google/wiki40b huggingface dataset:
Premier League Golden Glove

Barclays Golden Glove er en engelsk fotballpris som siden 2005 deles ut årlig til den målvakten i Premier League som har spilt flest kamper i en sesong uten å slippe inn mål. Prisen het tidligere Barclaycard Golden Glove.
Chelseas målvakt Petr Čech var den første vinneren av prisen med 21 kamper uten å slippe inn mål. José Manuel Reina (Liverpool), Joe Hart (Manchester City) og Petr Čech (Chelsea) har vunnet prisen tre ganger. Reina vant tre år på rad fra 2006 til 2008 og Hart tre år på rad fra 2011 til 2013. Manchester Uniteds Edwin van der Sar, som vant prisen for 2008/09-sesongen, har sammen med Čech rekorden på 21 kamper.
Kandalaksja

Historie

Bosetningen har eksistert siden det ellevte århundre. I det 13. århundre ble det en del av republikken Novgorod, sammen med den sørligste delen av Kola, og i 1478 ble det annektert av Russland.
I 1915 startet byggingen av en havn, og i 1918 ble jernbanen mellom Moskva og Murmansk, som gikk gjennom byen, åpnet.
Shiho Kaneda

Landslaget

Shiho Kaneda spilte 4 landskamper for Japans kvinnelandslag. Hun ble tatt ut i Japans tropp til Asiamesterskapet i fotball for kvinner 1981.
The Irish Times

The Irish Times er en av Irlands største og eldste aviser. Den ble lansert i 1859. Avisen regnes som liberal, sosialdemokratisk og nøytral i spørsmålet om irsk enhet; den står ofte som motpol til Irish Independent, som regnes som populistisk med en høyrevridd økonomidekning.
Opprinnelig var avisen protestantisk og nasjonalistisk, men innen ti årtier hadde den blitt unionisme, og støttet de som ønsket at Irland skulle forbli en del av Det forente kongerike Storbritannia og Irland. Etter at Den irske fristaten ble opprettet i 1922 snudde avisen, og ble mer radikal.
Avisen kommer ut i fullformat.  Redaktør siden 2011 er Kevin O'Sullivan. Opplaget i 2015 var 76,194.
Carl Grimberg

Liv og virke

Carl Grimberg var sønn av læreren Joel Grimberg og hans hustru Charlotta, født Andersson.
Grimberg ble filosofie kandidat ved  Göteborgs högskola i 1896, filosofie licentiat der i 1902, filosofie doktor der i 1903 med avhandlingen De diplomatiska förbindelserna mellan Sverige och Preussen 1804–1808 og lærer ved Göteborgs realläroverk 1897–1901; ved Göteborgs høyere samskola 1901–03; ved Wallinska skolan 1903–04 samt ved Lundsbergs skola i Värmland 1904–08. Han var dosent i historie ved Göteborgs högskola 1906–1908, lektor ved Uppsala universitet 1907–08 og sjef för P.A. Norstedt & Söners litterære avdeling 1908–1918. 
Grimberg forlot en lovende universitetskarriere for helt å egne seg til folkeutdannelse. Hans store verk i ni bind, Svenska folkets underbara öden, utkom i løpet av elleve år, fra 1913 til 1924, med supplementbind i ytterligere seks år, fra 1932 til 1938. Verket gjorde forfatteren ikke bare kjent i Sverige, men også meget populær og til sin tids Anders Fryxell eller Herman Lindqvist, men med det unntak at Grimberg faktisk var historiker.
Navnet Grimberg er blitt synonymt med populærhistoriker. Grimberg så historien fra kongenes og statsledernes synsvinkel. Historien ble fremstilt som et drama der kongenes beslutninger og personlighet avgjorde utfallet av storpolitiske hendelser. Grimberg begrunnet denne fremstillingsformen ved innlevelse i «viktige personers» liv, ville en kunne «lære av historien». 
Den norske forlagsdirektøren på J. W. Cappelens Forlag AS, Henrik Groth, gjorde Grimberg kjent over hele Norden i løpet av 1950-tallet. Groth mente Cappelen trengte et historieverk og fant en traust, svensk utgivelse. Han tok denne, splittet den opp på 22 bind i format og størrelse med en tradisjonell roman, fylte disse opp med illustrasjoner som uavhengig av teksten kommenterte den, og fikk oppdaterte Grimbergs svakere punkter av rektor Haakon Holmboe og andre historikere. Historieverket i Groths innpakning skapte forlagshistorie ved at det solgte over all forventning og kom ut i flere opplag. Groths konsept ble eksportert tilbake til Sverige og tilsvarende utgivelser kom også ut i Danmark. Grimberg ble også oversatt til andre språk, blant annet finsk.
An-Nuṣrah-fronten

