google/wiki40b huggingface dataset:
Blue Monday (Fats Dominos sang)

«Blue Monday» er en amerikansk sang, opprinnelig skrevet av Dave Bartholomew og først innspilt på plate av Smiley Lewis i 1954.  
Den ble senere popularisert i en innspilling med Fats Domino i 1956 (singlen Imperial 5417), hvor låtskriverkrediteringen ble delt mellom Bartholomew og Domino. De fleste senere versjonene har kreditert Bartholomew og Domino som medopphavspersoner.
Dominos versjon var med i filmen The Girl Can't Help It (1956)
Den ble én av de første rhythm and blues-sangene som lå på Billboards popmusikkliste, hvor den lå som høyest på en femteplass og nådde førsteplassen på R&B Best Sellers-listen. 
Den var med på albumenene This Is Fats (1957) og Fats Domino sings 12,000,000 Records (1959). 
Sangen blir ofte anvendt av Michael Savage i hans radioprogram The Savage Nation,spesielt etter at Savage spiller av et klipp hvor noen (slik som George W. Bush, John McCain eller Barack Obama) sier noe som Savage synes er latterlig.
Tryggere kan ingen være

Tryggere kan ingen være er en klassisk episode fra 1982 av den norske komiserien Fleksnes, spilt av Rolv Wesenlund i hovedrollen, som ble vist på norsk fjernsyn NRK fra 1972 til 2002.

Handling

En prestefamilie er invitert på middag til biskopen og trenger derfor barnevakt til sine fire små barn. Fleksnes stiller gjerne opp, hjelpsom som alltid. Barna er i gode hender om noe skulle skje, og det gjør det. Den ene forviklingen etter den andre oppstår.
SRF 1

Bakgrunn

SRF 1 er den eldste og største tyskspråklige kanalen i Sveits og startet regulære sendinger sommeren 1953. Frem til 1990-årene var kanalen den eneste offentlig tyskspråklige kanalen i Sveits, og i 1997 startet søsterkanalen SRF zwei opp sine sendinger. 
Kanalen har skiftet navn en rekke ganger, senest i 2012, da kanalen skiftet navn fra SF1 til SRF 1. Navnebyttet skjedde etter at de to offentlige kringkasterne  Schweizer Radio DRS (SR DRS) og fjernsynskringkasteren Schweizer Fernsehen (SF) slo seg sammen til Schweizer Radio und Fernsehen (SRF). 
SRF 1 er SRFs hovedkanal og henvender seg til et bredt publikum med nyheter, lokalproduserte programmer samt amerikanske serier og filmer.
USA-mesterskapet i triatlon 2018

USA-mesterskapet i triatlon 2018 ble arrangert 13. oktober 2018 i Nathan Benderson Park i Sarasota i Florida i USA, som en del av Sarasota-Bradenton Triathlon Festival.
Grunnet høye algeverdier i innsjøen ble triatlonmesterskapet arrangert som duatlon, og løypa var 2,5 km løping, 18 km sykling og 5 km løping.
Mount Lombard

Mount Lombard er et fjell i Graham Land i Antarktis. Det er den høyeste toppen i fjellmassivet der Cape Sobral utgjør det sørligste punktet. Fjellet ble kartlagt fra landmålinger av Falkland Islands Dependencies Survey (FIDS) (1960–61). Det ble navngitt av United Kingdom Antarctic Place-Names Committee (UK-APC) etter Alvin O. Lombard, en amerikansk ingeniør i Lombard Steam Log Hauler Co., Waterville, Maine, som designet noen av de første suksessfulle snøtraktorene.
MS «Rigfar»

MS «Rigfar», tidligere M/F «Flekkerøyfergen», er en av Oslofjordens eldste trebåter som seiler i partnerskap med MS «Rigmor» på charter, -ferge og skoleturer. Båtene ligger ved Rigmorbrygga i Sandvika i Bærum. De går også i rutetrafikk til tre øyer i Bærums og Askers skjærgård: Borøya, Brønnøya og Langåra.
Rigfar ble bygget i 1948 i Flekkefjord og satt i drift som ferjeskip mellom Møvik og Flekkerøya i Kristiansand kommune. Skipet kom til Sandvika i 1982.
Adèle av Frankrike

