google/wiki40b huggingface dataset:
Svein Nyhus

Bakgrunn og arbeid

Svein Nyhus har utdannelse fra grafisk linje ved Statens håndverks- og kunstindustriskole i Oslo der han studerte fra 1981 til 1985. Han har siden arbeidet som frilans illustratør for blant annet blader og aviser. Fra 1995 har han særlig skrevet og tegnet bildebøker og samarbeidet med kona si, forfatteren Gro Dahle, om flere allalderbøker med psykologiske og symbolske motiver. 
Flere av bøkene til Svein Nyhus formidler filosofisk og eksistensiell undring i et enkelt språk. Illustrasjonene viser vanligvis karikerte, oppstilte figurer i tablåaktige oppslag. Tegneteknikken er blyant, papirkollasj, tusj og digital bearbeiding. Enkelte originalillustrasjoner er innkjøpt av Nasjonalbiblioteket, og flere av bøkene er oversatt til andre språk.
I 2010 utsmykket Svein Nyhus Follebu skole i Gausdal kommune med veggmalerier.

Bokillustrasjoner

Galleriet viser eksempler på tegninger fra barnebøker illustrert av Svein Nyhus.

Privat

Svein Nyhus bor sammen med forfatteren Gro Dahle på øya Tjøme i Færder kommune i Vestfold. De har tre barn,  blant annet illustratøren og barnebokforfatteren Kaia Dahle Nyhus (født 1990). 
Han er også tvillingbroren til avistegneren Egil Nyhus, som han har hatt flere tegneforestillinger for barn sammen med.
Beisfjorden (Narvik)

Beisfjordens geografi

Fjorden har en bredde på omtrent to kilometer  like innenfor innløpet, der den danner det ytre bassenget Narvikbukta med en rommelig naturlig havn etter å ha rundet Narvik-halvøya.  Ved den grunne Fagernesstraumen (Čoalbmi) smalner den brått inn til omtrent 230 meter. Området ved sundet har blitt fylt ut i de siste årene for å gi plass til Fagernesterminalen og en malmutskipningskai. Fra Fagernesstraumen fortsetter den «egentlige» Beisfjorden som strekker seg ca. 8 km videre innover mellom Fagernesfjellet, Beisfjordtøtta og Resmålsaksla på nordsiden og Ankenesfjellet på sørsiden. Mølnelva og Lakselva har utløp i fjordbunnen.
RISC OS

RISC OS er et operativsystem som opprinnelig ble konstruert av Acorn Computers Ltd i Cambridge i England. Første versjon ble lansert i 1987, og ble spesielt konstruert for å kjøre på ARM-arkitekturen som Acorn hadde konstruert parallelt for bruk i sin nye linje av Archimedes personlige datamaskiner. RISC OS har sitt navn fra det faktum at ARM er en RISC-arkitektur.
Mellom 1987 og 1988, var RISC OS innenfor enhver ARM-baserte modell av Acorn datamaskiner, herav Acorn Archimedes, Acorn's R-linje av datamaskiner (med RISC iX som alternativt oppstartvalg), RiscPC, A7000 og prototypene NewsPad og Phoebe. En variant av RISC OS, som ble kalt NCOS, ble også tatt i bruk i Oracle’s Network Computer og kompatible systemer.
Etter oppløsningen av Acorn i 1998, oppstod flere fork av operativsystemet og utviklingen fortsatte av flere selskaper, deriblant RISCOS Ltd, Pace Micro Technology og Castle Technology. Siden da har operativsystemet vært levert sammen med en rekke ARM-baserte datamaskiner, deriblant Iyonix og A9home. Per mars 2017 blir det fortsatt utviklet uavhengig som en fork av RISCOS Ltd og RISC OS Open.
Sumner Welles

Bakgrunn

Sumner Welles ble født i en velstående familie på USAs østkyst, som sønn av Benjamin Welles og Frances Swan. Han var brudesvenn i bryllupet til Eleanor og Franklin Roosevelt. Senere gikk han på Groton, studerte ved Harvard og gikk inn i utenrikstjenesten i 1915.

