google/wiki40b huggingface dataset:
Aire

Etymologi

Elven Aire tømmer seg i elven Ouse ved Airmyn. Siste ledd i Airmyn er angelsaksiske myn for «elvemunning». Det er spekulert i om navnet Aire er avledet fra brytonsk *Isara i betydningen «sterk elv». Det er kan også vært avledet fra angelsaksiske winwœd, sammensatt av de angelsaksiske elementene winnan eller win, «strid, kamp» og wæd, «grunt vann, vadested». En tredje forklaring er at det faktisk er Went (wynt på angelsaksisk), eller Cock Beck (se Slaget ved Winwæd i 655). Det har ikke kommet til en klar konsensus om navnet.
Stixis

Utbredelse

Slekten er utbredt i Øst-Afrika.
El-Ghad

Morgendagpartiet (arabisk:حزب الغد Hizb al-Ghad eller al-ghad) er et aktivt politisk parti i Egypt som ble offisielt godkjent i oktober 2004. Al-ghad er et liberalt sentrumsparti som arbeider aktivt for å utvide den politiske deltakelsen og for fredelig maktskifte.
Partiet har noen representanter i det egyptiske parlamentet (maglis al-shaab, folkeforsamlingen). Partiet har ingen representanter i det egyptiske overhuset, (maglis al-shura, rådgivningsforsamlingen) og boikottet valgene til overhuset våren 2007.
Ved det første landsmøte som ble holdt i oktober 2004 ble Ayman Nour, et parlamentsmedlem og praktiserende advokat valgt til partileder. Partiet ble grunnlagt av tidligere medlemmer av partiet wafd. Partiet ble opprettet for å representere et liberalt demokratisk perspektiv med sterk interesse for menneskerettighetsspørsmål. Partiformannen ble fengslet 24. desember 2005, men fortsetter formelt som partiformann.

Aktiviteter

Partiet har langt færre medlemmer enn de andre offisielle egyptiske partiene, men tiltrekker seg unge aktivister og ser på seg selv som en del av den egyptiske demokratibevegelsen. I Kairo arrangerer unge medlemmer og sympatisører ofte mindre punktmarkeringer der de blant annet krever løslatelse av Ayman Nour. Mange av de yngre medlemmene er også aktive i demokratibevegelsen kifaya, selv om partiet deltok i presidentvalget i 2005 som demokratibevegelsen aktivt boikottet.
Hallan Çemi

Hallan Çemi er et arkeologisk funnsted og boplass fra omkring 10000 f.Kr, i det sørøstlige Tyrkia. Det ble utgravd som hasteprosjekt i forbindelse med en oppdemming av lokale elver i 1991. Stedet var først før-agrikulturelt, men er samtidig det nest eldste av funnstedene med jordbruk i den fruktbare halvmåne, bare overgått av funnstedet Abu Hureyra i dagens Syria.
Ved Hallan Cemi bodde befolkningen i runde hus av stein, og det er rester av en kommunal (felles) seremoniplass midt i bosettingen, hvor det synes å ha vært gjennomført felles bespisning av husdyr. Oksehoder hang på veggene i visse bygninger i både Hallan Çemi og Jerf el-Ahmar, 300 km fra hverandre.
Funn av mulig temmet gris på dette stedet er det eldste i Midtøsten, og trolig det eldste dokumenterte tilfellet av svinehold i verden. Enkelte forskere betviler riktignok at gris var tememt ved funnstedet, og hevder at også konsumet av svinekjøtt her skrev seg fra ville individer.
Det er den dramatiske fallende gjennomsnittsalderen på de slaktede dyrene som ifølge hovedutgraverne vitner om domestisering – få individer (bare 31%) av gris er her slaktet ved en alder som overstiger 36 måneder. Dessuten var det tre ganger flere hanner enn hunner som ble slaktet – et tegn på at flere hunner ble holdt tilbake i avl. Benrester av sau og geit fra funnstedet vitner om jakt på vilel dyr – hele 66% av individene som er fortært hadde en alder på mer enn 42 måneder.
Bortsett fra svineholdet, var jordbruket ellers primitivt under bosettingen, som faller sammen med den siste halvdelen av kuldeperioden yngre dryas. Ved Hallan Cemi sanket befolkningen ville arter av korn og andre vekster – blant annet pistasje, mandler, plummer og lokale belgfrukter.Funnene skaper tvil om hypotesen om at dyrkingen kom forut for husdyrholdet i den fruktbare halvmåne.
Michael Rosenberg har vært en viktig arkeolog ved utgravingene av Hallan Cemi, og han har gjennom forskningen vist både at ulike arter kunne være først ute i domestiseringen på ulike steder, samt at enkelte samfunn (som Hallan Cemi) bare domestiserte en enkelt art som et supplement til konsum av andre plante- og animalske arter som ble sanket eller jaktet fra vill tilstand.
Hårnål

