google/wiki40b huggingface dataset:
Peba verames

Utseende

En nokså liten (vingespenn ca. 20 millimeter), brun smyger. På undersiden er vingeårene lyse.

Levevis

De aller fleste har larver på gress eller andre enfrøbladete planter.

Utbredelse

Arten er utbredt i Peru og Brasil.
Varzob

Varzob er en elv som renner gjennom Varzob-dalen nord for hovedstaden Dusjanbe i Tadsjikistan. Elven og dalen er 72 km lang og har et fall på 1500 m fra sin start i fjellene til sitt utløp på slettelandet. Før elven når slettelandet hvor Dusjanbe ligger, skifter den navn til Dusjanbinka. Fra Dusjanbe renner elven vestover til sitt utløp i elven Kofarnihon.
Dalen som Varzob renner gjennom er et yndet rekreasjonsområde for innbyggerne i Dusjanbe. Spesielt i helgene strømmer folk til Varzob for adspredning, hvile og for å slippe unna varmen i hovedstaden. Mange av sommerhusene og hagene i dalen utenfor Dusjanbe eies av folk fra Dusjanbe som et hjem nummer to.  Lokale innbyggere driver restaurant og tehus i dalen om sommeren, og reiser til Dusjanbe om vinteren på jakt etter arbeid. Gjennom dalen går også veien (M34) som knytter Dusjanbe til de nordlige deler av Tadsjikistan: Ferganadalen, Istaravshan, Khujand og Panjakent.
Gjennom Hissor-kanalen renner vann fra Varzob-elven til vanning av landbruksområdene i Hissor-dalen. Ved sitt utløp har Varzob-elven bare 20% av sin egentlige vannføring.
Det er en rik og mangfoldig flora langs Varzob-elven. Her vokser blant annet einer, valnøtt, lønn, eple, kirsebærplomme og hagtorn.
Varzob-elven har et forurensningsproblem. Kloakk og søppel føres med elven mot Dusjanbe, og bringer med seg infeksjoner, virus og sykdommer som bl.a. tyfus og gulsott. Selv om vannet renses og filtreres før det når Dusjanbe, har mange den oppfatning at infeksjoner ofte når byen og forurenser vannet der.
Segeltorps IF

Segeltorps IF er et idrettslag i Segeltorp i Huddinge i Sverige. Klubben har et ishockeylag for kvinner som i 2006/2007 sesongen gikk til SM-finalen, men tapte mot AIK. 2007/2008 sesongen vant de SM-finalen mot det mot AIK 5-2. Sesongen 2009/2010 ble igjen svenske mestere. Denne gangen traff man Brynäs IF med 6-0 i finalen. Sesongen 2010/2011 vant de mot Brynäs i finalen igjen, denne gangen 2-1 i overtid.
Fotballklubben er i lavere divisjoner.
STANDARD (OSLO)

STANDARD (OSLO) er et kunstgalleri i Oslo. Galleriet ble etablert av kurator og kunsthistoriker Eivind Furnesvik og kunstsamler og kemner Petter Snare i 2005. Snare trakk seg ut i 2007 og galleriet har siden blitt drevet av Furnesvik. Profilen til galleriet preges av yngre norske og internasjonal kunstnere (hovedsakelig født etter 1970) med et overveiende konseptuelt innhold. Blant galleriets kunstnere er Matias Faldbakken, Kim Hiorthøy, Torbjørn Rødland, Gardar Eide Einarsson og Ann Cathrin November Høibo.
Galleriet har deltalt på et stort antall internasjonale kunstmesser, blant andre Art Rotterdam, The Armory Show (2009), Frieze Art Fair (2006 – 2011), Frieze Art Fair New York (2012), Art Basel (2007, 2009-2012), Art Basel Miami Beach (2008 -2011), NADA (2005 – 2007) og LISTE (2005, 2006, 2008).
Sterlington gasskraftverk