Politisk karrière

Welles startet sin diplomatiske karrière som ambassadesekretær i Tokyo i 1915. Fra 1917 til 1919 hadde han en tilsvarende stilling i Buenos Aires, Argentina. Han var nestleder ved kontoret for latinamerikanske saker i Departement of State fra 1920 til 1921 og leder av avdelingen til 1922. Fra 1922 til 1925 var han utsending til den dominikanske republikk. Sumner Welles var personlig utsending for president Calvin Coolidge for å megle under revolusjonen i Honduras i 1924. Welles var Under Secretary of State fra 1937 til 1943, og president Roosevelts personlige utsending til Europa tidlig i 1940. Han fulgte Roosevelt på hans møte med Winston Churchill i august 1941. 
I den såkalte Welles Declaration av 23. juni 1940 ga USA uttrykk for sin protest mot Sovjetunionens okkupasjon av de tre baltiske statene Estland, Latvia og Litauen. Okkupasjonen ble ikke brutt, men erklæringen som ble støttet av mer enn 50 land, ble oppfattet som en støtte til de tre landenes juridiske rett til selvstendighet.

Privatliv

Sumner Welles var gift tre ganger og biseksuell. Han måtte gå av i 1943 etter en affære med mannlige ansatte ombord i en togvogn tilhørende Pullman Company.
Furuskjegg

Kjennetegn

Furuskjegg kjennetegnes ofte ved at den er rikt forgreinet og har hengende, trådlignende, gropede greiner.
Boys of Christmas

Historie

Boys of Christmas startet i 2009 som et prosjekt for å lage en julesang, trykke opp CD og gi som julepresang til familie og venner. Prosjektet har siden vokst med slipp av album og singler. Hvert år før jul slippes en ny singel. Boys of Christmas har hatt opptredener på lokal-tv og radio og flere konserter på Checkpoint Charlie i Stavanger. Bandet er signert av plateselskapet Black Rhino Music.
I 2016 laget Stavanger Aftenblad en coverversjon av sangen «Jul i Stavanger». I anmeldelser av årets julesingler ga Stavanger Aftenblad sangen «Nissefars Fabrikk» terningkast 4 i 2016 og sangen "Strikkevalsen" terningkast 5 i 2017.
I 2017 gjennomførte bandet et veldedighetssamarbeid med Sandnes Garn. Strikkeoppskrifter til Boys of Christmas-luer ble solgt sammen med CD-singelen ”Strikkevalsen”. Overskuddet ble donert til Frelsesarmeen, øremerket julegaver til barn.
Macrodorcas negrei

Utseende

En middelsstor (hannen 21-32 millimeter), slank, matt, brunsvart hjortebille. Hannen har lange, krumme kjever med flere litt uregelmessige tenner i spissen, ingen i den indre delen. Pronotum er rundet, tydelig bredere enn dekkvingene, noe rødlig på sidene.

Levevis

Larvene utvikler seg i morken ved av løvtrær.

Utbredelse

Arten er bare kjent fra Vietnam.
Mersey vannkraftverk

Mersey vannkraftverk er et vannkraftverk i Mersey i Nova Scotia, Canada. Det har en installert produksjonskapasitet på 43 MW, fordelt på en turbin. Operatør er energiselskapet Nova Scotia Power.
Yikuang