Utseende

Enkelte hårnåler har farger som hårfarger slik at de ikke blir så godt lagt merke til. Dette kalles fliseklemmer og kommer som oftest i farger som lys, svart, brun, grå eller rød. Andre varianter kan være dekorert som man kan pynte håret med. Hårklemmene kan bli pyntet med perler, bånd eller andre dekorative mønstremønstere.

Historie

I 1899, da «bob-klippen» eller kort hår ble populært, kom hårnålen til svært nyttig bruk. Det var ikke før på 1920-tallet den virkelig var en trend for jenter med kort hår og den er enda ikke gått av moten. Et varemerke på begrepet «bobby pin» ble i noen tiår holdt av Smith Victory Corporation of Buffalo, New York. Begrepet er ikke lenger et gyldig varemerke og man kan nå kalle det hva man ønsker.
Rett barbell

Rett barbell er et piercingsmykke.

Historie

Den rette barbellen ble introdusert av piercer Jim Ward tidlig på 1970-tallet. I dag er barbellen en av de vanligste piercingsmykkene.
Håndlagde barbeller koster vanligvis veldig mye mer enn fabrikklagede barbeller.

Beskrivelse

Piercingsmykket består av et skaft og en kule på hver side som er festet til skaftet med en skrue.
Maná

Maná er en meksikansk musikkgruppe fra Guadalajara. Gruppa har eksistert i nesten tre tiår, og har vunnet en rekke priser, bl.a. fire Grammy Awards, fem Latin Grammy Awards, fem Premios MTV Latinoamérica, fem Premios Juventud, fem Billboard Latin Music Awards og tolv Premios Lo Nuestro. Musikkstilen deres er variert, og de har sanger i sjangerne poprock, latinopop, calypso og reggae. Maná har solgt over 20 millioner album verden over. Gruppa ble danna i 1978 under navnet Sombrero Verde.
Archotoma

Levevis

Larvene lever i død ved, utviklingstiden er flere år.

Utbredelse

Arten er kjent fra Den demokratiske republikken Kongo.
Schloss Schwarzenberg

Schloss Schwarzenberg er et slott ved Scheinfeld i det frankiske området Steigerwald i den nordlige delen av Fristaten Bayern i Tyskland. Opprinnelig var det et borganlegg fra tidligmiddelalderen som ble bygget ut til et representativt slott. Slottet er stamsete for den kjente fyrsteslekten Schwarzenberg. Det bebos nå av Schwarzenbergslektens overhode, fyrst Karl zu Schwarzenberg, som er utenriksminister i Tsjekkia.
Nålebinding

Nålebinding er en håndarbeidsteknikk. Man benytter en flat nål, gjerne laget av tre eller bein, og tråd av ull.  Man nålebinder ved å lage en løkke og dra nål og tråd gjennom. Knuten som blir dannet blir ikke strammet, men danner den neste løkken. Maskestørrelsen avgjøres av størrelsen på tommelen. Man nålebinder oftest i ull ettersom man skjøter på en ny tråd ved toving.
Nålebinding gir et mer slitesterkt resultat enn strikking, men er noe mer tidkrevende. Teknikken kan blant annet brukes til å lage sokker og votter. Arbeider laget i nålebinding kan ligne hekling, hakking, pjoning eller strikkearbeid.
Nålebinding blir fortsatt praktisert av kvinner fra Nantistammen, Camisea regionen i Peru. De bruker det til å lage armbånd. Nålebinding er også populært i de skandinaviske landene.
Nålbinding har den egenskapen at det rakner ikke. Man kan klippe av tuppen på votten hvis den har blitt hullete der (noe som ofte skjedde på fiskebåtene ) og nålbinde på nytt og utnytte resten av vottene slik.

