google/wiki40b huggingface dataset:
Radiogalakse

Radiogalakser er galaksar som sender ut radiobølger med en rate rundt én million ganger større enn Melkeveien. De er en type aktive galaksekjerner; og vertsgalaksen er stort sett alltid en elliptisk galakse.
Rundt radiogalakser finnes det to store områder, stort sett symmetrisk plasserte rundt galaksen, som sender ut det meste av radiostrålingen. Størrelsen på disse områdene for de største radiogalaksene er rundt 16 millioner lysår, noe som kan sammenlignes med størrelsen på galaksehoper. Slike gigantgalakser er de største kjente objektene i universet
Motoren til radiogalakser er antatt å stamme fra galaksekjernen, siden de store radioområdene utenfor radiogalaksene nesten uten unntak er bundne til galaksekjernen gjennom jetstråler.
Akhil Bharatiya Sena

Akhil Bharatiya Sena («Den allindiske hær») er et politisk parti i India, grunnlagt i 1998 og ledet av den (tidligere?) gangsterlederen Arun Gawli ('Dady') i Bombay. Gawli hadde tidligare stått nær Shiv Sena-lederen Bal Thackeray, men i 1996 brøt det ut en voldsom konflikt mellom de to. Gawli organiserte ABS som en motpol til SS.
I valget til Lok Sabha 2004 fikk Gawli 92.210 stemmer (26,5%) i valgkretsen Mumbai South Central.
I kommunevalget i Bombay i 2002 besegriert Sunil Ghate Shiv Senas kandidat i Gawlis hjemområde.
ABS er basert i Maharashtra, men har også en avdeling i Goa.
Teletårnet i Leirvik

Teletårnet i Leirvik er et 68 meter høyt telekommunikasjonstårn i Leirvik sentrum på Stord med adresse Jens Hystadvegen 6. 
Tårnet ble bygget for televerket, det var tett 25. august 1987 og ble ferdigstilt i september 1987, med unntak av stålmasten på toppen. Den ble montert av televerket senere. 
Tårnet ble møtt med kritikk blant mange av lokalbefolkningen da det ble bygget et slikt høyt tårn midt i sentrum. Til tross for dette har tårnet etterhvert utviklet seg til å bli den mest ikoniske bygningen i Leirvik og et kjent landemerke.
BitComet

BitComet er en BitTorrent-klient skrevet i C++ for Microsoft Windows. Programmet er utgitt som proprietær freeware og er tilgjengelig på 43 ulike språk, inkludert norsk.
BitComet-klienten er et peer-to-peer-program som benytter BitTorrent-protokollen, og støtter blant annet samtidig nedlasting av flere torrenter, nedlastingskøer, muligheten til å velge nedlasting innen en torrentfil, muligheten til å hurtig gjenoppta nedlastinger, protokoll-kryptering, disk cache, muligheten til å sette maks opp- og nedlastingshastighet og UDP NAT traversal. BitComet har også et innlagt Internet Explorer-vindu som gjør det mulig å søke etter torrentfiler fra klienten.
Powellana cottoni

Utseende

En middelsstor (vingespenn ca. 40 millimeter) sommerfugl med brede vinger. Oversiden er blåfiolett skimrende, mest tydelig hos hannen. Undersiden er hvit med brune tverrstriper.

Levevis

Larvene lever av blågrønnbakterier, alger, lav og annet organisk materiale som de skraper av trestammer. De ser ut til alltid å leve i nærheten av kolonier av maur i slekten Crematogaster.
Disse sommerfuglene lever i skog.

