google/wiki40b huggingface dataset:
Åmunde Gyrdsson

Åmunde Gyrdsson, eller Amund Gyrdsson (død ca. 1150), var en norsk høvding og lendmann i borgerkrigstiden i Norge. Åmunde var fosterfar for kong Inge Haraldsson Krokrygg. Inge ble konge bare to år gammel, og mens han ennå var barn, var Åmunde hans formynder, samt en av lederne for barnekongens hird.

Leder for Inge Haraldssons hird

Åmunde Gyrdsson var fra Ranrike (Båhuslen), og her hadde han til oppfostring Inge Haraldsson, en av sønnene til kong Harald Gille. Etter Haralds død i 1136 fikk Åmunde, sammen med Inges mor Ingerid Ragnvaldsdatter og lendmannen Tjostolv Ålesson, kåret den to år gamle Inge til konge på borgartinget. Inges to år eldre bror Sigurd ble på sin side kåret til konge over trønderne. Åmunde og Tjostolv ble nå kong Inges fremste menn.
Da Inges kongedømme ble truet av hans fetter, den avsatte kongen Magnus Blinde, var Åmunde og Tjostolv parate til å forsvare det, blant annet i slaget ved Krokaskogen i 1137, da Magnus samarbeidet med den svenske jarlen Karl Sunesson. Åmunde og resten av Inges menn greide imidlertid å slå Karl og mennene hans.
Da tronpretendenten Sigurd Slembe, i samarbeid med Magnus Blinde, angrep Inges og broren Sigurds menn i slaget ved Holmengrå, var Åmunde blant dem som fikk fanget Sigurd Slembe etter slaget. I dette slaget ble Magnus Blinde drept, og Sigurd Slembe ble henrettet etter at han ble fanget av Åmunde og resten av kongene Inges og Sigurds menn.
Åmunde døde en gang i løpet av Inges barndom, og etter hans død, overtok Gregorius Dagsson og Erling Skakke som Inges fremste menn. Åmunde hadde en sønn, Gyrd, som ble en del av Inges hær. Gyrd ble gift med Gregorius Dagssons søster Gyrid, og ble senere drept av kong Håkon Herdebrei, Inges nevø og rival.
Åmunde var trolig etterkommer av Lov-Besse, en vikværing som er kjent som mannen bak deler av Borgartingsloven. Lov-Besse skal ha vært far til Gyrd, Åmundes far.
Lamprosoma

Utseende

Nokså små (mindre enn 1 centimeter), brede, blanke, vanligvis mørkfargede bladbiller, de fleste med mer eller mindre metallisk glans, ofte med rødlige tegninger. Oversiden er hvelvet, undersiden flat, billene kan rulle seg sammen til en kule. Antenner og bein er ganske korte.

Levevis

Disse billene lever i tropisk regnskog.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sør-Amerika.
Sphaenognathus alticollis

Utseende

En stor (hannen 32-37 millimeter), nokså bred, brun til svart hjortebille med noe bronseaktig metallglans, særlig på forkroppen. Hannen har forstørrede kjever, hos denne arten er de nokså lange, tynne og sigdformede, fint sagtakkede på innersiden. Hode og pronotum er noe hårete på sidene, hårene ullaktige, undersiden er også tett hårete. Et påfallende trekk er at hannene har fire fasettøyne. Hodet er avrundet firkantet med markerte "hjørner". Pronotum er bredt klokkeformet sett ovenfra. Dekkvingene er hvelvede med ujevn, læraktig overflate. Beina er nokså lange og tynne, leggene med korte torner, mellom- og bakleggene brungule. Hunnen er kortere og bredere enn hannen og mørkere på farge, kjevene brede.

Levevis

Larvene utvikler seg nede i bakken i humus-rik jord.

Utbredelse

Arten er kjent fra Ecuador og Peru.
V2

V2 (Vergeltungswaffe 2, «gjengjeldelsesvåpen 2»), egentlig A4 (Aggregat 4), var et tidlig ballistisk missil utviklet av tyske Luftwaffe i den sene fasen av annen verdenskrig, og brukt mot mål i Storbritannia og senere Belgia. Det var forløperen til alle senere raketter utviklet under den kalde krigen, og teknologien ble senere brukt til å sende mennesker til månen og sonder utenfor solsystemet.
V2 var et langt mer sofistikert våpen enn sin forløper V1. Utviklingen av missilet fant sted ved Luftwaffes forskningsstasjon i Peenemünde og ble ledet av Wernher von Braun, som senere ledet USAs romfartsprogram og ble direktør for NASA. V1 og også V2 rakettene ble mot slutten av krigen produsert i Nordhausen ved Mittelwerke/Mittelbau. Fanger fra konsentrasjonsleiren Dora bygde anlegget der rakettene/rakettmotorene ble produsert og sammensatt.
Kunst på Arbeidsplassen

