google/wiki40b huggingface dataset:
Ving (ishockey)

Ving er en betegnelse innen ishockey som beskriver de to spillerne som sammen med senteren utgjør angrepsrekken. Vingene blir ofte omtalt som venstre ving og høyre ving alt etter hvilken side av senteren de primært befinner seg.

Beskrivelse

Vingene er angrepsspillere som i hovedsak har til oppgave å spille på hver sin side av isen. Vingene er ofte offensive spillere som skal score målene og fullføre angrepet oppbygd av senteren, men kan også selv være playmakeren og oppbygge angrepsspillet. I tillegg er de ofte involvert i det fysiske spillet langs vantet.
I forsvarsspillet så er det vingenes oppgave å dekke opp motstanderens backer, forhindre pasninger, og eventuelt legge press på puckfører. Hvis vingene får pucken i forsvarssonen så kan vingen enten passe den til en medspiller, skyte pucken for å få den ut av sonen eller dumpe pucken inn i offensiv sone for å gi mulighet for å bytte spillere. Det siste er spesielt vanlig når laget er i undertall. Alternativt så kan ved å passe den til en medspiller eller føre pucken selv forsøke å kontre gjennom et «breakaway» (man er alene med motstanderens målvakt) eller «odd man rush» (det er flere angripende spillere enn forsvarende spillere).
Operasjon INFEKTION

Operasjon INFEKTION var en KGB-aksjon laget for å spre rykter om at USA hadde funnet opp HIV/AIDS.
Påstandende fantes i flere versjoner. Et eksempel er at CIA skulle ha sendt «Aids-innsmurte kondomer» til andre land, noe som ble hevdet i afrikanske aviser. En mulig motivasjon kan ha vært de amerikanske beskyldningene om at Sovjetunionen hadde brukt kjemiske våpen i Sydøst-Asia, de såkalte «gult regn-beskyldningene».
Undersøkelser viser at millioner av mennesker tror på påstandene. I 1992 trodde 15 % av den amerikanske befolkningen at det var «enten helt sikkert eller antagelig sant at AIDS-viruset var skapt med hensikt i et regjeringslaboratorium», mens i 2005 viste en undersøkelse foretatt av RAND og Oregon State University at nesten 50 % av alle afro-amerikanere trodde at AIDS var menneskeskapt og over 25 % trodde AIDS var et produkt fra et regjeringslaboratorium, 12 % trodde det var skapt og spredd av CIA og 15 % trodde AIDS var en del av et folkemord mot svarte mennesker.
I 1992 innrømmet den russiske statsministeren Jevgenij Primakov at KGB hadde laget materialet. Boken Stasi: The Untold Story of the East German Secret Police beskriver hvordan Stasi samarbeidet med KGB for å spre historiene.
Konserninterne transaksjoner

Regulering av konserninterne transaksjoner i norsk rett

Aksjelovenes § 3-9 fastslår at «transaksjoner mellom selskaper i samme konsern skal grunnes på vanlige forretningsmessige vilkår og prinsipper» og være skriftlige. Bestemmelsen kan være vanskelig å håndtere, ettersom en domstol må velge å tilsidesette selskapsledelsens skjønn for hva som er en tilstrekkelig forretningsmessig begrunnelse. Dersom konsernledelsen bruker sin innflytelse til fritt å fastsette pris og volum på salg av goder internt i konsernet, vil det økonomisk sett ha samme effekt som om utdele utbytte (dvs. omgåelse av aksjelovenes kap. 8). § 3-9 vil dermed kunne brukes til å bremse konserner fra å foreta verdioverføringer som ikke er i det enkelte konsernselskaps interesse. Dette kan bla. begrunnes med minoritetsvern (i datterselskaper som ikke er heleide), og å legge en demper på bruk av «kunstig» internprising. Bestemmelsen setter derfor opp rammer for under hvilke vilkår det kan drives konsernledelse.

