google/wiki40b huggingface dataset:
Skullerud

Skullerud er et strøk i Bydel Østensjø i det sydøstlige Oslo. Det ligger syd for Bogerud, på grensen mot Østmarka.

Historie

Skullerud gård har sine røtter tilbake til middelalderen. Navnet «Skullerud» er sammensatt av mannsnavnet Skule og norrønt ruð (rydning).
Boligutbyggingen begynte etter 1964, men det finnes også noen kontorbygg her, bl.a. de tidligere lokalene til Tandberg og Norsk Data. 
Før bydelsreformen i 2003 lå Skullerud i Bydel Bøler.

Samferdsel

Skullerud stasjon var endestasjon for Østensjøbanen inntil denne ble forlenget til Mortensrud i 1998. Skullerud har en liten bussterminal i forbindelse med T-Banen, denne betjenes av busslinjene: 70 (Skullerud T – Rådhuset)  , 76 (Hauketo stasjon – Helsfyr T), 79 (Åsbråten/ Holmlia stasjon – Grorud/Furuset ). Fra høsten 2016 begynte Flybussen å stoppe her. 
Nærheten til marka gjør at Skullerud ofte brukes som utgangspunkt for skiturer, blant annet til Skullerudstua. 
Et av Oslos vannrenseanlegg ligger på Skullerud.

Skoler, idrett

Barneskolen i området heter Rustad skole. Skullerud skole er ungdomsskole, og ligger i skogkanten, like ved Skraperudtjern.
Rustad IL består av fotball og langrenn. Rustad skole ble grunnlagt i 1967 og korpset ble stiftet i 1968. Rustad er ved Østensjøvannet. På Rustad skole er det kunstgressbane, svømmehall og skolehage.

Butikker

Skullerud har Nord-Europas største klatresenter. Det er også noen restauranter på Skullerud torg. På Skullerud er det helsestudio, to frisørsalonger, Rema 1000, Coop Prix, Plantasjen og en ny gresk cafe. Skullerud er et kollektivknutepunkt som du kan ta buss og t-baner over hele Oslo. På Skullerud er det også et helsetorg der det er mange leger tannleger, fotpleie og fysioterapi. 
Det kommer folk fra hele verden for å få norsk opplæring på Skullerud.
Grafferbunad

Grafferbunaden er en bunad med brokadeliv og blått skjørt (blå stakk) som er basert på en stakk fra gården Graffer i Lom.

Utforming

Den versjonen av Grafferbunaden som lages i dag har blå stakk i toskafta bunadtøy med broderier, og rødt eller grønt liv i brokade. Livet har hekter i front og er sydd sammen med stakken. Dette kalles gjerne snørlivskjol, som er en rest etter at liv av denne typen tidligere ble festet i front med snøring. Bunaden brukes gjerne med brodert lue og løslomme i samme stoff som stakken.
Sølvet som brukes til er ofte filigranssølv, da dette er mye i bruk i Gudbrandsdalen.

Opphav

Grafferbunaden er basert på en blåstakk fra 1700-tallet funnet på gården Graffer i Lom i Gudbrandsdalen.
En første versjon av stakken, med mange ulike typer liv, var i bruk fra 1930-tallet av, og i tråd med datidas bunadsideologi hadde den samme stoff på liv og stakk, og broderi på alle draktdeler. Det var på denne tiden et mål om å både bruke norske materialer, kombinert med et ønske å fremheve det beste av eldre broderier.
En revidert versjon av bunaden ble utarbeida av Gudbrandsdalens Husflidslag sammen med Graffer-familien i 1952. Det var med denne versjonen bunaden fikk damaskliv, og fargene på livet ble standardisert. Det er denne versjonen av Grafferbunaden som i størst grad produseres i dag.
Det finnes også en rekonstruert Grafferbunad som er basert på den samme stakken.
Øvelser under Vinter-OL 2018

Femten disipliner blir inkludert i Vinter-OL 2018 i Pyeongchang. Det vil bli konkurrert i totalt seks nye øvelser, og med til sammen 102 medaljeøvelser blir dette det største vinter-OL hittil.
Vestopland

