google/wiki40b huggingface dataset:
Wilhelm Gutzeit

Bakgrunn

Wilhelm Gutzeit var sønn av preussisk skipskaptein og senere skipsbygger i Königsberg Benjamin Gutzeit (f. 1771) og Anna Juliane Crispin (ca. 1777–1814). Wilhelm Gutzeit var ste-fetter til industrimannen Benjamin Wegner, som også var fra Königsberg og senere flyttet til Norge. Benjamin Wegners mor Regina Dorothea Harder var i andre ekteskap gift med skipsbygger Philipp Gutzeit (f. 1773), som var yngre bror av Benjamin Gutzeit; Wegner- og Gutzeitfamilien synes også å ha hatt familierelasjoner tidligere.

Forretningsmann i Norge

Gutzeit flyttet rundt midten av 1820-årene til Norge, og som det fremgår av Blaafarveværkets forretningskorrespondanse opptrådte han som sekretær og fullmektig for slektningen Benjamin Wegner.
Gutzeit etablerte etterhvert egen virksomhet som skipsreder og brukseier i Drammen. I Drammen grunnla han og ble den første formann i Drammen Handelsstands Forening. Senere flyttet han virksomheten til Fredrikstad. Med sin kone Dorothea Gurine Holst, født i 1806, fikk han sønnen Hans Gutzeit. Far og sønn grunnla i 1860 selskapet Wilhelm Gutzeit & Co. i Fredrikstad, det første norske sagbruk som ble drevet med dampkraft. I 1854 hadde Stortinget vedtatt å oppheve sagbruksprivilegiene fra 1. januar 1860. Det åpnet for mange store tekniske forandringer innen sagbruksvirksomheten; de fleste vanndrevne oppgangsagene ble nedlagt og de nye dampsagene overtok.
Sønnen Hans Gutzeit arvet firmaet W. Gutzeit & Co. i 1869. Under hans ledelse etablerte firmaet det store sagbruket i Kotka i Finland, som ble kjernen i den store treforedlingsbedriften Enso Gutzeit OY, nå fusjonert inn i det finsk-svenske konsernet Stora Enso.
Den vitruviske mann

Den vitruviske mann eller Den vitruvianske mannen (på latin Homo Vitruvianus) er en proporsjonsstudie fra skisseblokka til Leonardo da Vinci som ble laget rundt år 1487. Tegningen viser en naken mannskropp forfra med utslåtte armer og rette bein innskrevet i en sirkel og et kvadrat. Motivet illustrerer en tekst av den romerske arkitekten Vitruvius der han skriver om geometri og menneskekroppens proporsjoner (relative størrelsesforhold). Høyden til kroppen er beregnet til åtte hoder. 
Bildet er et typisk eksempel på kunst i renessansen, hvor det var vanlig å framstille mennesket nakent, slik det også var i antikken. Originalen, som måler 34,4 x 25,5 cm, finnes i Gallerie dell'Accademia i Venezia i Italia. Notatene som hører til tegningen, er speilvendt skrift.
Drapetisca socialis

Utseende

Drapetisca socialis er en liten edderkopp. Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). Forkroppen er bredt oval, litt flat og forholdsvis liten. Bakkroppen hos hunnen er stor og kuleformet. Avstanden fra det fremste øyet til hodets fremkant er forholdsvis stor, mye mer enn to ganger øyets diameter.
Drapetisca socialis er den eneste norske arten fra denne slekten, så forveksling med andre arter skulle ikke by på et problem. Men flere av dvergedderkoppene er ganske like hverandre, samtidig som de kan være fargevariable av utseende. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens genitalier, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Hedningkristne

Hedningkristne er en betegnelse som brukes om ikke-jøder (hedninger) som i tidligkristen tid lot seg døpe og konverterte til kristendommen. Begrepet, som brukes innenfor nytestamentlig forskning, står som kontrast til det motstående begrepet «jødekristne», som refererer til de kristne som konverterte fra jødedommen.
Begrepet gentil og beslektede former brukes ofte på en rekke språk, deriblant engelsk og fransk; ordet kommer av latin gentilis. Begrepet er et etnonym som betyr «av eller tilhørende en klan eller stamme», og betyr generelt sett «ikkejøde». Begrepet blir av og til brukt av andre grupper som hevder israelittisk avstamning til å beskrive utenforstående. Et annet, beslektet begrep er goy.