Konserinterne transaksjoner i europeiske lands rett

Prinsippene for hvilke vilkår som må være oppfylt for at konserninterne transaksjoner skal være lovlig er drøftet innen den såkalte Rozenblum-doktrinen.
Songpyeon

Songpyeon er en koreansk riskake (tteok, 떡) laget av kortkornet, klissete ris. De er formet som små kaker, og er fylt med ting som kastanje eller ristede sesamfrø. De blir spist på Chuseok, en koreansk høsttakkefestlignende festival, eller andre festdager, og regnes som ett av flere symboler på koreansk mat. 
For å lage songpyeon kokes den klissete risen og moses til en seig deig, som formes og fylles med fyllet. Deretter dampes de på en seng av furunåler, som gir dem furunållukt. Det sies at en kvinne som kan lage fine songpyeon vil få vakre døtre.
De tidligste registrerte tilfeller av songpyeon stammer fra Goryeo-perioden.
Mianzhu

Mianzhu (kinesisk: 绵竹市, pinyin: Miánzhú Shì) er et byfylke i byprefekturet Deyang i den kinesiske provinsen Sichuan. I 1999 hadde det 513.675 innbyggere. Arealet er på 1.245 km².
Mianzhu ble kraftig rammet av jordskjelvet i Sichuan i 2008. Fuxin nr. 2 folkeskole ble helt rasert.

Kulturminner

Fylket er kjent for et vinbryggeri kalt Jiannanchun (Jiannanchun jiufang yizhi, 剑南春酒坊遗址). Det er oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Ryparia purpurata

Utseende

Ryparia purpurata har gule framvinger. På hver vinge er noen litt utydelige brunlige flekker.  Bakvingene er ensfarget røde, men er litt lyser bak, innved kroppen. De har flere markerte mørke runde flekker.  Vingespennet er mellom 36 og  52 millimeter. Vingene holdes taklagt bakover kroppen i hvile.
Enkelte arter bjørnespinnere i delgruppen Arctiinae kan kanskje forveksles med andre sommerfugler, kanskje særlig andre arter i gruppen Noctuoidea.  Men de kan skilles fra disse ved de to duftkjertlene hunnene har like ved eggleggingsåpningen, helt bakerst på bakkroppen. Samt at mange av artene har en bakkropp i rødt eller orange med mørke flekker.  Mens høreorgan (Tympanalorgan) på siden av brystet (metathorax) er felles for gruppen Noctuoidea.
Larvene er gråsvart og behåret med gulhvite hår på siden og lengre mørke brune-røde  hår på ryggsiden. Hårene er arrangert i dusker på hvert ledd. Disse danner rekker av hårdusker bakover kroppen.  Kroppen har lyse hvite og gule flekker på siden som danner en langsgående linje på larvens kropp.   Utvokst blir den ca. 5 centimeter lang.

Levevis

Ryparia purpurata finnes på soleksponerte, steder, gjerne der det er noe sandholdig jord, men også i mer fuktige løvskogsområder.   
Flygetiden er i juli og august.  Den er normalt nattaktiv, men hannen er av og til dagaktiv.  
Hunnen legger flere hundre egg rett på næringsplanten, eggene legges i små grupper .
Larvene lever på ulike planter og urter.  De lever av å gnage blad som på  seljer (Salix spp.), blåbær, groblad med mer.  Lavene vokser seint.  Den overvintrer halvt utvokst.   Til våren fortsetter den å spise og vokse og er utvokst i juni og finner et sted å forpuppe seg, på jordbunnen blant noen planterester. 
Ryparia purpurata tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår  en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er ofte radikalt forskjellige fra de  voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium, en hvileperiode, der bjørnespinnerens indre og ytre organer endres. I hvilestadiet ligger puppen i en kokong larven har spunnet. Kokongen er litt hvit, ofte delvis gjennomskinnelig spunnet og består også ofte av noe av larvens hårbekledning.

