Fear Factory

De tidlige år

Fear Factorys røtter ligger i en oppstilling, satt opp av Dino Cazares (spilte før i The Douche Lords) og trommis Raymond Herrera i Los Angeles, California i 1989. Deres første oppstilling ble fullført etter en prøvespilling med Burton C. Bell (tidligere i Hate Face), som skal ha blitt rekruttert av Cazares, som ble veldig overrasket etter å ha hørt ham synge New Year's Day av U2. Cazares spilte bass på de første 3 albumene fra Fear Factory, Concrete, Soul of a New Machine og Demanufacture.
Bandet startet under navnet Ulceration, som visstnok skal ha blitt valgt uten annen grunn en at Burton C. Bell og/eller andre medlemmer mente at det ville være et kult navn for bandet, men de skiftet til Fear Factory i 1990; et navn som reflekterte den nye lyden deres, som var death metal, påvirket like mye av tidlig britisk industriell metal, industriell musikk og grindcore, som det beholdt sine røtter i en ganske konservativ ekstrem metal. Bandets nye lyd åpnet for et mye større publikum.
De tidligste demoene fra bandet er veldig like det tidligere arbeidet fra Napalm Death og Godflesh, som er nevnt av bandet som en stor innflytelse. Demoene er kjent for å integrere disse innflytelsene inn i death metal-lyden sin, og for Burton C. Bells blanding av growling og vanlig sang i den samme sangen, som har blitt veldig viktig og et kjent element for bandets lyd gjennom hele karrieren. Bruken av grynt og "halssang" kombinert med ren stemme har senere blitt en del av definisjonen av nu metal og andre nye sjangere innen metal. Mange vokalister i dagens metalscene bruker to eller flere syngemetoder. Bandet lagte to sanger til L.A. Death Metal Compilation i 1990. De spilte deres første show på onsdag 31. oktober 1990.

Concrete

I 1991 fortsatte Fear Factory med å spille inn flere kutt som skulle settes sammen til debutalbumet deres, med Ross Robinson, en ganske ukjent produsent på tiden, i Blackie Lawless sitt studio. Materialet ble derimot ikke utgitt på denne tiden, da bandet var misfornøyde med klausulene i kontrakten.
De beholdt rettigheten til sangene, og spilte mange av disse inn igjen med en annen produsent, Colin Richardson, for å inkludere dem på debutalbumet deres, Soul of a New Machine, i 1992. I mellomtiden skaffet Ross Robinson seg rettighetene til innspillingen, som han brukte til å reklamere for seg selv, og dermed få stor suksess innen nu metal-eksplosjonen, som skjedde på slutten av 90-tallet. Han jobbet da med band som Korn, Limp Bizkit og SlipKnot, som egentlig hadde veldig lite til felles med Fear Factory i 1991. Innspillingen fikk etter hvert en skikkelig utgivelse gjennom Roadrunner Records i 2002, under tittelen Concrete. Det ble sett på som en kontroversiell utgivelse, som ble gitt ut til tross for at det ikke var avtalt i kontrakten, og uten å forsikre seg om at alle medlemmene i bandet var enige.
Selv om fans var veldig splittet om hvorvidt Ross Robinsons produksjon fanget den intrikate lyden bandet hadde rett, da det ferdige produktet var mer brutalt og inneholdt Robinsons spesielle trommelyd, har det "hemmelige" albumet blitt veldig viktig for fans av den tidligere Fear Factory-lyden, og kan bli sett på som en bro mellom demoene og debutalbumet deres, Soul of a New Machine, samt en kilde for bandets senere sanger og b-sider.
Max Cavalera anbefalte dem å forflytte seg til Roadrunner Records, basert på lyden på Concrete, og de ble snart tilbudt en platekontrakt. Etter bruddet gikk bandet gjennom flere bassister for å finne en som passet, og endte opp med Andrew Shives.