Vestopland var ei dagsavis som kom ut i Gjøvik i Oppland fra 1921 til 1945. Avisene Samhold og Gjøviks Blad ble i 1920 kjøpt av Landmandsforbundet for å slå dem sammen til et organ for bøndene. Fra nyttår 1921 kom det nye bladet ut under navnet Vestopland.
Redaktør var Torstein Lange, som hadde arvet Gjøviks Blad i 1914 etter sin far, redaktør og trykker Fredrik Olsen Lange. F.O. Lange var en drivende og dyktig avismann som hadde mangedoblet opplaget siden han overtok avisa i 1877. Det samme kunne man ikke si om sønnen Torstein. En nær medarbeider som arbeidet sammen med ham i mange år, sa at han på de fleste områder var ukvalifisert for jobben.
Vestopland var en konservativ, og etter hvert en svært nazivennlig avis. Redaktør Lange benyttet avisa til hemningsløse feider hvor mye vondt blod ble skapt. Avisens ansatte måtte innordne seg redaktørens nærmest diktatoriske ideer. All omtale av alle former for arrangemanger som ikke var i tråd med avisas politiske oppfatning, skulle ikke omtales. Hvis en medarbeider omgikk dette forbudet, måtte vedkommende fratre sin plass uten forutgående oppsigelse.
Mens det i en periode på 1920-tallet var fem aviser som utkom regelmessig på Gjøvik, var det fra 1941 bare en. Oppland Arbeiderblad og Velgeren gikk inn. Bare Vestopland var igjen.
Etter freden kom i 1945 tok Vestopland tilbake navnet Samhold fra 20. juni. Redaktør Torstein Lange ble dømt til tolv års fengsel i landssvikoppgjøret, men slapp ut etter tre år.
Stereolupe

En stereolupe, eller et stereomikroskop, er et optisk hjelpemiddel for å kunne se detaljer som er for små å se med det blotte øye, men samtidig for store til å kunne observeres i et vanlig mikroskop. Ofte kalles denne en disseksjonslupe, siden den benyttes for å tillage preparater. En stereolupe kan kalles en «omvendt kikkert» eller en «nærkikkert» og forstørrer vanligvis mellom 5 til 75 ganger. Ofte skjer det i 4 "trinn": f.eks 6x, 12x, 25x, 50x, men det finnes også (dyre) stereomikroskop med variabel zoomfunksjon. Vanligvis er stereolupen montert på et kort bordstativ, men f.eks. for å studere herbariumsark er det ofte nødvendig med montering på en lang arm. Det finnes også stereoluper med spesiell utforming for medisinsk observasjon og kirurgi.
Det som skiller en stereolupe fra et mikroskop er de to objektivene, et sett linser for hvert øye, slik at en kan se tre dimensjoner (stereoskopisk eller et «stereo-bilde»).  Et mikroskop har i utgangspunktet bare ett sett linser (en lysgang), men ofte er det to øyelinser, men bare ett objektiv. Det vil si at begge øyne ser på samme bilde, som da blir et flatt bilde (ikke-tre-dimensjonalt eller et «mono-bilde»).  Et vanlig mikroskop forstørrer vanligvis flere ganger, vanligvis omtrent 400 ganger, eller opp til 1000 ganger. Det gir svært liten dybdeskarphet og passer alt som er smått eller tynt.  En stereolupe forstørrer vanligvis bare 20 ganger, noe som gir bedre oversikt og større dybdeskarphet.
Stereoluper har mindre egenforstørrelse enn vanlige lysmikroskop, opp til 50 – 75 ganger, men rimelige typer har en fast forstørrelse på 20 ganger. Enkelte stereoluper har zoom og kan varieres mellom 30-50 ganger forstørrelse. De er egnet til å studere større objekter, som mineraler, frø, plantedeler, insekter og andre organismer. 
En stereolupe fungerer både med gjenomlysning (underlys) og påfallende lys. Noen modeller har innebygget lampe, enten en glødelampe, halogenlampe eller LED. Det finnes enkle stereoluper, uten innebygget belysning. En vanlig skrivebordslampe fungerer vanligvis godt. Men stereoluper kan ha innebygget lampe for påfallende belysning (overlys), og dyrere modeller med en underliggende lampe i tillegg for gjennomlysning (underlys).  Med LED-lamper, som bruker lite energi, er det mulig å bruke batteri i stede for nettspenning, noe som gjør det enkelt å ta med seg stereolupen ut i felten (naturen).
Etaxalus

