google/wiki40b huggingface dataset:
When They Ring the Golden Bells

«When They Ring the Golden Bells» er en amerikansk salme, skrevet av Daniel De Marbelle i 1887.
De Marbelle skrev en gang: «I årevis var jeg så travel at jeg ikke hadde tid til Gud og så rik at jeg ikke trengte Ham. Gud måtte roe meg ned og ta min suksess bort, slik at Han kunne tale til meg om hjemmet på den andre siden av elva».

Norsk versjon

Den norske tittelen er «Hist bakom floden».
Hydrokopter

Hydrokopter er en amfibisk båtfarkost med flypropellmotor som drivmiddel med fremkommelighetsevne på vann, is, snø og land. Den er i nær slekt med de flatbunnede sumpbåter og de eldre glidebåter/hydroglidere, som var båter med noe større dypgang og flypropellmotor i mellomkrigstiden. Hydrokopteren er spesielt utbredt i land med mye vått terreng som fryser om vinteren. Med slett båtskrog kan man ta seg over utrygg is og snødekte landskap med stor hastighet.

Hydrokopterne

Hydrokopterne kan ha stor variasjon i konstruksjonen som flatbunnskrog, katamaranskrog og båtskrog med meier. Men flatbunnet skrog ment for ferdsel på grunt vann er dårlig egnet i arktiske forhold, noe som ble oppdaget da sumpbåter med amerikansk opprinnelse var prøvekjørt på is og snø. Dermed måtte man ha meget slitesterke materialer for underlaget som må kunne tåle kontakt med uregelmessigheter.  
Et finsk eksempel er Arctic Ant («arktisk maur»), utviklet av Glenn Fagerudd, som består av et leddelt kjøretøy på fire brede flottører som sørget for oppdrift på vann og is, med motoren og propellen på bakeste del. Et annet eksempel er montering av flypropell på oppblåst gummiskrog/RIB som har blitt populært i nyere tid. 
Det har vært produksjon av hydrokoptere i Sverige, Finland og Sovjetunionen hvor det finnes et marked for disse amfibiefarkostene. På midten av 1980-tallet var to merker kjent, Nils Eriksson i Finland med flatbunnskrog og sidemeier med hjul som kan brukes på vanlig vei og Albin Johansson i Sverige med katamaranskrog. Albin Johansson siden 1959 hadde i 1985 produsert over 300 hydrokoptere av forskjellige modeller med en maks. hastighet på 150 km/t, og flere eksempler var levert til kunder i Norge.
En spesiell variant av hydrokopteren, som på engelsk har typebetegnelsen aerosledge, ble utviklet i Sovjetunionen av Tupolev. Den har planende skrog, det vil si V-formet baug og flatt plan som gjør det mulig å ta seg fram på åpent vann i sommertid og på islagte vann eller nedsnødde landskap om vinteren. Under stor fart vil man «fange» luften med baugen og føre den under skroget for å få ekstra løfteeffekt, dvs. bakkeeffekten og dermed kunne man ha stor rekkevidde uten for høyt brenselforbruk på 50 til 70 km/t. Et typisk eksempel er Tupolev A-3.
Territorialfarvann

Territorialfarvann er alt sjøareal innenfor territorialgrensen for en kyststat. Territorialfarvannet utmåles som regel fra en selvstendig stats kystlinje. Typisk strekker territorialfarvannet seg 12 nautiske mil (22 kilometer) ut fra kysten, i overensstemmelse med FNs havrettskonvensjon.
Det skjer at flere land gjør krav på et havområde, liksom territorialfarvannsgrensen ofte er blitt endret ensidig for å omfatte og regulere aktiviteter såsom oljeutvinning, fiskerettigheter (se torskekrigen) og for å forhindre piratradio fra skip utenfor 12-milsgrensen.
NM i ultraløp 2010

NM i ultraløp 2010 var en del av NM i friidrett 2010, og bla arrangert som en del av 100 km-løpet Bergen Ultra, 10. april 2010. Dette var det tredje NM i ultraløp som ble arrangert.
Penny Arcade