(NRG) Sterlington gasskraftverk  er et varmekraftverk i Ouachita County i Louisiana, USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 418 MW, fordelt på 9 turbiner. Operatør er energiselskapet Louisiana Generating LLC. 
Kraftverket stod ferdig utbygd i 1958, med utvidelser i 1974. Brenselkilden er naturgass, eller subsidiært fyringsolje.
Christian August av Slesvig-Holsten-Sønderborg-Augustenborg

Bisatt

Han døde den 20. januar 1754, og ble bisatt i Sønderborg slottskapell ved sin hustru, som var død ti år før.
På hans kiste leses: Christian August erbe zu Norwegen Herzog zu Schleswig Holstein Stormarn etc. S: Königl. Maytt: zu Dänemark Norwegen Ritter des Elephanten ordens; general von der Infanterie: Obrister über Ihro Maytt: Der Königin Leibregiment zu Fus Wie auch gouverneur über die Insul Alsen nebst dem Amt und der Stadt Sonderburg [...]    
Han ble etterfulgt av sønnen Frederik Christian.
Sjamgar

Sjamgar var ifølge Bibelen en av dommerne i Israel. Han stod frem etter Ehud. Hans heltegjerning var at han slo i hjel seks hundre filistere med bare en kvegdriverstav. Ellers sies det så å si ingen ting om ham. Ifølge Josefus døde han etter å ha vært dommer bare i ett år.
Sjamgar, sønn av Anat (hebraisk שמגר בן־ענת) er navnet på en eller muligens to figurer i Dommernes bok. Navnet opptrer to ganger; første gang hvor han er identifisert som en av de bibelske dommerne som slo tilbake filisternes angrep på israelske områder, og klarte øyensynlig på egen hånd å drepe 600 av disse med en kvegdriverstav, et formidabelt våpen som tidvis kunne være 3 meter lang. Andre gang navnet nevnes er Debora-kvadet i Dommernes bok, hvor Sjamgar nevnes åpenbart som en av de tidligere herskerne i de dager da vegene var forlatt med reisende som tok omveger og landsbylivet falt sammen.
I motsetningen til beskrivelsene av andre bibelske dommere har den første referansen til Sjamgar ingen innledning, konklusjon, eller noen referanse til lengden av styre. og i den påfølgende teksten kommer direkte etter den forgående fortellingen. I flere oldtidsmanuskripter skjer denne referansen til Sjamgar etter fortellingene om Samson framfor rett etter fortellingen om Ehud på en måte som er fortellermessig sammenhengende. Forskere antar at denne siste posisjonen i teksten er mer i overensstemmelse med den opprinnelige posisjonen.
Den dåden som Sjamgar gjør er øyensynlig svært lik den som Sjamma, sønn av Age, som er nevnt i Andre Samuelsbok som en av «de tre mektige», en særskilt krigergruppe knyttet kong David. Forskerne mener det er sannsynlig at det er det samme figuren som nevnes, og at avsnittet i Dommernes bok på det nåværende stedet er et resultat av Sjamgar i den påfølgende (i dens nåværende posisjon) i Debora-kvadet. Begrepet oversatt som kvegdriverstav er en bibelsk hapax legomenon (enkelttilfelle), oversettelsen til norsk ble gjort på grunnlag av Septuagintas oversettelse til gresk.
Den andre referansen til Sjamgar, den i Debora-kvadet, forbinder Sjamgar med lav periode i det israelske samfunnet, og således har en del forskere mistenkt ham for å ha vært en utlending som sørget for opprør i dette samfunnet framfor å ha vært en israelittisk hersker. Fra formen på navnet er det mistenkt at Sjamgar faktisk kan ha vært en hettitter. Et tilsvarende navn opptrer sammen med Sangara, en hettittisk konge av Karkemisj. Det er også tilfelle at Anat var en gudinne i kanaanitisk mytologi og religion, og en sønn av Anat kan således ha vært kun en kongelig tittel. I tillegg er det grunn til mistenke at langt fra å være en israelittisk helt kan Sjamgar faktisk ha vært far til Sisera.
Ally Sloper's Half Holiday