Utseende

Middelsstore, sylindriske, brune trebukker, dekkvingene kan ha hvite sideflekker. Antennene er nokså tynne og noe kortere enn kroppen. Pronotum er tønneformet uten tenner på sidene. Dekkvingene er parallellsidige.

Levevis

Disse billene har larver som lever i død ved.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Australia, Ny-Guinea, Java og Borneo.
Konsulrett

Konsulrett er en norsk særdomstol som trer i virksomhet når det skal gjennomføres bevisopptak i utlandet, dersom det er adgang til det overfor den fremmede staten. Konsulretten styres av utsendt utenrikstjenestemann og norsk honorær representant som er gitt myndighet.
Konsulrettene er hjemlet i domstolloven.
John Paul Cunningham

Stipender

Norsk kulturråds utstillingsstipend (2004), Statens kunstnerstipend, arbeidsstipend for yngre kunstnere (2005 til 2007), Jakob Weidemanns minnestipend (2011).
Changling

Changling (kinesisk: 长岭县; pinyin: Chánglǐng Xiàn) er et fylke i provinsen Jilin i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Songyuan.
I 1999 var folketallet på 632 396 innbyggere.
Pachnoda

Beskrivelse

Middelsstore til ganske store gullbasser. De er ikke metallisk fargede, men har tegninger i svart og gult, kan også være ensfarget gulbrune.

Levevis

De voksne insektene besøker gjerne blomster for å ete pollen. Larvene lever i ulike slags råtnende plantemateriale (muld).

Utbredelse

Slekten er utbredt i Afrika.
Aquilinae

Biologi

Et felles karaktertrekk for denne underfamilien er at ekstremitetene hos alle artene er fjærkledde ned til føttene. På engelsk kalles derfor denne gruppen med ørner for booted eagles, noe som på norsk kan oversettes til bukseørner. Gruppen mangler imidlertid et offisielt norsk navn, jevnfør Syvertsen et al. (2008). Ellers varierer artene fra store til kjempestore i størrelse. Minst er dvergørn (Hieraaetus pennatus) og størst er kongeørn (Aquila chrysaetos).

Taksonomi

Aquilinae tilhører ei monofyletisk gruppe som er søstergruppen til Harpiinae (harpyørner), men gruppen inkluderer ikke verken Haliaeetinae (havørner), Buteoninae eller Circaetinae (slangeørner).
I en studie, publisert i det velrenommerte vitenskapelige tidsskriftet Zootaxa den 9. januar 2017, finner forskerne molekylær støtte for fem større klader i Aquilinae. Forskerne nevner også, at betegnelsen haukørner bare bør brukes om artene i slektene Nisaetus og Spizaetus. Og siden Aquila tidligere var ei parafyletisk gruppe, ble tre arter med flekkørner (disse er navngitt som skrikørner i Norge) flyttet til slekten Clanga.
Fusako Shigenobu

Bakgrunn

Fusako Shigenobu ble født i bydelen Setagaya i Tokyo i 1945. Hennes far arbeidet som lærer, og hadde vært medlem av den høyreekstreme Blodsbrødreligaen på 1930-tallet.
Etter noen år på handelsskole tok Shigenobu jobb i Kikkoman, Japans største produsent av soyasaus. Samtidig begynte hun på kveldskurs ved Meijiuniversitetet der hun kom i kontakt med den radikale studentbevegelsen.
JRA oppstod i og rundt studentbevegelsen og motstanden mot Vietnamkrigen på slutten av 1960-tallet, og gruppens uttalte mål var å styrte den japanske regjeringen, det japanske monarkiet, samt bidra til verdensrevolusjon. Det var imidlertid først da Shigenobu forlot Japan at gruppen for alvor ble kjent.