Utbredelse

Arten er utbredt i Sentral-Afrika.
Rahulabhadra

Rāhulabhadra (sanskrit; tibetansk: སྒྲ་གཅན་འཛིན་བཟང་པོ་, wylie: sgra gcan 'dzin bzang po) var en tidlig mester innenfor den buddhistiske skolen madhyamaka. Han blir noen ganger hevdet å ha vært en bramin og en lærer til Nagarjuna.
Rahulabhadra er mest kjent som forfatteren til hymnen Spørsmålet fra Suvikrānta
Erling Skaug

Biografi

Artium i 1957; verneplikt i Hans Majestet Kongens Gardes musikkorps 1957-59; grafisk linje ved Statens håndverks- og kunstindustriskole 1959-63; grunnfag i kunsthistorie Universitetet i Oslo. Internutdannelse som malerikonservator (teknisk konservator) ved Nasjonalgalleriet med offentlig godkjent eksamen 1968.
I 1978 ble hans utdannelse og publikasjoner vurdert som ekvivalent til magistergrad ved Universitetet i Oslo. Dr.philos. 1995 med avhandlingen Punch Marks from Giotto to Fra Angelico. Attribution, chronology and workshop relationships in Tuscan panel painting c.1330-1440.  
Konserveringsassistent ved Nasjonalgalleriet 1968-72, atelierleder ved Norsk Folkemuseum 1972-93, seniorkonservator ved Universitetets Oldsaksamling 1993-97, professor og leder for det nyopprettede konserveringsstudiet ved Universitetet i Oslo 1997-2004. Seniorstipendiat ved Universitetet i Oslo 2004-08. Visiting Professor ved Villa I Tatti (Harvard University Center for Italian Renaissance Studies) Firenze, 2009.
I 1968-69 var han leder for Centro Nordico del Restauro i Firenze, den tre-årige nordiske hjelpeaksjonen etter flomkatastrofen i november 1966. Han var formann for Nordisk Konservatorforbunds norske seksjon 1972-79 og regionalredaktør for Art & Archaeological Technical Abstracts 1976-95. 
Han var aktiv jazzmusiker særlig 1954-63 (trommer), bl.a. i Sixpence Jazzband, Riverboat Jazzband og Stokstad-Jensen tradband; spilte slagverk og pauker i Universitetets symfoniorkester 1961-65; og senere slagverk og blokkfløyte i renessansegrupper med bl.a. Carl Høgset og Hans Olav Gorset.

Utmerkelser

Skaug er æresmedlem av Nordisk Konservatorforbund, Fellow of the International Institute for Conservation, medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi siden 1997, og mottok Republikken Italias solidaritetsorden i ridderklassen (Cavaliere) 2. juni 2006.
KREEP

KREEP, et akronym av bokstavene K (det kjemiske symbolet for grunnstoffet kalium), REE (Sjeldne jordarter, (engelsk: Rare Earth Elements) og P (for fosfor), er en geokjemisk betegnelse for breksjer og basalter funnet på Månens gamle høyland.
Tore Brantenberg

Utdanning og virke

Han var utdannet som arkitekt i 1959 ved NTH i Trondheim. Etter avsluttede studier praktiserte han noen år i inn- og utland og han var et år i Milano som assistent hos den kjente, italienske arkitekten og designeren Angelo Mangiarotti. I 1964 opprettet han egen praksis sammen med sin hustru (professor) Birgit Cold (Brantenberg) og Edvard Hiorthøy (Brantenberg, Brantenberg og Hiorthøy).  Firmaet tegnet en rekke nyskapende boligområder som brakte nye og friske idéer inn i den kollektive boligbyggingen, bl,a Risvollan i Trondheim og Tjensvoll i Stavanger.
Han ble ansatt  ved avdeling for byggekunst, NTH i 1964 og ble professor ved Fakultet for arkitektur NTNU ved avdeling  for byggekunst/boligplanlegging i 1984.
Tore Brantenberg deltok i en rekke utredningsarbeider, komiteer og juryer. Han var aktiv i arkitektenes foreninger, formann i Trondheims Arkitektforening, visepresident i Norske arkitekters landsforbund, og medlem av Norges Tekniske Vitenskapsakademi.
Han brente for byrommet, bymiljøet, sosial boligbygging og var en av foregangsfigurene i Bymiljø 70 i Trondheim.
Tore Brantenberg hadde en stor faglitterær produksjon.
Vanylvsfjorden