Ally Sloper's Half Holiday  var et britisk tegneseriemagasin, først publisert 3. mai 1884. Det er ansett for å være det første tegneseriemagasinet med en fast hovedfigur. Hovedpersonen, Ally Sloper, er en gjennomført lat lurendreier som ofte blir observert der han «skrår» (sloping) gjennom smug og bakgater (alley) for å unngå sin huseier og andre kreditorer. Han debuterte i 1867 i satirebladet Judy — skapt av den unge skribenten og kunstneren Charles Henry Ross og senere illustrert av hans franske kone Emilie de Tessier under pseudonymet «Marie Duval» (eller «Marie DuVal»).
Tittelen «Half Holiday» refererer til praksisen i viktoriatidens Storbritannia med å la arbeiderne avslutte arbeidsdagen til lunsj på lørdager, en praksis som også etablerte avsparkstiden for fotballkamper.

Publiseringshistorie

Det svart-og-hvit ukentlig tegneseriemagasinet Ally Sloper s Half Holiday var vanligvis på åtte tabloidsider, og kostet en penny, ble første gang utgitt 3. mai 1884, kort tid etter at Ross, hadde solgt rettighetene til karakterene til Gilbert Dalziel, gravør og utgiver av Judy. Opprinnelig ble magasinet startet av W. J. Sinkins, men Dalziel fikk snart full kontroll, publiserte fra "The Sloperies", 99 Shoe Lane. Sammen med tegneseriene hadde Sloper også prosafortellinger og tegneserier med andre figurer i magasinet
Opplaget av bladet er blitt estimert til å ha vært så høyt som 350 000 eksemplarer. Bladet beskrev seg selv som «the largest selling paper in The world».
Bladet haddet en blandet leserskare. Rettet mot voksne var det lojalt til arbeiderklassen, samt at det til tider tiltrakk seg en kult følge blant middelklassen i sin tid.
Selv om de i utgangspunktet sluttet utgivelse 9. september 1916, ble 1 679 eksemplarer gjenfødt mellom 5. november 1922 og 14. april 1923 , og igjen fra 1948 til 1949, og til slutt fra 1976 til 1977, da et hvert forsøk på å unnlate å ta fantasien fra det britiske publikum som det opprinnelige gang hadde måtte oppgis
I 2001 ble en kopi av den første utgaven solgt for 3 600 pund av et engelsk auksjonshus.

Bidragsytere

William Giles Baxter overtok det kunstneriske ansvar for Sloper karakter med nr. 13.
William Fletcher Thomas overtok som tegner av Ally Sloper etter Baxter's død i 1888.
James Gibbins bidro med sin ekspertise i håndskriftekspet, en ferdighet som han tilbød politiet på den tiden da Jack the Ripper herjet. Han tilbød å analysere brev tenkt å være forfattet av Ripper.
Eikekveldvikler

Utseende

En middelsstor (vingespenn 13-18 millimeter), grå- eller brunspraglete vikler. Denne arten er svært variabel i fargetegningene. Forvingens bakkant har ofte lysere flekker.

Levevis

Larvene utvikler seg på blader av eik (Quercus spp.). De voksne viklerne flyr i juli-august.

Utbredelse

Arten er utbredt i Europa, unntatt de nordligste delene. I Norge følger den eikas utbredelse i Sør-Norge langs kysten til Hordaland.
Gartenstadt Falkenberg

Planlegging

Arkitekt Bruno Taut fikk 1912 fra daværende Berliner Spar- und Bauverein (norsk: Berlins spare- og boligbyggelag) i dag Berliner Bau- und Wohnungsgenossenschaft von 1892 eG, et oppdrag med å lage en utbyggingsplan for et 750 dekar stort område under hensyntagen til de stedlige forhold som var et bakkete landskap. Hans totalplan for hagebyen ved Falkenberg i Altglienicke inneholdt 1500 boliger for ca 7000 innbyggere. Planen som hadde engelske hagebyer som forbilde, inneholdt boligrekker i to etasjer på hver side av en gate som ble plassert i stigende retning i det bakkete landskapet. Hvert hus fikk en egen farge og anledning til å holde hage mot det offentlige rom.