Penny Arcade er en online tegneserie og blogg skrevet av Jerry Holkins og illustrert av Mike Krahulik, som fokuserer på videospill.
Penny Arcade er for øyeblikket blant de mest populære tegneseriene tilgjengelig på internett. Den debuterte 18. november 1998. Nye tegneseriestriper blir lagt ut hver mandag, onsdag og fredag.
Hippie trail

Hippie trail er en betegnelse som brukes for å beskrive reisene som hippier og andre unge ryggsekkreisende tok fra Europa og Nord-Amerika over land til Sør-Asia, hovedsakelig India og Nepal, i 1960- og 1970-årene. Det var spesielt mange unge fra Europa og USA som benyttet denne ruten. 
Man ønsket gjerne å reise så billig som mulig, i hovedsak for å forlenge tiden borte fra hjemmet og komme langt av gårde. Reisene kunne gjennomføres ved thumbing (haiking) eller ved bruk av billige, private busser som trafikkerte ruten. Det gikk også tog på noen strekninger av ruten, spesielt fra Øst-Europa til Teheran eller østover til Mashhad i Iran gjennom Tyrkia (med en fergeforbindelse over Vansjøen). Fra disse byene kunne offentlige eller private transportmidler tas for å dekke resten av turen. Reisene var delvis inspirert av det 18. århundrets dannelsesreiser.

Vanlig rute

Reisen startet vanligvis fra land i Vest-Europa, ofte fra byene London eller Amsterdam. Mange fra USA tok Icelandair til Luxembourg. Reisen gikk gjerne gjennom steder som Istanbul, Teheran, Herat, Kabul, Peshawar, Lahore, Delhi og Varanasi (da kjent som Benares) med Goa, Katmandu, Dhaka eller Bangkok som vanlige destinasjoner. Katmandu har fortsatt en vei, Jochen Tole, med kallenavnet Freak Street til minne om de mange tusen hippier som gikk via den. En alternativ rute gikk fra Tyrkia via Syria, Jordan og Irak til Iran og deretter østover. Videre reiser til Sør-India, Sri Lanka (da kalt Ceylon) og Australia ble noen ganger også gjennomført. 
Ruten ble sterkt påvirket av politiske endringer på slutten av 1970-tallet. Sovjetunionen invaderte Afghanistan og sjahen ble avsatt av en islamsk revolusjon i Iran. Likevel fant reiseorganisasjonene Sundowners og Topdeck en banebrytende rute gjennom Balutsjistan. Topdeck fortsatte med å arrangere reiser ut Iran-Irak-krigen og senere konflikter, men tok sin siste tur i 1998. 
Med mindre streng immigrasjonskontroll i Iran har det til en viss grad blitt mulig å følge ruten igjen. Imidlertid gjør pågående konflikter i Irak, Afghanistan og deler av Pakistan det både farlig og vanskelig å ferdes langs den originale ruten.

Nye reiser

I de senere år har nye hippieruter blitt dannet, mest av alt på grunn av økningen i antall lavprisflyselskaper, og disse har fulgt den opprinnelige hippie trail kjent fra 1960- og 1970-årene. Eksempler på slike nye hippie trail er reiser mot Nord-Afrika (Marokko, Tunisia etc.) og andre destinasjoner som kan nås med lavprisflyselskapene. I tillegg arrangeres det Banana Pancake Trail til Asia.
Kristiansand Ishockeyklubb

KIK Hockeyskole

Kristiansand Ishockeyklubb har også ishockeyskole 5 til 12 år.
Ingusjer

Religion

Ingusjene er muslimer av sufi-tariqaene naqshbandi og qadiriyyah.