Vanylvsfjorden er en fjord i Selje kommune i Sogn og Fjordane og Vanylven kommune i Møre og Romsdal. Fjorden ligger øst for Stadlandet. Den går fra Haugsholmen i nord til bygda Kjøde innerst i Kjødepollen i Selje i Nordfjord i sør. Den er 22 kilometer lang, og mellom tre og fem kilometer bred, unntatt aller innerst hvor den smalner inn til rundt en kilometers bredde.
Nordvest for Vanylvsfjorden ligger Vanylvsgapet. Sør for Sighaugneset går Syltefjorden inn mot øst, mens Vanylvsfjorden fortsetter sørover. Største dybde er 252 m utenfor Rivjehornet ytterst i fjorden.
Det er bebyggelse rundt hele fjorden. På vestsida, like sør for Rivjehornet, ligger bygda Borgundvåg. Noen kilometer lenger sør ligger den større bygda Leikanger, og videre innover vestsida av fjorden ligger flere mindre bygder. På østsida av innløpet ligger bygda Hakallestranda. Ved innløpet til Syltefjorden ligger bygda Fiskå på nordsida og Slagneset på sørsida. Videre sørover på østsida av fjorden ligger bygda Åheim, og aller innerst i fjorden ligger bygda Kjøde.
Riksvei 620 går langs vestsida av fjorden, rundt Kjødepollen og nord til Åheim. Herfra går fylkesvei 61 videre nordover, og ved Fiskå tar Fv2 av mot vest og fortsetter ut hele østsida av fjorden.
Elobey, Annobón og Corisco

Elobey, Annobón og Corisco (spansk: Elobey, Annobón y Corisco) var en spansk koloni i Guineabukta. Den besto av øyene Elobey Grande, Elobey Chico og Corisco i Coriscobukta, samt Annobón sørøst for São Tomé og Príncipe. Øyene ble slått sammen med Fernando Poo og Río Muni til Spansk Guinea (Territorios Españoles del Golfo de Guinea), som i 1968 ble selvstendig som Ekvatorial-Guinea.
Annobón tilhørte Portugal, men ble avstått til Spania ved Sankt Ildefonso-traktaten i 1777 og El Pardo-traktaten i 1778. I et skrift om den spanske kolonien utgitt i 1884 ble det bemerket at det aldri hadde vært noen offentlig tjenestemann eller europeisk person på Annobón. Spania skaffet seg Corisco i 1843. Corisco har et areal på 16 km². De to Elobey-øyene utgjør til sammen mindre enn 3 km².
Gutt

En gutt er et menneskebarn av hannkjønn, i motsetning til ei jente, som er et menneskebarn av hunnkjønn. En voksen person av hannkjønn blir omtalt som en mann. En ung mann som ennå ikke har tiltrådd de rollene som rent miljømessig forventes av en mann, som å forsørge sin familie og å ha en fast jobb, kan også omtales som en gutt, for eksempel i sammensetninger som en ung gutt, det vil si «en ung mann», gårdsgutt eller tjenestegutt.

Gutterollen i samfunnet

Den kroppslige overgangen fra gutt til voksen mann starter med puberteten i tolvårsalderen. Den sosiale gutterollen fortsetter imidlertid ofte inn i voksen alder. Den lange ungdomstida skyldes først og fremst  at skolegangen er lengre nå enn tidligere, at ungdomskulturen er blitt stadig tydeligere og at ungdom siden 1950-tallet er blitt definert som en egen kommersiell målgruppe. Mange unge menn opplever seg derfor i dag som gutter inntil de får egne barn. 
Gutterollen har variert svært mye i forskjellige kulturer og gjennom historien. Mange steder har det vært ritualer for å markere overgangen fra gutt til mann eller fra barn til voksen, blant annet indirekte gjennom for eksempel konfirmasjon og militærtjeneste. I tillegg til gutters og jenters medfødte, biologiske forskjeller, blir dessuten alle barn preget av sosiale kjønnsroller i omgivelsene. I de fleste samfunn har gutter tradisjonelt hatt større status og verdi enn jenter. Flere mener imidlertid at mange gutter taper i det moderne kunnskapssamfunnet som belønner sosial intelligens, fleksibilitet og evne til teoretisk innlæring høyere enn fysisk styrke og selvhevdelse.