Bakgrunn

Adèle var andre datter av Robert II av Frankrike (kalt for Le Devot, «den fromme»), konge av Frankrike fra 996 og til 1031 som andre konge av dynastiet Capet, og hans tredje hustru Constance av Arles. Hun hadde to eldre brødre og en yngre bror. Hun høyst sannsynlig identisk med den Adèle som i januar 1027 ble gift med Richard III, hertug av Normandie. Hans tid som hertug var kortvarig, og det samme var hans ekteskapet da hertug Richard III døde brått den 6. august det samme året. Adèle giftet seg året etter, i 1028, med Boudewijn V, greve av Flandern.
Adela fikk ved sitt giftermål grevskapet Corbie av sin far og tittelen grevinne av Corbie, som hun beholdt fram til at Corbie i 1074 ble tatt tilbake av den franske krone.
Adèles innflytelse synes å ha ligget hovedsakelig i hennes familieforbindelser. Da hennes bror Henrik I av Frankrike døde ble omsorgen og regentskapet for hans sju år gamle sønn Filip fordelt likt på hans enke, Anne av Kiev, og på hans svoger, det vil si Adèles ektemann Boudewijn. Fra 1060 og fram til 1067 var de regenter av Frankrike.

Sønnens opprør

Hennes ektemann Boudewijn døde i 1067, og grevskapet ble arvet deres eldste sønn Boudewijn VI, men han døde allerede i juli 1070. Hans tidlige død etterlot Flandern og Hainaut i hendene på sin unge sønn Arnulf III med hans enke Richilde som regent. Bortimot umiddelbart brøt Adèles tredje sønn Robert I av Flandern (med tilnavnet «friseren») sin ed til sin bror og gjorde opprør ved å bestride Arnulfs rett til Flandern. Han planla å invadere Flandern, men da Adèle fikk høre om sønnens planer rettet mot hennes sønnesønn, og hun henvendte seg til kong Filip I av Frankrike, som innkalte Robert til seg for irettesettelse. Robert nektet og fortsatte sin aggresjon mot Arnulf. Richilde henvendte seg til William FitzOsbern, en slektning av Vilhelm av Normandie, hertug av Normandie og konge av England. Han giftet seg med henne og tok med seg ti normanniske riddere til Flandern. De to partene møttes i slaget ved Cassel den 22. februar 1071. Til tross for de store ressursene som sto til Arnulf rådighet, gikk Robert seirende ut av kampen ved å angripe Arnulfs hær før den hadde organisert seg. Hans nevø Arnulf ble drept og det samme ble William FitzOsbern. Kong Filip anerkjente senere Robert som grev av Flandern.

Religiøst arbeid

Adèle hadde sterke interesser i ektemannen Boudewijns kirkereformer og støttet hans opprettelser av flere kollegiatkirker, det vil si sivile klostre uten klosterløfter. Direkte eller indirekte var hun ansvarlig for etableringen av slike kirker i Aire-sur-la-Lys (1049), Lille (1050) og Harelbeke (1064), foruten også klostrene i Mesen (1057) og Ename (1063). En etter Boudewijns død i 1067 reiste Adèle til Roma, tok nonnesløret fra pave Alexander II selv, og trakk seg tilbake til benediktinerordenens nonnekloster Mesen (Messines) i nærheten av Ieper. Der døde hun i 1079 og ble gravlagt ved klosteret.
Hun ble æret som en helgen av den katolske kirke og hennes festdag er 8. september.
Shooting Dogs