Forsvarsfronten for Stor-Syrias folk (arabisk: جبهة النصرة لأهل الشام DIN: Ǧabhat an-Nuṣrah li-Ahl aš-Šām), forenklet til an-Nuṣrah-fronten (جبهة النصرة DIN: Ǧabhat an-Nuṣrah) er en syrisk Salafist organisasjon med forbindelser til al-Qaida. Gruppa erklærte seg selv for opprettet 23. januar 2012, under borgerkrigen i Syria.
Den frie syriske armé hevder an-Nuṣrah-fronten har mellom 6 000 og 10 000 medlemmer. Den har blitt erklært for å være en terroristorganisasjon av De forente nasjoner, og av Amerikas forente stater i desember 2012.
I april 2013 hevdet lederen for Den islamske staten Irak og Levanten at an-Nuṣrah-fronten var dens gren i Syria, mens lederen for fronten, Abū Muḥammad al-Ǧūlānī, nektet for at hans gruppe hadde slått seg sammen med den irakiske, men bekreftet deres troskap til al-Qaidas-lederen ʾAyman aẓ-Ẓawāhirī. I mai 2013 hadde en fraksjon av fronten lojal til Den islamske staten Irak og Levanten begynt å ta i bruk navnet «Den islamske staten Irak og aš-Šām».
Martin Rikli

Liv og virke

Faren var professor i botanikk ved Eidgenössisch-Technische Hochschule (ETH) i Sveits. Martin Rikli studerte kjemi og fysikk både ved ETH og i Dresden. Han interesserte seg tidlig også for flyvning.
Under studiet spesialiserte han seg i fotokjemi og tok doktorgraden med en avhandling om kinofilm. Etter dette ble han ansatt ved Zeiss-Ikon-Werke i Dresden, hvor han utprøvet nye kameratyper. Han produserte også sin første stumfilm.
I 1927 deltok Rikli på en ekspedisjon til Tysk Østafrika, med støtte fra Dresdens zoologiske have og en avis i Dresden. Han ble etterhvert leder for ekspedisjonen. Hans filmdokumentasjon fra reisen, Heia Safari (1928), ble en stor publikumsuksess. Ved premièren i Dresdens UFA-palass ble nasjonalsangen sunget og arrangementet ble en patriotisk manifestasjon.
Etter Heia Safari ble Rikli engasjert av UFAs kulturfilmavdeling som manusforfatter og regissør.
I 1929 deltok Rikli på en ekspedisjon til Nord-Afrika, Tunisia, Tripolitania og Kyrenaika for Ufa, hvor han beundret den italienske kolonimaktens arkitektur og landbruk. Rikli laget først en dokumentar som senere ble utgangspunkt for en helaftens spillefilm, kalt Am Rande der Sahara. Rikli skildret også med stor respekt jødiske bosetninger i Libya.
I 1932 foretok Rikli en ekspedisjon til Øst-Asia og i 1935 til Abessinia, hvor han rapporterte fra den kinesisk-japanske krig og krigsforberedelsene mot Italia. Fra materialet fra Øst-Asia-reisen produserte han Filmtagebuch vom Krieg in China, So ist China, Im Heiligtum von Ling-Yin og Ein Jungbrunnen im Lande der Mitte (alle 1932). På reisen ble han kjent med  krigsreporteren Roland Strunk, som han delte sin beundring for Japan med. Sammen med Strunk skrev han boken Achtung! Asien marschiert! (1934).
På 1930-tallet laget han ellers militærfilmer (Gorch Fock, 1934, Husaren zur See, 1935, Flieger, Funker, Kanoniere, 1937) og filmer som feirer de tekniske gjennombruddene gjort av den nye regjeringen (Straßen ohne Hindernisse om Autobahn, 1935, Wir erobern Land om riksarbeidstjenesten, 1937, Arbeitsmaiden helfen om den kvinnelige arbeidstjenesten, 1938 og Jugend, fliege! om modell- og seilfly).
I 1940 laget Rikli dokumentarfilmen Kampf um Norwegen som beskriver felttoget i Norge mot britene. Filmen er pedagogisk bygget opp og inneholder animasjoner for å vise troppebevegelser.
Rikli populariserte naturvitenskap og teknikk gjennom sine undervisningsfilmer, Röntgenstrahlen (1937), Radium (1939/40), Vom Schießen und Treffen (1940) og Windige Probleme (1941).
Han utgav sine memoarer, Ich filmte für Millionen, i 1942, hvor han skildret de tyske nybyggernes arbeid i Afrika.
Rikli arbeidet ved Ufa frem til 1944, og reiste så tilbake til Sveits, hvor han ble innehaver av et institutt for farvefotografi. I Sveits produserte han videre undervisningsfilmer. I 1944/45 kom Wolken als Wetterpropheten og Weißer Schleier. I 1949 utgav han en filmatisering av sine memoarer fra 1942 under tittelen Seltsames Abessinien. Als Filmberichterstatter am Hof des Negus.
Folketelling