Liv og virke

Yikuang trådte allerede i 1864 inn i det offentlige liv, da han fikk i oppdrag å ta opp kampen mot de såkalte «hestetyvene», noen svært truende røverskarer i det nordlige Zhili og i Mandsjuria. Han ble i 1884 satt i spissen for ministeriet for utrikesanliggender (Zongli yamen) og tilhørte fra denne tid og frem til Xinhairevolusjonen i 1912 den kinesiske stats ledende menn.
Under bokseropprørets krig i 1900 prøvde han i det lengste å oppfordre erkekeiserinne Cixi til forsiktighet; etter den keiserliga families flukt fra Beijing førta han og Li Hongzhang fredsforhandlinger med de intervenerende utenlandske makters representanter. Han var under det følgende årtiet rikets kanskje mest fremtredende embetsmann.
Da man i 1911 foretok sine første eksperimenteringer med et konstitusjonelt ministerium i stedet for det gamle storrådet, ble Yikuang utpekt til Kinas første ministerpresident. Allerede hans mandshuiske herkomst gjorde ham imidlertid mislikt innen den nye nasjonalforsamlingen, og dennes funksjoner ble i juni innskrenket rådgivende. Da nasjonalforsamlingen trådte sammen i oktober og opprør brøt ut i mange provinser, fratrådte ministeriet den 1. november, men Yikuang fungerte enda i noen uker som ministerpresident, til Yuan Shikai (15 nov.) vendre tilbake til Beijing. Yikuang trakk seg da tilbake fra det offentlige liv. Han deltok imidlertid i forhandlingene om avviklingen av det dynastiske styre ved Kinas forvandling til republikk i februar 1912.
Sine siste år tilbragte han i Tianjin under utenlandsk beskyttelse.
Arne Lyngstad

Bakgrunn

Arne Lyngstad var sønn av rektor og KrF-politiker Arnolf Lyngstad og lærerinne Svanhild Aasen.
Arne Lyngstad gikk grunnskole i Verdal 1969–1978 og allmennfaglig linje ved Verdal videregående skole 1978–1981. Han var utdannet cand.mag. og adjunkt med mellomfag i historie fra Levanger lærerskole fra 1988 og cand.philol. med hovedfag i historie fra Universitetet i Trondheim fra 1992. Lyngstad ble tildelt Arkivprisen av Arbeiderbevegelsens arkiv og bibliotek for sin hovedoppgave, Europa-debatt i den Sosialistiske Internasjonale 1955–63.

Yrke, politikk

Lyngstad jobbet med politikk på heltid i det meste av sitt voksne liv. Han hadde lokale og regionale tillitsverv i Kristelig Folkepartis Ungdom (KrFU) og Det Norske Totalavholdsselskaps Ungdomsforbund (DNTU) allerede i 1970-årene. Etter hvert var han blant annet medlem av DNTUs landsstyre 1981–1983, ungdomssekretær i Nord-Trøndelag KrF 1981–1982, organisasjonssekretær i DNTU 1982–1983, medlem av KrFUs sentralstyre og skolepolitisk leder 1982–1983, leder i Nord-Trøndelag KrFU 1983–1986, medlem av Det Norske Totalavholdsselskaps landsstyre og studieleder 1983–1985 og leder i DNTU 1985–1987. Han var utredningssekretær, utvalgsleder og politisk rådgiver i KrF i 1990-årene, og ledet Sør-Trøndelag KrF 1990–1992.
Som folkevalgt var han varamedlem av Verdal kommunestyre 1984–1987, Nord-Trøndelag fylkesting 1988–1991 og Trondheim bystyre 1992–1995. Han var stortingsrepresentant for Nord-Trøndelag 1997–2005, medlem av Stortingets kirke-, utdannings- og forskningskomité hele perioden (nestleder 1997–2001) samt leder av Stortingets delegasjon til Nordisk råd i 2003. Etter tiden på Stortinget var Lyngstad styremedlem i RUSfri fra 2006, politisk rådgiver for KrFs stortingsgruppe 2006–2007 og direktør for den diakonale Lukasstiftelsen fra 2007.
Han døde i 2019 etter mange års kreftsykdom.
Gradient

I matematikk er gradienten til et skalarfelt et vektorfelt der vektoren i et hvert punkt peker i retningen til den største økningen i skalarfeltet.  Lengden av vektoren er et uttrykk for endringen til skalarfeltet i retning av vektoren.
Gradienten til en funksjon f = f(x₁, ..., xₙ)  skrives vanligvis  eller , der  er nabla-operatoren.
I figurene til høyre er to forskjellige skalarfelt tegnet i svart/hvitt, der svart symboliserer høyere verdier.  Den tilhørende gradienten er vist med blå piler. 
Ordet gradient brukes også ofte i en løsere betydning for å betegne variasjon i en eller annen størrelse.
Dicya

Utseende

Små til middelsstore stjertvinger, bakvingen med én kort og én lang stjert. Oversiden er skinnende blå med mørke ytterkanter, de blå områdene er litt mindre hos hunnen enn hos hannen, men hos denne slekten er det forholdsvis liten forskjell mellom kjønnene. Undersiden er lysgrå med et uregelmessig, brunoransje tverrbånd og en brun strek utenfor dette.