Soul of a New Machine

Soul of a New Machine ble spilt inn med produsent Colin Richardson og gitt ut i 1992, og åpnet for et mye større publikum en før, da det ble sett på som noe av det første innen industriell death metal, som kombinerte Bells harde og melodiske stemme, Herreras maskinlignende batteri, de integrerte, industrielle samplingene og de nedstemte, rytmiske death metalriffene fra Dino Cazares.
På grunn av den ekstreme naturen av musikken ble ikke albumet en suksess innen det større mediet, og til den dag i dag er det enda stort sett hardbarka fans som liker den, og den fikk ikke den automatiske populariteten deres andre album fikk. Bandets stil skiftet seg absolutt mer bort fra death metal etter hver utgivelse, og man kan absolutt se på Soul of a New Machine som bandets siste utgivelse som lå trygt innenfor death metalsjangeren.
Keyboardisten Reynor Diego ble tatt opp i bandet, før bandet la ut på lange turneer i USA med Biohazard, Sepultura, og Sick Of It All, og en turne i Europa med Brutal Truth, senere Cannibal Corpse, Cathedral, og Sleep. Det følgende året ansatte de Rhys Fulber fra Front Line Assembly for å lage en remix av noen av sangene fra albumet, noe som demonstrerte bandets vilje til å eksperimentere med musikken sin, så tidlig i karrieren. Resultatet tok en veldig industriell form, og ble gitt ut på en EP i 1993, under navnet Fear Is the Mindkiller (både Soul of a New Machine og Fear is the Mindkiller ble gjenutgitt av Roadrunner Records i 2004).
I 1994 ble Andrew Shives tvunget til å forlate bandet. Samme år møtte bandet en ferierende Christian Olde Wolbers (originalt fra Belgia) i LA, gjennom Evan Seinfeld fra Biohazard, som de tok med i bandet som deres nye permanente basist. Selv om Christian ble med i bandet øyeblikkelig, fikk han ikke spilt inn bassdelene for alle sangene, på grunn av en deadline på studioet, og med Cazares som hele tiden endret litt på gitardelene, og Cazares endte derfor opp med å spille bass på de resterende sangene.

Demanufacture

Fear Factory gav ut sitt andre album, Demanufacture, i 1995, som hadde en litt mindre brutal tilnærming en de tidligere bandene, og ligner mye mer på industriell metal, karakterisert av en blanding av thrash metal/industriell metalriff i gitar, en pulserende trommerytme, ropende (istedenfor growling, men fremdeles aggressiv) vokalist, som også lager rom til melodisk synging og en sterk basslinje.
Produksjonen av albumet var også mer refinert, og integrasjonen av atmosfæriske keyboard-seksjoner og en industriell tekstur gjorde sangene mye mer kliniske, kalde og maskinlignende, noe som gav bandet en futuristisk følelse, og mange anmeldere beskrev musikken deres som 'Cyber-Metal'. Mange fans ser på Rhys Fulbers involvering med bandet som en av grunnene til denne lyden. Reynor Diego hadde også mye å gjøre med lyden, med sampling, loops og elektronikk.
Demanufacture er sett på som et av albumene som definerer Fear Factory, og fikk mye støtte fra kritikere da det ble gitt ut. Albumet fikk hele fem av fem stjerner i det britiske Kerrang!-magasinet. Videre ble albumet et ganske suksessrikt album. Mens Soul of a New Machine ikke kom inn på noen lister, havnet Demanufacture på topp 10 på Billboard Heatseekers-listene, og en video ble filmet til sangen "Replica". Sangen "Zero Signal" kan bli funnet på lydsporet for Mortal Kombat, fra 1995. En instrumental versjon av Demanufacture ble senere brukt i PC-spillet Carmageddon.
Fear Factory brukte de neste par årene på å turnere med band som Black Sabbath, Megadeth og Iron Maiden. De var også med på flere musikkfestivaler, blant disse var Ozzfest i 1996 og 1997. I denne tidsperioden gav Limp Bizkit ut en musikkvideo for Counterfeit, hvor man kunne se en Fear Factory sin t-skjorte. I mai 1997 gav bandet ut et album satt sammen av remixer fra Demanufacture, fra artister som DJ Dano eller Junkie XL (nå kjent som JXL), kalt Remanufacture - Cloning Technology, som markerte bandets første album på Billboard 200. Albumet kom også inn på Billboard Heatseekers-listen. Roadrunner Records gjenutgav Demanufacture og Remanufacture i 2005, for å feire 10 årsdagen, i en pakke som lignet på gjenutgivelsen av Soul of a New Machine, i 2004. Denne utgaven inneholdt også bonussporet fra digipak-versjonen av Demanufacture, som også ble gitt ut 1995.