Historie

De eldste kjente folketellingene ble foretatt i Babylon, Egypt og i Kina 2000–3000 f.Kr. Romerrikets folketellinger er kjent fra Bibelen, der de kalles «manntall». Fra middelalderen og fram til siste del av nyere tid var det svært få folketellinger.
I Europa begynte flere land med folketellinger på 1700-tallet, blant annet Island i 1701, Sverige i 1748 og Danmark-Norge i 1769. USA hadde sin første folketelling i 1790 mens England og Frankrike holdt sine første folketellinger i 1801.

Norge

I Norge er det gjennomført systematiske folketellinger siden 1769. Fra og med 1801 ble de gjennomført med navn. De tidligste folketellingene hadde til hensikt å skaffe oversikt over (den mannlige) befolkningen på grunn av skatteinnkreving og utkalling til militærtjeneste.
Ved de siste folketellingene har man kombinert opplysninger på spørreskjema med opplysninger fra blant annet Folkeregisteret og GAB. Den siste folketellingen i Norge ble gjennomført 3. november 2001. I den forbindelse ble det gjort et stort arbeid for å gi boligadresse til alle boliger i flerbolighus for å kunne gi god statistikk over boliger og husholdninger. De registre som finnes over befolkning, sysselsetting og boliger er nå så omfattende at man regner med at det ikke er nødvendig å gjennomføre flere skjemabaserte tellinger. I 2011 gjennomførte Statistisk sentralbyrå for første gang «folketelling» uten å sende ut spørreskjema til befolkningen. Tellingen bygger fra og med 2011 kun på administrative registre. Dette heter nå registerbasert telling.

Manntall i Norge

Manntallet 1663−1666 var ingen folketelling, men et militært manntall som kom istand etter initiativ fra Titus Bülche. Det nevner ikke kvinner. Innbyggere i byene og Finnmark ble heller ikke tatt med. Hensikten var å registrere tjenestedyktige menn under en eventuell krig. I årene 1663−1665 omfattet manntallet menn (og gutter) som var eldre enn 12 år. I 1666 ble også 12 år gamle gutter inkludert.
Manntallet 1701 ble igangsatt etter kongelig befaling av 6. juli 1701, og omfattet landdistriktene i Norge syd for Finnmark. Manntallet omfattet ladesteder i landdistriktene, men ikke byer. I deler av Nord-Norge ble manntallet foretatt i februar−april 1702. Resten stammer fra høsten 1701. Dessverre har store deler av manntallet gått tapt, så med unntak av Rygge prestegjeld, Nedre Romerike fogderi, Odal prestegjeld, Larvik grevskap og Nedenes fogderi, er hele det sønnenfjelske Norge (Sør- og Østlandet) gått tapt. Manntallet i Jostedal prestegjeld, Stjørdal fogderi og Verdal fogderi er også gått tapt.
Maski