Historie

Da kristendommen sprang ut av jødedommen dukket et vanskelig og viktig spørsmål opp, nemlig om hedninger som konverterte til kristendommen også måtte bli jøder. Blant menighetene var meningene delte, men blant annet apostelen Paulus var tydelig i sitt nei, som kan leses tydelig i hans brev til galaterne. Etter at kristendommen ble fast etablert som en egen, separat religion, ble problemet gjort om til et spørsmål om forholdet mellom jødedom og kristendom, et spørsmål som stadig forblir uløst.
Gvarv

Natur

Bygda har Norges største stamme av frittlevende bever,.
Gvarv er preget av epledyrking. Et stort fruktlager ligger i sentrum, vis-a-vis spisestedet «Kjernehuset». Kommunevåpenet i Sauherad er et forgylt epletre på blå bakgrunn.
Gvarv innehar kulderekorden for Telemark fylke på -37,8 grader, satt den 9. februar 1966. Gvarv har også målt den nest høyeste temperaturen i Telemark, 34,4 grader, den 20. juni 1970. (samme dag som Nesbyen satte norgesrekord).

Kunst og kultur

Erik Werenskiold malte flere av sine mest berømte landskapsbilder i omegnen av Gvarv, blant annet «Telemarksjenter». Andre lokale kunstnere er Arild Rekkedal og Olav Bjørgum.
Kartfestivalen startet i 2005, og inneholder konserter, kunstutstillinger, litteraturforelesninger, foredrag og poesi-slam. Kartfestivalens arrangører delte i 2005 prisen for «Årets telemarking».
Nørrebro

Historisk bakgrunn

I mange hundre år var Nørrebro et landlig område som lå utenfor bymurene og noe av det første av en viss størrelse som ble anlagt, var Assistens Kirkegård i 1760. På området rundt var det byggeforbud ettersom det måtte ligge åpent dersom det skulle komme til angrep fra en ytre fiende. Byggeforbudet ble opphevet i 1853 og da flyttet arbeidere inn på området. Etter hvert utviklet bydelen seg med stor fattigdom og ble først sanert på slutten av 1900-tallet.

Grønne områder

Det har kommet til mange grønne områder på Nørrebro, blant annet Hans Tavsens park, Folkets Park og Nørrebroparken. Bananna Park er en park med mange lekeplasser, De Gamles By som er en stor park med blant annet kolonihaver og veksthus. Foruten disse finnes Mosaisk Kirkegård, Odins Lomme, Superkilen, Mimersparken, Thors Have og Wesselsgade m.fl.
Assistens Kirkegård hvor blant annet H.C. Andersen ligger begravet, er et viktig grøntområde for Indre Nørrebro. Kirkegården ble opprettet i 1760 for å avhjelpe behovet for gravplasser i byen. Den er særlig kjent fordi en rekke kjente personer ligger begravet her. I tillegg til å være kirkegård fungerer den som park og rekreasjonssted og er det største grønne område på Nørrebro.
Hans Tavsens park ligger mellom Hans Tavsens Gade i sydvest og Assistens Kirkegård i nordøst, med Jagtvej i nordvest. Parken har et areal på 2,9 hektar og er avlang. Parken ble anlagt i 1907–1908 på en nedlagt del av Assistens Kirkegård. Parken ble fredet i 1966. I perioden 1995 til 1997 gjennomgikk den en omfattende renovering. Hans Tavsens park var Københavns første egentlige brukspark og er fortsatt i flittig bruk blant bydelens innbyggere. I parken finnes skulpturer, ballbaner, griller satt opp av kommunen, minigolf og klatrevegger.
Folkets Park ligger mellom Griffenfeldsgade og Stengade og ble anlagt av beboerne selv i 1971. Parken har blitt videreutviklet av beboerne i området. Etter hvert ble den svært nedslitt, kommunen forsøkte å rydde den, men uten hell i første omgang. I 2008 åpnet parken igjen etter omfattende renovering som ble foretatt i samarbeid med beboerne. Parken har blant annet fått tilført en gangbro som også kan benyttes som scene for å avholde konserter. Folkets Park har gressplener, sted for å lage bål og egen lekeplass. Spredt i området er det plassert ut benker og bord.
Nørrebroparken vokste frem på det område hvor den gamle Nørrebro stasjon lå tidligere; da jernbanen ble nedlagt og erstattet av S-togene i 1930-årene ble et stort område mellom bolig-og industribygningene frilagt. Etter hvert utviklet dette seg til et grønt område som ble til Nørrebroparken. Den grønne sykkelruten går gjennom parken. Parken inneholder en skaterbane samt baner til fotball, basketball, volleyball og sykkel-polo.
Theiß kraftverk