Historie

Ingusjene havnet under russisk overhøyhet i 1810. Under andre verdenskrig ble de feilaktig beskyldt for å samarbeide med nasjonalsosialistene, og hele befolkningen ble deportert til Kasakhstan og Sibir, hvor anslagsvis en fjerdedel av befolkningen omkom. De ble rehabilitert på 1950-tallet etter Stalins død, og fikk tillatelse til å vende tilbake til sitt hjemland i 1957, selv om de nordlige ingusjenes landområder da var blitt avstått til Nord-Ossetia. I 1992 ble de gjenværende ingusjene kastet ut fra sin hovedstad Vladikavkaz.

Kultur

Ingusjene har en variert kultur av tradisjoner, legender, episke historier, fortellinger, sanger og ordspråk. Musikk, sanger og dans er spesielt høyt verdsatt. Populære musikkinstrumenter er datsjik-panderr (en slags balalaika), kekhat ponder (trekkspill, som hovedsakelig spilles av kvinner), mirz ponder (en tre-strenget fiolin), zurna (en slags obo), tamburin og trommer.
Fauxbourdon

Fauxbourdon (fra fransk faux bourdon som betyr falsk bass) er en satsteknikk som ble brukt i vokalkomposisjoner på 1400-tallet, spesielt i den burgundiske skolen. Guillaume Dufay (er muligens oppfinneren til denne teknikken) og John Dunstable brukte denne fauxbourdon-teknikken mye.
I sin enkleste form består fauxbourdon av cantus firmus og to andre stemmer en sekst og en ren kvart under. For å unngå monotoni, eller for å skape en kadens hopper den laveste stemmen ned til oktaven, og en av de akkompagnerende stemmene kan få små forsiringer. Vanligvis ble fauxbourdon-teknikken bare brukt i mindre deler av en komposisjon.
Jarl av Northumberland

Jarl av Northumberland er en engelsk og britisk adelstittel. Historisk er tittelen særlig knyttet til Percyslekten, som i store deler av middelalderen var den mektigste familien i det nordlige England. En arving av slekten ble i 1766 hertug av Northumberland, som er en fortsettelse av den gamle tittelen.
Tittelen ble inndratt av kronen flere ganger, etter at Percyslekten hadde drevet maktspill mot monarken, men den har hver gang blitt gitt tilbake til slekten.

Jarler av Northumberland, femte opprettelse (1749)

Se hertug av Northumberland, tredje opprettelse
Max (film)

Handling

Etter at Kyle Wincott blir drept i krig blir krigshunden hans, Max, rammet av stress. Max skal nå avlives fordi han har trøbbel med å adlyde noen andre enn Kyle, inntil han møter Justin, Kyles bror. Justin adopterer og redder Max. Etter det blir ikke livene til noen av de to det samme igjen.
Ras il-Gżira

Ras il-Wardija er en odde nær San Lawrenz på sørvestkysten av Gozo, Malta. Her ligger ruinene  av en punisk-romersk helligdom som ble gravd ut av italienske arkeologer i 1960-årene. Området er privateid, og er for tiden dårlig vedlikeholdt.

Stedet

Ras il-Wardija ble muligens befolket i bronsealderen, om lag 1500 f.Kr.. I det 3. århundre f.Kr., under fønikerne ble det bygget et religiøst kompleks (muligens et nymfeum). Siden stedet er godt  synlig fra sjøen kan det muligens ha stått et fyr her som ble brukt av skip som seilte mellom de maltesiske øyer og Nord-Afrika.

Utgravninger og nyere historie

Området rundt Ras il-Wardija ble brukt til forsvarformål under andre verdenskrig. Funnstedet ble først utgravd mellom 1964 og 1967. Templet var godt bevart da det ble gravd ut, men det har etterhvert forfalt.
Coloradia casanovai

Utseende

Middelsstore (vingespenn 60-80 millimeter), grå påfuglspinnere. Forvingene er gråspraglete uten påfallende tegninger. Bakvingene har vanligvis et anstrøk av rosa.