Maski er en landsby og et arkeologisk funnsted i distriktet Raichur i delstaten Karnataka i India. Stedet ligger på Deccan-platået ved elven Maski, som er en sideelv til Tungabhadra.
I januar 1915 ble en innskrift av Ashoka, keiser av Mauryariket mellom 272 f.Kr. og 232 f.Kr., funnet i Maski. Funnet ble gjort av en gruveingeniør. Innskriften består av åtte linjer, hugget inn i en steinblokk ved inngangen til en hule. Innholdet var kjent fra før, men det var første gang man fant en innskrift der keiserens navn ble direkte nevnt, slik at man kunne bekrefte at innskrifter funnet andre steder også viser til keiseren. Stedet ble på 1930-tallet undersøkt av staten Hyderabads Archaeological Department.
Maski har også spor etter gruvedrift og smeltevirksomhet og det er funnet tegn på at det ble drevet handel med metaller.
Bredaryd

Bredaryd er et tettsted i Värnamo kommune i Jönköpings län i Småland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 1 466 innbyggere.
Klaus Kinkel

Bakgrunn

Kinkel ble født i en katolsk familie. Hans far, som i 1946 kom hjem fra sovjetisk krigsfangenskap, var indremedisiner og kardiolog.
Kinkel tok sin abitur ved Staatliches Gymnasium Hechingen og studerte jus ved universitetene i Tübingen, Bonn og Köln. Han tok sin første juridiske statseksamen i Tübingen, den andre i Stuttgart og ble deretter dr. jur. i 1964. Han begynte som tjenestemann i delstaten Baden-Württemberg og gikk i 1968 over til Forbundsrepublikkens innenriksdepartement. Der ble han taleskriver for Hans-Dietrich Genscher som i mange år var hans politiske mentor.

Karriere

Fra 1979 til 1982 var han president for BND (etterretningstjenesten, Bundesnachrichtendienst). I oktober 1982 ble han under Hans A. Engelhard utnevnt til statssekretær i Tysklands justisdepartement. Etter forbundsdagsvalget i 1990 ble han den 18. januar 1991 justisminister, under forbundskansler Helmut Kohl. Det skjedde etter at FDP uventet hadde avvist Kohls nominasjon av Irmgard Schwaetzer.
Han ble medlem av FDP i 1991 og var medlem av parlamentet fra 1994 til 2002. 
Han forble justisminister fra til mai 1992. Som justisminister arbeidet han for å få hjemsendt fra Chile den tidligere østtyske lederen, Erich Honecker, slik at han kunne stilles for retten. Han engasjerte seg også i forhandlinger med terroristgruppen Rote Armé Fraktion, og lyktes i å få dem til å ta avstand fra voldsbruk.
Kinkel ble deretter utenriksminister frem til regjeringen Kohl gikk av i 1998. Han var en nøkkelfigur ved opprettelsen av Det internasjonale krigsforbrytertribunalet for det tidligere Jugoslavia og bidro vesentlig til utformingen av dets statutter. Han forsøkte også, uten hell, å få vedtatt en resolusjon under et møte for EFs utenriksministre om at hvert av medlemslandene skulle ta i mot flere flyktninger fra Balkan. 
Han ble også visekansler etter at Jürgen Möllemann gikk av i 1993.
Fangchenggang