Handling

Rwanda er nær en borgerkrig og situasjonen er spent, men livet på skolen der Joe underviser går sin vante gang. Joe er ung og idealistisk, og underviser på misjonsskolen i Rwandas hovedstad Kigali.
Plutselig en dag kommer hutu-milits og slakter ned tutsiene i byen, og flere tutsier søker tilflukt på skolen til Joe. En belgisk FN-delegasjon er også tilstede på skolen, men de har ikke mye å stille opp med, og kan kun overvåke situasjonen. Hutuer samler seg blodtørstige utenfor skolen med machetene klare.
Francois Ngarambe, president for organisasjonen for de som overlevde folkemordet i Rwanda har uttalt at filmen gir et feil bilde av folkemordet, siden det vises som å være utført av militsene (Interahamwe), mens den ikke nevner i det hele tatt all planleggingen som ble gjort av hutu-ekstremister i regjeringen og hæren i forkant av folkemordet.
Shooting Dogs fikk Den Norske Fredsfilmprisen i Tromsø 2006.
Krukkeerter

Krukkeerter (dansk: krukkeærter) er en gammel rett fra hollendertiden på Amager ved København.
I 1521 innivterte kong Christian II hollendere til å bosette seg på øya Amager. Hollenderne brakte med egne skikker og matretter. En av disse var altså krukkerter, som besto av hele, gule erter kokt og most sammen til en puré, som ble overdrysset med tørr honningkake.
Krukkeerter og posegrøt var retter som ble spist rett etter hverandre, gjerne med skinke. I hollendertiden ble derfor krukkeertene kokt i vannbad i form av en krukke samtidig med posegrøten og skinken, derav navnet.
Moskus film

Moskus Film (også kreditert som Moskus Films) er et norsk spillefilm- og TV-selskap etablert i 2009 av Sigurd Mikal Karoliussen og Jan Eirik Langøen.
Gråmannhus-visa

«Gråmannhus-visa» er et skillingstrykk. Alf Prøysen presenterte den i 1956 i sin visespalte i «Magasinet for alle». Han skriver at dette er en meget gammel vise, og en av de mest brukte bygdevisene i Telemark.

Teksten

1.Då Ola Gråmannhusen kom seg på Dalen

trefte han Sigrid, den sløkja så grei,

blei han av elskhug så rasande galen

ba at ho ikkje ville seia han nei.

Sigrid som kunne vel så mangt finne på

ville ikkje Olas begjæring avslå.
2.Så trefte det seg ei forsamling på tinget

då var det folk som fekk sjå hoss dei for

tok så den sellen så fælt til å springe

hoppa eit gjerde tre alen frå jord.

Då fekk dei sjå at den soga var sann

at reven var slett ikkje raskar hell han.
3.Sigrid ho var no så full ut av gullur

full utav klokskap og falskheit og svik,

stappa ho magen sin full utav fillur

so ho såg ut som ei uppstoppa hit.

Seinast på hausten ho reiste til den

som ho som sjoast ha hatt til sin venn.
4.Men som ho kom der den sellen var heime

og han fekk sjå ho var horvelig vid.

Gjord han ein akkort med henne åleine

om ho for honom vill seia seg fri.

Då fekk ho for penning og då fekk ho for tjeld

då fekk ho dagshyre nok for ein kveld.
5.Sigrid ho tøvra i bygdi så lenge

at honoms svik blei for alle bekjent

trega då sellen på det ho ha fengje

at honoms syster blei til henne sendt.

Narra så av ho ei sylje i hast

inna dei slutta blei det fælande kast.
6.Då dei kvarandre i hårflettun fata

eg det kje såg, men det var for meg sagt

det som dei såg, at a Sigrid kje bata

skjønt ho var dobbelt fe rekna i makt.

Då dei kvarandre i hårflettun sleit

Sigrid aut sleppe når Sebyggja beit.
7.Fær ikkje Sigrid atter si sylje

stevner ho Ola for Setesdalsting,

då fær han sjå at ho kan honom fylgje

då fær han lense på meddelen sin.

Då fær han sjå han ha kome i lag

med dei febannade Bratterudslag.
8.Det hender titt at ein mann blir bedregjen

utav ei sjøkje som steller seg godt,

baketter blir han no helst forlegen

di ska kje Ola forhånast med spott.