Utbredelse

Ryparia purpurata er utbredt i Europa, særlig i sørøst.  Den finnes østover i Asia til Japan.  
Ikke i Norge.  Men er funnet i helt sør i Finland, hvor den finnes delvis og  i perioder med varmt klima. Den er funnet tre ganger i det sørøstlige Sverige, disse funn er trolig migresjoner.

Navnet

Det latinske navnet Ryparia betyr uren eller skitten.  Navnet purpurata betyr purpurfarget.  På svensk heter den Citrongul igelkottspinnare, på engelsk Purple Tiger
Bowls under Middelhavslekene 2013

Bowls under Middelhavslekene 2013. Bowls var en av flere sporter under de syttende middelhavslekene som ble arrangert i Mersin i Tyrkia i perioden 20. til 30. juni 2013. Det var femte gangen som bowls var med på programmet under middelhavslekene. Det var ti øvelser, fem for menn og fem for kvinner. Italia ble beste nasjon med fire gullmedaljer foran Frankrike med to.
Guo Songtao

Tidlig karriere

Guo studerte ved Yuelu-akademiet i Changsha og ble der venn med Zeng Guofan. I 1847 fikk han beste karakter ved den kinesiske embedsmannseksamen og fikk kort etter en høy grad ved Hanlin-akademiet. 
I 1853 bistod han Zeng Guofan i kampen mot Taipingopprøret i deres hjemprovins Hunan. Under kampen mot opprøret utmerket Guo seg som en sterk talsmann for bruken av den lokale likin-skatten for å finansiere militærkampanjene. Senere hjalp han også Li Hongzhangs Huai-arme i dens kamp mot opprørerne i provinsen Anhui.

Diplomatisk tjeneste

Guo ble et ledende medlem av  selvstyrkelsesbevegelsen i Kina i 1860- og 70-årene, og utmerket seg som en talsmann for en moderat og fredelig utenrikspolitikk.  Guo ble den første  Qing-diplomat som ble stasjonert i et vestlig land. Han var ambassadør i Storbritannia og Frankrike fra 1877 til 1879 som en følge av britiske krav etter «Margary-affæren».
I juli 1877, mens han var kinesisk diplomatisk sendemann til Storbritannia, ledet Guo wn delegasjon fra legasjonen på besøk til ingeniørverkene i Ipswich, til Ransomes and Rapier, der man produserte damplokomotiver, jernbaneutstyr og annet ingeniørutviklet utstyr. Han reiste med tog fra London til og fikk en dyp respekt for det britiske jernbanesystem, og sa at denne to timers lange reisen ville ha tatt to eller tre dager i hans eget land.
Han ble deretter en varm talsmann for jernbaner og andre moderne ingeniørinnovasjoner i Kina. Med dette pådro han seg manges vrede, også innen embedsverket, som mislikte hans pågåenhet. Tidlig i 1878 var han samtidig blitt utnevnt til minister til Frankrike, under bibeholdelse av Storbritannia, og flyttet til Paris. Men mot slutten av året ble han kalt tilbake til Kina.
Etter hjemkomsten oppfattet han seg som i fare, på grunn av at så mange var motstandere av hans syn på modernisering («pro-utenlandsk»), og vendte tilbake til sin hkjemprovins. Der trakk jan seg mesten helt tilbake fra det offentlige liv, og brukte sin tid til å skrive og til å unervise ved et akademi.
Amerigo Vespucci

Bakgrunn

Amerigo Vespucci ble født i Firenze hvor faren var sekretær for pengevekslernes laug. Han tilhørte en familie som levde under sterk innflytelse fra Medicifamilien. I 1478 reiste han til Paris hvor han arbeidet sammen med sin bestefar, Guido Antonio Vespucci, som var ambassadør for Lorenzo il Magnifico. Da faren døde i 1482, vendte han hjem til Firenze hvor han ble i medicienes tjeneste inntil 1491.
I 1492 ble han overført til Sevilla for å fortsette sitt arbeid for familien Medicis spanske interesser derfra. I Sevilla fikk han kontakt med Juanoto Berardi, en florentiner som beskjeftiget seg med bevæpning og utrustning av skip, deriblant skipene som Christofer Columbus skulle bruke til å seile mot den nye verden. Da Berardi døde i 1496 overtok Vespucci virksomheten, og kom på den måten inn i kretsen av de kjente oppdagelsesreisende.