Utbredelse

Disse artene lever i Mellom- og Sør-Amerika, fra Mexico i nord til Argentina i sør.
Gudrun Sophie Schiøtz

Familie

Gudrun Sophie Schiøtz var datter av malermester Gulbrand Andresen (1852-1887) og Josephine Nathalie Syvertsen (1856-1936). Hun ble 19. januar 1910 gift med lektor Axel Balthazar Schiøtz (1882-1960).

Utdannelse

Gudrun Sophie Schiøtz tok middelskoleeksamen ved Ragna Nielsens skole, før hun fullførte realartium ved Frogner skole i 1903. Høsten samme år ble hun medlem av Studenternes blandede kor, som ble ledet av Olaus Andreas Grøndahl. Frem til hun ble gift, var hun korets kasserer, sekretær og formann, i tillegg til at hun ved flere anledninger var korets solist.

Karriere

Våren 1910 reiste hun som nygift til Berlin, hvor hun fortsatte sitt sangstudium. Sin offentlige debut som solist fikk hun i fødebyen Kristiania i 1914. 
I 1923 gjennomførte Schiøtz en studie- og konsertreise gjennom Tyskland, Østerrike, Italia og Frankrike. I Salzburg arrangerte hun en «norsk aften», og hun bisto ved noe tilsvarende i Roma. Sommeren 1924 sang hun romanser under en tilstelning på Frognerseteren for International Federation of University Women.
I 1925 var hun solist på en USA-turné med det for anledningen nyopprettede koret Norske Studenters Amerikakor, under ledelse av Betty Lagercrantz Sorknes. Turneen markerte 100-årsjubileet for nordmenns utvandring til Amerika.
Baishan

Samferdsel

Kinas riksvei 201 fører gjennom området. Den begynner i Hegang i provinsen Heilongjiang og fører via blant annet Mudanjiang og Dandong sør til Liaodonghalvøya til Lüshunkou/Dalian.
Torre Latinoamericana

Torre Latinoamericana er en skyskraper i sentrum av Mexico by. Dens sentrale beliggenhet, høyde og historie gjør den til et av byens viktigste landemerker. Da den ble bygd i 1956 var den Mexicos høyeste bygning, en tittel den beholdt helt til 1984. Den var også den høyeste bygningen i Latin-Amerika, og verdens fjerde høyeste bygning utafor New York.
Skyskraperen befinner seg rett overfor Palacio de Bellas Artes. Den er 183 meter høy, og har 45 etasjer. Øverste etasje er åpen for besøkende, og derfra har man utsikt over hele byens historiske sentrum.
Torre Latinoamericana overlevde de kraftige jordskjelva i 1957 og 1985, og regnes fremdeles som en av byens sikreste bygninger.
Aki Kaurismäki

Bakgrunn

Aki Kaurismäki studerte litteratur- og kommunikasjonsvitenskaper ved Universitetet i Tampere. Ved siden av en rekke bijobber, som for eksempel som postbud eller i gastronomien, utgavbv han universitetets filmmagasin.

