google/wiki40b huggingface dataset:
Tangen Gravlund

Tangen gravlund er et privat gravsted på Tangen gård på Hisøy i Arendal kommune. Gravstedet er fredet etter Lov om kulturminner, og omtales som Falck-Ebbell, Dedekam og Harboes gravsted. 
Ved kongelig resolusjon fikk eieren i 1802 tillatelse til å opprette et privat gravsted på Tangen gård. Gravstedet rommer i alt tre familiegraver og var i bruk til flere begravelser. Siste begravelse skjedde trolig i 1898. Gravstedet ligger i et skogholt litt opp fra Hølen i nedre del av Nidelva, med utsikt over denne. Gravstedet er etablert innenfor en stor innhegning murt av naturstein. Innenfor denne er det et mindre gjerde av støpejern. På gravene er det reist tre granittmonumenter med innhogget skrift. Gravplassen omkranses av plantete bøketrær. 
Eier av Tangen gård i 1802 var Ole Abraham Falck-Ebbell. 
Fra slutten av 1700-tallet - og ut gjennom 1800-tallet så man i hele Europa en tendens til at de mest velstående deler av befolkningen etablerte landsteder i utkanten av byene. I denne perioden utfoldet Arendals borgerskap et rikt og sosialt liv, inspirert av utenlandske forbilder. Dette innebar blant annet en privatisering av kirkelige handlinger som dåp, vigsel og begravelse, ut ifra ønsket om å skille seg ut fra den øvrige befolkningen. Som følge av dette ble det opprettet private gravsteder lokalisert til familiens lyststeder. 
Disse anleggene ble nøye lagt inn i den parkmessige opparbeidingen av eiendommen. På romantiske spaserveier ut fra lystgården kunne man passere graverstedet og minnes de døde.
The Expression of the Emotions

The Expression of the Emotions in Man and Animals («Følelsesuttrykk hos mennesker og dyr») er en bok som Charles Darwin ga ut i 1872. Den beskriver og drøfter hvordan mennesker og dyr uttrykker følelser eller emosjoner og hvordan disse uttrykksformene utvikler seg (i løpet av livet) og kan ha evolvert (i løpet av geologisk tid). Darwin hadde opprinnelig planlagt å omtale temaet som ett kapittel i boka The Descent of Man (1871), men stoffet ble for omfangsrikt, og Darwin ga det altså ut som en egen bok året etter.
Darwin baserte seg på flere ulike typer data. Han hadde samla observasjoner av dyrisk adferd og selv utført slike studier; skrevet en dagbok om sin første sønns psykologiske utvikling; og innhenta krysskulturelle funn, bl.a. basert på et spørreskjema som han hadde sendt til tallrike kontakter i hele verden. Et av målene hans var gi en evolusjonær forklaring for ansiktsuttrykk. Hans teori var at ansiktsmusklene ikke hadde oppstått for å uttrykke emosjoner, men hadde fått denne funksjonen etter hvert gjennom en såkalt funksjonsveksel. Gjennom sammenligninger på tvers av kulturer og med dyr klarte Darwin å presentere overbevisende argumenter for at menneskelige ansiktsuttrykk ikke er ikke kulturelt variable vaner, men at de er medfødte adferdsmønstre.
Boka er etter dagens forståelse for antropomorf i sin omtale av dyr (dvs. dyrene menneskeliggjøres i for stor grad). På den andre siden har boka vært banebrytende som den første publikasjonen i evolusjonspsykologi. Darwins observasjoner av sin sønn utgjør dessuten en klassisk studie i utviklingspsykologi.