Utforsking av Sør-Amerikas kyster

I 1499 ble Columbus fratatt monopolet på ekspedisjoner mot vest, og en privat ekspedisjon ble straks organisert for å søke lykken. Vespucci gav ekspedisjonen utrustning mot en andel i forventet fortjeneste fra ekspedisjonen. Vespucci ble selv med for å sikre seg firmaets del. 
Da ekspedisjonen nådde nordkysten av Sør-Amerika,  delte de seg i to, der den ene skuta seilte vestover og utforsket kysten av nåværende Venezuela, mens Vespucci med sin skute seilte østover og utforsket nordkysten av Sør-Amerika fra Guyana til munningen av Amazonas-elven 1499. 
Vespucci seilte ut igjen sommeren 1500  på oppdrag fra den portugisiske kongen for å utforske kystene til Ilha de vera Cruz («Det sanne korsets øy»),  som en portugisisk ekspedisjon under kaptein Cabral til India samme år hadde oppdaget. Ekspedisjonen hadde på sin vei sørvestover i Atlanterhavet på vei til India oppdaget et landområde med et høyt fjell som de kalte Monte Pascoal, ettersom fjellet ble oppdaget første påskedag. Kapteinen på ekspedisjonen mente de hadde kommet til en øy. 
Skipet med Vespucci ombord seilte videre sørover langs kystlinjen fra Monte Pascoal, og oppdaget at det dreide seg om en svær landmasse. Ferden fortsatte like til kysten dreide vestover inn i det vi i dag kjenner som Rio de la Plata-bukta på 35 grader sør. Vespucci var nå overbevist om at de hadde oppdaget et nytt, ukjent kontinent, og ved tilbakekomsten mot slutten av 1501 sendte han straks et brev til sine mesener Mediciene om at et nytt kontinent var funnet.
Flaggbærere under Sommer-OL 2012

Rekkefølge

Antikkens olympiske leker fant sted i Hellas, og etter tradisjonen i de moderne olympiske leker marsjerer Hellas inn først under åpningsseremonien. Vertslandet marsjerer inn sist. Øvrige land kommer i rekkefølge etter landets navn på vertslandets språk. I London 2012 er det engelsk. I spissen for hvert lands delegasjon bæres et skilt med landets navn, rett etterfulgt av flagget. Flaggene skal være like store. Under avslutningsseremonien følges ikke denne formelle rekkefølgen.
På grunn av konflikten om landets navn, marsjerte deltagerne fra Makedonia under åpningsseremonien inn under navnet Former Yugoslav Republic of Macedonia, altså etter Finland og før Frankrike. Nord-Korea marsjerte inn under D, siden landet benyttet det formelle engelskspråklige navnet Democratic People's Republic of Korea. Sør-Korea marsjerte inn som Republic of Korea, men under K. Etter Nord-Korea kom Democratic Republic of the Congo, også dette landet på D. Republikken Kina, eller Taiwan, er i olympisk sammenheng kjent som Kinesisk Taipei og kom inn under T med sitt særlige olympiske flagg. 
I 2010 ble De nederlandske Antiller oppløst og i 2011 trakk Den internasjonale olympiske komité sin godkjennelse av landets nasjonale olympiske komité. Utøverne fra de tidligere De nederlandske Antiller deltar i London under OL-flagget. En utøver fra Sør-Sudan, som ikke har nasjonal olympisk komité, har også fått tillatelse til å delta under OL-flagget. Utøverne under OL-flagget regnes som uavhengige deltakere og marsjerte inn under I som Independent Olympic Athletes. Flaggbæreren for de uavhengige var en funksjonær fra organisasjonskomitéen LOCOG.
Brasiliansk Antarktis