Kunst på Arbeidsplassen (KpA) (etablert 22. juni 1950 i Oslo) er en norsk medlemsorganisasjon som leier ut kunst til bedrifter og organisasjoner over hele landet. Initiativtager var kunsthistoriker Harry Fett, som beskrev sin idé i to bøker, Kunst på arbeidsplassen (1946) og Mere kunst på arbeidsplassen (1948). Initielt var organisasjonen støttet av LO og Norsk Arbeidsgiverforening og hadde medlemmer fra det private næringslivet, som Akers mekaniske verksted, Christiania Spigerverk, Freia og Tiedemanns Tobaksfabrik.
KpA forvalter en samling på mer enn 6000 bilder og 300 utstillinger, og har 160 medlemmer fordelt over landet. Av nasjonale kunstnere nevnes Jakob Weidemann, Frans Widerberg, Odd Nerdrum, Inger Sitter, Gunnar S. Gundersen og Kåre Tveter. Av internasjonale kunstnere kan følgende nevnes, Jeff Koons, Cindy Sherman, Thomas Struth, Candida Höfer, Jenny Holzer, Matthew Barney, Olafur Eliasson, Takashi Murakami og Raymond Pettibon.
Nussir

Kvalsund

Det største av fjellene som bærer navnet ligger ovenfor «Finnbyen» i bygda Kvalsund (Ráhkkerávju) i vestfinnmarkskommunen Kvalsund (Fálesnuorri). Navnet skrives tidvis også iblant "Nussor". På norsk refererer navnet til tinden nærmest bygda, mens resten av fjellmassivet kalles Steinfjellet. På samisk, derimot, bærer hele Steinfjellet dette navnet. I nærheten av fjellet ligger to vann som også bærer navnet: "Nussorvannet" (Nussirjávri) ved foten av tinden, og Nussir-Suolojávri (på norsk Nedre Saltvannet) som ligger på den andre siden av Steinfjellet. Gamle dokumenter refererer også til ei elv i Kvalsundtraktene som kalles «Nusserelv» - "nusser" er en form av ordet man ofte finner på eldre kart.

Alta

Ved Leirbottenvannet mellom Alta og Kvalsund ligger en annen tind som kalles Nussir. Oppe på platået bak tinden ligger et vann som heter Nussirjávri (Nussirvannet), hvorfra det renner ei elv som heter Nussirjohka (Nussirelva).

Øvre Anárjohka

De to andre stedene som bærer navnet ligger helt i andre enden av Finnmark, i Øvre Anárjohka nasjonalpark: Galmmatnussir og Gurbbes'nussir, som markerer parkens nordvestre grense.

Annet

Nussir i Kvalsund har blitt gjenstand for allmenn oppmerksomhet i det siste pga. selskapet Nussir ASAs planer om å starte gruvedrift der, og tilløp til konflikt med den lokale reindriftsenheten.
Overhus

Et overhus eller førstekammer er det øverste kammeret i en politisk forsamling med to kamre; det andre er underhuset eller annenkammeret. Overhuset deler lovgivende makt med underhuset.

Overhus i Norge

Fram til 1. oktober 2009 hadde Stortinget to kamre. Odelstinget som utgjorde 3/4 fungerte da som underhus mens Lagtinget (1/4 av Stortinget) hadde funksjonen som overhus. Lagtingets oppgave var å kvalitetssikre lover  og å sende dem tilbake til Odelstinget for ny behandling dersom de ikke var fornøyde.
Christian Magnus Falsen og Johan Gunder Adler ønsket i sin tid en ordning der Lagtinget bestod av jordeiere over 30 år valgt inn for 6 år om gangen, mens Odelstinget ble valgt for 2 år av gangen. Ordningen med to hus ble innført, med knappest mulig margin, men kun todelingen gjenstod etter videre behandling.
Ordningen med to hus ble forsøkt endret eller avskaffet gjentatte ganger. I 1932 bad Stortinget regjeringen om å vurdere "opphevelse av Stortingets avdelinger". I 1936 kom svaret fra regjeringen i form at et forsvar for ordningen med to kamre, og debatten om hvorvidt et overhus var viktig og riktig ble holdt i live frem til vedtaket 20. februar 2007 som avskaffet lagtinget.
Utdypende artikkel: Lagtinget
Misty – mørkets melodi

Handling

David «Dave» Garver (Eastwood), er en disc jockey på radio som stadig blir oppfordret til å spille samme melodien («Misty») av en kvinnelig lytter. Han kommer etterhvert i kontakt med kvinnen, og vikles derfra inn i en psykopats vanvittige virkelighet.