Historie

Nålebinding fungerer godt med korte stykker av garn. Basert på dette, mener forskerne at teknikken kan være gammel, ettersom kontinuerlige lengder av garn ikke er nødvendig. Begrepet "Nålebinding" ble introdusert på 1970-tallet.
De eldste kjente eksempler på énpinne strikking er fargemønstrede sandalsokker fra koptisk kristne i Egypt (4. århundre e.Kr.), og hatter og sjal fra Paracas- og Nazcakulturene i Peru, datert mellom 300 f.Kr. og 300 e.Kr.
Kjerringøy handelssted

Kjerringøy handelssted ligger ved ei naturlig havn på Kjerringøy i Bodø kommune i Nordland fylke. Handelsstedet er fredet av Riksantikvaren og fremstår som komplett med 15 bevarte bygninger. Driften ble avviklet på slutten av 1950-tallet og kjøpt av Nordlandsmuseet i 1959. Nordlandsmuseet driver nå handelsstedet som museum, med omvisninger og arrangementer i sommersesongen.

Historie

På 1600-tallet var stedet et skipperleie og markedsplass.
Johannes Staalenius Bernhoft overtok Kjerringøy som krongods etter 1750, og skal være den som først oppførte bygninger på handelsstedet. Han drev med jektefart, handel og hadde gjestgiveri. Hans sønn Adam Hubøl Schorut Bernhoft fikk gjestgiverbevilling i 1791. 
I 1803 døde Adam Bernhoft og handelsstedet ble kjøpt av Christian Lorentzen Sverdrup. Med ham starter en oppgangstid for stedet som etter hvert innebar krambodshandel, gjestgiveri, gårdsdrift, jektefart, fiskeoppkjøp, dampskipsekspedisjon, telefon og poståpneri. Han bygde flere av husene som kan ses i dag. Da Sverdrup døde overtok hans svigersønn Jens Nicolai Ellingsen, som var gift med Sverdrups eldste datter Anna Elisabeth Sverdrup. Ellingsen oppførte også noen bygninger på handelsstedet. Han døde barnløs i 1855 og Anna Elisabeth overtok driften alene frem til 1859. Da giftet hun seg med den talentfulle krambodsbetjenten på handelsstedet: Erasmus Benedikt Kjerschow Zahl.
Med Zahl starter den virkelige storhetstiden for handelsstedet. Han var en dyktig forretningsmann, skipsreder og godseier. Under hans tid ble Kjerringøy et av de rikeste handelsstedene i landsdelen. Da Zahl døde overtok slektninger handelsstedet, og skalerte ned driften til kun gårdsdrift og landhandel.
Forfatteren Knut Hamsun lot seg inspirere av miljøet rundt Kjerringøy i flere av sine romaner, og flere av filmatiseringene er gjort der.
Scelioninae

Utseende

Ganske små snyltevepser med varierende kroppsbygning, oftest gulaktige eller svarte på farge. De fleste er tettbygde men det er også noen med mer langstrakt kroppsform. En god del er vingeløse. Fasettøynene er forholdsvis store. Antennene er knebøyde. Forvingene, om de finnes, er mer eller mindre kølleformede med redusert årenett og sparsomme, lange hårfrynser i spissen og bak.
Larvene er korte og tykke, med en butt ende bak. Hodet er ofte litt skjult, inntrukket i brystet.

Levevis

De er parasitoider som utvikler seg inne i andre insekter. Disse artene utvikler seg i egg av gresshopper, sirisser, nebbmunner,knelere eller spinnfotinger, dessuten noen i eggsekkene til edderkopper.