I Libanon

I februar 1971 dro Shigenobu til Midtøsten og slo seg ned i Libanon der hun fikk kontakt med Folkefronten for Palestinas frigjøring (PFLP). 
Fra 1972 arbeidet hun som sykepleier i en flyktningleir. Gjennom samarbeidet med PFLP fikk Shigenobu kontakt med representanter for europeiske terrorgrupper som tyske Røde Armé Fraksjon og italienske Røde Brigader. Shigenobu regnes som arkitekten bak flere internasjonale terroranslag, deriblant massakren ved Lod-flyplassen (nå Ben Gurion-flyplassen) i Tel Aviv i 1972 og stormingen og den påfølgende gisseltakingen ved Frankrikes ambassade i Haag i 1974.
1. mars 1973 fikk Shigenobu en datter. Farens identitet er ikke kjent, utover at han skal ha vært soldat i PFLP. Datteren Mei Shigenobu vokste opp i palestinske flyktningleirer og forble statsløs fram til hun reiste til Japan for første gang etter morens arrestasjon i 2000. Hun fikk sitt japanske pass i en alder av 28 år.

Arrestasjon og fengsel

Fusako Shigenobu ble arrestert utenfor et hotell i Takatsuki ved Osaka i 2000, etter nesten 30 år på rømmen. Hun hadde forsøkt å sjekke inn på et hotell med et falsk pass, forkledd som en mann. På dette tidspunktet var Shigenobu etterlyst internasjonalt, blant annet for stormingen av den franske ambassaden i Haag i 1974. Arrestasjonen ble beskrevet som en overraskelse, da det var antatt at Shigenobu stadig oppholdt seg i Midtøsten.
I 2001 oppløste Shigenobu Den japanske røde armé fra sin fengselscelle. I den forbindelse uttalte hun at hun angrer på visse aspekter ved den væpnede kampen, deriblant at uskyldige kom til skade og at organisasjonen tok gisler. Hun sverget samtidig på å fortsette sin politiske kamp med legale midler hvis hun kommer ut av fengsel.
I 2006 ble Shigenobu dømt til 20 års fengsel i Tokyos distriktsrett blant annet for aksjonen mot Frankrikse ambassade i Haag i 1974 og for å ha forfalsket pass. Retten anerkjente at hun ikke var tilstede under aksjonen i Haag, men mente hun hadde spilt en sentral rolle i planleggingen. Under rettssaken leste Shigenobus advokater opp et haiku-dikt hun hadde skrevet: 
«Dommen er ikke slutten. Den er bare begynnelsen. Sterk vilje skal fortsatt spres.»
Ankesaken gikk for japansk høyesterett i 2008.
Shigenobu soner sin dom i Hachioji Fengselssykehus, der hun også har hatt tre kreftoperasjoner. Hun har utgitt flere bøker i løpet av fengselsoppholdet.
Bourbon (whiskey)

Kjente bourbon-merker

Den mest solgte bourbon siden 1970 er Jim Beam White, en fire år gammel bourbon produsert av Jim Beam Distillery i Clermont i Kentucky.  Den har en alkoholstyrke på 43 %.  Andre kjente merker av bourbon er Old Crow, Evan Williams, Knob Creek, Eagle Rare, Old Fitzgerald, Buffalo Trace og Old Grand Dad.  Det finnes i alt flere hundre forskjellige merker av bourbon i USA.
Deoxys