Karriere

Akis spillefilmdebut som soloregissør uten broren var Forbrytelse og straff (Rikos ja rangaistus, 1983) hvor handlingen fant sted i Helsingfors i Finland, som flere av hans filmer gjorde på den tiden. Deretter ble noen av de senere filmene satt i USA. For eksempel ble Aki Kaurismäkis film Leningrad Cowboys Go America (1989) delvis innspilt i Del Rio i Texas.
Men i hans mest nylige verk drar han tilbake til Finland igjen, og det finske arbeiderklasselivet.
Sammen med sin storebror Mika Kaurismäki er han en av de få finske filmskaperne som har gjort seg bemerket internasjonalt. Brødrene har stått for en femtedel av den totale produksjonen av finsk filmbransje siden deres debut med Løgneren (Org. Valehtelija, 1981) etterfulgt av De arveløse (Org. Arvottomat, 1982). Aki sto bak debutfilmenes manus, men Mika satt i registolen. Den franske nybølgeregissøren, Jean Luc Godard, var et stort forbilde for dem. Inspirasjonen fra de franske bølgefilmene er synlig i flere av filmene.
Aki har gjennom sin karriere laget filmer av ulike sjangere, og han er en av de fremste innenfor sjangeren Road movie. Gjennomgående i filmene står allikevel den røffe eller svarte humoren, og et enkelt disiplinert filmatisk uttrykk.
Selv om Aki Kaurismäki sammen med sin bror absolutt er en av de mest besømte finske filmskapere, er nasjonaliteten til filmene mye omdiskutert. Det internasjonale omdømmet til finsk film har øket betraktelig takket være Kaurismäki. Han har vunnet 28 priser og fått 23 nominasjoner. Mest kjent er han for filmene Ariel, Drivende skyer og Mannen uten minne. Kaurismäki ble tidenes første vinner av Nordisk råds filmpris mottatt for Mannen uten minne i 2002.
Kaurismäki-brødrene eier sitt eget filmselskap ved navn Villealfa Filmproductions.
Tsarskoje Selo-traktaten

Traktaten i Zarskoje Selo (Готторпский вопрос, også Makeskiftetraktakten) var et dansk-russisk makeskifte av landområder i Holstein og Oldenburg. Traktaten gav Danmark garanti for besittelsen av hele Slesvig og løfte om overdragelse av de gottorpske deler av Holstein. Den ble underskrevet 27. august 1773 på Katarinapalasset i Tsarskoje Selo 24 km syd for St. Petersburg.

Forberedelse

Traktaten hadde gjennom flere år vært gjenstand for forhandlinger mellom den danske regjering og hertug Pauls mor (keiserinne Katarina II), som selv var datter av en gottorpsk prinsesse.
Fra dansk side var formålet med traktaten dels at få Holstein samlet under én fyrste og dels å bidra til en løsning av de innviklede arveforhold i det danske monarki.

Innhold

Traktaten var et makeskifte, der hertug Paul gav avkall på sin del av hertugdømmet Holstein mot at få overlatt grevskapene Oldenburg og Delmenhorst, som hadde hørt til Det danske Monarki siden 1667. Hertug Paul overlot snart regentskapet i sine nye grevskaper til sin slektning fyrstbiskopen av Lübeck. 
Traktaten er blitt betegnet som den største byttehandel (makeskifte) i 1700-tallets Europa.

Følger for Russland

Traktaten gjorde den russiske keiser til overhode for fyrstehuset i landet Oldenburg. Derfor skulle endringer av den oldenburgske tronfølgelov fremover godkjennes i St. Petersburg. Etter russisk oppfatning gjaldt det samme i Holstein. Derfor kunne den senere kong Christian IX først bli dansk-holstensk tronarving etter at keiseren hadde godkjent ham. 
Det russiske synspunkt ble understreket av at de russiske keisere helt frem til 1917 kalte seg regjerende hertuger av Slesvig og Holstein.

Følger for Oldenburg

I 1774 godkjente den tysk-romerske keiser Josef II av Oldenburg og Delmenhorst ble slått sammen til hertugdømmet Oldenburg. I 1815 fikk landet lov til å kalle seg storhertugdømme. Denne betegnelse var i bruk i 1829-1918. Oldenburg, som var blitt republikk i 1918, måtte i 1937 avstå det tidligere fyrstebispedømme Lübeck til Preussen. 
Ved slutten av 1800-tallet godkjente den russiske keiser at hvis den storhertuglige slekt døde ut, skulle de titulære hertuger av Glücksburg være arvinger til Oldenburg.