Alle hev lyte, men ingen er fri

narra av sjøkjur så mangen kan bli.
Fylkesvei 1040

Fylkesvei 1040 går mellom Lund og Langli i Skiptvet kommune. Veien er 5,9 km lang og heter Langliveien.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 262.
Den trange port

Den trange port (fransk: La Porte Étroite) er en novelle/kortroman fra 1909 av den franske forfatteren André Gide (1869-1951). Boken har sin tittel fra Jesus' ord «Kjemp for å komme inn gjennom den trange døren! For jeg sier dere: Mange skal forsøke å komme inn, men ikke klare det.»

Handling

Historien foregår i en nordfransk kystby. Da søskenbarna Jerome og Alissa er 10-11 år gamle lovet de hverandre høytidelig en livsvarig kjærlighet. Imidlertid viser det seg at Alissa utvikler en skepsis mot kjærlighet og forhold, dels på grunn av erfaringene med morens utroskapshistorier, og dels på grunn av en religiøs overbevisning som får henne til å avvise fysisk kjærlighet. Alissa verdsetter likevel Jerome som venn og samtalepartner, og holder ham fast i et platonisk vennskapsforhold. På grunn av forholdet mellom de to, overser Jerome at Alissas søster Juliette også er forelsket i ham. Juliette drives inn i et utilfredsstillende ekteskap, mens Alissa trekker seg inn i seg selv og i religiøse opplevelser, og avviser etterhvert all kontakt med Jerome. Alissa dør av en ukjent sykdom.
Historien fortelles fra Jeromes synsvinkel i ettertid. Alissas dagbok gjengis i novellens siste del, rett før epilogen.
Da boken utkom på norsk i 1921 skrev en kritiker at bokens «hovedproblem er dette, hvorledes kan det forlikes å elske Gud og elske et menneske. […] Løsningen [for Alissa] blir å frivillig å påta sig smerten ved å fjerne sig fra ham hun var knyttet til. Man kan tvilende spørre om den løsning hun fandt var den rette. […] Man kan da søke forklaringen til hendes handlemåte, enten i et sykt sind, eller i en ren ubevisst innflytelse av nonneidealet.»

Liv og diktning

Fortellingen hadde på et tidlig stadium i skriveprosessen arbeidstittelen «Moralisten», og var i så måte ment som en kommentar til Gides egen bok L'immoraliste (1902, Den umoralske). Mens L'immoraliste var basert på hans egne homoerotiske erfaringer fra bryllupsreisen til Nord-Afrika (Gide levde i et ikke-fullbragt ekteskap med sin kusine Madeleine), kan «Moralisten» være tilegnet Madeleines posisjon i ekteskapet. Madeleine hadde på et vis overtatt morens rolle i Gidés liv, med sin strenge protestantiske etikk. Gide både «beundret henne og gjorde samtidig opprør mot det livssyn hun representerte, og denne dobbeltheten har han skildret i Den trange port.»
Temaet er hvordan misforståelser og erfaringer fra barndommen kan ødelegge et liv, og den kvinnelige hovedpersonen «går til grunne i kampen mellom den åndelige og den jordiske kjærligheten». Både i denne fortellingen og i Hyrden (La symphonie pastorale, 1919) skildrer Gidé en puritansk kristendom som fører til tragiske konsekvenser for hovedpersonene; forfatteren hadde selv vokst opp i et puritansk kristent miljø, men brøt med det som voksen.
Doina Cornea