Om filmen

Dette var Clint Eastwoods regidebut.
Filmen var med å legge grunnen for flere filmer med tilsvarende tema, slik som Farlig begjær i 1987.
Nominert til en Golden Globe i 1972.
Canadian Hot 100

Canadian Hot 100 er en hitliste over de 100 mest populære sangene i Canada den siste uken. Listen publiseres hver tirsdag av magasinet Billboard og ble lansert 31. mars 2007. Listen er i dag den ledende hitlisten for singler i Canada. 
Den kanadiske listen har mange likheter med Billboards amerikanske liste Hot 100, begge listene omfatter fysisk og digitalt salg og nedlastning som måles og registreres av selskapet Nielsen SoundScan. I tillegg registreres strømming og radio-avspillinger målt av Nielsen BDS. Canadas radioliste utarbeides på grunnlag av antall avspillinger i mer enn hundre radiokanaler innen musikksjangre som rock, country, moderne voksenpop og moderne hitmusikk.
Den første sangen som toppet Canadian Hot 100, var «Girlfriend» av Avril Lavigne 31. mars 2007. Ved utgangen av 2018 hadde listen hatt 134 ulike nummer én-hits.

Historie

Listen ble grunnlagt i 2007, og den første listen ble utgitt 31. mars samme år. Den ble tilgjengelig for allmennheten først 7. juni samme år, på Billboards nettsted. Listen er den første Hot 100-listen som Billboard har etablert utenfor USA. 
Billboard listesjef Geoff Mayfield sa ved lanseringen at den nye Billboard Canadian Hot 100 skal tjene som Canadas fremste liste over de mest populære sangene i landet. Billboard Canadian Hot 100 ledes av Paul Tuch, sjef for den kanadiske divisjonen i Nielsen BDS. Dette skjer i partnerskap med Silvio Pietroluongo, Billboards sjef for hitlister og sjef for Billboard Hot 100.
Anna Magnani

Bakgrunn

Anna Magnani, som var utenomekteskaplig barn av en italiensk kvinne og egyptisk mann, vokste opp i fattigdom hos sin mormor i et slumdistrikt i Roma. hun fikk sin skoleutdannelse ved en klosterskole og begynte senere å studere ved Det dramatiske teaters sceneskole. For å finansiere sin utdannelse sang hun uanstendige ballader på shabby nattklubber. Hun avanserte til varietéer og fra 1926 medvirket hun i teateroppsetninger.

Skuespillerinne

I 1926 gjorde hun filmdebut i stumfilmen Scampolo. Hun kom ikke tilbake til filmen før i 1934; hun satset i stedet på en karriere som sceneskuespillerinne og sangerinne. I 1935 giftet hun seg med regissøren Goffredo Alessandrini, som anså henne uegnet som filmskuespillerinne, men likevel gav henne en birolle i filmen Cavalleria (1936). Deres ekteskap var ulykkelig og ble oppløst i1950. 
I 1942 fikk hun en utebomekteskapelig sønn med skuespileren Massimo Serato. Sønnen ble senere rammet av polio. 
Etter Romas frigjøring under Andre verdenskrig sang Anna Magnani for de amerikanske soldatene og ble populær. Hun fikk sitt store gjennombrudd i 1944 i Roberto Rossellinis Rom - åpen by. Hun apilte senere en rekke kraftfulle kvinneportrett. Hun var ikke en typisk stjerne – liten og satt, med store mørke ringer under øynene – men hun ble betraktet av sine kolleger innen filmen som en av de største skuespillerinner noensinne. 
Hun ble belønnet med en Oscar i 1955 för sin rolle i Den tatoverte rosen.
Anna Magnani døde i 1973 av langvarig kreft i bukspyttskjertelen. Store menneskemasser samlet seg til hennes begravelse. Hun ligger begravd i familiemausoleet tilhørende hennes gode venn Roberto Rossellini.
Bjørnsonfestivalen