Innhold

Boka består av 14 kapitler. De tre første gir en fremstilling av generelle grunnprinsipper for følelsesuttrykk. Kapittel 4 presenterer de ulike fysiologiske, motoriske og adferdsmessige mekanismene som dyr bruker for å uttrykke følelser. Kapittel 5 gir en oversikt over følelsesuttrykk hos domestiserte dyr samt primater. Det sistnevnte bygget på Darwins iakttagelser i Londons dyrehage. De følgende åtte kapitlene gjennomgår de viktigste emosjonene (eller grupper av beslekta emosjoner) hos mennesket. Gjennomgangen tar bl.a. opp hvilke muskler, kjertler osv. som er involvert i de ulike følelsesuttrykkene. På denne måten behandler Darwin gråt (kap. 6), redsel (kap. 7), glede (kap. 8), ettertenksomhet (kap. 9), sinne (kap. 10), vemmelse (kap. 11), overraskelse (kap. 12) og skam (kap. 13). Det siste kapitlet gir en oppsummering.

Utgaver

Bokas første utgave i 1872 var på 374 sider. En annen utgave ble publisert posthumt i 1890 av Charles Darwins sønn Francis. Den inneholdt noen tilføyelser og kommentarer basert på Darwins notater, og var på 394 sider. Begge utgivelsene ble besørget av John Murray.
Noël Coward

Bakgrunn

Noël Coward var den annen av tre sønner av Arthur Sabin Coward (1856–1937) og hans hustru Violet Agnes (1863–1954). Hans eldre bror døde i 1898 som seksåring, altså før Noël Cowards fødsel. Cowards far var ikke særlig driftig, og familiens finanser var ofte slette.

Karriere

Coward begynte sin teaterkarrière allerede som tolvåring, da han spilte i en juleforestilling. Dette vakte interesse for faget, og han fortsatte som barneskuespiller. 
Cowards første suksess var The Young Idea i 1923. Deretter skrev han og medvirket i flere andre teaterstykker, som også ble store suksesser både i Storbritannia og USA, for eksempel Hay Fever (1925), Private Lives (1930, sammen med Gertrude Lawrence), Blithe Spirit og Design for living. 
Han skrev også flere filmmanus, bl.a. den patriotiske In Which We Serve (1942) og den sentimentale klassikeren Kort møte (1945). Han opptrådte også som skuespiller i filmen Vår mann i Havanna i 1959.
Under andre verdenskrig var Coward en etterspurt underholder for de væpnede styrker. Han skrev og spilte inn populære sanger med tema fra krigen, blant annet «London Pride» og «Don't Let's Be Beastly to the Germans». I den siste gjør han på ironisk vis narr av engelske nazi-sympatisører og tilhengerne av appeasementpolitikken. Winston Churchill skal ha vært meget begeistret. Men i befolkningen var det slett ikke alle som skjønte ironien, og etter en tid ble den ikke lenger spilt på BBC. Senere er det kommet frem at Coward arbeidet for den britiske innenriksetterretning MI5. Tyskerne må ha begrepet hans ironi. I alle fall havnet han på Sonderfahndungsliste G.B., listen over folk som snarest mulig skulle arresteres ved en tysk invasjon.
Etter krigen opptrådte han på nattklubber og kabareter, der han sang egne sanger, for eksempel Mad Dogs and Englishmen. Coward var nær venn med Marlene Dietrich, Ivor Novello og Winston Churchill. Dessuten stod han på vennskapelig fot med for eksempel Laurence Olivier, Vivien Leigh, Elizabeth Bowes-Lyon, Ian Fleming og Margaret, Countess of Snowdon. Den britiske skuespillerinne Gertrude Lawrence ble ofte nevnt som hans muse.
SAAB 95