Fangchenggang  (kinesisk: 防城港; pinyin: Fángchénggǎng) er en by på prefekturnivå i Kinas Guangxi zhuang autonome region.
Fangchenggang er en kystby i det sørlige Guangxi, ved grensen til Vietnam. Dets areal er på 6181 km², 120 km² av dette er bymessig. Ett fylke, Shangsi, har mer enn 200.000 innbyggere. Stedet ligger i Beipu Wan økonomisk sone, og er kjent for en stor importterminal for kull fra Sørøst-Asia, med det tilhørende Fangchenggang kullkraftverk.
Kalinga Airlines

Kalinga Airlines var et privat flyselskap i Calcutta, India. Det ble grunnlagt i 1947 av flyver og politiker Biju Patnaik som også var sjefflyger. Selskapet ble nasjonalisert og slått sammen med syv andre i 1957 og dannet Indian Airlines. Det startet opp igjen i 1957 og fløy passasjerer og frakt frem til 1972.

Historie

Selskapets grunnlegger, Biju Patnaik, hadde lang erfaring fra Indias flyvåpen og andre verdenskrig hvor han fløy Spitfire og DC-3. Han fløy soldater til Kashmir og landet de første i Srinagar. Kalinga Airlines' DC-3 ble også brukt til å droppe forsyninger i det nordøstre India. I 1953 dannet selskapet sammen med syv andre Indian Airlines. De andre var Deccan Airways, Airways India, Bharat Airways, Himalayan Aviation, Indian National Airways, Air India og Air Services of India.
Kalinga Airways startet opp igjen i desember 1957 sammen med fem andre: Assam Airways, Indamer Airways, Jamair og Darbhanga Aviation med en flåte på 15 DC-3. Siden mai 1960 har Kalinga spesialisert seg på å droppe forsyninger i de nordøstre regionene i India. En tid opererte selskapet charter fra Bombay til Dubai, men det opphørte i oktober 1962, da selskapet ville fokusere på forsyninger fra "oven". Luftdropp-operasjonene ble tatt over av det indiske flyvåpen i juni 1967 og selskapet gikk tilbake til passasjerer og frakt på charter-vilkår frem til februar 1972.
NuxOne

NuxOne er en tidligere Linuxdistribusjon fra Korea som var basert på Red Hat Enterprise Linux. Distribusjonen ble utviklet av Linux One, Inc.
Distribusjonen benyttet skrivebordsmiljøet GNOME og støttet datamaskinarkitekturen 32-biter x86.
Versjon 1.0 ble lansert 26. april 2002.
Markus Moe

Markus Moe (født 30. november 1989) er en norsk langrennsløper. Han har fra 2005 markert seg som en lovende juniorløper nasjonalt og internasjonalt både i klassisk og fri stil. Markus Moe er oppvokst på Tjøme i Vestfold, og han er tilknyttet Oseberg skilag i Tønsberg. Han begynte på toppidrettslinja ved Hovden videregående skole i Setesdal i Aust-Agder høsten 2005. Han tok gull i stafetten og sølv i jaktstarten under junior-VM i rulleski i Kroatia sommeren 2007.
Duncan Shearer