Spesielle evner

Deoxys er en av de få pokémon som kan forandre fasong. I spillene bestemmes dette av hvilket spill den er på, i seriene bestemmer den dette selv ut fra situasjonen. Selve Deoxys er bare en lysende stein på størrelse med en fotball, kroppen lager den av atomer den tar fra omgivelsene. På denne måten kan den regenerere seg selv med en gang dersom deler av kroppen skulle bli revet av. I Pokémon-film nummer sju ble selve steinen truffet av et usedvanlig kraftig Hyperstråle-angrep på en halv meters avstand. Dette angrepet var det Rayquaza som brukte. Dette var kraftig nok til å slå den helt ut i fire år, men den tok ingen langvarige skader av det.
I angrepsform er Deoxys svært rask og kan bruke ekstremt kraftige angrep, men den er ytterst sårbar. I forsvarsform er den treg og svak offensivt, men den kan blokkere ethvert angrep, og lage kraftfelt som spenner over store områder. I fartsform er den ekstremt rask, og balansert offensivt og defensivt. I normalform er den jevnt over sterk på alle områder, men utmerker seg ikke i noen av dem.
Deoxys kan ikke se normalt, synet dens blir forstyrret av elektrisitet og andre skapninger. Til gjengjeld ser den rett igjennom hindringer hvis det ikke er noe som forstyrrer den.
Ålfotbreen

Landskapsvernområde

Breen ble 9. januar 2009 vedtatt vernet som Ålfotbreen landskapsvernområde av Kongen i statsråd. Verneområdet er 226 km²
Hyères

Historie

Byen Olbia ble grunnlagt av fønikere på 300-tallet f.Kr, og ble nevnt av geografen Strabo. Det er funnet spor av greske og romerske fortidsminner i området. De første skriftlige kildene om Hyères går tilbake til 963, og den var opprinnelig en del av eiendommene til vicomten av Marseille. Senere gikk byen til Karl av Anjou. St. Louis kom i land ved Hyères i 1254 da han kom tilbake fra korstogene.

Geografi

Byen ligger ved kysten av Middelhavet, og er en populær ferieby. Her blir det blant annet dyrket palmer, og om lag 100 000 trær blir eksportert hvert år.
De tre øyene Îles d'Hyères (Porquerolles, Port-Cros og Île du Levant) ligger like utenfor kysten.
Domus

Domus, også kalt atriumhus, var énfamiliehus for overklassen i Romerrikets byer. Mens domus var for de velstående byborgerne, bodde de mindre bemidlede tett i dårlig bygde leiegårder, insulae. Overklassen hadde gjerne en villa, et stort boliganlegg på landet, i tillegg til sitt byhus. 
Overklassens boliger var ikke bare en privat sfære, de var også stedet for forretningstransaksjoner. Boligen hadde to hovedavdelinger, den offentlige delen av huset, pars urbana, og den private delen, pars rustica. Kunder og forretningsforbindelser ventet i atrium, som var hovedrommet i den offentlige delen av huset, og hadde sine møter med husets herre, pater familias, i hans arbeidsrom, tablinum. På grunn av den offentlige funksjonen, var det lagt vekt på utsmykking med marmor og veggmalerier i atrium. Bortenfor tablinum lå den private delen av huset, ofte organisert rundt peristylium. Både rundt atriet og peristylium lå det flere mindre værelser. Den romerske forfatter, arkitekt og ingeniør Vitruvius har i sitt store verk De architectura, bok VI beskrevet en harmonisk og funksjonell organisering og dimensjonering av domus.
Hustypen er påvirket av hellenistiske privathus, men mens det greske huset hadde en funksjonell, men ikke strikt plassering av rom rundt en indre gård, er den italiske bybolig, domus, strengt aksialt organisert, på samme måte som italiske templer, byplaner og festninger. I domus lå hovedrommene, atrium og peristylum langs en midtakse.  
Under vulkanen Vesuvs store utbrudd i år 79, ble byene Herculaneum, Pompeii og Stabiae begravet under lava og aske. På 1700-tallet begynte utgravningene av disse oldtidsbyene. Funnene fortalte en hel del om den romerske domus.
Ufullendte fortellinger

