Dafne

Mytens bakgrunn

Det eksisterte eldre myter om Dafnis, en oreade, en form for fjellnymfe, og som levde på fjellet Parnassos i det sentrale Hellas, nord for Korintbukta nær Delfi. I henhold til Pausanias ble hun utnevnt av Gaia som prestinne av orakelet i Delfi før Apollon tok kontroll over orakelet. Det synes som denne Dafnis ble blandet med ulike tradisjoner om guden Apollon, og var en versjon av Dafne som ble forvandlet til et laurbærtre. Dafnis/Dafne var antagelig også beslektet med Kastalia, en najade (ferskvannsnymfe) ved orakelet i Delfi, og de najadiske korykiai av de hellige korkykianske grotter ved fjellsiden av Parnassos, oppkalt etter nymfen Korykia.
Diodorus Siculus beskrev Dafne som datter av den synske Teiresias (eller Teiresias), en blind profet fra Theben. Han var sønn av en gjeter og en nymfe, og levde i sju generasjoner i Theben, og var profet for ingen mindre enn Apollon. Denne Dafne ble tatt til fange i krigen mot epigoniene (gresk: Ἐπίγονοι, Epigoni, «avkommet»), det vil si sønnene til heltene fra Argos som hadde kjempet og blitt drept i den første krigen mot Theben. Dafne ble deretter gitt som bytte eller gave til Apollon.
Mens fortellingen om Dafne er tradisjonelt forbundet med laurbærtreet (Laurus nobilis), er det bortimot 90 arter av den eviggrønne krattskogen som er kjent for sine luktende blomster og giftige bær som er gruppert under plantearten Daphne.

Myten om Dafne

I henhold til greske myten forfulgte Apollon nymfen Dafne, datter av enten Peneios og Kreousa («prinsesse») i Thessalia, eller av elveguden Ladon i Arkadia. Forfølgelsen av en lokal nymfe av en olympisk gud, en del av en arkaisk tilpasning av religiøs kult i Hellas, ble gitt en anekdotisk vending i Ovids Metamorfoser, hvor gudens forheksede begjær ble utløst av en pil fra Eros. Eros vil straffe Apollon for at han hadde gjort narr av hans ferdigheter med pil og bue, og for demonstrere kraften til kjærlighetens pil. Ovid behandlet møtet, Apollons frafall av guddommelig opphøydhet og majestet, litterært som elegisk kjærestepar, og utvidet forfølgelsen til en serie av taler og replikker. I henhold til fortellingen ber Dafne om hjelp til enten elveguden Peneios eller til Gaia, og blir så forvandlet til et laurbærtre (Laurus nobilis): «en mektig nummenhet grep hennes lemmer, tynn bark dekket seg over hennes bryster, hennes hår ble til løv, hennes armer til greiner, hennes føtter som et øyeblikk siden så raskt hadde løpt, festet seg i langsomt voksende røtter, hennes ansikt var tapt i løvtak. Kun hennes skinnende skjønnhet var tilbake.»
«Hvorfor ville hun ønske å unnslippe? Fordi hun er Artemis Dafnaia, gudens søster,» observerte den freudianske antropologen Géza Róheim, og Joseph Fontenrose stemmer overens; en slik identitet en-til-en vil uten tvil overforenkler bildet: «utjevningen av Artemis og Dafne i forvandlingsmyten kan ikke virke i seg selv.» Laurbærtreet ble hellig for Apollon, og ble prisen som vinnerne i de pythiske leker ble kronet med. De fleste kunstneriske inntrykkene av myten fokuserte på selve øyeblikket da forvandlingen skjedde.
I en versjon på forsøket å ta Dafnes jomfrudom som har blitt mindre kjent siden renessansen ble fortalt av den greske poeten Parthenios av Nikaia i dennes bok Erotica Pathemata («Om kjærlighetens sorger»). Parthenios' fortelling, basert på den greske historikeren Fylarkos, var kjent også for Pausanias som gjenfortalte den i sin Beskrivelse av Hellas. I denne versjonen, som er den tidligste skrevne redegjørelse, er Dafne en vanlig, ikke-gudelig ung kvinne som er glad i å gå på jakt og meget bestemt på å forbli en jomfru (tilsvarende som Artemis, jaktens gudinne). Hun ble etterstrebet av en ung mann ved navn Leukippos («hvit hingst») som forkler seg i klær tilsvarende den unge kvinnens klesdrakt for å kunne delta i hennes gruppe av jaktende kvinner. Han er så suksessfull i sin forkledning at han får hennes uskyldige tillit. Derimot ser Apollon hva som skjer og blir grepet av sjalusi. Han fikk piken til å ta seg et bad i elven Ladon, og da hun og de andre tok av seg klærne, ble Leukippos' lureri avslørt, og alle kvinnene kastet sine spyd i den unge mannen og drepte ham på stedet. I dette øyeblikket ble Apollons oppmerksomhet engasjert, og begynner sin egen forfølgelse av Dafne. Denne versjonen synes å være en noe besværlig overgang for å knytte to i utgangspunktet ulike fortellinger sammen.

Artemis Dafnaia

Artemis Dafnaia, som hadde sitt tempel i Sparta i antikken ved et sted kalt Hypsoi. De lå i skråningen av fjellet Knakadion i nærheten av den spartanske grense. Her var hennes hellige laurbærtrær.

Tempelet til Apollon Dafneforos

I byen Eretria i Evvia (Euboia) er avdekket tempel fra 600- eller 500-tallet f.Kr. identifisert via inskripsjoner som til Apollon Dafneforos, det vil si «Apollons laurbærbærer», eller bokstavelig, «frakte vekk Dafne», et sted hvor «borgerne sverget sine eder».

Mytens popularitet

Myten om Dafne og Apollon ble populær i renessansen og senere som emne for kunsten, særlig berømt er Gian Lorenzo Berninis statuegruppe Apollon og Dafne (1622–1625), i dag utstilt i Galleria Borghese i Roma.
Innenfor musikken komponerte den tyske komponisten Richard Strauss en opera i en akt om legenden om Dafne og Apollon, basert på fortellingene til både Ovid og Evripides.
Dafnes forvandling i kunsten