Spillerkarriere

Han startet karrieren som 20-åring i klubben Clachnacuddin som spiller i Highland Football League, én av tre ligaer utenom det skotske seriesystemet.  Han skrev under for Chelsea i 1983, men etter bare to kamper og ett mål på tre sesonger, gikk han til Huddersfield som da spilte i andre divisjon.  I sin første kamp fra start skårte han hattrick for sin nye klubb (3-1 over Barnsley).  Han ble klubbens toppskårer i sesongene 1986-87 og 1987-88 og ble stemt fram til årets spiller i klubben i 1988.  Klubben rykket ned til tredje divisjon sommeren 1988 og han ble solgt til Swindon Town for £250.000.
Kjøpet var ny klubbrekord for Swindon som da hadde mistet sine to faste spisser, Jimmy Quinn og Dave Bamber.  Han var en del skadet i sin første sesong, men skårte likevel 14 mål på 35 kamper og ble klubbens toppskårer den sesongen.  De neste to sesongene var han også toppskårer for klubben og ble valgt inn på PFA Team of the Year for Division One våren 1992.  I sesongen 1991-92, kjempet Swindon Town med Blackburn Rovers om å komme med i Play-off (3-6 plass) for opprykk til Premier League.  Blackburn Rovers kjøpte Shearer for £800.000 i mars 1992, men solgte han videre til Aberdeen for £500.000 samme sommer etter Blackburn rykket opp til Premier League gjennom Play-off, derfor mente mange Swindon-supportere at Blackburn kjøpte Shearer mest for å svekke Swindon i kampen om Play-off plassen; han spilte bare seks kamper for Blackburn.  Gjennom sesongen 2009-10, stemte avisen Swindon Advertisers lesere fram tidenes Swindon Town lag og Shearer ble kåret som én av to spisser (den andre ble Jan Åge Fjørtoft)
Han var en stor suksess i Aberdeen og vant den skotske cupen i 1995.  Han spilte også i finalen i 1993 da Aberdeen tapte for Rangers.
I en alder av 35, gikk han i 1997 til Iverness Caledonian Thistle hvor han spilte to og en halv sesong og begynte å fokusere mer på en framtid som trener.  Han la opp som spiller i 2000.

Trenerkarriere

Etter avsluttet spillerkarriere, ble han assistent manager under Steve Paterson i Iverness C. Thistle.  I 2002 gikk begge til Aberdeen.  Begge to forlot klubben etter en dårlig sesong i 2004.
Shearer returnerte til hvor han startet karrieren, Highland Football League, som manager for Buckie Thistle i oktober 2004.  Klubben vant Aberdeenshire Cup to ganger og Aberdeenshire Shield én gang under hans ledelse, men mangelen på suksess i ligaen, gjorde at han fikk sparken i april 2008.

Annet

Sesongen 2009-10 stemte leserne av lokalavisen Swindon Advertiser fram sitt favorittlag gjennom tidene og Shearer ble stemt fram som tidenes beste spiss på Swindon Town.
Gemini 8

Høydepunkter fra ferden

Gemini 8 docket med et "Agena Target Vehicle". Den første delen av dockingen var svært vellykket. Neil Armstrong styrte Gemini-kapselen til Agena, og sammenkobling med utført. Det som fulgte er noen av de mest skrekkfylte minutter i romfarten og Gemini-programmet. Gemini 8, fremdeles sammenkoblet med Agena, begynte en kontinuerlig rotasjon. Mannskapet, som aldri hadde opplevd dette i simulator en gang, koblet Gemini-fartøyet løs fra Agena. Armstrong og Scott oppdaget så at problemet var en motor på Gemini-kapselen som hadde låst seg. Gemini 8 fortsatte roteringen, og ble bare raskere og raskere, med en rate på 1 omløp pr sekund. Den eneste måte å stoppe rotasjonen på, ble å bruke rakettene for re-entry. Dette medførte imidlertid at Gemini 8 måtte avbryte sin ferd lenge før planen, bare 10 timer etter oppskyting. Astronautene var fremdeles svimle og dårlige når de ble plukket opp, samt svært skuffet. Scott hadde bl.a gått glipp av sin planlagte romvandring.

Romvandringer (EVA)

En utvidet romvandring (EVA) var planlagt utført av Scott, men pga problemene med Agena ble den aldri gjennomført.
Melodi Grand Prix 1983