SAAB 95 er en liten, todørs stasjonsvogn produsert av den svenske bilfabrikken SAAB i perioden 1959–1978. Den ble opprinnelig introdusert i 1959 som en kombivariant av SAAB 93, men fulgte samme utvikling som etterfølgeren SAAB 96 fra denne kom i produksjon året etter. 
Fra 1959 til 1964 hadde den en tresylindret totaktsmotor på 850 kubikkcentimeter og 38 hestekrefter. Denne nye motoren var basert på den 750 cc motoren som stod i SAAB 93, men ga fem hestekrefter mer. Fra 1960 ble motoren fra SAAB 95 også brukt i 96-modellen. Effekten ble øket til 40 hk i 1965, og til 42 i 1966 etter den ble utstyrt med en trippelforgasser. Fra 1967 til 1978 ble bilen levert med en 1,5 liters V4-motor fra Ford, som opprinnelig hadde 65 hk, som ble redusert til 62 hk i 1976 og økt til 68 året etter. I USA ble bilen levert med en 1,7 liters-motor fra 1971.
De siste årsmodellene ble produsert i Arlöv.
SAAB 95 er en liten kombimodell, men kunne fram til og med årsmodell 1975A romme sju personer, de to bakerste i ett fellbart, bakovervent ekstrasete i bagasjerommet. For årsmodell 1975B ble de to bakerste setene fjernet av sikkerhetsgrunner og erstattet av reservehjulet (som tidligere lå under baksetet). Modellen kunne ta stor nyttelast størrelsen tatt i betraktning, 425 kg utover sin nettovekt.
SAABs neste kombimodell, SAAB 9-5, kom først i 1999.
Norges Jeger- og Fiskerforbund

Norges Jeger- og Fiskerforbund (NJFF), etablert i 1871, er landets eneste riksdekkende interesseorganisasjon for både jegere og sportsfiskere, og regnes som et av de viktigste miljøene for formidling av kunnskap om jakt og fiske i Norge. NJFF hadde ved inngangen av 2009 i overkant av 117 000 medlemmer, fordelt på nesten 600 lokalforeninger og 19 fylkeslag. Forbundet rådspørres av myndighetene i alle større saker av betydning for de norske jakt- og fiskeinteresserte; endringer i lover og forskrifter, jakttider, jakthundbruk, spørsmål om våpen og ammunisjon, regulering i bruken av fiskeredskaper, etablering av verneområder, inngrep i naturen osv.
Forbundets primæroppgave er å sikre allmennhetens tilgang til jakt- og fiskemuligheter i framtiden. Derfor har organisasjonen et sterkt engasjement innen naturforvaltning og ulike jakt- og fiskepolitiske spørsmål. Forbundets visjon er «jakt- og fiskeglede til alle - for alltid», mens løftet til medlemmene er at «vi gjør deg til en bedre jeger og fisker». NJFF er også landets største aktør innen jegeropplæring, og utdanner omtrent tre fjerdedeler av alle som tar jegerprøven i løpet av et gitt år, og er samtidig instans for utdanning og godkjenning av alle norske jegerprøveinstruktører. De har også en rekke kurs innen andre fagområder, som fluefiske, jakthunddressur etc.
Forbundet utgir bladet Jakt & Fiske, som er landets største og eldste magasin for jegere, sportsfiskere og friluftsfolk. NJFF er medlem av den europeiske organisasjonen Federation of Associations for Hunting and Conservation of the EU (FACE).

Skytegrener

NJFF arrangerer flere grener i konkurranseskyting for rifle og hagle.
Fjordabladet

Fjordabladet er en avis som utgis i Nordfjordeid i Sogn og Fjordane. Avisen er partipolitisk uavhengig og retter seg mot lesere i Midtre Nordfjord. Fjordabladet er ikke bare den eldste av de åtte avisene i fylket, avisen er også den nest eldste i fylkets 133-årige pressehistorie. Avisa ble startet av venstremann og senere statsminister Otto Albert Blehr.
Avisa ble første gang utgitt som Fjordenes Blad i august 1873. I 1911 ble Fjordenes Blad den første i fylket til å introdusere den tredje avisdagen. I 1920 endret avisa navn til Fjordabladet. Samtidig kuttet avisa ut riksmål og nøyde seg med å publisere på nynorsk, på samme tid som mange andre aviser i fylket gjorde det samme.
Fjordabladet er klemt mellom to andre nordfjordaviser, Fjordenes Tidende i Måløy og Fjordingen i Stryn. Denne posisjonen har medført at avisen har hatt en flat opplagsutvikling i årene etter krigen.
Orbassano

Geografi

Byen ligger 273 moh. Kommunen har et areal på 22 km². Det er ca. 980 innbyggere per km².
Fylkesvei 5721

Fylkesvei 5721 går mellom Svarstad og Faleide i Stryn kommune. Veien er 1,3 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 721.
Let Me Call You Sweetheart

Nordlandsk versjon

Hans Marius Alm har skrevet en tekst på nordlandsk. Tittelen er «Lat me kall deælskling».