Gjennomføring

I første byggetrinn ble i Akazienhof oppført 34 leiligheter, og i andre byggetrinn i Gartenstadweg 93 leiligheter. Ved utbruddet av den første verdenskrigen ble arbeidene deretter stanset. Disse boligene er idag vernet.
Etter den tyske gjenforeningen i 1989 gikk de ubebygde tomtene tilbake til Berliner Bau- und Wohnungsgenossenschaft 1892. I en konkurranse i 1992 vant arkitektfirmaet Berliner Architektengemeinschaft Quick und Bäckmann oppdraget med utbyggingen av den 400 dekar store tomten. Deres konsept distanserte seg fra Tauts opprinnelige program og gjennomførte hagebyideen i dagens stil.

Oppføring og karakteristiske trekk

Den intensive fargeleggingen av boligene er iøynefallende og det er da også den som også har gitt boligkvarteret tilleggsnavnet Tuschkastensiedlung (tusjeskeboligene). Denne fargerikdom var ny i samtiden og var under innflytelse av John Ruskins ideer om at kun bestemte klare farger var «riktige» farger i arkitektur. Resultatet ble svært ulike farger for de ulike boligene. Bruno Taut gjorde fargen uavhengig av byggematerialet og fikk slik et billig virkemiddel for å skape et nytt uttrykk i boligbyggingen.
Karakteristisk er også de forskjellige utformingene av gater og plasser. Mens andre boligområder på denne tiden med sine identiske hus virket ganske ensformige, lekte Taut med aksene fra gater og plasser. For eksempel står i Akazienhof gavlen ikke sentrert, men er forskjøvet til høyre mot gaten. Heller ikke inngangspartiene står overfor hverandre på en linje. Slik oppsto følelsen av et «gammelt» kvarter.
M6 (Ungarn)

Utbygging

Den 11. juni 2006 ble motorveiens første strekning på 56 km mellom Érd og Dunaújváros åpnet for folket. 22. september 2008 ble det lagt til ytterligere 11 km da Érd ble knyttet til M0 (ringveien i Budapest). De to følgende strekningene ble ferdigbygd 31. mars 2010: Dunaújváros – Szekszárd (67 km) og Szekszárd – Bóly (47 km). I tillegg ble også motorvei M60 fra Bóly til Pécs (30 km) ferdigbygd den samme dagen.
Freiberg (Sachsen)

Geografi

Freiberg ligger ved nordskråningen av Erzgebirge, på vestsida av elva Freiberger Mulde. I eldre tider var Freiberg omgitt av en ringforma bymur. Kun rester står igjen av selve bymuren, men den kan fortsatt gjenfinnes som et grønt belte omkring dagens bykjerne.

Byutvidelser

I 1907 og 1908 ble forstedene Freibergsdorf og Friedeburg lagt til den historiske byen. På 1950-tallet fulgte Loßnitz og den spredtbebygde kretsen Lößnitz. I 1979 ble Halsbach på østsida av Freiberger Mulde innlemma. De foreløpig siste byutvidelsene kom i 1994, da Zug og Kleinwaltersdorf ble en del av Freiberg.