Etymologi og betydning

Begrepet gutt tilsvarer det danske dreng, det svenske pojke og engelske boy. Ordet gutt har en litt uviss opprinnelse, men stammer antakelig enten fra det norske dialektordet gaut, det vil si «pratmaker» eller «skrythals» (jamfør det islandske gautan som betyr «prat») eller det nederlandske guit som betyr «skøyer» eller «spilloppmaker» (jamfør det eldre tyske gauzen som betyr «skrike» eller «kjefte»). På dansk brukes gutt særlig rosende om en kvikk gutt eller en sterk og flink, ung mann.
Afromorgus

Utseende

Middelsstore (ca. 15 millimeter), ovale biller, kroppen hvelvet og påfallende knudrete. På farge er de brune til grå/svarte. I naturen er hele oversiden ofte dekket av et lag av jord eller mudder, noe som gjør billene vanskelige å se. Hodet er kort og bredt, antennene 10-leddete med en tre-leddet kølle. Brystskjoldet (pronotum) er kort og bredt, med påfallende opphøyde lister eller knøler. Dekkvingene er ganske brede, med tydelige punktrekker og opphøyde lengdelister mellom dem. Beina er forholdsvis slanke (sammenlignet med andre skarabider), leggene (tibiae) uten pigger på utsiden, føttene fem-leddete. Larvene er hvite eller gule, C-formede liksom de fleste andre skarabider.

Levevis

Knokkelbillene er noen av de siste nedbryterne som kommer til et kadaver. De lever av bein, fjær, hudrester, pels og andre tørre, tungt fordøyelige levninger. De har spesielle fordøyelsesenzymer som gjør dem i stand til å fordøye keratin (hornstoff). Larvene lever i loddrette sjakter under kadaveret. Mange arter er knyttet til reir eller bol av forskjellige slags pattedyr og fugler, der de trolig lever av avkastede hår, fjær og lignende. Billene flyr om natten og kan fanges i lysfeller, eller i feller med bein, fjær eller lignende som åte. Ellers ser man dem sjelden.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Afrika og Asia, inkludert den sørlige delen av Palearktis.
Tristan da Cunhas flagg

Tristan da Cunhas flagg ble tatt i bruk 20. oktober 2002 i en proklamasjon av guvernøren av Saint Helena. Før dette brukte Tristan da Cunhas Saint Helenas flagg i offisielle sammenhenger.
Flagget er blått med Storbritannias flagg i øverste venstre hjørne og Tristan da Cunhas riksvåpen i flaggdukens frie ende. Skjoldet viser i midten en stilisert framstilling av den vulkanske øya som speiler seg i havet, omgitt på alle fire sider av albatrosser. Hjelmtegnet er en åpen båt med seil av en type som benyttes på Tristan da Cunha, mens skjoldholderne er to hummere. Hummerfiske er en viktig næringsveg på Tristan da Cunha. Under skjoldet står territoriets motto, Our faith is our strength (Vår tro er vår styrke).
Flagget er tegnet av den britiske vexillologen Graham Bartram.

Administratorens flagg

Administratoren er koloniens øverste myndighet og fører eget flagg etter samme modell som for guvernører i britiske besittelser. Det vil si det britiske unionsflagget med koloniens våpenskjold omgitt av en krans i midten. Flagget til administratoren for Tristan da Cunha ble innført samtidig med øyas eget flagg.
Leviathan (bok)