Ufullendte fortellinger om Númenor og Midgard er en samling fortellinger og essay skrevet av J.R.R. Tolkien som ble etterlatt mer eller mindre uferdig da forfatteren døde. Boka ble utgitt i 1980, og inneholder utvalgte fortellinger redigert av Christopher Tolkien. Boka ble utgitt på norsk i 1997.
670-årene

-- 670 -- 671 -- 672 -- 673 -- 674 -- 675 -- 676 -- 677 -- 678 -- 679
Tiårsoversikt
Eidsvoll Verk

Eidsvoll Verk er en herregård og et delområde på Eidsvoll i Akershus. Navnet stammer fra Eidsvoll Jernverk som ble opprettet av kong Christian 4 i 1624 som smelteverk for jern, drevet av vannkraft fra ett av vannfallene i Andelva. I 1688 var verket eid av direktøren ved Kongsberg Sølvverk, Heinrich von Schlanbusch, og var i hans families eie fram til 1781. I 1794 tok Carsten Tank Anker over og flyttet inn i verkseierboligen i 1811. Seinere etablerte Eidsvoll Verk både teglverk og tresliperi i tilknytning til elva. Verkseierboligen, Eidsvollsbygningen, var møtested for Riksforsamlingen som vedtok den norske grunnloven i 1814.Godset omfatter også skogeiendommer. Det eneste som står igjen etter selve jernverket er Krutthuset.

Eidsvoll Jernverk

Eidsvold Jernværk / Eidsvoll Jernverk 1624–1822 er navnet til et tidligere jernverk og til en nåværende godseiendom. Da norsk jernverksdrift startet opp, var staten pådriver, men etterhvert tok private aktører over, og de første eierne av Eidsvoll verk var Jernkompaniet, med Johan Post og Herman Krefting d.e. i spissen. Jernkompaniet hadde skaffet seg tilnærmet monopol på jernverksdrift i Norge, og Eidsvoll verk var blant de første stedene i Norge hvor det ble bygd masovner. Etter 1634 var det skiftende eiere: Hannibal Sehested, kong Frederik III, Gabriel Marselis og hertugene av Kurland (våre dagers Latvia). Kurland rådet dengang over en betydelig flåte og flere oversjøiske kolonier, og investeringen i norsk jernverksdrift kan ses i denne sammenheng. Hertug Jacob av Kurland brakte en del latvisk personal til Eidsvoll, og noen ble værende i Norge.
Sin beste epoke opplevde jernverket under overberghauptmann Heinrich von Schlanbusch (1688–1705) som fikk Eidsvold Jernværk i gave av kong Christian V, og sønnen Theodor Georg (1705–1750). Denne etterlot verket til sin brorsønn Frederik Legaard von Schlanbusch, som ble den siste av slekten som drev det. Han var høyt aktet av de ansatte, og i sitt testamente overførte han bruk og plasser til deres beboere. Da verkets nye eier Carsten Anker skulle overta, ble han dermed møtt med rettssaker fra verkets ansatte, som gjorde krav på de testamentariske gavene. Til Carsten Ankers overraskelse gav retten de ansatte medhold. Sogneprest Legangers sympati er på Ankers side, og han skildrer hvordan drukkenskap og krangel florerte. Ifølge presten fikk Schlanbuschs behandling av sine ansatte dem til å føle seg hevet over sin stand. Moralen hadde riktignok vært god mens Schlanbusch levde, men etter hans død «udbrød Lasterne strømmevis». At de også vant rettssaken, «ophævede al den Harmonie og Kjærlighed, der bør være mellem Herre og Tjenere».
Ved Eidsvollsbygningen står fortsatt krutthuset – det eneste som står igjen etter jernverket.
Godseiendommen Eidsvoll Verk med en hovedbygning på Eidsvoll og store skogeiendommer har i flere generasjoner vært eid av Mathiesen-slekten som også eide Linderud gård i Oslo, og andre eiendommer. Disse eiendommene er drevet gjennom selskapet Mathiesen Eidsvold Værk.
Bunawan

