og Mexico. Selskapet valgte også å satse tungt på destinasjoner i Europa, og da spesielt Storbritannia, hvor det opererte direkteflygninger til sju forskjellige destinasjoner. Continental Airlines hadde også enkelte ruter til Asia.
Gjennom sine datterselskap Continental Micronesia basert på Guam kunne selskapet tilby enda flere destinasjoner i Asia, samt i Oseania.
Hönöleden

Hönöleden er et fergesamband som går mellom Lilla Varholmen i Göteborg og Hönö i skjærgården i nordvest. Strekningens lengde er 2,5 km og overfartstiden er 12 minutter. Den driftes av Trafikverket Färjerederiet og er med 2,3 millioner motorkjøretøy per år (2011) Sveriges sterkest trafikkerte fergesamband. Fergen er del av Länsväg 155, og den benyttes gratis.
Kong Skrue av Skruerike

Kong Skrue av Skruerike (opprinnelig His Majesty, McDuck) er en Disney-tegneseriehistorie skrevet og tegnet av Don Rosa. Den ble første gang utgitt i Uncle Scrooge Adventures nr. 14 i 1989. Første norske utgivelse var i Høst-ekstra 1991, bilag til Donald Duck & Co.

Handling

Skrue McDuck finner en gullplate hvor innskriften forteller at Francis Drake hadde seilt opp Andebyelven og gjort krav på bakken hvor Skrues pengebinge står, for dronningen av England. Britene bygde et fort på toppen av bakken, men da spanjolene senere beleiret fortet overdrog de landet til Kornelius Kvakk. Han klarte å skremme bort spanjolene ved hjelp av popkorn, og beholdt området, som Skrue senere kjøpte.
Skrue og nevøene hans oppdager at området aldri hadde vært en del av Amerikas forente stater, og erklærer Skruerike som en selvstendig stat innenfor Andeby. Skrue krever å få tilbakebetalt all skatt han hadde betalt, mens byen svarer med å innføre tøffe import- og eksportavgifter.
Innen kort tid blir Skruerike invadert av B-gjengen, som tar kontroll over landet, men endene klarer å ta tilbake landet. Til slutt kommer Andebys ordfører til Skrue og forteller at den tilbakebetalte skatten vil føre til at Andeby går konkurs. Skrue ser seg lei av alt dette, og brenner opp et dokument som beviser Skruerikes selvstendighet ved en «ulykke» og lurer alle andre til å tro at han hadde smeltet gullplaten som også beviste at Skruerike var selvstendig.
Grevelingenmeer

Grevelingenmeer (nor. Grevelingen sjø), før 1971 Grevelingen, var en arm av Nordsjøen inntil den ble stengt med Grevelingendemningen i øst i 1965, og Brouwersdemningen i vest i 1971. Demningene er en del av Deltaprosjektet (ned. Deltawerken). Siden da er den en kunstig innsjø i de nederlandske provinsene Zeeland og Zuid-Holland. Grevelingenmeer ligger på nordsiden av Schouwen-Duiveland og sør for Goeree-Overflakkee (i Zuid-Holland). Sjøen dekker et område på 140 km², og fra tid til annen blir saltvann sluppet inn via en sluse i Brouwersdemningen. Videre er fiske etter østers en viktig næringsgren.
Innsjøen er et populært mål for rekreasjon, blant annet trives kajakkpadlere godt her. De bruker Grevelingenmeer til å trene før de padler i åpent hav. Rundt innsjøen ligger det mange havner (blant annet Battenoord).
Grevelingenmeer har flere naturvernområder, blant annet der tidligere sandbanker har blitt til øyer (som Hompelvoet). På disse øyene har mange sjøfugler tilhold.
Teamfilm

Teamfilm A/S var et norsk filmselskap som produserte en rekke populære spillefilmer fra 1962 til 1994, blant annet de populære komediene om Olsenbanden.