I filmer og på TV

Oliver Hardy fremførte sangen i Swiss Miss (1938) med Stan Laurel spillende på tuba.
Sangen ble også fremført i en episode i Rakkerungene (Our Gang) av Alfalfa Switzer.
Den ble fremført av George Hearn i Barney's Great Adventure, instrumentalt av et band i The Greatest Game Ever Played og av Megan Follows i Anne of Green Gables: The Continuing Story.
Den ble også sunget av en gruppe guttespeidere i Follow Me, Boys!
Sangen ble også fremført av Dorothy Custer (født 30. mai 1911), en amerikansk komiker, munnspillutøver og mer enn 100 år, på Valentinsdagen 2012 til Jay Leno på The Tonight Show with Jay Leno 
Den ble også sunget av Waltonsklanen i en tidlig episode i serien. Mens familiens venner giftet seg, et eller annet sted i en gammel hytte i utkanten av skogen samlet John Walton, Olivia, Zeb, Esther, John Boy, Jason, Mary Ellen, Ben, Erin, Jimbob, Elizabeth, Ike og andre naboer seg rundt kveldslyset og sang til glede for de nygifte.
Sangen ble fremført i en episode av Downton Abbey, sendt på ITV1 23. september 2012.
Falsocoedomea

Levevis

Disse billene har larver som lever i død ved.

Utbredelse

Arten lever i Kenya.
Exordium (retorikk)

Formål

Hovedmålet med denne innledningen er å vinne tilhørernes oppmerksomhet og tillit (captatio benevolentiae). På en formel kan det sies at den skal gjøre tilhørerne velvillige (benevoli), oppmerksomme (attendi) og lærevillige (dociles). Dersom taleren mislykkes med dette vil han neppe bli hørt videre. Det finnes ulike metoder som taleren kunne anvende for å vinne tilhørernes ører, og felles for de alle er at de skal ta utgangspunkt i situasjonen (tilhørerne, motparten eller saken) og bygger på talerens karakter og troverdighet (ethos).
Retorikerne deler vanligvis metodene for innledning i to. Den første er principio, den direkte metoden, og den andre er insinuatio (gr. efodos), den mer subtile metoden.

Principio

Den direkte metoden som vi kan kalle en åpning brukes gjerne når det foreligger et sterkt utgangspunkt, dvs. at man er sikker på sin sak. Da begynner en rett på tema og taler åpent om det en ønsker å diskutere. Veldig vanlig er det å fremheve sin egen kompetanse på området eller forsøke å svekke motstandernes evner (mistenkeliggjøring, gr. diabole). Og det er veldig vanlig å smigre publikum og rose deres forståelsesevner, til forskjell fra motstanderne. For å fremstille seg selv i et positivt lys er det vanlig å fremheve sin ydmykhet (humiliatio), og det blir viktigere jo mer velutdannet, kjent, rik eller vakker man er. Når det gjelder det å mistenkeliggjøre motstanderne er det viktig å spille på fordommer allerede i spill, dersom det ikke gjøres vil taleren sette seg selv i et dårlig lys som sjalu. Selv om det sjelden slår feil å rose tilhørerne, så er det slik at grupper er mer mottakelig for ros enn enkeltindivider.