Bjørnsonfestivalen er en internasjonal litteraturfestival som har vært avholdt i Molde og Nesset i august hvert år siden 1992. Den ble grunnlagt av forfatteren Knut Ødegård i forbindelse med Molde bys 250-årsjubiléúm og oppkalt etter nobelprisvinner Bjørnstjerne Bjørnson, som vokste opp på Nesset prestegård og gikk på skole i Molde. 
Festivalen fokuserer, i Bjørnsons ånd, på fred, menneskerettigheter og ytringsfrihet, og har vært en pådriver for å få Molde inn i nettverket av fribyer for forfulgte forfattere. I den forbindelse ble fredslunden ved Kongebjørka i Molde innviet i 1997. Blant dem som har plantet tre i lunden er Yasar Kemal, Thor Heyerdahl, Amos Oz, Hans Blix, Islands president Vigdís Finnbogadóttir og nobelprisvinnerne Seamus Heaney og Wole Soyinka.
Festivalens høye beskytter er fra 2005 kronprins Haakon, etter at Prinsesse Märtha Louise var det fra 1994 til 2005.
Det førte til debatt da festivalen i 2010 inviterte den svenske kommunistiske forfatteren Jan Myrdal som foredragsholder. Dette førte til at Bernt Hagtvet trakk seg som foredragsholder, og betegnet Myrdal som «folkemordsforsvarer og diktaturtilhenger» som systematisk har «forsvart Pol Pots massedrap på Kambodsjas befolkning». Hagtvet sammenlignet invitasjonen med en annen kontroversiell invitasjon to år tidligere, da David Irving ble invitert til Undset-festivalen. Hagtvet uttalte at «jeg vil ikke at mitt nærvær skal gi Jan Myrdals synspunkter skinn av å være seriøse nok til å ta alvorlig. Ved å stille opp blir de verdt en omtale. Det er jeg ikke med på».
Bjørnsonfestivalen har kontorer i huset Forum. I 2012 flytter festivalen inn i nye lokaler i kulturbygget Plassen. Festivalsjef er Johild Kosberg Bredin.
Acanthops onorei

Utseende

Arten er middelsstore og slanke knelere. De kjennes lettest på at forbeina er påfallende lange (minst så lange som mellom- og bakbein). Antennene er trådformede og forholdsvis korte. Fasettøynene er mer eller mindre utstående, ofte spisse. Pronotum er mye lengre enn bredt. Forbeina er kraftige, lårene likevel mindre fortykket enn hos de fleste andre knelere. Forlårene- og -leggene har pigger på undersiden og griper mot hverandre for å holde byttet fast, som vanlig hos knelere. Forleggen har en krum, skarp spisstorn. Mellom- og bakbeina kan ha utvidete lår og legger, men føttene er slanke. Vingene er ganske variable og kan være reduserte. Forvingene er vanligvis hornaktige, av ulike form.