Liv og virke

Doina Corneas mor var bondekvinne og faren var offentlig ansatt.
I 1980 stod hun bak sin første samizdat-publikasjon: Încercarea Labirintului («Labyrintprøven»), av Mircea Eliade, oversatt fra henne fra fransk; så fulgte fire andre samizdatoversettelser.
Enda mer aktiv ble hun fra 1982, da hun jobbet som vitenskapelig assistent ved Babeș-Bolyai-universitetet. Hun sendte et brev til Radio Free Europe, hvor hun uttrykte sin bekymring for utvilingen i Romania, et brev som var ment å bli lest opp uten å nevne hennes navn, men ved en misforståelse ble navnet hennes nevnt. Ett år senere ble hun avskjediget fra jobben. Til tross for at hun ble arrestert av det rumenske sikkerhetspolitiet i 1983, og avhørt, slått og truet med døden, fortsatte hun sin aktivisme i ytterligere seks år. Hun bidro til sammen med 31 tekster og protester til radiokanalen.
I 1984 fikk hun lov til å reise på besøk til sin datter i Frankrike, muligens fordi de rumenske myndighetene håpet at hun skulle hoppe av og på denne måten bli kvitt henne.
Da Raftoprisutdelingen skulle finne sted, satt hun i husarrest i Cluj, med sikkerhetspolitiet utenfor døren. Hennes datter, som bodde i Paris, reiste til Bergen og mottok prisen på vegne av sin mor.
Sammen med sin sønn, Leontin Horațiu Iuhas, offentliggjorde Cornea til sammen 160 antikommunistiske manifest. De ble begge arrestert og holdt i varetekt i fem uker i 1987. Senere ble Cornea tett overvåket og trakassert i to år.
Etter at hun ble løslatt, fortsatte Cornea å tale mot det kommunistiske regimet. Etter at det kommunistiske regimet ble styrtet, var hun med på å stifte Forumul Democrat Antitotalitar din România («Romanias demokratiske antitotalitære forum») - det første forsøket på å samle den demokratiske opposisjonen til det postkommunistiske styret. Organisasjonen ble senere Convenția Democrată Română («Romanias demokratiske konvensjon»). Cornea var også med på å stifte Grupul pentru Dialog Social («Gruppen for mellommenneskelig meningsutveksling»), samt Alianța Civică («Borgeralliansen») og Fundația Culturală Memoria («Kulturminnestiftelsen»).
I 2008 ble hun rammet av hjerneslag.
I 2013 ble hun utnevnt til æresborger av Cluj-fylket.
Hun døde den 4. mai 2018 i Cluj etter en lang sykdom.
Polka Dots and Moonbeams

«Polka Dots and Moonbeams» er en amerikansk populærmusikksang med melodi av Jimmy Van Heusen og tekst av Johnny Burke. Den ble publisert i 1940.
Den var Frank Sinatras første slager innspilt med The Tommy Dorsey Orchestra. Sangen er én av de hundre hyppigst innspilte jazzstandarder med arrangementer av Gil Evans og andre samt notable innspillinger av blant andre Lester Young og Sarah Vaughan. 
Jazzgitaristen Wes Montgomery utgav sin versjon på LP-platen The Incredible Jazz Guitar of Wes Montgomery (Riverside/OJC) i 1960. Produsent var Orrin Keepnews 
John Denvers versjon ble utgitt på LP-platen Spirit (RCA) i august 1976. Produsent var Milton Okun.

Norske versjoner

Anne Mette samt Alfred Næss og Yngvar Numme har skrevet norske tekster. Anne Metters versjon bærer tittelen «Alle himlens stjerner». Næss' og Nummes tittel er «Det var en gang en gjeng fra Skien og Porsgrunn».
Chalcoplacis

Utseende

Små til middelsstore (ofte ca. 5 millimeter), ovale, glatte bladbiller, gjerne metallisk fargede. Antennene er lange og tynne. Dekkvingene er litt bredere enn pronotum.

Levevis

Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Mellom- og Sør-Amerika.
4. mai

Navnedag

Monika og Mona. Navnedagen er etter Monica, Augustins mor.
Palpoxena

Utseende

Middelsstore (gjerne 6 - 7 millimeter), avlange, halvmattem mørke bladbiller, forkroppen og beina kan være rødlige. Antennene er tynne og omtrent så lange som kroppen. Hodet er forholdsvis stort med kraftige mandibler. Pronotum er rundet, en del smalere enn dekkvingene, som er omtrent javnbrede. Beina er forholdsvis lange og tynne.