Levevis

Hos denne slekten lever larvene helst på trær i furuslekten (Pinus), men de kan også forekomme på løvtrær. Larvene lever gjerne selskapelig, i alle fall som unge. Som andre påfuglspinnere har de voksne reduserte mundeler, og de tar ikke næring til seg. Noen flyr om natten, andre om dagen.

Neslehår

Larvene, til dels også de voksne sommerfuglene, er kledt med neslehår. Disse frigjør gift om man kommer i kontakt med dem og kan utløse hudirritasjon, av og til også mer alvorlige komplikasjoner. Larvene sitter gjerne i tette samlinger på trestammer, og er nokså godt kamuflert, slik at man uaktsomt lett kan komme i kontakt med dem.
Tross neslehårene har larver av Coloradia pandora blitt samlet inn til mat av paiute-stammen i USA. Larvene må gjennom en omfattende behandling før de kan spises.

Utbredelse

Arten finnes i Mexico.
Transceiver

Transceiver er en enhet med både sender og mottaker, og som deler en felles (elektronisk) krets eller boks. Dersom ingen deler av kretsen er felles for sender- og mottakerfunksjonene, vil enheten ikke være en transceiver.

Radioteknologi

Før var det ganske vanlig å ha radiosendere og radiomottakere som separate enheter. Radioamatører kan bygge sitt eget utstyr og det er enklere å bygge en enkel enhet som bare utfører én av funksjonene; sende eller motta. Omtrent alle moderne radioamatørstasjoner er nå transceivere, men det er også et marked for rene radiomottakere, hovedsakelig for kortbølgelytting. Eksempler på transceiverer privatradioer og maritime VHF-radioer.
Tragocerini

Utseende

Ganske store, avlange trebukker, gjerne farget i rødt og svart. Antennene er spinkle. Pronotum er nærest klokkeformet, noe smalere enn dekkvingene, som har avrundede "skuldre" og tre opphøyde lengderibber på hver vinge.

Levevis

De voksne billene besøker gjerne blomster.

Utbredelse

Gruppen er utbredt i Australia og Ny-Guinea.
Odd Fellow logen Kongshaug

Odd Fellow logen Kongshaug ble grunnlagt i Sandefjord den 5. november 1926 som Odd Fellow loge nr 15 i Den Norske Odd Fellow Ordenen. Logens segl viser et Vikingskip.
Logen var ved opprettelsen underlagt Odd Fellow leiren Norge. Den 5. februar 1961 ble den underlagt Odd Fellow leiren Vestfold.
Ordensbygget befinner seg i Stockflethsgate 22 i Sandefjord.
Logen deler ordensbygg med leiren Vestfold, Odd Fellow logen Færder, rebekkaleiren Tunsberg og rebekkalogene Verdande og Gaia.
Veinge

Veinge er et tettsted i Laholm kommune i Hallands län i Halland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 1 190 innbyggere.
Erling Kagge

Familie

Erling Kagge er sønn av jazzjournalisten Stein Kagge (født 1933) og forlagsdirektør Aase Gjerdrum (født 1939). Han er oppvokst i Oslo.

Juridikum

I 1989 ble han cand.jur. Han begynte å arbeide som jurist og var i et par år ansatt som advokat i firmaet Norsk Hydro.

Ekspedisjoner

I 1990 startet Kagge sammen med Geir Randby og Børge Ousland på en ekspedisjon til Nordpolen. I luftlinje skulle de tilbakelegge et strekk på 800 km, uten hunder og uten å motta forsyninger underveis. De startet 8. mars 1990 fra Ellesmere Island i Canada. Geir Randby skadet ryggen underveis og ble hentet ut med fly. Dette førte til anklager om at ekspedisjonen hadde mottatt støtte utenfra underveis. Ousland og Kagge gjennomførte, og nådde Nordpolen.  De avsluttet ekspedisjonen den 4. mai 1990, og brukte 58 dager på turen. Ingen hadde tidligere gjort en slik tur. Kagge og Ousland ble hentet ut med fly etter at de hadde nådd polpunktet. 
Kagge nådde Sydpolen i 1993 og Mount Everest året etter, samt fulgte sporadiske studier i filosofi ved Cambridge University. Slik ble Kagge den første i verden som nådde jordens tre poler og det uten støtte eller radiokontakt.  
Kagge skrev flere bøker fra sine reiser. I 1996 startet han Familievennen forlag, som i 2000 ble til Kagge Forlag. Det solgte billige bøker i matbutikkene og har etablert seg med gode salgstall.