Historikk

Selskapet ble etablert av filmregissørene Knut Andersen og Knut Bohwim sammen med komponisten og produsenten Egil Monn-Iversen til Monn-Iversens prosjekt Operasjon Løvsprett i 1962. Også filmfotografen Mattis Mathiesen var blant grunnleggerne. 
Teamfilm revitaliserte den norske filmkomedien på 1960-tallet med publikums- og kassasuksesser som Operasjon Løvsprett og Hurra for Andersens. Selskapet produserte også 13 filmer om Olsenbanden 1969–1984, en serie kriminalkomedier etter danske forbilder.
Teamfilm hadde en periode studio i lokalene til Søilen Teater i Oslo. I 1981 oppsummert Kirke- og undervisningsdepartementet at «de etablerte produsentene» Norsk Film A/S, Teamfilm A/S og EMI Produksjon (eid av Egil Monn-Iversen) hadde stått for 75 av de 99 filmene som hadde hatt premiere i 1970-årene.
Fredrikssons fabrikk – The movie fra 1994 ble ikke den publikumssuksessen produsenten hadde håpet, og underskuddet var en sterkt medvirkende årsak til at produksjonsselskapet Teamfilm måtte avvikles.
Erdal (Førde)

Erdal er ei grend i Førde kommune i Sogn og Fjordane. Grenda ligger ved Førdefjorden ved riksvei 5 mellom Naustdal og Førde.
Det er dokumentert at det har holdt folk til her minst siden 1300-tallet gjennom et kunngjøringsdokument fra 1328.
Blindgjenger (TV-film)

Handling

Filmen handler i hovedsak om Gundolf som bor sammen med sin mor i en gammel leiegård i Oslo. Her bor også to av hans kamerater, Krister og Ola. De tre ungdommene er nettopp ferdig med ungdomsskolen og har ingen planer for høsten. Foreldrene deres er opptatt med sitt og lar dem mer eller mindre seile sin egen sjø. I gårdens førsteetasje etableres det et helsestudio, der guttene blir med på et treningsopplegg. Det viser seg imidlertid at virksomheten er et skalkeskjul for nynazistisk virksomhet, og etter en stund blir guttene viklet inn i dette miljøet. Alvoret går først opp for dem da lederen forsøker å tvinge dem til å utføre et terrorangrep mot en bygård hvor det bor mange innvandrere.
Kreistag

Kreistag (i Schleswig-Holstein og Nordrhein-Westfalen kalt Kreis (norsk: kretsdag)) er den folkevalgte forsamling i på forvaltningsnivået landkreis i Tyskland. En kreistag har ingen lovgivende makt og hører således til forvaltningen, det vil si den utøvende makt. Kretsdagene er opprettet med hjemmel i den tyske grunnloven Grundgesetz, Artikkel 29.
Kretsdagen består av medlemmer valgt av borgerne i kretsen (herunder borgere fra andre EU-land). Valgperioden er i de fleste delstatene fem år, i Bayern seks år.
I noen delstater ledes kretsdagens møter av en Landrat (landråd), som også er leder av kretsens administrasjon.
VM i fotball for kvinner 2011 Gruppe D

Gruppe D i verdensmesterskapet i fotball for kvinner består av disse lagene: Brasil, Australia, Norge og Ekvatorial-Guinea. Kampene i denne gruppa spilles: onsdag 29. juni, søndag 3. juli og onsdag 6. juli. De to beste lagene i denne gruppa går videre til kvartfinalene.
Tureia

Tureia er en atoll og en kommune i Tuamotuøyene i Fransk Polynesia. Kommunen omfatter også Fangataufa, Moruroa, Tematangi og Vanavana. Folketellingen i 2017 viste et innbyggertall på 336 i hele kommunen. Befolkningen er konsentrert i landsbyen Hakamaru på nordspissen av Tureia.
Atollen Tureia har et landareal på 8,3 km² og en lagune som dekker 47 km². Det er ingen dyp kanal mellom lagunen og havet og vannutskifting skjer bare gjennom grunne passasjer, hoaer.
Tureia er nærmeste befolkede atoll til Fangataufa og Moruroa, der Frankrike drev atomprøvesprengninger fra 1966 til 1996. I forbindelse med dette ble det bygget en metrologisk stasjon på Tureia.  Ved de innledende atmosfæriske prøvesprengningene ble befolkningen evakuert.
Det er flyplass på Tureia.
Karl Konow