Levevis

Både larvene og de voksne (imago) er planteetere, ofte på busker og trær. Noen av artene kan opptre i store mengder og snauspise vertsplantene i enkelte år. De voksne billene flyr godt og kan forflytte seg over betydelige avstander.

Utbredelse

Slekten forekommer i Afrika og Asia.
Svärdsjö

Svärdsjö er et tettsted i Falu kommune i Dalarnas län i landskapet Dalarna i Sverige. Det ligger cirka 27 kilometer nordøst for Falun. I 2010 hadde tettstedet 1 251 innbyggere.
Norsk ved

Historie

Norsk Ved ble etablert som et forum for vedinteresserte i 1991. Helt siden starten har de holdt til på Ål i Hallingdal. Norsk Ved har nå over 4200 medlemmer.
Det overordnede mål har hele tiden vært å fokusere på ved som energikilde. Det arbeides med små og store oppgaver innenfor vedbransjen. Medlemstidsskriftet Norsk Ved blir utgitt 4 ganger i året og er et fagblad om ved. Det arrangeres regionale Veddager rundt om i landet med fokus på alle sider av vedproduksjonen. En annen viktig oppgave for Norsk Ved er å fronte veden og vednæringen overfor offentlige myndigheter og kundegrupper.
Senter mot etnisk diskriminering

Senter mot etnisk diskriminering var et norsk statlig organ som skulle kartlegge diskriminering og yte gratis rettshjelp til enkeltpersoner som føler seg diskriminert på grunnlag av trosbekjennelse, rase, hudfarge, eller nasjonal/etnisk opprinnelse.
Senteret ble opprettet i 1998 og var underlagt Kommunal- og regionaldepartementet. Det ble lagt ned 31. desember 2005, og deler av senterets ansvarsområder og oppgaver ble overtatt av det nye Likestillings- og diskrimineringsombudet.
Botanisk- og plantefysiologisk leksikon

Botanisk- og plantefysiologisk leksikon er en nett-tjeneste fra Institutt for biovitenskap ved Det matematisk-naturvitenskapelige fakultet hos Universitetet i Oslo. Det er delt i en leksikondel med fagtermer, og en del som er en samling grunnleggende artikler om fag relatert til botanikk og plantefysiologi. Noen fag er såvidt perifere som populasjonsdynamikk og statistikk, men fortsatt relaterte fag.
Salvatore Baccaloni

Liv og karriere

Baccaloni ble født i Roma. Etter skolegang ved det Sixtinske kapells sangskole fra syv-års alder, studerte han stemmebruk hos den anerkjente barytonsanger Giuseppe Kaschmann (Josip Kašman, 1847–1925) og kastet tilside alle sine ambisjoner om å bli arkitekt. Han hadde sin professjonelle debut som "Bartolo" i Barbereren i Sevilla ved Romas Teatro Adriano i 1922.
Han sang for første gang i La Scala i Milano in 1926, i Ildebrando Pizzettis Debora e Jaele. Opprinnelig sang de vanlige bass partier, slik som Raimondo i Lucia di Lammermoor og Sparafucile in Rigoletto. Likevel, etter råd fra La Scalas dirrigent, Arturo Toscanini, bestemte han seg til å spesialisere seg i de komiske rollene. Han gjorde et uutslettelig inntrykk som "Leporello" i Don Giovanni, Dulcamara i L'elisir d'amore, den lille skikkelsen,i Don Pasquale, Varlaam i Boris Godunov, den lille skikkelsen iFalstaff og den lille karakteren i Gianni Schicchi. Baccaloni sang også andre roller, som Benoit i La bohème og kirketjeneren i Tosca, fylte dem med masse humor på scenen. Han skapete flere operatroller i tillegg, også den som L'uomo di legge (dommeren) in Umberto Giordanoss Il re (i La Scala i 1929) og deler av Riccardo Zandonais La Farsa amorosa (Rome, 1933) og Vigna av Guerrini (Roma 1935).