Bunawan (Bayan ng Bunawan) er en kommune i Filippinene. Kommunen ligger på øya Mindanao og tilhører provinsen Agusan del Sur. Folkemengden vat på 45 151 innbyggere i 2015.
Bunawan er inndelt i 10 barangayer.
Drew Carey

Liv og virke

Carey jobbet som stand-up-komiker i 1991 da han opptrådte på The Tonight Show starring Johnny Carson. Hans opptreden den kvelden imponerte Carson personlig. Carey påstår han overdro kredittkortet sitt den påfølgende dagen da han returnerte oppringninger fra interesserte agenter, og han har kreditert Carson for at han i det hele tatt har en karriere. Etter dette opptrådte han i en rekke biroller i TV-serier, noen av dem sammen med Kathy Kinney, og det var i disse seriene han utviklet en figur som var en uheldig ungkar fra middelklassen.
I 1995 begynte ABC å vise The Drew Carey Show, en situasjonskomedie med Carey og Kinney i hovedrollene som figurene de hadde spilt tidligere. Carey spilte personalansvarlig i en dagligvarebutikk i Cleveland, Ohio. I samme periode var Carey også vert for den amerikanske versjonen av Whose Line Is It Anyway? sammen med deltakerne Ryan Stiles og Colin Mochrie fra samme serie. Whose Line Is It Anyway? var også inspirasjonskilden for Drew Carey's Green Screen Show, som premierte i 2004 på WB Television Network med Carey som delaktig vert. Der han underholdt mange med fantastiske improvisasjonsevner.
I 1997 publiserte Carey sin selvbiografi, Dirty Jokes and Beer: Stories of the Unrefined. I boken delte han minner fra tidlig barndom og fra sin fars død da han var åtte år gammel, og han avslørte at han en gang ble seksuelt misbrukt, hadde vært deprimert, og til og med hadde forsøkt å begå selvmord. Han skrev også om sine år ved Kent State University, og om sin personlige karriere opp til tiden da boken ble lansert.
Drew Carey hadde en liten rolle i filmen Coneheads som drosjepassasjer. Han har også hatt en cameoopptreden i spillet The Sims, men bare i tilleggspakken House Party. Han har uttalt at han er en tilhenger av The Sims-serien, og at han spiller det ofte. Han har også spilt i World Poker Tour og har uttalt at han er tilhenger av amerikansk fotball og den skotske fotballklubben Glasgow Rangers. Carey ble i 2004 av Comedy Central rangert på 84.-plass av de 100 største stand-up-komikeren gjennom alle tider og den 21. februar 2003 fikk han også en stjerne på Hollywood Walk of Fame.
23. juli 2007 annonserte han på Late Show with David Letterman at han tok over programmet The Price Is Right på CBS fra Bob Barker som gikk av med pensjon etter å ha ledet programmet fra 1972–2007.
The God Complex

Handling

Trioen ankommer på et hotell hvor innredningen av rommene forandres innimellom. Hotellet inneholder også rom som holder den største frykten fra hver besøkende.

Produksjon

Toby Whithouse lagde originalt en ide for sesong 5 med et hotell med rom som froandre seg. Steven Moffat mente at det var for mange episoder hvor karakterene løper gjennom korridorer i den serien fra før, så Whithouse skrev "The Vampires of Venice" istedenfor, og "The God Complex" ble dyttet inn i den neste sesongen. Ideen om å ha en Minotaur som et monster kom fra Whithouses lidenskap for Gresk mytologi.
David Williams, som spiller Gabbis i episoden, var tidligere med i lyd dramaet om Den femte Doktoren, Phantasmagoria hvor han spilte både Quincy Flowers and Ned Cotton.
Tagoropsis

Utseende

Middelsstore (vingespenn 50-80 millimeter), gulaktige eller lysbrune påfuglspinnere med temmelig spinkel kropp og brede vinger. Vingene har vanligvis en eller flere tynne, brune tverrstriper, og ofte en liten øyeflekk på forvingen. Ytre del av forvingen kan være mørkere enn resten.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Afrika.