Politikk

Kagge ble valgt inn i Høyres sentralstyre i 2016.
David Icke

Bakgrunn og ideer

David Icke er tidligere fotballmålmann og sportsjournalist. Tidlig på 1990-tallet skal han ha hatt sterke overnaturlige opplevelser. Han sluttet da i sin gamle jobb og vakte stor oppsikt da han på TV påsto å være «Guds sønn».  Midt på 1990-tallet spådde han at det i perioden fra årtusenskiftet og fram til 2012 ville bryte ut kaos i verden. Krig, økonomisk kollaps, terror og naturkatastrofer ville ramme menneskene med full kraft.
Icke har uttalt at det finnes en «arisk» menneskerase som opprinnelig stammer fra planeten Mars, et folk som for flere tusen år siden okkuperte jorden. Han hevder at mange av lederne i verden har blod eller slekt som gjør dem «vibrasjonsmessig kompatible» til å bli «overskygget» (tatt over) av en form for krypdyr (reptiler) eller øgler som lever i en annen dimensjon, «den lavere, fjerde dimensjon». De har blant annet behov for menneskelig blod og negative følelser for å kunne opprettholde sin kontroll over menneskene. Hvis de ikke får dette, kan deres tilstedeværelse i menneskekropp bli mer synlig. De har ikke følelser i vanlig menneskeforstand, men er kalde og kyniske psykopater som er hensynsløst besatt av å nå sine mål. 
Ifølge Icke har mange sett hvordan mennesker som er besatt av krypdyrlikenende humanoide skapninger, i enkelte situasjoner skifter utseende til krypdyrform, og synske personer vil kunne se krypdyrformen i energifeltet deres. Icke påstår at tidligere president George W. Bush, dronning Elizabeth II og musikeren Kris Kristofferson er blant disse «krypdyra». 
Han har videre fortalt at menneskene i virkeligheten styres av en hemmelig organisasjon kalt Illuminati, og at denne organisasjonen er koblet opp til boka Sions vises protokoller, en forfalskning som i sin tid ble brukt for å fremme anti-semittisme i Tsar-Russland og seinere Hitler-Tyskland. Han har også uttalt at han er overbevist om at det var jødiske grupperinger som stod bak første verdenskrig. Denne koblingen og andre uttalelser har ført til anklager om antisemittisme og lefling med høyreekstrem ideologi.
David Icke har blant annet utgitt bøkene The Biggest Secret – the book that will change the world (1999) og Alice in Wonderland and the World Trade Center Disaster (2002). Han har også en rekke foredrag og filmer presentert på internett. På tross av sine svært kontroversielle teorier, har han tilhengere over hele verden.

Kritikk

Icke anklages av enkelte for å bruke reptil-betegnelsen som skjult hets mot jødene og diverse andre etniske grupper. Icke selv tar sterk avstand fra denne tolkningen.
Southern Railway of Vancouver Island