Bakgrunn

Bakgrunnen var Hobbes samtid, som var preget av den engelske borgerkrigen. Hobbes skrev at kaos og borgerkrig, situasjoner som var vanlig under naturtilstanden bare kunne unngås ved et sterkt og sentralisert styre. Dette var nødvendig for å unngå en alles krig mot alle. Hobbes argumenterte derfor for eneveldet. Mer presist rettferdiggjør han eksistensen av en slik myndighet ved forestillingen om en «frivillig» underordning, gjennom en samfunnskontrakt, med sikte på bedre å ivareta grunnleggende interesser, verdier og plikter. Hobbes er ikke alene om en slik kontraktteori, men i motsetning til for eksempel John Locke, som ønsker maktdeling, går Hobbes altså inn for et enevelde. Troen på eneveldets fortrinn må imidlertid ikke blandes sammen med hans statsabsolutisme; læren om statens ubegrensede makt knyttes ikke til noen bestemt styreform, den gjelder for demokratiet og aristokratiet like mye som for monarkiet.
Følgende forutsetninger ligger til grunn for teorien: at menneskene ønsker å overleve, at de ønsker seg et behagelig, rommelig liv, at de ønsker å oppnå makt og ære, at de er nokså like i evne og sårbarhet og at det alltid vil være en knapphet på ressurser. Ut fra dette slutter han at det vil utvikle seg en alles krig mot alle. Noen vil angripe andre for å sikre sin egen overlevelse og sine egne materielle interesser bedre. Den stadige faren for å bli angrepet vil i sin tur føre til at de som egentlig ønsker å la andre i fred, må gå til forkjøpsangrep. Denne tilstanden vil etter hvert oppleves som uutholdelig. Dette er bakgrunnen for samfunnskontrakten. Siden ingen vil klare seg kun ved egen godvilje, så er det nødvendig at menneskene overfører all sin makt og styrke til ett menneske, eller til en forsamling som gjennom flertallsavgjørelser kan opptre med en vilje. Dette skjer gjennom en kontrakt mellom de individer som utgjør vedkommende samfunn. De som i utgangspunktet er mot denne løsningen, vil likevel være bundet av den, da de har vært med på den beslutningsprosessen som har ført fram til kontrakten.
Pan Si Dong

Pan Si Dong / The Cave of the Silken Web (kinesisk: 盘丝洞, pinyin: Pán sī dòng), også kjent som Reisen til Vest - edderkoppens hule (西游记-盘丝洞), eller Edderkopper, er en kinesisk film fra 1927 redigert av Dan Duyu og med Yin Mingzhu i rollen som første edderkoppånde. Den bygger på en episode i shenmo-fantasiromanen Reisen til Vesten, en av kinesisk litteraturs klassikere skrevet under Mingdynastiets tid. 
Den ti ruller lange stumfilmen ble produsert av Shanghai Yingxi Company.

Oppfølger

Filmen fikk en oppfølger i 1930: The Cave of the Silken Web II (续盘丝洞, Xu Pan Si Dong) eller Spiders II, også redigert av Dan Duyu og med Yin Mingzhu.
En originalkopi av The Cave of the Silken Web ble funnet i nasjonalbiblioteket i Mo i Rana 
Oppfølgeren antas å ha gått tapt for ettertiden.
Evenstad skogskole

Evenstad skogskole var en skogskole i Stor-Elvdal, Hedmark, etablert i 1912. Skolen ble senere en del av Høgskolen i Hedmark, men inngår nå i den nye Høgskolen i Innlandet. I dag er den også kjent som campus Evenstad og studiested Evenstad.
Skolen ble opprettet i 1912 på den tidligere Evenstad gård, etter en legatgave fra enken Anne Evenstad (1830–1909). Skolen ble i 1989 en del av Hedmark distriktshøgskole, nå Høgskolen i Innlandet. I dag undervises det i skog- og utmarksfag på Evenstad, og skolen er ledende i forskning på store rovdyr. Det tilbys en master i anvendt økologi, og  årsstudium i utmarksforvaltning, skogbruk, bioenergi og jakt- og fisketurisme
Den 126 år gamle hovedbygningen på Evenstad brant ned i 1987, et nytt undervisningsbygg sto klart i 1990.
Rutil

Rutil i Norge

Det har vært utvinning av rutil flere steder i Norge, blant annet i Kragerø.
Rutil blir også framstilt fra ilmenitt, FeTiO₃, som utvinnes ved Titania i Sokndal i Rogaland. Ilmenitten blir smelta til rutil og jern ved ilmenittverket i Tyssedal og foredla til rutilpulver ved Kronos Titan i Fredrikstad.
Norges største rutilforekomst finnes i Engebøfjellet i Førdefjorden. Minst 380 millioner tonn malm eller 15 millioner tonn ren rutil finnes der.
Thygesen

Handling

William Thygesen har nettopp fått sparken fra politiet, og har trukket seg tilbake til hytta si i Telemark for å dyrke depresjonen i fred. Imens forsøker hans journalistvenninne Vera i Oslo å finne ut hva som har skjedd med to forsvunne russere. Hun innser etterhvert at hun trenger hjelp fra Thygesen. Vera blir så myrdet, og Thygesen blir mistenkt for mordet.