Digimortal og nedfallet

Tidlige i 2001 ble Fear Factory spurt om de ville være hovedbandet på SnoCore Rock. Suksessen fra Obsolete og "Cars" ble et vendepunkt for bandet, og Roadrunner Records var nå veldig hyppe på å kapitalisere på bandets salgspotensiale, og presse dem til å spille inn mer album for deres neste album, Digimortal, som skulle bli gitt ut i 2001.
Mens Digimortal fortsatte i samme spor som bandets lyriske utvikling, nå med Bell som sang om Mennesket og Maskin, som umulig kunne splittes fra bandet uten å volde stor skade musikalsk sett, gjorde bandets endring til mindre ekstrem, mer radiovennlig musikk, at de mistet noen av sine eldre hardbarka fans, og albumet blir av noen sett på som dårligere enn de tidligere utgivelsene. Fanskarens meninger, derimot, er sterkt delt mellom de som ser på albumet som en stor tabbe, som assosierer det med nu metal, og andre som mener at musikken enda er Fear Factory, og som snakker varmt om Rhys Fulbers produksjonsjobb.
Digimortal kom inn på Top 40 hos Billboard album-listene, topp 20 i Canada, og topp 10 på det australske albumlistene. "Linchpin" fra albumet nådde Mainstream Rock Top 40.
En remix av sangen "Invisible Wounds" ble inkluder på lydsporet til Resident Evil-filmen, og et instrumentalt digipak-bonusspor kalt "Full Metal Contact", som originalt ble skrevet for videospillet Demolition Racer.
En utgivelse på VHS og DVD kalt Digital Connectivity ble gitt ut ikke lenge etter, i januar 2002. Den dokumenterer perioden for de fire albumene med intervjuer, liveklipp, musikkvideoer og turné-/studioklipp. Videoen er ikke sett på som veldig bra satt sammen.
Selv om Digimortal hadde en suksessrik start, nådde ikke salgene i nærhet av Obsolete sine salgstall, og bandet fikk lite støtte på turneene sine. Albumets retning, sammen med personlige uenigheter innad bandet som førte til en rift som eskalerte over tid, førte til at Bell annonserte at han sluttet i mars 2002. Bandet løste opp umiddelbart etter. Bandets kontrakt med Roadrunner var derimot ikke fullført, og plateselskapet slapp dem ikke før de hadde gitt ut albumet Concrete (originalt fra 1991) i 2002, og samlingen av b-sider og sjeldne innspillinger, kalt Hatefiles i 2003.
I løpet av perioden vekke fra Fear Factory startet Bell et sideprosjekt med John Bechdel, kalt Ascension of the Watchers, som gav ut sin første EP, Iconoclast, uavhengig via nettbutikken deres i 2005.

Tilbakekomst

Over tid viste det seg at riften mellom bandets medlemmer hovedsakelig var mellom gitaristen Dino Cazares og de andre medlemmene, hovedsakelig Bell.
Cazares var den første som snakket ut etter bruddet, og kom med påstander mot Bell og de andre medlemmene i mai 2002 i et intervju med Blabbermouth.net. Nesten alle disse anklagelsene ble svart på og avvist av Herrera i et senere intervju, hvor han snakket for alle de andre bandmedlemmene.
Olde Wolbers og Herrera slo seg sammen igjen senere i 2002, og la grunnmuren for det som senere ble Fear Factory sin tilbakekomst. Cazares var nå permanent ute av oppstillingen, og en demo ble spilt inn og gitt til Bell, som ble såpass positivt overrasket at han igjen ble med i bandet, og Fear Factory var igjen grunnlagt. Christian byttet til å spille gitar, og Byron Stroud fra Strapping Young Lad begynte som bassist i bandet, hvor han har vært siden 2003.
Dino Cazares har fortsatt å spille inn og fremføre med sideprosjektene sine, Asesino, et mexikansk deathgrind-band med Tony Campos fra Static-X som vokalist. Fra 2007 begynte han også en ny gruppe, kalt Divine Heresy, med Tim Yeung fra Hate Eternal og Vital Remains på trommer.