Historie

Fram til 1168 var området der Freiberg ligger, tynt bebodd. Dette året fant langvegsfarende fraktemenn sølv her, og snart opplevde området en stor tilstrømning av mennesker. De første betydelige funnene ble gjort ved den vesle landsbyen Christiansdorf, som ble kimen til det som snart skulle bli bergstaden Freiberg. Borgen Freudenstein og en husklynge ved Obermarkt ble også en del av byen som vokste fram mellom 1170 og 1220. Foruten å bringe herskerne i Meißen store skatteinntekter, utvikla byen seg raskt til å bli både et handels- og finanssentrum, og fra 1240 fikk Freiberg privilegium for å prege mynt. Snart fant byen det nødvendig å beskytte seg, og en ringmur med 39 tårn ble bygd. Rester av denne står fortsatt. I denne første blomstringsperioden ble det hvert år utvunnet i gjennomsnitt seks tonn reint sølv.
Omkring 1350 avtok sølvproduksjonen merkbart; likevel fortsatte byen å trives, og kom seg også gjennom bybrannen i 1484. I 1542 ble den øverste bergmyndigheten for Sachsen lagt til Freiberg, og helt fram til 1945 hadde tysk bergmyndighet sete i Freiberg. Vinteren 1642/-43 – under trettiårskrigen – var Freiberg beleira av svenske tropper. Schwedendenkmal i Albertparken minnes begivenheten. Påkjenningene under trettiårskrigen og seinere sjuårskrigen brakte Freiberg inn i en stagnasjon. I 1765 ble Bergakademiet grunnlagt, og denne ledende institusjonen i tysk bergvesen har siden vært en hjørnestein i Freiberg. Den dag i dag er Bergakademiets etterfølger – det tekniske universitetet – byens største arbeidsgiver.
Et siste oppsving i sølvutvinninga fant sted på 1800-tallet, men mot slutten av århundret gikk det jamt nedover, og i 1913 innstilte sølvgruvene for godt. Under Det tredje riket kom det i gang drift på andre metaller, som bly, sink og tinn. Denne virksomheten fortsatte i DDR-tida, men i 1969 måtte den siste gruva lukke. I takt med tilbakegangen i gruvedrifta vokste imidlertid andre industrier fram, og i løpet av 1800- og 1900-tallet økte befolkninga fra under 10 000 til over 50 000 i 1990. Etter Tysklands gjenforening har folketallet gått noe ned.
Reed skole

Reed skole (Reed skule) var en 1-7-skole (barneskole) på Reed i bygda Breim i Gloppen kommune. Skolen ble etablert i 1957. Skolen hadde 168 elever i 2007. I 2009 ble skolen lagt ned og elevene flyttet til Breim skole på Byrkjelo. Med tiden skal bygningen brukes til barnehage.

Historie

Skolen stod ferdig i 1957, og det gamle skolebygget ble stående, sporadisk brukt, til det ble revet i 1981. I 1971 ble skolen utbygget med gymnastikksal og scene. I forbindelse med reform 97 ble skolen ytterligere utvidet for å romme 6-åringene
Refleksologforeningen

Refleksologforeningen er en utøverorganisasjon for diplomerte refleksologer. Refleksologforeningen ble stiftet 10. desember 2008 og er registrert som utøverorganisasjon i Registeret for utøvere av alternativ behandling.
Foreningen er opprettet for å gi pasienter muligheten til å finne en refleksolog som holder et forsvarlig faglig nivå på sine behandlinger, og for å beskytte medlemmene. Refleksologforeningen har også et yrkesetisk råd  hvor pasienter kan henvende seg med eventuelle klager på adferden til et medlem av foreningen.
Refleksologforeningen vedtekter stiller faglige og etiske krav medlemmene for å sikre best mulig behandling. I tillegg til fagkravene som stilles til grunnutdanning, må medlemmene dokumentere etterutdanning tilsvarende tolv timer over to år, samt rette seg etter Refleksologforeningens yrkesetiske regler.
Tittelen refleksolog er per i dag (2015) ikke beskyttet, slik at hvem som helst i prinsippet kan kalle seg refleksolog og utføre behandlinger. Refleksologforeningens krav til medlemmene og tjenester de tilbyr skal gi sikkerhet for at kundene mottar behandling av en refleksolog som har tilstrekkelig kunnskap om det totale refleksologiske verktøyet.
Foreningen har fire styremedlemmer, som velges for to år av gangen. I tillegg er det utnevnt to personer som utgjør Refleksologforeningens Yrkesetiske Råd (RYR).  Det er også opprettet et fagutvalg bestående av tre personer som bistår styret i faglige forespørsler og prosjekter. Fagutvalgets medlemmer velges av styret for fire år av gangen.
Callistus II