Liv

Konow var sønn av presten Wollert Otto Konow (1833–1895) og Henrikke Christiane Johanne Molde Wolf, og bror av indologen Sten Konow. Han vokste opp i Vang i Valdres, hvor faren var sogneprest. Han blev elev ved Lillehammer skole og tok examen artium i 1883. I 1889 tok han juridisk embetseksamen. Deretter studerte han malerkunst i Paris og München. Som maler oppholdt han seg i mange år i utlandet, særlig i Roma og Paris, senere i Berlin.
Etterhvert mistet Konow synsevnen, og måtte oppgi maleryrket etter en mislykket øyeoperasjon i 1917. Etter en ny operasjon i 1921 kunne han se litt på det ene øyet, men han kunne fremdeles ikke male. I stedet gikk han over til å skrive korrespondanser til norske aviser fra utlandet.
Konow utga en erindringsbok om Bjørnstjerne Bjørnson og Jonas Lie, Bjørnson og Lie. Små erindringer om de store (1919), samt den selvbiografiske boken Adam Bøøks øine (1925).
Cali

Byen og storbyområdet

Cali er Colombias tredje største by, og hadde 2 158 107 innbyggere i 2008. I hele kommunen, med et areal på 564 km², var det totalt 2 194 695 innbyggere.
Storbyområdet Área Metropolitana de Cali hadde i 2008 totalt 2 761 179 innbyggere og et areal på 1 957 km². Området består foruten Cali av kommunene Candelaria, Jamundí, Palmira og Yumbo.

Kultur

Skulpturen «El Gato del Río» («Elvekatten») har blitt kjent monument i Cali.
Tangkvabber

Beskrivelse

De har butte hoder med store øyne, og store sammenhengende ryggfinner som kan ha 3–17 piggstråler. Kroppene er flattrykte, avlange og uten skjell. De små, slanke brystfinnene (som er fraværende i bare to arter) befinner seg foran de forstørrede bukfinnene, og halefinnen er avrundet. De har kamaktige tenner langs kjevene.
Den største arten blir opptil 53 cm lang, de fleste andre er mye mindre. De er aktive fisk og ofte veldig fargerike, noe som gjør dem populær i akvariehobbyen.

Habitat og adferd

Tangkvabbene bruker mye av tiden sin på bunnen. De kan holde til i steinete områder av rev, huler i sand eller mudder-underlag, eller tomme skjell. De finnes oftest på grunt vann, og noen tangkvabber er i stand til å forlate vannet for korte perioder ved fjære sjø. De bruker da de store bukfinnene som «føtter». Små bunnlevende krepsdyr, bløtdyr og andre smådyr er hovedføden for de fleste artene, andre eter alger og plankton.
Det er en gruppe av tangkvabbene som fortjener å nevnes spesielt: de såkalte sabeltann-tangkvabbene i slektene Aspidontus, Meiacanthus, Petroscirtes, Plagiotremus og Xiphasia. Disse tangkvabbene har huggtannaktige tenner som har giftkjertler ved roten.
Medlemmer av slektene Apistodontus og Plagiotremus er kjent for å etterligne rensefisk. Ved å etterligne fargene, formen og adferden til rensefisker, er tangkvabbene i stand til å lure andre fisk (eller dykkere) lenge nok til å nappe til seg en kjapp munnfull hud eller skjell.
Noen tangkvabber danner små grupper, andre er solitære og territorielle. De kan være natt- eller dagaktive, alt etter arten. Hunner legger eggene i skjell eller under steinkanter. Hannene passer redet til eggene klekkes. Hos noen arter forblir eggene i hunnens eggleder til de klekkes. Yngelen hos noen arter gjennomgår et stadium der de lever i de midtre vannlagene og har sterkt forstørrede bukfinner og krokete tenner.
Rutger Hauer

Bakgrunn

Rutger Hauer var sønn av Teunke (Mellema) og Arend Hauer som begge var skuespillærere. 
Han forlot foreldrehuset i en alder av 15 åt og tilbragte ett år med å vaske skipsdekk. Vel tilbake hjemme arbeidet han i tre år som elektriker og tømmermann og tok samtidig skuespillerundervisning på kveldsskole.