Internasjonal karriere

Baccaloni kunne notere seg en suksessfull internasjonal karriere, så vel som han fikk debutere i Londons Kongelige opera, Covent GardeninTurandot Turandot i 1928; ved Chicagos Lyric Opera som Melitone i La forza del destino i 1930; ved Glyndebourne Festival som Alfonso i Così fan tutte i 1936; ved San Franciscos Opera som Leporello i 1938; og ved Metropolitan Opera den on 7. desember 1940, a Bartolo i The Marriage of Figaro. Han ble ved "Met" frem til 1962.
Baccaloni hadde også sitt eget his operaselskap, Baccalino Co., som han turnerte med USA på 1940-tallet.
Baccaloni sang også ofte i Philadelphia ved flere opera selskaper fra 1951 frem til 1966. Han hadde sin debut med Philadelphia Civic Grand Opera Company i 1951 i tittelrollen i Don Pasquale, hans debut med Philadelphia Grand Opera Company i 1956, a Benoît/Alcindoro La Bohème, og hans debut med Philadelphia Lyric Opera Company i 1959, som Benoît/Alcindoro.
Salvatore Baccaloni er sett på som en som har hatt den fineste bassrollen i sin tid. Tett bygget (til tider veide han mer enn 300 pund), var han i besittelelse av en rik og reasoant stemme, forbundet med en impeccable diksjon, og i sine beste år, 1925–50 en a commendable grad av musikalit. Likevel, han kunne også vise mangel på å vise kunstnerisk selvkontroll fra tid til annen da han "bodde"' på scenen, på grunn av overflod av sitt talent. Baccaloni døde i New York City, nyttårsaften 1969 i en alder av 69 år. Hans stemme er bevart på utallige plater, mange er blitt utgitt på nytt som CD-plater. Han deltok også i flere filmer på 1950- '60-tallet. Den 27. april 1959, spilte han seg selv i Make Room for Daddy med Danny Thomas
Nordvestsemittiske språk

Nordvestsemittiske språk utgjør en adskilt del av den semittiske språkfamilien. Språkene i denne gruppen er snakket av omtrentlig åtte millioner mennesker i dag. Gruppen er generelt inndel i tre underavdelinger: Ugarittisk (utdødd), kanaanittisk (inkludert hebraisk) og arameisk. De nordvestsemittiske språkene utgjør sammen med arabisk den større sentralsemittiske språkgruppe.
Det utdødde språket ugarittisk er det tidligste eksempelet på nordvestsemittisk. Fonologisk har ugarittisk mistet lyden *ṣ́ (ḍād), erstattet det med /sˤ/ (ṣ (tsade); den samme endringen skjedde i kanaanittisk og akkadisk. At denne samme lyden ble /ʕ/ i arameisk (skjønt i oldtidens arameisk ble det skrevet med qof), noe som antyder at ugarittisk ikke er foreldrespråket i gruppen. Et eksempel på dette lydendringen kan bli sett i ordet for «jord»: ugarittisk /ʔarsˤ/ (’arṣ), hebraisk /ʔɛrɛsˤ/ (’ereṣ) og arameisk /ʔarʕaː/ (’ar‘ā’).
Forut spredningen av arameisk i løpet av nyassyriske riket (934-608 f.Kr., se også keiserlig arameisk), ble det snakket over hele området som i dag består av de moderne statene Israel, Palestina, Syria, Jordan, Libanon, og Sinaihalvøya. Den kanaanittiske vokalendringen fra *aː to /oː/ (som førte til ur-nordvestligesemittisk *ā (long a) gikk over til en ō (lang o) i ur-kanaanittisk) skilte kanaanittisk fra ugarittisk. Også i den kanaanittiske språkgruppen, endret vokalkonsonantens frikativ (hemmelyd) til vislelyd: henholdsvis *ð (ḏāl), *θ (ṯāʼ) og *θ̣ (ẓāʼ) ble /z/ (zayin), /ʃ/ (š) og /sˤ/ (ṣ, tsade).