Brasiliansk Antarktis (portugisisk: Antártida Brasileira eller Antártica Brasileira) er uoffisiell betegnelse på et område i Antarktis sør for 60°S, og fra 28°W til 53°W, foreslått som «Interessesone» av den geopolitiske forskeren Therezinha de Castro. Siden innholdet i denne erklæringen aldri har blitt definert presist er det ikke formelt i strid med de argentinske og britiske kravområdene, som geografisk overlapper med denne sonen.
Brasil uttrykte sin formelle reservasjon med hensyn til sine territoriale rettigheter i Antarktis da det skrev under på Antarktistraktaten den 16. mai 1975. Brasil var da det første landet som offisielt nevnte linjeteorien, som enkelt forklart går ut på at hvert punkt i Antarktis hører til det første landet en kommer til når en reiser rett nordover i en rett linje fra et slikt punkt. Linjeteorien (Teoria da Defrontação) ble lagt fram av den brasilianske geopolitiske forskeren Therezinha de Castro og publisert i boken hennes Antártica: Teoria da Defrontação.
Utenfor interessesonen har Brasil en fast bemannet forskingsstasjon, Comandante Ferraz-basen (UN/LOCODE: AQ-CFZ), i Admiralty Bay, King George Island, nær spissen av Den antarktiske halvøya, ved 62°08′S 58°40′V﻿.
Olympic '64

Begynnelsen

Olympic '64 hadde sine røtter i bandet Pioneers, som ble startet i 1961 av elever ved ‹‹Mihai Viteazul››-gymnaset i București og elever fra Den greske skolen. Blant de opprinnelige medlemmene var: Dimitrie William Piki Inglessis (gitar), Lukis Viratsonis (gitar), Mihai Teodorescu (klaver), Antheos (kontrabass), Titel Tățulescu (trommer).
I begynnelsen samarbeidet de også med Cornel Guriță som vokalist.
I oktober 1964 opptrådte de for første gang på fjernsyn, og produsent Valeriu Lazarov foreslo at de skulle skifte navn til Olympic '64.
 Medlemmener:
1965: Cornel Guriță (vokalist, gitar) / «Picky» Inglessis (solo gitar, vokalist) / Alexandru Preda (gitar) /  Dinu Rădescu (bassgitar) / Costin Petrescu (trommer) 
1966: Dorin Liviu Zaharia  (vokalist) / Dimitrie «Picky» Inglessis (sologitar) / Mircea Marian (orgel) / Dan Dimitriu (bassgitar, cello) / Costin Petrescu (trommer). Inglessis, Marian og Dimitriu var studenter ved Musikkhøyskolen, Zaharia studerte filosofi, mens Petrescu studerte arkitektur.
Om sommeren pleide de å spille tre måneder ved restauranten Perla i Mamaia, og om vinteren ved baren Mon Jardin i București.
Crescens

Crescens, eller Kreskens, regnes som en av de sytti disipler. Navnet Crescens betyr på latin den voksende. Han nevnes i Det nye testamente i 2. Timoteerbrev der det i (2 Tim 4,10) fortelles at han var flyttet til Galatia. 
Den feilkaktige «Gallia» for «Galatia», som man finner for eksempel i Codex Sinaiticus, har ført til at man har forestilt seg at Crescens var en tidlig misjonær i Gallia. Han skulle, mente man, ha blitt den første biskop i Vienne, men denne Crescens er en annen denn den som nevnes i 2. Tim. Biskopen av samme navn levde ikke på apostolisk tid; hav tilhører 200-tallet. 
Det er også legender (kjent fra 1100-tallet) som vil at han var grunnleggeren av  erkebispedømmet Mainz; det er en historie som vel er oppstått for å tilføre Mainz en ansiennitet som man strekt ønske å kunne sannsynliggjøreref>Hans Werner Nopper. Die vorbonifatianischen Mainzer Bischöfe. Eine kritische Untersuchung der Quellen zu den Anfängen des Bistums Mainz und zur Zuverlässigkeit der Bischofslisten., Mülheim an der Ruhr 2001, ISBN 3-8311-2429-9; s. 67</ref>.
Crescens skal i følge  Martyrologium Romanum ha lidd martyrdøden under keiser Trajan. Noen belegg for dette i eldre kilder er ikke funnet. Crescens æres som helgen; hans minnedag er 27. juni.
Fjone kraftverk