Theiß kraftverk er et varmekraftverk i Gedersdorf i Østerrike. Det har en installert produksjonskapasitet på 775 MW. Blokk A ble installert i 1974, mens blokk B åpnet i 1976.  Brenselkilden er steinkull, fyringsolje og naturgass. Gasstilførselen kommer med West-Austria-Gas-rørledningen, mens oljen kommer med små tankskip via Donau. Operatør er Energieversorgung Niederösterreich (EVN) AG.
Anlegget er svært moderne, og fra 2008 er det installert kogenerasjon med en av Europas største fjernvarme-leveranser. Stabiliteten i leveransen sikres ved å varme opp vann i Europas største beholdningstank (Fernvärmespeicher) i sittslag med et volum på 50 000 m³, som bidrar til fjernvarmenettet for 5 000 boliger.
De totale CO2-utslippene i 2008 var 351 000 tonn.
Farmers Insurance Open

Farmers Insurance Open er en golfturnering på PGA-touren som arrangeres hvert år i februar på Torrey Pines Golf Course i San Diego, California.
Turneringen ble opprettet som San Diego Open i 1952 og ble spilt på fem forskjellige baner de neste 15 årene før den fant sitt permanente hjem i Torrey Pines i 1968. I flere år var turneringen assosiert med popsangeren Andy Williams, som gav den navnet Andy Williams San Diego Open. Buick gikk inn som generalsponsor i 1992 og turneringens profil og kvalitet økte betraktelig under navnet Buick Invitational. Men Buick opphørte som sponsor fra 2010 da forsikringskonsernet Farmers Insurance Group overtok.
Now That's What I Call Music! 5

Now That's What I Call Music! 5 er det femte samlealbumet i den norske Now That's What I Call Music-serien og ble utgitt 23. februar 2011.
Hasleparken

Hasleparken er et parkmessig friområde på Keyserløkka i Oslo.
Hasleparken er 10,3 dekar stor og avgrenses av Økernveien (og strøket Lille Tøyen) i syd og sydøst, og bebyggelse langs Eindrides vei og Einars vei i nord og vest. Parken ligger 100 meter over havet på høyderyggen Ola Narr - Tøyenparken - Kampen park og har utsikt mot Oslofjorden. Hasle kirke fra 1960 ligger i den nordøstlige delen av parken, som ble opparbeidet omtrent på samme tid.
Parken ble i 2003 lagt ut for salg til boligformål av Oslo kommune, men etter kraftig motstand fra beboerne i området ble utbyggingsplanene stoppet.
Trinidadisk mesterskap i friidrett 2017

Trinidadisk mesterskap i friidrett 2017 ble arrangert fra 23. til 25. juni 2017, i Hasely Crawford Stadium i Port of Spain på Trinidad og Tobago.
Nina Owing

Annet

Owing regnes delansvarlig for innføringen av ordet «rikssynser».
Kennitala

Kennitala er et tisifret identifikasjonsnummer som alle innbyggere og organisasjoner på Island blir tildelt og administreres av Þjóðskrá Íslands. Nummeret tildeles nyfødte på Island og utenlandske statsborgere ved registrering. Nummeret tildeles også til selskaper og institusjoner.
Søren Monrad

Bakgrunn

Søren Monrad var sønn av sogneprest i Tjæreby på Sjælland Jørgen Monrad (1704–1772) og Engelke Cathrine Ørsted (død 1797). I 1758 ble faren forflyttet til Våle i Jarlsberg grevskap, og sønnen kom på skole i Christiania. Han gikk ut av skolen i 1758 og tok teologisk eksamen ved Københavns Universitet i 1768. I 1772 ble han dekan ved Kommunitetet.

Det norske selskab

I København var Monrad en av grunnleggerne av Det norske selskab og et ivrig medlem av dette, selv om han ikke skrev stort selv. Ifølge Israel Levin var han «næst Treschow uden Tvivl det stærkeste Hoved i Selskabet, og dets eneste Lærde». I selskapets trykte skrifter finnes det bare et satirisk dikt av ham: «Damynt eller den forulykkede Digter», som var et angrep på Ewalds «Balders Død».