Insinuatio

Den subtile metoden som gjerne kan kalles en sideåpning brukes vanligvis når det foreligger et svakt utgangspunkt, dvs. når saken står svakt eller situasjonen krever at man velger en annen innfallsvinkel. Her begynner man ikke rett på sak, men tar en omvei først. Det er ikke uvanlig å ikke nevne saken i det hele tatt, men heller begynne med noe helt annet til tilhørerne er vennlig innstilt. Et eksempel er å rose motstanderen eller den anklagede, og etter hvert vil man fremheve vedkommendes svake sider. Et annet eksempel er å fremheve sine egne svake sider for så senere å minne publikum om at man ikke unnviker sannheten fordi man er ærlig om seg selv. Et tredje eksempel er å fortelle en historie om noe helt annet.
Psykedelisk trance

Psykedelisk trance (også forkortet til «psytrance «eller «psy») er en variant av musikksjangeren trance som utviklet seg på slutten av 1990-tallet. Den er karakterisert av en ofte hardere bassgang, syntetiske rytmer, heftige temporiff samt diverse psykedeliske lyder og melodier. 
Psykedelisk trance ble en del av massemarkedet i 1995 da den britiske musikkpressen begynte å rapportere om en eksplosiv økning av goa trance. Siden den gang har sjangeren bredt seg ut og har nå en stor variasjon innen stemning, tempo og stil. Den ligger spekteret av hardcore, undergrunnsenden av ulike trancevarianter. Sjangeren er en etterfølger av goa trance. Det er gjerne disse to musikksjangrene som benyttes på ravefester. Goa fortsetter å utvikle seg ved siden av andre sjangre.
Infected Mushroom fra Israel og Koxbox fra Danmark er noen av gruppene som har utmerket seg innen sjangeren.

Opprinnelse og utvikling

De første hippiene som kom til Goa i India på midten av 1960-tallet ble tiltrukket av stedet av flere årsaker, blant annet strendene, billige leveomkostninger, vennligsinnet lokalbefolkning, den indiske religiøse og åndelige praksis, og lett tilgjengelig indisk cannabis, som fram til midten av 1970-tallet var lovlig.
I løpet av 1970-tallet spilte de første DJ-er i Goa psykedelisk musikk av rockgrupper som The Grateful Dead, Pink Floyd og The Doors. I 1979 ved begynnelsen av den elektroniske dansemusikken, kunne denne musikken stundom bli hørt i Goa form av låter av grupper som Kraftwerk, men det var ikke før i 1983 at DJ-ene Laurent og Fred Disko, tett fulgt av Goa Gil, endret Goa-stilen til elektronisk-industriell musikk og EBM, som strømmet ut av Europa fra musikere som Frontline Assembly, Front 242, Nitzer Ebb as well as Eurobeat. Låtene ble mikset om, sangtekstene ble fjernet, melodiene ble sendt i loop og gjentagelser, og generelt ble lyden på alle vis manipulert før det hele ble presentert som «Goa-miks» til de som danset til musikken.
Ved 1990-1991 lå ikke Goa under radaren for de fleste og ble et yndet mål for de som ønsket å feste. Etter hvert som miljøet ble større og bredere, spredte fester i Goa-stilen som over det meste av verden fra og med 1993. Fester som Pangaea og Megatripolis i Storbritannia bidro til å spre og fremme psykedelisk, elektronisk dansemusikk videre til en rekke land, som Australia, Japan, Tyskland, og andre land.
Dragon (romfartøy)

Dragon er et frittflygende gjenbrukbart romfartøy som er utviklet av SpaceX . Per 2017 brukes den til å levere romlast til banedestinasjoner rundt jorden, men den er fra begynnelsen av også designet til å kunne frakte mennesker ut i rommet. Dragon ble i 2010 det første kommersielle romfartøyet som lyktes i å bli hentet inn etter å ha vært i jordbane. I 2012 ble den også det første kommersielle romfartøyet som leverte last til den Internasjonale romstasjonen og vellykket returnerte til jorden.
Det er i utgangspunktet to ulike typer Dragon: Dragon og Crew Dragon (under utvikling). Romfartøyene får gjerne navn utifra hva slags oppdrag de skal utføre og får dessuten ulike modifiseringer basert på dette. Et eksempel var en ubemannet Crew Dragon kalt Red Dragon, som var planlagt å sendes til Mars, men som har blitt skrotet til fordel for større skip.
Bodin