Rolleivstadvatn pumpe

I 1969 ble det bygget et pumpeverk ved Rolleivstadvatnet som pumper vann til Sandvatn som igjen renner ned til Napevatn. Rolleivstadvatn er oppdemmet og drenerer naturlig til Gjuvåi i Fyresdal kommune.
Eier er Skagerak Kraft.
Holtangården (Oslo)

Holtangården er en forretningsgård i Grønlandsleiret i Oslo. Bygget er oppført 1932 i funkisstil. Arkitekten var Kristofer Lange.
I gården var det opprinnelig bensinstasjon i første etasje på hjørnet mot Platous gate. I Oslo gårdkalender står det: «Foran kjørerampene er det 2 mindre butikker. I kjelleren er en vesentlig del av arealet utnyttet til garasje med dreieskive». Det må ha vært et av byens første, større garasjeanlegg.
I andre etasje hadde Norsk Glødelampefabrikk Norma A/S (senere Luma) fabrikk og kontorer. Fabrikken flyttet til Ensjøveien i 1956. 
Den 5. september 1960 åpnet Jens Evensen (senior) landets første supermarked for matvarer i første etasje.
Puerto Baquerizo Moreno

Puerto Baquerizo Moreno er hovedstaden og den nest største byen i den ecuadorianske Galápagos-provinsen. Byen har 6 672 innbyggere, og ligger ved sørvestkysten av øya San Cristóbal, i den østlige kantonen San Cristóbal. Byen ble grunnlagt på midten av 1800-tallet av general José de Villamil og har fått sitt navn etter den tidligere presidenten i Ecuador, Alfredo Baquerizo Moreno, som var den første sittende presidenten som besøkte øyene i 1916.
San Cristóbal lufthavn ligger om lag én kilometer sørøst for bysenteret, og har flyvninger til Guayaquil på fastlandet og Baltra.
Augsburg bispedømme