Utbredelse

Acanthops onorei finnes i Ecuador.
Weitek

Weitek Corporation (Nasdaq: WWTK) var en produsent av integrerte kretser, mikroprosessorer og koprosessorer. Selskapet ble etablert i 1981 av ingeniører som hadde arbeidet for Intel.
Weitek produserte desimaltall koprosessorer for en rekke CPUer, deriblant WTL 1064 for Motorola 68000 og WTL 1067 for Intel 80286. WTL 1167 for Intel 80386 – og etterfølgerne WTL 2167 og WTL 3167, konkurrerte med Intels egen koprosessor Intel 80387. Endog etter at Intel integrerte koprosessoren i Intel 80486, lanserte Weitek koprosessoren WTL 4167 for å øke hastigheten på desimaltallsberegninger i 80486-baserte datamaskiner.
Weitek produserte også tre desimaltall koprosessorer for MIPS-arkitekturen kalt henholdsvis XL-3132, XL 3364 og XL-8032.
Weitek produserte også brikkesett til personlige datamaskiner basert på x86-arkitekturen. Disse hadde benevnelsene W464, W564, WTL2264 og WTL2265.
På 1980-tallet inngikk Weitek en avtale med Hewlett-Packard om å benytte deres fabrikker til produksjonen av brikker. Weitek samarbeidet med Hewlett-Packard i utformingen av PA-RISC arkitekturen. De lanserte også RISC-prosessorene Weitek 8200 og Weitek 8220, basert på HP PA-RISC. En variant av Weitek 8200 som kjørte i 7.25 Mhz, ble benyttet som en innebygd prosessor i laserprinteren Apple LaserWriter Pro 810. Weitek 8220 ble lansert i 16, 20 og 25 MHz.
I begynnelsen av 1990-tallet forsvant behovet for eksterne koprosessorer, etterhvert som de ble integrerte i de fleste mikroprosessorer. Ved lanseringen av Intel 80486 DX2 var f.eks. WTL 4167 blitt helt overflødig og ute av stand til å konkurrere med den integrerte koprosessoren.
På slutten av 1980-tallet begynte Weitek å produsere frame buffer for arbeidsstasjoner fra Sun Microsystems. Tidlig på 1990-tallet introduserte de også RISC-prosessoren WTL 8601 SPARC POWER µP, som var pinnekompatibel med eksisterende SPARC. På SPARCStation 2 ble en utgave i 40 MHz benyttet som oppgraderings-prosessor, på lignende vis som Fujitsus TurboSPARC ble benyttet til å erstatte microSPARC II. WTL 8601 SPARC POWER µP var 50 % raskere enn SPARC-prosessoren som den erstattet. Etterfølgeren WTL 8701 SPARC POWER µP var klokkedoblet, og sørget for en ytelsesøkning på 50-60%.
Tidlig på 1990-tallet lanserte Weitek en serie SVGA multimedia brikkesett kjent som «POWER-systemer». De bestod av to brikker, der P9000-serien (P9000,  P9001, P9100 og P9130) tegnet grafikken, mens produktserien VideoPower 5x86 (VideoPower 5086,  VideoPower 5186 og VideoPower 5286) håndterte overføringen til skjerm. P9000 ble brukt av en rekke produsenter i sidekort for VESA lokalbuss. P9001 baserte seg på PCI og ble i 1994 benyttet i PCI-kort produsert av Diamond Multimedia og Orchid Technology.  P9100 integrerte P9001 og  VideoPower 5x86 i én enkel brikke, og ble mye brukt på 80486-baserte datamaskiner.
Den 8. juni 1995 lanserte Weitek en 64-bit PCI-basert VGA-kontroller for 80486 kalt W464, og en Pentium-basert kontroller kalt W564. Dette var grafikk-kontrollere som benyttet 1-2 MB av vertsmaskinens DRAM i en såkalt unified memory architecture (UMA).
Den 12. desember 1996 ble Weitek oppkjøpt av Rockwell Semiconductor Systems for ca. $3,000,000.
Beishi

Beishi (kinesisk: 北市区; pinyin: Běishì Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Hebei i provinsen Baoding i Folkerepublikken Kina. Det har et areal på 75,6 km² og teller 242 700 innbyggere (2002).
Hviledagen

Hviledagen er den dag i uken som man hviler på og som ikke skal benyttes til arbeid. Den har sitt utspring i skapelses beretningen omtalt i  1 Mosebok kapitel 2 vers 2. «3 Gud velsignet den sjuende dagen og lyste den hellig. For den dagen hvilte Gud etter det verk han hadde gjort da han skapte.» 
I henhold til det fjerde bud (se: 2Mos. 20, 8-11) trenger mennesket en hvile hver syvende dag. Denne dagen faller på ulike tidspunkt innenfor de tre religioner som anerkjenner moseloven. Ukens syvende dag er blitt helliggjort av Gud i henhold til dette budet. Den er til minne om at Gud selv hvilte på skapelsesprosessens syvende dag.
I kristendommen betraktes ukens første dag, søndag, som hviledag ettersom man da feirer Jesu oppstandelse, hver søndag er en påskedag.
I jødedommen og for syvendedagsadventister er hviledagen ukens syvende dag, lørdagen. Den kalles for sabbat, og er for deler av jødedommen meget viktig. På sabbaten får man, i henhold til de ortodokse jødene, ikke arbeide, ikke reise over lengre strekninger, ikke lage mat, og en god del andre forbud. Sabbatsmåltidet er ukens gjenkommende festmåltid.
I islam feires hviledagen på fredagen.
Allomyrina kanamorii

Utseende

En stor, (35–50 millimeter), brunsvart hornbille. Som vanlig i denne gruppen er det stor forskjell på kjønnene. Den ligner Allomyrina dichotoma, men er mindre og mørkere, og hannens horn er kortere.
Hannen har et krumt horn på hodet, dette er gaffeldelt i spissen, dessuten et kort og bredt, gaffeldelt fremspring på pronotum. Hornene er ikke spesielt lange. 
Som vanlig hos hornbiller mangler disse hornene hos hunnen.

Levevis

Larvene lever i morken, død ved. Larveutviklingen tar omtrent ett år.