Bodin er en tidligere kommune i Nordland.
I 1938 ble en del av Bodin kommune med 559 innbyggere slått sammen med Bodø kommune. En ny del av Bodin, med 1303 innbyggere, ble slått sammen med Bodø 1. januar 1959. 1. januar 1963 ble Vågan, Naurstad og Holand, en del av Skjerstad kommune med 224 innbyggere, slått sammen med Bodin.
1. januar 1964 ble størstedelen av Kjerringøy kommune og Øyjordområdet i Sørfold slått sammen med Bodin. Ved sammenslåingen hadde Bodin kommune 11 346 innbyggere.
1. januar 1968 ble Bodin kommune slått sammen med bykommunen Bodø. Ved denne sammenslåingen hadde Bodin kommune 13 323 innbyggere.
Kazimierz Bein

Livet hans

Som en ung mann, tok Bein del i den polske uavhengighetsbevegelsen fra Russland, som førte til at han levde i eksil i Kazan i flere år, hvor han fullførte sin medisinske opplæring. Bein skrev mange tekniske bøker og artikler, grunnla det oftalmologiske institutt i Warszawa og den polske oftalmologiske foreningen. Han var også en amatør fotograf. 

Esperanto bevegelsen

Bein var en av de tidligste brukerne av esperanto, det internasjonale språket som ble skapt av en medøyenlege, Ludwik Lejzer Zamenhof. Bein ble en pioner i esperanto bevegelsen, og skrev flere bøker under pseudonymet «Kabe», en forkortelse av navnet hans, og den polske uttalelsen av initialene hans, «K.B.». I 1904 ble han kjent for sin oversetting av en roman fra 1900 av Wacław Sieroszewski, Dno nędzy, (på esperanto: Fundo de l' Mizero, på norsk: I dypet av elendighet).
I 1906 ble Bein visepresident i Akademio de Esperanto. Han hadde stor interesse og innflytelse i esperantos tidlige utvikling. Noen av hans karrieres høydepunkter var hans oversetting av Bolesław Prus sin historiske roman, Faraon (Farao), og en av de første ordbøkene på esperanto, Vortaro de Esperanto.
Bein er derimot best kjent for sin plutselige og kommentarløse forsvinning fra esperanto bevegelsen i 1911. I et intervju i 1931 av esperanto magasinet, Literatura Mondo (Litteraturens verden), snakket han om esperantos fastlåste fremgang, og at språket ikke lenger hadde muligheten til å være et internasjonalt språk.
Kort tid etter at han forlot bevegelsen, begynne esperantister å bruke ordet «kabei» etter kallenavnet til Bein «Kabe», som fikk meningen «å ta stor del i esperanto bevegelsen, for så å plutselig og kommentarløst forlate bevegelsen». Uttrykket brukes fortsatt av esperantister i dag.
Grunnkretser i Nesseby kommune

Grunnkretser i Nesseby kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Nesseby kommune, Finnmark, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Mallaspini

Utseende

Stort sett middelsstore trebukker, blant de minste representantene for gruppen Prioninae. Noen av artene er bare ca. 1 centimeter lange.
De er ofte ganske fargerike, med tegninger i gult og rødt og metalliske farger. Kroppsformen er litt flattrykt, pronotum ganske bredt firkantet uten tenner langs ytterkanten.

Levevis

Larvene borer i død ved, ofte i døde røtter. De etterlater seg grove ganger i veden. Utviklingen tar flere år. Disse billene besøker ikke blomster, og mange arter er nattaktive. En del av dem kommer til lys.