Familiebakgrunn

Guy ble født i Frankrike som fjerde sønn av greve Vilhelm I Burgund, en av de rikeste herskere i Europa. Guy var medlem av det mektigste aristokratiet i Europa. Hans familie var en del av et nettverk adelige allianser. Han var fetter av Arduin av Ivrea, konge av Italia. En søster, Gisela, var gift med greve Humbert II av Savoie, og deretter til marki Rainier I av Montferrat; en annen søster, Sibylla, var hustru av hertug Odo I av Burgund. Hans bror Raymond av Burgund ble gift med Urraca, arving av kongedømmet León, og ble far til den framtidige Alfonso VII av León og Castilla. Hans bror Hugovar erkebiskop av Besançon, og en fetter, Henrik, ble greve av Portugal, og stamfar til det portugisiske kongehus.

Geistlig karriere

I 1088 ble han utnevnt til biskop av Vienne. Han ble kjent som en reformivrig biskop som hadde sterke meninger om investiturstriden. Som pave forhandlet han med keiser Henrik V for å finne en løsning på denne striden, og i 1122 signerte de en avtale i Metz der de fastslo kirkens og keiserens rettigheter. 23. september samme år godkjente han Wormskonkordatet, som hadde blitt forhandlet fram blant annet av mannen som ble hans etterfølger, Honorius II.
Under hans forgjenger ble det også valgt en motpave, Gregor (VIII). I 1120 og 1121 arbeidet Callistus med dette problemet, og 22. april 1121 ble Gregor avsatt.
I mars 1123 ledet han Første Laterankonsil, som han selv hadde innkalt. Dette konsilet godkjente Wormskonkordatet og regulerte en del disiplinære spørsmål.

Senere liv og død

Calixtus II henga de siste årene av sitt liv til å etablere på nytt pavedømmets kontroll over Campania og etablerte forrang (erkebispverdighet) av sitt bispedømme Vienne over Arles, noe som var en gammel konflikt. Han gjenoppbygget kirken Santa Maria in Cosmedin i Roma.
Han døde den 13. desember 1124 i Roma.
Kjetil Bang-Hansen

Biografi

Kjetil Bang-Hansen regnes som en av norsk teaters mest anerkjente nålevende regissører. Han har vært rektor ved Statens Teaterhøg­skole og teatersjef ved Rogaland Teater i Stavanger, Den Nationale Scene i Bergen, Nationaltheatret og Oslo Nye Teater. Han har iscenesatt stykker ved de fleste av landets teatre, og flere steder i USA, Frankrike, Danmark og Polen.
Bang-Hansen filmdebuterte som skuespiller i 1959 i Ugler i mosen, spilte deretter i en rekke filmer og i Fjernsynsteatret, var danser på Edderkoppen teater (1962–63) og skuespiller ved Oslo Nye Teater (1963–66). Han var rektor ved Statens teaterhøgskole i perioden 1973-76. Debuterte som regissør ved Trøndelag Teater i 1967. Av hans viktigste oppsetninger kan man nevne Ibsens Kongsemnerne og Peer Gynt, Tolstojs Historien om en hest og Brechts Coriolanus. Har siden 1988 arbeidet som frilans regissør.
Kjetil Bang-Hansen hadde i 2002 regien på TV-filmen Enigmavariasjoner, sendt på NRK.

Annet

Kjetil Bang-Hansen er sønn av Odd Bang-Hansen og bror av NRK-mannen Pål Bang-Hansen. Konen er danseren Inger-Johanne Rütter. Han er medlem av Det Norske Akademi.
Onespa

Utseende

Middelsstore (vingespenn ca. 30 millimeter), brune smygere. Vingene har vanligvis store, oransje felter, men kan også ha mindre, hvite flekker. Som vanlig hos Hesperiini er det ikke mulig å kjenne igjen slekten utelukkende på ytre utseende.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Mellom-Amerika, fra Mexico i nord til Costa Rica i sør.
Cleviston Haynes