Southern Railway of Vancouver Island, tidligere Esquimalt and Nanaimo Railway, er en jernbane på Vancouver Island i Britisk Columbia, Canada. Den løper mellom Victoria og Courtenay, med en forgrening fra Parksville til Port Alberni. Banen er en av de to eneste gjenværende på Vancouver Island, og er 160 km lang. Banen eies av Island Corridor Foundation. Det opereres både gods- og persontog på banen; førstnevnte av VIA Rail en gang daglig tur/retur mellom Victoria og Courtenay. Forgreningen til Port Alberni er i dag stengt for kommersiell trafikk, men det kjører et museumsdamptog på denne delen av banen.
Byggingen av banen startet i 1883, og åpnet året etter til Wellington og til Victoria i 1888. Den ble utvidet til Port Alberni i 1911, til Lake Cowichan i 1912 og til Courtenay i 1914. Selv om konsesjonen krevde at banen skulle bygges nord til Campbell River, hindret første veredenskrig dette, og arbeidet ble aldre gjenopptatt etter krigen. I 1905 ble banen kjøpt av Canadian Pacific Railway (CP), som eide banen frem til 1999. Fra 1979 ble persontransporten, sammen med mesteparten av CPs annet persontransport, overført til den statlige VIA Rail. Driften av godttrafikken ble tatt over av RailAmerica i 1999, men i 2006 ble infrastrukturen overført til en stiftelse.
Oxyteninae

Utseende

Ganske små og spinkle spinnere med forholdsvis store, flikete vinger. Mange er brune og ligner visne blader når de sitter i ro, andre er blekgrønne eller gule. De har ikke øyeflekker på vingene.
Svabergringvinge

Utseende

En middelsstor sommerfugl med ganske slanke vinger. Den norske underartem Hipparchia alcyone norvegica er meget kontrasterende farget, oversiden ser nærmest svart og hvit ut. Grunnfargen er svært mørkt sjokoladebrun, med en bredt, gulhvitt bånd langs kanten av begge vingeparene. I dette båndet er det noen få, små, svarte flekker. Bakvingens underside er mørkt grå spraglete med et hvitt tverrbånd litt utenfor midten.

Levevis

Svabergringvingen flyr på nakne svaberg som ligger inne i skogen, i juli – august. Sommerfuglene er raske og sky, og ikke lette å fange eller observere. Larvene lever på grønnaks (Brachypodium) og svingel (Festuca). Den er listet på den norske rødlisten fordi den norske underarten er unik og utbredelsen begrenset, men det finnes ikke noen kjente trusselfaktorer mot artens overlevelse i Norge.
Sandøy

Historie

Sandøy er værhardt og befølgningen har tradisjonelt bestått av såkalte fiskebønder. Det var vanlig at kona tok hånd om gårdsbruket og oppfostring av barna mens mannen var ute på havet. Preget av gründeroptimismen etter løsrivelsen i 1867, fikk Sandøy etter hvert et mer mangfoldig næringsliv.
Løsrivelsen i 1867
På 1860-tallet vokste det fram en løsrivelsesbevegelse på det lille øysamfunnet. Under ledelse av Paul Knudsen Gaasø krevde øybefolkningen løsrivelse fra Aukra. Gaasø, som hadde tatt sitt navn fra Gåsøya, dro en sommerdag i 1866 til det kongelige hoff i Stockholm. Pauls medbrakte papirer, blant annet et fra soknepresten i Aukra, ble tatt godt imot. 1. januar 1867 ble Sandøy, med kongelig underskrift, endelig et eget herred. Paul Knudsen Gaasø ble kommunens første ordfører fra 1867 til 1872.
1.1.1965 ble Myklebustområdet av Haram kommune med 287 personer tillagt Sandøy, slik at hele Harøya med en rekke småøyer vest i havet inngikk i Sandøy kommune. Den historiske grensen som gikk tvers over Harøya mistet derved sin betydning. Det har ikke vært endringer i kommunens geografisk utstrekning siden dette. 
I forbindelse med 140-årsmarkeringen av løsrivelsen, ble det i 2007 avduket en byste av Paul Knudsen Gaasø ved kommunsenteret i Steinshamn. Bysten ble laget av billedhugger Ola Stavseng
Jørn Lande

Diskografi

Se: Jørn Lande diskografi
Chioides

Utseende

Nokså store (vingespenn ca. 50 millimeter), brune smygere. Bakvingen er trukket ut til en stjert. Forvingen har noen lyse (gjerne gulaktige) flekker.