Om serien

Skikkelsen Thygesen er skapt av forfatter Jon Michelet. Serien er for det meste basert på hans bok Panamaskipet, men også elementer fra andre bøker om Thygesen er hentet inn. Panamaskipet ble utgitt i 1984, mens selve karakteren opptrådte første gang i 1976.
NRK TV satset 4,5 millioner kroner og to års arbeid på tv-serien om Thygesen.
Bernhard von Lindenau

Bakgrunn

Lindenau var sønn av Johann August von Lindenau, herre til Pohlhof, Windischleuba og Nobitz, sachsen-altenburgisk apellasjonsråd og landskapsdirektør. Han studerte jus i Leipzig, fra 1798 var han statstjenestemann i hertugdømmet Sachsen-Gotha-Altenburg, først i Altenburg, senere som kammeråd i Gotha. Han begynte han sine astronomiske studier hos overstallmester von Hardenberg og deretter hos Franz Xaver von Zach på Seeberg-observatoriet.

Karriere

I 1804 måtte han som følge av Zachs avreise midlertidig overta ledelsen av observatoriet. Etter et opphold i Altenburg ble han utnevnt til ny direktør for observatoriet av hertug August av Sachsen-Gotha-Altenburg. Han pleiet nære forbindelser til Carl Friedrich Gauss, som flere ganger besøkte Seeberg. Etter at observatoriet i 1813 var blitt plyndret av franskmennene, deltok han i befrielseskrigen som generaladjutant for hertug Carl August av Sachsen-Weimar-Eisenach. Han ble sterkt skadet under en duell i Paris.
Fra 1815 til 1818 utgav han tidsskriftet Zeitschrift für Astronomie und verwandte Wissenschaften. Imidlertid ble han 1817 kalt tilbake til statstjenesten og måtte avslutte sitt astronomiske virke.
Fra 1820 var han minister og geheimeråd i Gotha, og måtte fra 1822 utføre regjeringen for den utilregnelige hertug Fredrik IV av Sachsen-Gotha-Altenburg. Dermed ble hertugdømmet opprettholdt frem til Fredriks død.
Etter nyorganiseringen av de thüringske hertugdømmene trådte Lindenau i 1827 i kongeriket Sachsens tjeneste. Han var først gesandt til Forbundsdagen i Frankfurt am Main, før han i 1829 kom til Dresden, hvor han ble utnevnt til geheimeråd og fra 1830 kabinettsminister. Etter innføringen av den første saksiske forfatning den 1. desember 1831 ble han utnevnt til formann for regjeringen (statsminister). Denne stillingen beholdt han til han tok avskjed i 1843.
Lindenau mottok tallrike utmerkelser for sitt vitenskapelige og politiske virke, og ble medlem av en rekke vitenskapelige selskaper. For Zach var han frem til hans død i 1832 juridisk rådgiver og formuesforvalter. Han etablerte den Lindenau-Zachsche-Stiftung til fremme av unge kunstnere og teknikere. I Altenburg oppstod av hans kunstsamlinger Lindenau-Museum.
Fra 18. mai til 18. september 1848 var han fraksjonsløs representant for Sachsen-Altenburg i Frankfurt-nasjonalforsamlingen. Han tilhørte forretningsordenutvalget og fungerte som 2. alderspresident ved åpningsesjonen.
Otto Günsche