Sendingen

Finalen var tilbake i Studio 1 i NRK Marienlyst med Ivar Dyrhaug som programleder. Ti bidrag deltok i finalen lørdag 26. februar. Fem av bidragene var spesialinvitert, og de fem siste ble plukket ut blant 480 innsendte sanger. Utvelgelsen ble gjort av en jury bestående av Svein Dag Hauge, Iver Kleive, Bjørn Kruse, Ellen Nikolaysen og Jens Wendelboe. Kringkastingsorkestret under ledelse av Egil Monn-Iversen akkompagnerte de ti finalelåtene.
Før finalen fikk Jahn Teigen og Herodes Falsks «Do re mi» mest oppmerksomhet. Jahn Teigen hadde fått Wenche Myhre til å synge sangen, etter at hun hadde vært borte fra Melodi Grand Prix i 17 år. Men Wenche Myhre og sønnen Dan skulle også være med i den tyske finalen, og det tyske reglementet tillot ikke deltakelse i flere land. Jahn Teigen tok dermed selv rollen som vokalist, med Myhre som korist. 
Ellers i finalen deltok den tidligere barnestjernen Anita Hegerland, i tillegg til Olav Stedje, Inger Lise Rypdal og Grethe Kausland med Dizzie Tunes.
Avstemningen utviklet seg til en hard kamp mellom Ketil Stokkan og Jahn Teigen, og Teigen vant til slutt.

Hendelser

Pressen og seerne var i stor grad enige om at rett låt vant. Aftenposten kalte seieren «fortjent», og vinnerlåten ble liggende på VG-lista i hele åtte uker. I den internasjonale finalen havnet også Norge i øvre halvdel av resultatlista for første gang siden 1973. 
Knut Ofstad skrev teksten til «Du ber meg om evighet», men deltok under pseudonymet Harry Halz. 
Troen på det norske bidraget gjenspeilte seg også i seertallene for den internasjonale finalen i München. 92 prosent av alle nordmenn over 15 år så finalen, ifølge en ScanFact-undersøkelse gjort for VG. Dette var det mest sette programmet på norsk fjernsyn i 1983. Tallet kan ikke direkte sammenlignes med dagens tv-meter-målinger, som gir et langt mer presist bilde av nordmenns tv-seeing.
Tomarus rosettae

Utseende

En middelsstor, oval, mørkbrun, halvblank hornbille. Arten er forholdsvis bred og hvelvet sammenlignet me de andre artene i slekten. Oversiden er nokså tett og fint punktert, på dekkvingene danner punktene rader. Pronotum er jevnt rundet uten groper eller knøler hos begge kjønn, hannen har en litt smalere kroppsform enn hunnen. Clypeus ("overleppen") har to små tenner. Beina er ganske korte og kraftige.

Levevis

Larvene lever i jorda, for det meste av råtnende plantemateriale, men de kan også ete røttene på ulike planter.

Utbredelse

Arten er bare kjent fra Argentina.
TSB-katalogen

TSB-katalogen er en typekatalog over nordiske middelalderballader. Katalogens fullstendige tittel er The Types of the Scandinavian Medieval Ballad. Den er redigert av Bengt R. Jonsson, Svale Solheim og Eva Danielson i samarbeid  med Mortan Nolsøe og W. Edson Richmond. Den ble utgitt på Universitetsforlaget i 1978.

Bakgrunn

Balladene i de nordiske landene henger så tett sammen at det nordiske språkområdet må regnes som ett av de europeiske balladeområdene. De fleste balladetyper finnes i flere av de nordiske landene. Derfor var det hensiktsmessig å lage en nordisk typekatalog.

Eksempel

Helt fra starten av folkeviseforskningen var det et problem å identifisere samme visetype fra forskjellige land. Den visa som i Norge kalles «Villemann og Magnhild» eller «Gudmund og Signeliti» kalles på dansk og svensk «Harpens kraft» og på islandsk «Gautakvæði». En løsning på dette var å identifisere visetypene med det nummer de har i det store standardverket Danmarks gamle Folkeviser. Dermed kunne alle disse nasjonale variantene identifiseres som DgF 40, siden de danske variantene av «Harpens kraft» sto som nummer 40 i dette bokverket. Men det var ingen løsning for visa «Hermod Ille», som bare fins i Norge og på Færøyene.

Om typologisering

Typologisering av produkter av menneskelig fantasi kan naturligvis alltid diskuteres; men siden TSB-katalogen kom ut, har den vært et nyttig arbeidsredskap for balladeforskere. De fleste seriøse utgaver av nordiske ballader oppgir nå TSB-nummer, og de finnes også på omslaget til mange CD-utgivelser.