Historie

Augusta Vindelicorum (Augsburg) var som hovedstad i den romerske provinsen Raetia også en by hvor det tidlig kom kristne fra andre deler av romerriket. Bispedømmets patron St. Afra var det første bekjennende trosvitnet i Augsburg, og ble henrettet for sin tro av romerne på begynnelsen av 300-tallet. Med stor sannsynlighet fantes det allerede en biskop mot slutten av romertiden. Bispesetet ser ut til å ha blitt gitt opp i folkevandringstiden, nærmere bestemt i 574. En Marcianus, som omtales som biskop av Augusta Vindelicorum, skal nemlig ha flyktet fra hedenske soldater over Alpene og slått seg ned på Sabiona (Säben), lengst syd i bispedømmet hans. Håpet om å kunne flytte tilbake, gikk ikke i oppfyllelse, istedenfor ga bispesetet Säben opphav til Brixen bispedømme.
Nygrunnleggelsen av Augsburg bispedømme skjedde sannsynligvis på 700-tallet. Lechtal-Alpene dannet fra da av grensen mot Brixen bispedømme i syd. Den hellige Magnus av Füssen, «Allgäus apostel», utbredte kristendommen i området. Under biskop Simpert, en annen av bispedømmets patroner, oppstod omkring år 800 kultursentre som f.eks. benediktinerklostrene Benediktbeuern, Wessobrunn og Ottobeuren. Også St. Ulrich preget ca. hundre år senere bispedømmet og dets historie, særlig gjennom sin rolle under slaget på Lechfeld i 955.
Fra 1000- til 1400-tallet ervervet biskopene en god del besittelser, som gjorde dem til verdslige herskere over deler av sitt bispedømme, det såkalte høystift. Kombinert med at biskopen fikk riksfyrsterang, ble han derfor omtalt som fyrstbiskop. Høystiftet hadde på sitt største en utstrekning på 3000 km² og en befolkning på 100 000 innbyggere. Det strakk seg som et usammenhengende territorium fra Donau i nord til Allgäu i syd. Selve byen Augsburg oppnådde imidlertid uavhengighet fra fyrstbiskopen og ble en fri by. Fyrstbiskopen flyttet derfor på 1400-tallet residensen sin fra Augsburg til Dillingen.
På riksdagen i Augsburg i 1530 ble delingen av den katolske og den reformerte kirke beseglet. Under ledelse av jesuittpateren Petrus Canisius oppstod  det i Dillingen i 1549 et katolsk reformuniversitet, som ble kjent langt utenfor bispedømmets grenser.
Barokken representerte en gullalder for store deler av bispedømmet, og det ble oppført en rekke praktfulle kirkebygninger og klostre, bl.a. Benediktbeuern og St. Ottilien, foruten valfartskirker som Wieskirche ved Steingaden som idag er oppført på UNESCOs liste over verdens kulturarv.
Gjennom Reichsdeputationshauptschluss i 1803 ble Augsburg og de andre tyske fyrstbispedømmene sekularisert. Høystiftet tilfalt Bayern. I 1818 ble bispedømmets grenser tilpasset til de politiske grensene. Bispedømmet mistet derfor sine sogn i Tirol (Ausserfern og Kleinwalsertal) til Brixen bispedømme. Til gjengjeld ble noen mindre områder av det opphevete Konstanz bispedømme overført til Augsburg.
Kråkvåg

Kråkvåg er ei øy og ei øygruppe i Ørland kommune, Sør-Trøndelag. Øyene ligger lengst vest i kommunen, på utsiden av Storfosna, nord for Kråkvågfjorden, og kort sjøvei fra Hitra.
Øyene som samlet omtales som Kråkvåg er egentlig Storslåttøya, Litjslåttøya, Kråkvågøy og Kommersøya. Øyene huser omtrent 50 innbyggere, og det er en begrenset men økende hyttebygging. Folket på Kråkvåg lever av landbruk og fiskeforedling. Noen pendler også til fastlandet, en reise som er redusert fra 60 til 30 minutter etter at brua kom.
Som en del av Kystartilleriet ble Kråkvåg fort bygget inn i fjellet i løpet av 1980-tallet, til en kostnad på omkring 1 milliard kroner. Fortet er nå i realiteten nedlagt, da det ikke lenger har noen rolle i de gjeldende planer for forsvaret av Norge. Investeringene hadde imidlertid stor betydning for utviklingen av det sivile samfunn, med økt ferjetrafikk, bygging av samfunnshus og ved at fyllmasse ble brukt til oppfylling av fjæreområder som i dag er landbruksjord. 
Det grunne havområdet (svaet) mellom Kråkvåg og Storfosna er fredet som Kråkvågsvaet dyrefredningsområde. Fredningen var likevel ikke til hinder for at det lot seg gjøre å bygge molo og bro mellom Kråkvåg og Storfosna. Brua ble åpnet høsten 2003. 
Øya hadde egen skole fram til 2003. Barna går nå på Hårberg skole, etter at Storfosna skole ble nedlagt i 2008. Den tidligere skolen er overtatt av velforeningen. 
Øya har postadresse 7152 Kråkvåg. Postkontoret ble opprettet i 1949 og nedlagt i forbindelse med bruåpningen.