Utdanning og yrkeserfaring

Haynes er utdannet ved University of the West Indies og University of Western Ontario.
Han ble ansatt i sentralbanken i 1980, som økonom. I sentralbanken har han hatt ulike stillinger; han har blant annet vært sjeføkonom, rådgiver for sentralbanksjefen og direktør i avdelingen for overvåking av banknæringen. De siste årene før han ble sentralbanksjef var han visesentralbanksjef.
Ved siden av sentralbanken har han vært medlem av Barbados' hvitvaskingsmyndigheter, Anti-Money Laundering Authority of Barbados. Han har også vært teknisk assistent for Det internasjonale pengefondets direktør for Canada, Irland og Karibia.
Tidligere sentralbanksjef DeLisle Worrell ble fjernet fra stillingen etter uenighet med finansministeren og styret i sentralbanken. Cleviston Haynes overtok da som fungerende sentralbanksjef 24. februar 2017. Han representerer sentralbanken også i styret til Barbados Deposit Insurance Corporation og Barbados Børs.
Unix-skall

Et skall (engelsk: shell) er er fellesbetegnelse på kommando-tolker i en rekke operativsystemer. Et effektivt, tekstorientert grensesnitt mellom operativsystemet og brukeren, typisk med mulighet for å utføre 'kommandofiler', tekstfiler som inneholder kommandoer. Begrepet stammer opprinnelig fra Unix, og Unix' opprinnelige skall, sh ('Bourne Shell', 1977) ble rollemodell for all senere utvikling av kommando-tolker. Ikke minst det faktum at Unix-skallet er et vanlig brukerprogram, ble trendsettende. Brukere kan velge mellom ulike skall, og utvikle sine egne – uten spesielle privilegier.
Frikoblingen mellom system og kommando-tolk førte til at det over tid ble utviklet en rekke skall for Unix- og Unix-lignende operativsystemer. Det opprinnelige skallet ble utviklet av Stephen R. Bourne (sh, bsh), og er over tid erstattet av nyere og mer funksjonsrike varianter som Korn Shell (ksh), zsh, C-shell (csh), T-shell (tcsh) og «Bourne-again-shell» (bash). Sistnevnte er mest utbredt i dag, men de fleste Unix- og Unix-lignende systemer inkluderer en håndfull ulike skall. 
Et skall er både kommando-tolk og programmeringsspråk (ofte kalt skriptspråk). Muligheten for å bruke kommando-tolken til programmering har vært essensiell for automatisering og drift av Unix-systemer siden 70-tallet. Programmene kan inneholde kontrollstrukturer, variabler og funksjonalitet som gjør det mulig å lage strukturerte programmer som kombinerer flere verktøy og programmer. 
Programmeringsmuligheter og syntaks varierer betydelig mellom ulike Unix-skall, og har i årenes løp gitt opphav til kompatibilitetsproblemer mellom ulike systemer og generasjoner. Å etablere en standard for skall-programmering ble derfor en viktig del av standardiserings-prosessen for Unix på slutten av 80- og begynnelsen av 90-tallet. POSIX.2 (1992) definerer egenskaper og syntaks for et Unix-skall, og er basert på den tidens mest utbredte skall, ksh88.
Skall-standarden ble en del av Single Unix Specification, og er senere blitt tilgjengelig som IEEE standard 1003.1. Standarden vedlikeholdes av både IEEE Computer Society og The Open Group.
På norsk brukes ofte det engelske ordet shell.

Alternative betydninger

Uttrykket «skall» blir også brukt i en mer generell betydning, for å beskrive et hvert program som fungerer som et grensesnitt mot det underliggende operativsystemet. Grafiske brukergrensesnitt blir således av og til kalt for «grafiske skall» eller «visuelle skall». (engelsk: «visual shells», «graphical shells»)
Yaupi vannkraftverk

Yaupi vannkraftverk, også kjent under navnet Paucartambo I, er en demning med et vannkraftverk i elva Paucartambo, Peru. Dette anlegget har en totalt installert effekt på 108 MW, ble påbegynt i 1957 og stod ferdig utbygd i 1968.