Transgression

Til overraskelse for mange fans, avslørte Fear Factory snart sine planer for å spille inn og gi ut et nytt album i en kort tidsperiode med produsent Toby Wright (kjent for å jobbe med band som Korn og Alice in Chains). Dette skal ha vært fordi deres nye plateselskap, Calvin Records, presset dem, og trakk albumets utgivelsesdato fra fire måneder frem i tid, til kun en og en halv måned, så bandet skulle ha et ferdigstilt album klart til Gigantour, hvor de hadde blitt invitert til å spille av Dave Mustaine.
Resultatet, Transgression, ble gitt ut knapt et år etter Archetype den 2.. august, 2005, i Storbritannia, og den følgende dagen i Nord-Amerika, til veldig varierende anmaledlser, hvor noen kritikere hyllet albumet som en annerledes og progressiv opplevelse, mens andre ikke mottok albumet like bra.  Selv om albumet begynner som en typisk Fear Factory-plate, inkluderer følgende sanger milde og alternative rockesanger som "Echo of my Scream" (med Billy Gould fra Faith No More på bass) og "New Promise", en poprock-sang i "Supernova", samt et cover av U2s "I Will Follow".
Christian Olde Wolbers uttrykte misnøye med det ferdige produktet, og kalte det for halvferdig, og har lagt skylden på plateselskapet for en utrolig streng tidsfrist for innspillingen, og for å ha inkludert et cover av U2, men Burton C. Bell har stått fast på at han er stolt over albumet, og sier at det virker som om bandet "krysser grenser".
I løpet av 2005-2006 fortsatte Fear Factory å reklamere for albumet på deres suksessrike verdensturné, "Fifteen Years of Fear", for å feire bandets femtende bursdag, og inviterte band som Darkane, Strapping Young Lad og Soilwork med dem under konsertene i USA, og Misery Index med på de europeiske konsertene. I slutten av 2006 turnerte Fear Factory igjen i USA på "Machines at War"-turneen, med en stjernespekket death metaloppstilling, bestående av Suffocation, Hypocrisy og Decapitated, hvor de spilte gamle klassikere fra Soul of a New Machine som "Crash Test", som de ikke hadde spilt live på flere år.

Pause og andre prosjekter

En uttalelse fra Wolbers på nettet i desember, 2006, indikerte at bandet skulle tilbake til studio for å spille inn et nytt album, produsert av bandet, like etter at de hadde fullført turneringen for Transgression. Den samme måneden bekreftet Burton C. Bell i et intervju at bandet skulle skille lag fra Liquid 8 Records. Istedenfor å begynne på et nytt studioalbum, gikk medlemmene hver sin vei, og begynte å jobbe med andre prosjekter.
Bell sang på sangene "End of Days, Pt.1", "End of Days, Pt. 2" og "Die In a Crash" på Ministry sitt album fra 2007, The Last Sucker, og turnerte senere med bandet for å støtte albumet. Bell refererte til dette som "en drøm som kom i oppfyllelse" i et intervju, og beskrev frontmann i Ministry, Al Jourgensen som "en av [hans] helter." I det samme intervjuet snakket Bell lenge om det nye bandet sitt, Ascension of the Watchers, noe som gav litt innsikt til inspirasjonen bak prosjektets start.
Christian Olde Wolbers og Raymond Herrera startet sitt eget band, kalt Arkaea, med vokalist Jon Howard og bassist Pat Kavanagh fra Threat Signal. Når han skulle beskrive bandet, sa Wolbers at ""Ironically, half of the Arkaea album consists of songs that were intended to be the next Fear Factory record." Arkaea gav ut debutalbumet sitt, Years in the Darkness den 14, juli, 2009.