Følger for Danmark og Holstein

I 1851 godkjente den russiske keiser prins Christian av Glücksborg som arving til Holstein. Dette bante vei for at han under navnet Christian IX kom på den danske trone i 1863. 
I 1937 ble det tidligere fyrstebispedømme Lübeck i Østholsten en del av det dengang prøyssiske Holstein.
Den dag kjem aldri

«Den dag kjem aldri» er et dikt av A.O. Vinje. Det ble første gang offentliggjort i tidsskriftet Dølen.
Diktet inngår i A. O. Vinjes diktsamling Storegut (1866). Det er skrevet i nystevmetrum, og blir gjerne framført til en av de tradisjonelle nystevmelodiene. Den tonen som oftest blir brukt, er den samme som gjerne brukes «Å Ola, Ola, min eigen onge». 
Komponisten Klaus Egge har laget en korkomposisjon med utgangspunkt i denne teksten og en overlevert nystevmelodi. Folketonesangere synger gjerne «Den dag kjem aldri», og det finnes flere innspillinger på CD. Den kanskje mest kjente versjonen ble laget av visesangerduoen Tobben og Ero fra Tromsø på 70-tallet.
Novoazovsk

Novoazovsk (ukrainsk Новоазовськ) er en by i Novoazovskyj rajon (distrikt) i Donetsk oblast (provins) i Ukraina. Byen har omkring 12 000 innbyggere (2011).
Novoasovsk ligger ved utløpet til elven Hruskyj Jalantsjyk (Грузький Яланчик) i Asovhavet, 112 km sør for Donetsk og 42 km øst for Mariupol. Den er grenseby, med egen grenseovergang til Russland i øst.

Historie

Bosetningen ble grunnlagt i 1849 og hadde ti år etter allerede 885 innbyggere.
Beliggenheten der land- og sjøveier møttes bidro til at byen ble et handelssentrum. Det ble bygget en havn med forretninger og lagerhus, og i 1914 hadde byen vokst til 7900 innbyggere. Frem til 1923 het byen Novomykolajivska (Новомиколаївська) og fra 1923 til 1959 Budonivka (Будьонівка).
Fra 1938 hadde den status som bomessig bosetning, og i 1966 fikk den byrettigheter.
Ametacyna

Utseende

En nokså stor, avlang, gråbrun trebukk med gule flekker på dekkvingene. Antennene er noe lengre enn kroppen. Oversiden er kraftig men nokså fint punktert. Pronotum har rundede sider med en liten tann. Dekkvingene er avsmalnende bakover.

Utbredelse

Arten er kjent fra Filippinene.
Fjodor Golovin

Bakgrunn

Fjodor Golovin stammet fra en gammel russisk bojarslekt av gresk bakgrunn fra fyrstedømmet Theodoro, og som allerede på 1300-tallet hadde kommet fra Krimhalvøya til Moskva og som nøt høy anseelse i moskovitthoffet.

I statens tjeneste

Hans første viktige diplomatiske oppdrag var som sendemann under Sofia Aleksejevna regentstyre for å møte representanter for herskerne av Kina. Deres styrker truet fortet Albazin ved Amur. Forhandlingene fant sted i den lille byen Nertsjinsk sørøst for Bajkalsjøen, og begge sider hadde med seg militære styrker. Den kinesiske siden var kanskje militært overlegen, men møtet forløp fredelig slik at de ikke fikk målt sine krefter. Forhandlingene førte til Nertsjinsktraktaten i august 1689 med Qing-Kina. Dette var en første avtalen som den kinesiske keiser inngikk med en part som ikke var verken vasall eller tributtstat, men derimot en presumptivt jevnbyrdig og likeverdig statsdannelse. Begge parter oppfattet avtalen som en seier. Kina fikk definert sin grense mot Russland langs Stanovojfjellene og fikk russerne til å trekke seg tilbake fra Albazin; russerne unngikk en krig som ville blitt vanskelig for dem, og fikk etablert en lukrativ handelsforbindelse.
Senere var han en av anførerne for ekspedisjonen mot Azov i 1695 og deltok 1697 i den store sendeferden til de vestlige hoffene, da Peter den store «inkognito» reiste rundt i Europa. 
Etter François Leforts død i mars 1699 ble han den vel mest betrodde av tsar Peters statsmenn, og hjalp til med oppbyggingen av en ny russisk flåte og hær. Han ble utnevnt til generaladmiral (1699), til generalfeltmarskalk (1700) og gitt grevetittel (1702), og overtok ledelsen av utenrikskanselliet, som forble på hans hender til hans død.
Nordic American Tankers