Levevis

I alle fall noen av artene har larver som lever på planter i erteblomstfamilien.
Disse sommerfuglene kan finnes i kanten av, og i lysninger inne i, tropisk og subtropisk skog.

Utbredelse

Artene er utbredt i Sør- og Mellom-Amerika, fra Arizona og Texas til Argentina, også på noen av de Karibiske øyene.
Hovhannes Bagramjan

Bakgrunn og virke

Bagramyan ble født av armenske foreldre i landsbyen Chardakhlu, i nærheten av Yelizavetpol i Aserbajdsjan som den gang var en del av det russiske imperiet. Han var, Khachatur, arbeidet på jernbanestasjonen i Yelizavetpol, mens hans mor, Mariam, var hjemmeværende for å ta vare på deres syv barn.
Bagramyan fulgte i sin fars og sine brødres fotspor og begynte å arbeide for jernbanen etter å ha studert ved det tekniske instituttet i Tbilisi, der han ble uteksaminert med toppkarakterer etter tre år. Bagramyan vervet seg som frivillig til det russiske militæret den 16. september 1915. Etter den militære utdannelsen ble hans regiment sendt for å fjerne de ottomanske tyrkerne i Persia under den første verdenskrig. Bagramyan forble i regimentet frem til mai 1920.
Bagramyan giftet seg i 1922 med Tamara Hamayakovna som var enke etter en armensk offiser som hadde blitt drept under den tyrkisk-armenske krig og etterlatt henne med deres ett år gamle sønn, Movses. Movses vokste opp til bli maler, og sammen hadde de datteren Margarit, som senere ble lege. Hans kone døde i 1973.
I 1923 ble Bagramyan utnevnt til kommandør av et regiment i Alexandropol, en stilling han hadde frem til 1931. To år senere ble Bagramyan uteksaminert fra kavaleriskolen i Leningrad og i 1934 ble han uteksaminert fra Frunze Military Academy. Fra 1934 til 1936 var Bagramyan stabssjef i en kavaleridivisjon og i 1936 begynte han som instruktør og foreleser ved militærakademiet for den sovjetiske generalstaben.
I juni 1941 brøt Tyskland Molotov–Ribbentrop-pakten, igangsatte Operasjon Barbarossa og invaderte Sovjetunionen. i motsetning til de fleste sovjetiske grensepatruljene langs grensene som ble totalt overrumplet av det tyske angrepet hadde Bagramyan og flere av hans kollegaer ment at et angrep fra Tyskland ville være uunngåelig. Bagramyan var medvirkende i planleggingen av to store sovjetiske motoffensiver for å slå tilbake de fremrykkende tyske styrkene. Etter den andre verdenskrig begynte Bagramyan som inspektør i det sovjetiske forsvarsdepartementet frem til han pensjonerte seg i 1968.
I 1971 fullførte Bagramyan det første bind av sine memoarer, og andre og tredje bind ble publisert henholdsvis i 1971 og 1977. Bagramyan mottok utmerkelsen Helt av Sovjetunionen i tillegg til mange andre medaljer og utmerkelser for militære bidrag under første og andre verdenskrig. Bagramyan døde i september 1982, av sykdom i en alder av 84 år, og ble han begravet med fulle militære æresbevisninger i Kreml. En militær skytebane, en brigade, en T-banestasjon og en gate ble oppkalt etter ham.
Under den andre verdenskrig, var Bagramyan den første ikke-slaviske militær offiseren som ble sjef for en sovjetisk front. Som sjef for den baltiske fronten, deltok Bagramjan i offensiver som presset de tyske styrkene ut av de baltiske republikkene. Bagramhan sluttet seg ikke umiddelbart til det sovjetiske kommunistpartiet etter konsolideringen av oktoberrevolusjonen, men han ble medlem 1941, et trekk som var atypisk for en sovjetisk militær offiser. For sine mange bidrag, særlig under den andre verdenskrig, ble Bagramjan ansett som en nasjonalhelt i Sovjetunionen.