Liv og virke

Etter den høyere realskole trådte Otto Günsche, da 16 år, som frivillig inn i Leibstandarte-SS Adolf Hitler. Som medlem i «Førerledsagelseskommandoen» (Führerbegleitkommando] kom han i 1936 for første gang i umiddelbar nærhet av Hitler. Deretter fulgte utdannelse ved SS-Junkerschule i Bad Tölz, og frontinnsats i Waffen-SS. Fra januar 1943 var Günsche Hitlers personlige adjutant, skjønt til å begynne med som stedfortredende. Etter et nytt halvår ved fronten ble han den den 6. februar 1944 offisielt gjort til Førerens personlige SS-adjutant. 
Ved attentatet mot Hitler den 20. juli ble Günsche lett såret. Fra midten av januar 1945 ledsaget han Hitler i Førerbunkeren i Berlin, og var også med under Hitlers siste besøk ved fronten (tidlig mars 1945, ved Oder). Etter Hitlers selvmord brente Günsche hans lik i Rikskanselliets hage.
Deretter forlot den da 27-årige Günsche Førerbunkeren om kvelden den 30. april 1945 sammen med Hitlers første privatsekretær Gerda Christian. Han ble etter kort tid tatt til fange, og havnet i et mangeårig sovjetisk krigsfangenskap. Han ble løslatt fra DDR-tukthuset i Bautzen i mai 1956. Gerda Christian kom seg unna til Bayern. 
Senere gjenopprettet de kontakten, og fikk hver for seg arbeid i Rhinland. 
Günsche levde de siste årene av sitt liv tilbaketrukket som enkemann i Nordrhein-Westfalen. Han døde kort etter sin 86-årsdag i sitt hjem i Lohmar ved Bonn.
Essay

Personlig essay

Det personlige essayet skrives i jeg-form og bygger ofte på personlige erfaringer og refleksjoner. Essayet er heller ikke ensidig argumenterende eller misjonerende. Ofte er det vanskelig å se hva essayisten ‘egentlig’ mener. I essaysjangeren er det akseptert med ‘sidesprang’ fra hovedemnet, i form av innfall og digresjoner. I motsetning til kåseriet er essayet som regel ikke humoristisk, men det kan inneholde et snev av ironi, og det skal jevnt over være saklig, fordi essayet er en sakprosatekst. En kan kanskje si det slik at mens kåseriet har som mål å underholde og more, har essayet mer som formål å vekke til ettertanke.

Saksessay

Forfatteren av saksessayet setter selve saken i sentrum, mens forfatteren selv trer mer i bakgrunnen. Saksessay kalles også formelt essay eller vitenskapelig essay. Det saklige essayet har mye til felles med en skoleartikkel (leksikonartikkel), selv om det ikke her er et krav om objektivitet.
Fotball under Stillehavslekene 1979

Fotball under Stillehavslekene 1979. Fotball var en av flere sporter som var med i de sjette stillehavslekene som ble arrangert i Suva på Fiji i perioden 28. august til 8. september 1979. Det var sjette gangen som fotball var med på programmet i stillehavslekene. Det kun en turnering for menn, tolv lag deltok. Fransk Polynesia vant finalen med 3-0 over Fiji.
Centralkriminalpolisen

Centralkriminalpolisen (CKP, svensk) eller Keskusrikospoliisi (KRP, finsk) er en nasjonal kriminalpolitiavdeling i politiet i Finland.
CKP etterforsker organisert kriminalitet, mord som berører kriminelle grupper og saker som krever samarbeid med utenlandsk politi eller omfattende internasjonalt samarbeid. I tillegg kan CKP overta etterforskningen av kompliserte mord, lovbrudd som krever en sentralisert, samordnet etterforskning, saker som krever særlig kompetanse, lovbrudd der den mistenkte tilhører politiet, hvitvasking samt terrorisme. CKP leverer dessuten eksperttjenester innen kriminalteknikk, kriminaletterretning og -analyse, elektronisk bevismateriale og språklig kompetanse.

Organisasjon

CKP har cirka 670 ansatte. 55 prosent av disse er polititjenestemenn, mens resten sivilt ansatte. Omkring 470 ansatte er forlagt til hovedkontoret i Vanda, mens resten arbeider ved de regionale enhetene.