Utbredelse

Gruppen er utbredt i Sør- og Mellom-Amerika.
Kjennsmo Gård kraftverk

Nedlagt

Begge er nedlagt, NVE fikk beskjed fra netteier i 2017.
Palnatoke

Palnatoke eller Toke Palnasson var en dansk høvding og sagnhelt på Fyn i Danmark på midten av 900-tallet. I henhold til Jomsvikingenes saga var Palnatoke den som grunnla Jomsborg og ga lovene for stedet. Antagelig er Palnatoke en historisk person som siden har fått knyttet en rekke vandresagn til sitt navn.

Foregrep Wilhelm Tell

Andre sagn, blant annet Saxo Grammaticus, forteller om en dyktig bueskytter ved navn Toke som antagelig er den samme som Palnatoke. Etter å ha tømt noen beger med mjød skal Palnatoke ha skrytt av at det å skyte epler på stokker ikke var noe større kunst. Kongen skal da ha beordret Palnatoke å bevise det ved å skyte et eple fra hodet på sin egen sønn. Palnatoke plasserte et eple på sønnens hode, ba ham stå stille, grep tre piler, og brukte den ene til skyte eplet av sønnens hode.
Kongen spurte så hvorfor han hadde grepet tre piler. Palnatoke svarte da de andre to var til å hevne sønnen med om han hadde bommet.
I en annen fortelling, som kanskje er lånt fra et enda eldre svensk sagn, fortelles det at kong Harald Blåtann en gang skal ha tvunget Palnatoke til å løpe ned berget Kullen i det nordvestlige Skåne, og at Palnatoke skal ha brukt ski for å skli nedover berget.
Disse sagnene er blitt gjenfortalt i omformede sagn i den øvrige germanske språkgruppen som Holstein, England og kan være opprinnelsen til sagnet i Sveits om Wilhelm Tell. Allerede i 1760 ble det publiserte et skrift i Bern som argumenterte at legenden om Wilhelm Tell sannsynligvis hadde sin opprinnelse i den danske sagnet om Palnatoke. Dette synet var ikke populært i Sveits hvor Wilhelm Tell blir betraktet som en nasjonalhelt og hvor det store flertallet sveitsere er overbevist om at han er faktisk skikkelse. Sveitsiske historikere har derimot ikke funnet holdepunkter som beviser Wilhelm Tells eksistens og i et skrift i 1891 ble William Tell avvist som en oppdiktet sagn.

Palnatokes ætt

Palnatoke skal ha vært sønn av Palner Tokesson og Ingeborg, en datter av Ottar Jarl. Palnatoke skal ha vært far til Aki eller Åke.
Tidligere utgitt på alvor

Bakgrunn

Under en samtale med musikkjournalist Arve Strømsæther, begynte Tom Mathisen og Herodes Falsk å diskutere alle de rare, norske låtene som i sin tid var blitt utgitt på alvor. Strømsæther samlet på norske singler og foreslo at de skulle ta en kveld hjemme hos ham, slik at de kunne få høre for mye skrullete som var utgitt på vinyl. Etter en fuktig aften våknet Falsk opp med en bunke singler i fanget. Alle sangene ble kopiert så godt det var mulig til dette albumet - i enkelte tilfeller måtte det legges et håndklede over basstrengene for å få det til å låte dårlig nok. Tekstene ble beholdt i sin originale tilstand, altså urørt.
Faryab (provins)

Pashtun-lommer

Faryab-provinsen er, som de fleste provinsene i Nord-Afghanistan, ikke dominert av stammefolket pasjtunerne, men derimot av andre etniske grupper. Faryab er hovedsakelig dominert av usbekere (53,5 %) og tajikere (27 %). Men det finnes lommer bebodd av pasjtunere (i alt 13 %), hovedsakelig konsentrert i den urolige og i beltet nord og nordvest for Meymaneh.
Sonam Gyatso

Sonam Gyatso (Tibetansk: བསོད་ནམས་རྒྱ་མཚོ་; Wylie: Bsod-nams Rgya-mtsho; ZWPY: Soinam Gyaco, født 1543, død 1588) var den første offisielt anerkjente Dalai Lama, dog har tittelen i ettertid også blitt gitt til hans to forgjengere. 
Han var også tredje abbed i Drepung.