Pedagog

I 1779 ble Monrad utnevnt til rektor ved skolen i Kristiansand. I 1783 fikk han dessuten tittelen professor. I Kristiansand måtte han klare seg uten konrektor; derfor søkte han seg bort og ble i 1789 rektor for skolen i Trondhjem.
Monrad ble kalt «Søren Latiner» på grunn av sine ualminnelige kunnskaper i latin. Derimot hadde han ikke særlig store kunnskaper i gresk, og hebraisk kunne han slett ikke. Han var en motstander av prylestraffen, men kunne til gjengjeld bruke skjellsord og sarkasmer overfor elevene. I Kristiansand skal han ha fylt skoleprotokollen med sarkastiske bemerkninger, mens den trondhjemske skoleprotokollen skal ha blitt funnet blank etter hans død. En av Monrads beste elever var Claus Pavels, som har skildret ham i sin Autobiographi. Monrad sendte Pavels av sted til Københavns universitet med et overstrømmende latinsk vitnesbyrd, skjønt Pavels tørt bemerker at Monrad neppe hadde kompetanse til å uttale seg om annet enn latinkunnskapene hans.
Battleship Potemkin (album)

Battleship Potemkin er et musikkalbum fra 2005 med elektronisk og orkestermusikk skrevet av Neil Tennant og Chris Lowe fra Pet Shop Boys. Musiker er skrevet til stumfilmen Panserkrysseren Potemkin fra 1925 og opprøret på slagskipet  «Potemkin» i 1905, regissert av Sergej Eisenstein.
Musikken blir framført av Tennant, Lowe og Dresdner Sinfoniker.  Dresdner Sinfoniker blir dirigert av Jonathan Stockhammer og orkestreringen er av Torsten Rasch. Albumet ble gitt ut under navnet Tennant/Lowe da Neil Tennant og Chris Lowe er komponistene, det er produsert av Pet Shop Boys og den tyske komponisten Sven Helbig.
Tennant og Lowe ble engasjert til å skrive denne musikken i forbindelse med en fri visning av filmen og opptreden fra deres side på Trafalgar Square som en del av flere kulturarrangementer organisert av borgermesteren i London, Ken Livingstone.
De tok med dette arrangementet deretter ut på turne i Storbritannia og Tyskland.
Charles Conrad Abbott

Biografi

Han studerte medisin ved University of Pennsylvania School of Medicine. Under den amerikanske borgerkrigen tjenestegjorde han som kirurg i Union Army. Han ble dr. med. på UPenn i 1865.
I 1876 offentliggjorde han oppdagelsen, som seinere er bekreftet av andre arkeologer, rester av menneskelig tilstedeværelse i Delaware River Valley datert til den første eller “Kansan” istid, og fra tidsrommet før istiden da menneskene antas å ha kommet til det nordamerikanske kontinentet. Fra 1876 til 1889 var han assisterende kurator ved Peabody Museum i Cambridge, Massachusetts, som han tilførte en samling av 20 000 arkeologiske prøver; han ga også fritt til andre arkeologiske samlinger.
Han var fjernmedlem av Boston Society of Natural History, medlem av American Philosophical Society i Philadelphia, og medlem av "den kongelige nordlige antikvarforening" i København. Han død i 1919, 76 år gammel, i Bristol, Pennsylvania, hvor han hadde flyttet etter at hjemmet hans i New Jersey brent ned noen få år tidligere.

Skrifter

Boken hans Primitive Industry: Illustrations of the Hand-work in Stone, Bone, and Clay of the Native Races of the Northern Atlantic Seaboard of America (Salem, 1881) ga detaljerte bevis for nærværet av mennesker før istiden i Delaware Valley, og er et verdifullt bidrag til amerikansk arkeologi. Han var velkjent som en hyppig bidragsyter til American Naturalist, Science, Nature, Science News, og Popular Science Monthly. Han ga også ut mange bøker om utendørsobservasjoner, slik som A Naturalist's Rambles about Home (1884).
Hegerland bru

Hegerland bru I og II er to broer på riksvei 13 i Odda kommune i Hordaland. Den nye er 49 meter lang og erstattet den første brua i 2002. Den gamle brua er tatt bort, men brokarene er fortsatt synlige.
Kjempebuddhaen i Leshan