Utbredelse

Arten er utbredt i Burma.
Folkelarm

Folkelarm er et norsk musikkarrangement og bransjetreff med mål om å markedsføre folkemusikkartister for den norske og internasjonale folke- og verdensmusikkbransjen. Folkelarm ble arrangert for første gang i Oslo i 2005, og har senere blitt arrangert årlig. Arrangementet eies og administreres av FolkOrg - organisasjonen for folkemusikk og folkedans.
Folkelarm har siden starten i 2005 delt ut Folkelarmprisen (Norwegian Folk Music Awards). Prisen deles ut til folkemusikkutgivelser fra det siste året. Kategoriene har variert fra år til år, og i 2010 var det fire kategorier: «solist», «tradisjonelt samspill», «åpen klasse», «dokumentasjon» og «årets folkemusiker».
I tillegg til konsertene er Folkelarm en møteplass for norsk og utenlandsk musikkbransje. De siste årene har Folkelarm samlet om lag 50 internasjonale delegater fra over 20 land, og over 100 norske delegater. Folkelarm arrangerer seminar og workshops, samt egne arrangement tilrettelagt for bransjeaktørene.
Studentavisen Unikum

Studentavisen Unikum er studentavisa til Universitetet i Agder (UiA) og andre skoler tilknyttet Studentsamskipnaden i Agder (SiA). Avisa blir drevet frivillig av studenter, og kommer ut én gang i måneden fra januar til mai, og fra august til desember. Første utgave kom ut våren 2001, ett år etter at studentavisa Sørvisa ble lagt ned. Unikum produserer også nyheter for nettstedet Unikumnett.no.

Unikumnett

Nettstedet Unikumnett.no ble registrert 4. juni 2004. Det har ikke vært aktivt i bruk hele tiden, men har siden november 2011 blitt oppdatert jevnlig gjennom studiesemestrene.

Styret

Styret i Unikum består av to representanter fra Unikum, én fra Studentorganisasjonen i Agder (STA), én fra Studentsamskipnaden i Agder (SiA) og én Universitetet i Agder (UiA).
Anna av Sachsen (1544–1577)

Biografi

I 1544 fikk Anna en lillebror Albrecht, som døde allerede to år etter. Da moren ikke fikk flere barn, vokste Anna opp som enebarn, høyt elsket og litt bortskjemt. Barndommen tilbrakte hun i Dresden, hvor også morens yngre søsken Georg og Elisabeth av Hessen oppholdt seg. I denne lille familiekretsen følte Anna seg godt tilpass. Foreldrenes ekteskap var lykkelig, selv om faren for det meste befant seg på en eller annen krigsskueplass. I 1553 ble faren hårdt skadet i slaget ved Sievershausen, og døde senere av skadene. Da han ikke hadde noen sønn, gikk kurfyrstetittelen av Sachsen videre til hans yngre bror August.
Moren giftet seg på ny, men døde selv allerede i 1555, og etterlot Anna alene. Som 11-åring måtte hun nå tilpasse seg livet hos sin grådige og beregnende onkel August og dennes yngre kone Anne av Danmark. Hun følte seg både ulykkelig og alene, og kom til å hate sin pertentlige tante, og den strenge religiøse oppdragelsen hun påla henne. Onkelen var mest interessert i å øke sine territoriale besittelser, så hans oppmerksomhet fikk hun sjeldent.
UNOSOM

UNOSOM, formelt United Nations Operation in Somalia, var to separate fredsbevarende FN-operasjoner, begge i Somalia. Bakgrunnen var den pågående borgerkrigen i landet og sult på grunn av interne kamper.

UNOSOM I

UNOSOM I ble opprettet ved en resolusjon av FNs sikkerhetsråd i 1992 og var aktiv fra april 1992 til mars 1993. Misjonens mandat var å overvåke våpenhvilen i hovedstaden Mogadishu og eskortere humanitære forsyninger til distribusjonssentra i byen. Misjonens mandat og styrker ble senere utvidet til å omfatte beskyttelse av humanitære konvoier og distribusjonssentra i hele Somalia.

UNOSOM II

UNOSOM II ble etablert i mars 1993, hensikten var å sikre forholdene i Somalia for humanitære bistand. For å oppnå det, gjennom avvæpning og brobygging, skulle de fortsette arbeidet Unified Task Force hadde begynt. UNOSOM II representerte en meget ambisiøs satsing fra FN, men fikk sitt banesår da 18 amerikanske soldater ble drept. UNOSOM II ble trukket ut tidlig i mars 1995.