En tredje oppstilling og juridiske komplikasjoner (2009 - nå)

På den 7. april 2009, annonserte Burton C. Bell og tidligere gitarist, Dino Cazares at de hadde fikset vennskapet sitt, og at de hadde begynt på et nytt prosjekt med Stroud på bass og Gene Hoglan på trommer (Death og Strapping Young Lad). Den 28. april ble det avslørt at dette bandet var en ny versjon av Fear Factory, uten Herrera og Wolbers. Bell svarte, når han ble spurt om hvorfor Herrera og Wolbers ikke ble inkludert, at "[Fear Factory]'s like a business and I'm just reorganizing...We won't talk about [their exclusion]".
I juni 2009 snakket endelig Christian Olde Wolbers og Raymond Herrera om dette på radioprogrammet "Speed Freaks". Istedenfor å legge frem en grunn for å ha forlatt gruppen, avslørte Herrera at, teknisk sett, hadde han og Wolbers aldri forlatt bandet. "[Christian and I] are actually still in Fear Factory... [Burton and Dino] decided to start a new band, and furthermore, they decided to call it Fear Factory. They never communicated with us about it", sa Herrera. Herrera fortsatte med å si at de originale fire medlemmene (Bell, Cazares, Wolbers og han selv) er ifølge en kontrakt sett på som Fear Factory Incorporated, og sa at "it's almost like them two against us two, so it's kind of a stalemate." 
Herrera sa også at han og Wolbers hadde skrevet åtte sanger for den neste utgivelsen fra Fear Factory, men at "personlige uenigheter" hadde dukket opp mellom dem og Bell, som gjorde at Bell ikke lenger ville jobbe med bandet.
Fear Factory med Bell og Cazares skulle gjøre sin livedebut den 21. juni under Metalway Festival i Zaragoza, Spania. Showet ble derimot kansellert i siste øyeblikk, på grunn av juridiske komplikasjoner fra Herrera, som hadde klaget på bruken av navnet "Fear Factory". Resten av den oppstillingens planlagte fremstillinger til den datoen, som inkluderte en turné i Storbritannia, Tyskland, Australia og New Zealand i august, 2009, har også blitt kansellert. Gruppen påstår derimot at de kansellerte disse planene for å kunne gjøre seg ferdig med skriving og innspilling av deres neste album.
Til tross for pågående uenigheter mellom de to partiene, beveger det nye Fear Factory seg sakte frem i innspillingsprosessen. Sent i juli 2009 ble en kort vide spilt inn på en mobil av Dino som spiller inn trommespor med Rhys Fulber lagt ut. Ifølge nyere intervju med Bell og Cazares er bandet omtrent halvveis gjennom innspillingsprosessen, og prøver å få en utgivelse i begynnelsen av 2010. De har ikke valgt et plateselskap enda.

Arv og innflytelse

Fear Factory sin innovative tilnærmelse og blanding av sjangrene industriell metal, death metal og alternativ metal har satt et varig merke på heavy metalscenen siden utgivelsen av deres første album i 1992. Fear Factory er merkbart innen sin generasjon for deres lyriske fokus på science fiction, hvor mye av musikken deres forteller en historie som strekker seg over flere konseptalbum.
Bandet har ofte blitt sett på som et band som hjelper de som lytter på mainstream til å bevege seg lenger inn i mindre kjente/mer ekstreme band.
I gjenutgivelsen av Soul of a New Machine, har vokalist i Machine head, Robert Flynn, vokalisten i Chimaira, Mark Hunter og gitarist fra Spineshank, Mike Sarkisyan, skrevet ned Fear Factory som en innflytelse. Robert Flynn sa at hans sangstil ble påvirket av Burton Bells stil, og at Machine Head har fått feilaktig ære for denne stilen. mark Hunter har sagt at Chimarias trommespill ble sterkt påvirket av Raymond Herrera. Andre band som har Fear Factory som innflytelse er Disturbed, Static-X  og Coal Chamber.
Moderne band som Mnemic, Scarve og Sybreed har tydelige innflytelser fra bandets teknikk, og har også gitt mye ære, og vist takknemlighet ovenfor bandet.
Peter Tägtgren fra Hypocrisy har sagt at “Fear Factory are close to our hearts” og at “Soul of a New Machine was the influence for me to start my other project, 'Pain'”.