Kjempebuddhaen i Leshan er en skulptur i byprefekturet Leshan i Sichuan i Kina, hogget ut av berget hvor de tre elvene Min Jiang, Dadu He og Qingyi møtes. Figuren ble hugget ut ut av fjellsiden av buddhistiske munker i tiden mellom 719 og 803. Skulpturen er 71 meter høy, skuldrene er 28 m brede og dette gjør den til verdens største statue av Buddha. Hodet er 15 meter høyt og 10 meter bredt. Ørene er syv meter lange.
Statuen ble lagets for å demme opp for de farlige virvelstrømmene som oppstår der hvor elven Dadu renner ut i Min Jiang. Disse strømforholdene var til stor plage og fare for skipstrafikken.
Saarlands flagg

Saarlands flagg er vannrett delt i fargene svart, rødt og gult og har forbundslandets våpen midt i duken.
Fargene i Saarlands flagg er de tyske fargene. Valget av farger ble gjort da Saarland, etter å ha vært adskilt fra det øvrige Tyskland siden 1945, fra 1. januar 1957 ble gjenforent med Forbundsrepublikken Tyskland. Allerede året før var forbundslandets symboler forberedt, gjennom lov av 9. juli 1956 og gjennom artikkel 61 i grunnloven av 20. desember 1956 der landets farger fastsettes til svart, rødt og gult. I loven om Saarlands symboler ble det nærmere bestemt at våpenet skal være med i flagget. Våpenet henviser til landområdene som utgjør Saarland. I første felt vises en hvit blå løve, opprinnelig våpenet for grevene av Saarbrücken-Commercy. I andre felt et rødt kors på hvitt for kurfyrstedømmet Trier. I tredje felt vises en rød skråbjelke med sølv ørner på gull felt for hertugdømmet Lorraine. I fjerde felt vises en gul løve på svart for hertugdømmet Pfalz-Zweibrücken. 
Saarland fører ikke eget statsflagg, slik heller ikke Bayern eller Brandenburg gjør. Saarland er en av tre tyske forbundsland som fører de tyske fargene svart, rødt og gult. De to andre er Niedersachsen og Rheinland-Pfalz.
Saarland har to ganger vært atskilt fra det øvrige Tyskland, i begge tilfeller umiddelbart etter verdenskrigene. I begge perioder førte området eget flagg.

Saargebiet 1920-1935

I Versaillestraktatens artikler 45 til 50 ble det bestemt at Saar-området skulle adskilles fra Prøyssen og Bayern og settes under kontroll av Folkeforbundet og en internasjonal regjeringskommisjon.  Denne fastsatte 28. juli 1920 et flagg for Saargebiet, en vannrett trikolor i fargene blått, hvitt og svart. Fargene var avledet fra våpnene til fire av byene i området, St. Ingbert, St. Johann, Saarlouis og Saarbrücken. Disse tilsvarte fargene i flaggene som inntil da hadde vaiet i området, Prøyssens svart og hvitt og Bayerns hvitt og blått. Flagget ble ført inntil 1935, da Saargebiet ble gjenforent med Tyskland.

Saarland 1947-1956

Etter den andre verdenskrig kom Saarområdet under fransk kontroll, formelt organisert som et statsrettslig autonomt område i økonomisk union med Frankrike. En egen grunnlov for Saargebiet trådte i kraft 17. desember 1947. Artikkel 61 beskriver flagget som et hvitt kors på blå-rød grunn. Dette ble ved lov av 16. juni 1948 nærmere spesifisert som et flagg med nordisk korsform der feltene nærmest stangen var blå og feltene i flaggets frie ende røde. Fargene blått, hvitt og rødt er fargene fra Frankrikes trikolor. Dette flagget ble ført inntil gjenforeningen med Forbundsrepublikken Tyskland. Fra da av gjaldt de tyske farger i det nye forbundslandet Saarland.
Sør-Frankrike