Nordic American Tankers er et tankrederi med 20 mellomstore tankskip av klassen suezmax. Rederiet ble stiftet i 1995 av Herbjørn Hansson, som er styreleder og daglig leder. Rederiets hovedkontor er i Sandefjord. Høsten 2011 var rederiet verdens største målt i markedsverdi og dobbelt så stor som Frontline, som NAT samarbeider med om kommersiell drift. 
NAT var først notert på Oslo Børs, men forlot den og er nå notert i New York. Rederiet har 100.000 aksjonærer i USA, men også mange norske aksjonærer. Rederiet har lave kostnader, minimal gjeld og en forutsigbar driftsform, noe som har gitt selskapet mulighet til å betale aksjonærene et utbytte på 1 milliard dollar siden selskapet kom i gang.
Selskapet er også kjent for utstrakt bruk av beaching av gamle båter. I januar 2019 meldte E24 at forsikringsselskapet KLP svartelister Herbjørn Hanssons rederi på grunn av «uakseptabel risiko for at selskapet medvirker til alvorlig miljøskade og grove krenkelser av menneskerettighetene», ifølge Dagens Nærlingsliv.
1. Øvsttun

Historie

Den 1. februar 1950 samlet Terje Persen, Svein Palmstrøm og Leif Tufte seg, anført av Jon F. Persen, i sykkel- og redskapsboden i Solåsen 19 på Øvsttun. Diskusjonen i sykkelskuret gikk på om de skulle danne en «norsk gutteklubb» eller en speiderpatrulje. Det ble vedtatt å stifte en speiderpatrulje med navn Oter, etter forslag fra Terje Persen. Patruljen ble lagt inn under 20. Bergen speidergruppe, hvor Jon F. Persen og Terje Persen hadde vært medlemmer siden 1946.
Interessen vokste, og patruljen Ørn ble stiftet 16. november 1951. Deretter ble patruljen Rein stiftet i 27. oktober 1952. Jon Persen ble så valgt til leder for Øvsttun-avdelingen av 20. Bergen.

Stiftelsen

1. Øvsttun så dagens lys 4. januar 1954, etter at 20 medlemmer fra 20. Bergen løsrev seg fra speidergruppen, og sammen stiftet 1. Øvsttun speidergruppe.
Ved stiftelsen talte troppen med de tre ovenfornevnte patruljer, totalt 19 medlemmer, med Jon Persen som leder. Allerede fra første dag etter stiftelsen opererte 1. Øvsttun speidegruppe med venteliste, og etter 3 år talte troppen 50 aktive medlemmer. 1. Øvsttun markerte seg fort på kretsplan som en svært aktiv gruppe.

Hønsehuset

1. Øvsttun speidergruppes tilholdssted mellom 1957 til 1966, Hønsehuset, var et gammelt uthus på prestegården på Øvsttunflaten på Øvsttun. Uthuset var på 9x6 meter, innredet med kjøkken, garderobe og stue. Troppen bekledde huset innvendig med panel, malte og pusset opp, og la inn kloakk. Dessuten bekostet troppen anlegg av panelovner og elektrisk lys.

Birkeland menighetshus

1. Øvsttun speidergruppe har lokaler i Birkeland menighetshus siden 1972.

Totlandshytten

Gruppen har egen speiderhytte på Totland, med kapasitet til opptil 40 mennesker. Tidligere har hytten vært eid av Sportsklubben Brann og Bergen kommune.