Karriere

Rutger Hauer begynte så i en skuespillertrupp, og var med i den frem til han fem år etter fikk hovedrollen i den fremgangsrike fjernsynsserien Floris. Det var således slik Hauer begynte sin skuespillerkarriere i nederlandsk fjernsyn. 
Han ble lagt merke til i Paul Verhoevens film Turks fruit fra 1973. Den første av mange engelsktalende filmroller fikk han i den britiske filmen The Wilby Conspiracy (1975). Etter det fulgte en rekke roller i amerikanske filmer; de kanskje mest kjente er Blade Runner (1982), hvor han spilte mot Harrison Ford og Ladyhawke (1985) hvor motspiller var Michelle Pfeiffer. I 1983 spilte han i den politiske thrilleren Operasjon Omega, som var hans første hovedrolle i en amerikansk film. Mange husker ham imidlertid kanskje best fra rollen som den psykopatiske seriemorderen i grøsseren Haikeren (1986). Han har ellers hatt fremtredende roller i filmer som Flesh+Blood (1985), Blind Fury (1989), Split Second (1992), Arctic Blue (1993), samt TV-filmene Blind Side og Voyage, begge fra 1993. Man må også nevne TV-filmen Flukten fra Sobibor (1987) som innbrakte ham en Golden Globe for beste birolle.
I løpet av 1990-tallet begynte det å bli færre kjente filmroller. Han har etter det medvirket i noen få filmer, slik som Confessions of a Dangerous Mind (2003) og Batman Begins (2005).
Han har ett barn med Heidi Merz og ett med Ineke ten Kate. Han er far til Ayesha Hauer som også er skuespiller.
I 2007 gav han ut selvbiografien All Those Moments.
Ferjesambandet Breivikeidet–Svensby

Breivikeidet–Svensby er et fergesamband på fylkesvei 91 over Ullsfjorden i Troms, mellom Breivikeidet ferjekai i Tromsø og Svensby ferjekai i Lyngen. Strekningen drives av Bjørklids Ferjerederi.
Strekningen blir betjent av MF «Jæggevarre», med 18 avganger daglig i hver retning om hverdagen. 2014 var årsdøgntrafikken 434 kjøretøyer.
Det planlegges en fast forbindelse over fjorden her, Ullsfjordforbindelsen.
Lecans store bok

Lecans (store) bok (irsk Leabhar (Mór) Leacain) er er irsk manuskript fra middelalderen, skrevet en gang mellom 1397 og 1418. Manuskriptet bør ikke forveksles med Lecans gule bok (Leabhar Buidhe Lecain). Det er i dag huset ved Royal Irish Academy hvor det er gitt den tekniske betegnelsen «RIA, MS 23 P 2». 
Lecans store bok er skrevet på mellomirsk og ble skapt av Ádhamh Ó Cuirnín for historikeren Giolla Íosa Mór Mac Fhirbhisigh. Materialet i den ble skrevet av fra Leinsterboken, hvor det ble gjort kopier av Boken om invasjonene, dinsenchas, banshenchas, og Boken om rettighetene.
Ved et tidspunkt var manuskriptet eid av by James Ussher, og siden ble det oppbevart av Jakob II av England ved det irske gymnasium i Paris. I 1787 returnerte Chevalier O'Reilly det til Irland hvor det ved et tidspunkt var i besittelse av general Charles Vallancey som siden ga det Royal Irish Academy.
Den besto opprinnelig av 30 folioark, men de ni første synes å ha gått tapt i 1724. De øvrige sidene er beklageligvis dekket av en oljeaktig substans som gjør arkene gjennomsiktige og har redusert leseligheten.
Neodiadelia

Levevis

Larvene lever inne i død ved, gjerne små kvister av løvtrær. De kan også finnes inne i store urter, for eksempel arter av vortemelk-slekten. Disse artene er ikke spesialiserte og en art kan ofte utnytte flere ulike vertsplanter.

Utbredelse

Artene lever i Sør-Afrika.