Sør-Frankrike, kalt le Midi på fransk og Miègjorn på oksitansk, er et geografisk område som omfatter de sørlige delene av Frankrike. Området strekker fra Atlanterhavet og Biscayabukta i vest til Middelhavet og Rivieraen i øst.
Le Midi består stort sett av de tradisjonelle områdene Akvitania, Languedoc og Provence. Noen ganger settes skillet mellom Nord- og Sør-Frankrike ved ei linje som går omtrent fra La Rochelle ved Atlanterhavet og østover mot Italia over byene Clermont-Ferrand  og Lyon. Skillet mellom Nord- og Sør-Frankrike settes andre ganger ved 45 grader nord. På et monument som markerer breddesirkelen i Pont-de-l'Isère i departementet Drôme står det å lese at "ici commence le Midi”. Byen Valence litt lenger sør kalles "la porte du Midi I sør avgrenses Sør-Frankrike  av Spania ved Pyreneene og i øst av Italia og Alpene. Sør-Frankrike grenser altså til både Middelhavet og Atlanterhavet. Sør-Frankrike har for det meste middelhavsklima, og en måte å definere området på, er at Sør-Frankrike  strekker seg så langt nord som det er mulig å dyrke oliventrær. En snevrere definisjon begrenser Midi til Sørøst-Frankrike,
mer eller mindre tilsvarende det historiske Provence.
Sør-Frankrike tilsvarer stort sett det tradisjonelle landområdet som kalles Oksitania, der det snakkes oksitansk, fransk: langue d'oc, til forskjell fra langues d'oïl i Nord-Frankrike. Landskapene Auvergne og Limousin er likevel normalt ikke sett på som en del av Sør-Frankrike. Ved Pyreneene har det vært påvirkning fra baskisk kultur i områdene mot atlanterhavskysten og katalansk kultur i Roussillon ved Middelhavet, mens italiensk kultur har vært gjeldende ved Nice. Området ved Nice ble en del av Frankrike først i 1860.
Midi kan bety både sør og middag/midt på dagen på fransk. Betegnelsen Midi kommer fra mi (midt) og di (dag) på gammelfransk, jamfør begrepet Mezzogiorno for Sør-Italia. Tidspunktet for middagstid var synonymt med retning sør, fordi i Frankrike, som på hele den nordlige halvkule nord for den nordlige vendekrets, står sola i sør klokka 12.00. Tilsvarende var det også i mellomfransk, der meridien kan bety både "middag" og "sør".
Marseille, Toulouse, Nice, Bordeaux,  Toulon, Montpellier, Clermont-Ferrand,  Avignon, Bayonne, Limoges, Nîmes, Pau,  Valence,  Béziers,  Tarbes, Albi, Agen ,  Brive-la-Gaillarde, Périgueux,  Montauban,  Alès,  Fréjus,  Carcassonne,  Vichy, og Castres er noen av byene i Sør-Frankrike.
Axel Andersen (1846–1913)

Dogmehistoriker

Andersen deltok på den antikirkelige fløyen i religionsdebatten i Norge på slutten av 1800-tallet. I 1895 utga han boken Skolen og «kirken», der han angrep Den norske kirkes innflytelse over skolevesenet i Norge. I de neste årene drev han omfattende studier over Det nye testamente, og utga i 1898 en bok (Lov og evangelium) der han angrep lutherdommens lære om rettferdiggjørelse. I 1898 leverte han en doktoravhandling om Nadveren i de par første aarhundreder eft. Kr. I denne avhandlingen forsøkte han å påvise at nattverden ikke var innstiftet av Jesus, men en senere oppfinnelse. Avhandlingen ble bedømt av det historisk-filosofiske fakultetet ved universitetet i Kristiania. I bedømmelseskomitéen satt filologen P. O. Schjøtt og de to teologene Sigurd Odland og Lyder Brun. De to siste stemte mot godkjennelse, og Andersen fikk derfor ikke doktorgraden. Avhandlingen ble likevel rost av Arne Garborg, og Bjørnstjerne Bjørnson skrev en brosjyre («Natveren seet i Udviklingens Lys», 1903) basert på den.
Etter å ha blitt avvist av universitetet søkte Andersen avskjed fra stillingen som lærer for å vie seg til fortsatt polemikk med teologene. I 1902 skrev han en tysk artikkel om nattverden i Zeitschrift für die neutestamentliche Wissenschaft, og i 1904 ble doktoravhandlingen oversatt til tysk. Andersens arbeid ble rost i flere utenlandske tidsskrifter, og hans venn Anathon Aall forsøkte på dette grunnlaget å få universitetet til å omgjøre sin beslutning. Det historisk-filosofiske fakultetet opprettholdt imidlertid forkastelsen av avhandlingen ved en avstemning i 1909. I stedet ble han ansatt som lektor i latin ved universitetet i 1910. Han fikk også en viss oppreisning ved at den tyske teologen Adolf von Harnack under sitt foredrag i Kristiania i 1910 spesielt fremhevet ham som en betydelig forsker.