Utbredelse

Scelioninae finnes i hele verden, unntatt i Arktis og Antarktis. I Europa finnes ca. 210 arter, ingen av disse er foreløpig registrert fra Norge
Friidrett under Sommer-OL 2016 – 3000 meter hinder kvinner

Runde 1

Kvalifiseringskrav: De tre første utøverne i hvert heat (Q) og de seks raskeste ellers (q) gikk videre til finalen.
Norway Games

Norway Games er et friidrettsstevne for barn og ungdom på Bislett Stadion, Oslo, som arrangeres av Idrettsklubben Tjalve.
 Norway Games ble første gang arrangert i 1994 og er et av landets største barne- og ungdomsstevner. De siste årene har det også vært arrangert seniorøvelser i dette populære stevnet.
Fylkesvei 346 (Hordaland)

Fylkesvei 346 i Hordaland gikk mellom Nye Otterstad bru og Mo sentrum i Modalen kommune. Veien var 670 meter lang.
2019 ble veien del av fylkesvei 569.
Calodera

Utseende

Små (2–3 millimeter), slanke, brunlige kortvinger. Hodet er rundet, og det er en markert «hals» mellom hode og pronotum.
Antennene er forholdsvis korte, gradvis tykkere mot spissen. De to innerste leddene er kjegleformede, de øvrige er bredere enn lange bortsett fra det ytterste leddet som er ganske stort og avlangt. Pronotum er forholdsvis lite, klokkeformet sett ovenfra. Dekkvingene er betydelig lengre enn pronotum. Beina er spinkle, middels lange, føttene fem-leddete.

Levevis

I alle fall noen av artene lever på elvebredder og andre steder ved ferskvann.
Radiodokumentaren (NRK)

Radiodokumentaren er et norsk dokumentarprogram som har gått på NRK Radio siden 1989. Programmet sendes på P2 og går lørdager klokken 10. Radiodokumentar er en internasjonal radiosjanger som bruker dokumentarisk råstoff og fiksjonens virkemidler for å fortelle om en del av virkeligheten som en historie med dramaturgi og flere lag. 
Radiodokumentaren har gjennomsnittlig 80 000 lyttere. Redaksjonen har høstet en rekke priser for sine produksjoner.

Historie

Radiodokumentaren ble startet som en forsøksredaksjon i 1989, med redaksjonsmedlemmene Nils Heyerdahl, Berit Hedemann og Kåre Johan Lund, da med navnet Montasjegruppa. Redaksjonen ble permanent med fast sendetid fra 1991 under navnet Radioverkstedet. Da tre-kanalsradioen ble innført i 1993, ble sendingene lagt til P2, og redaksjonen fikk navnet Radiodokumentaren. En systematisk konsulentordning ble innført i 1994, og redaksjonens evalueringsmetode, «sokratisk evaluering», ble innført i 2002. Konsulentordningen og evalueringsmetoden har vært viktige årsaker til at redaksjonen har vunnet mange internasjonale og nasjonale førstepriser. Ordningen med «roterende årsverk» ble innført i 2003, der journalister fra hele NRK kan søke om å få lage en radiodokumentar, og de som har de beste ideene, blir frikjøpt fra sin redaksjon i åtte uker og får hjelp av en konsulent og en lyddesigner til å lage et program på høyt internasjonalt nivå. 
Radiodokumentaren har helt fra starten i 1989 deltatt i «verdensmesterskapet» og «europamesterskapet» i radiodokumentar – Prix Italia og Prix Europa. Prix Italia avholdes hvert år på forskjellige steder i Italia. Prix Europa avholdes hvert år i Berlin. I disse konkurransene blir programmene avspilt på originalspråket med følge av et manus i engelsk oversettelse, hvor både tekst og lydkulisser er notert. Prix Radio er norgesmesterskapet i radio. Den internasjonale featurekonferansen (IFC) arrangeres hvert år på nytt sted, og samler rundt 130 radiodokumentarister fra hele verden. Radiodokumentarredaksjonen på NRK P2 har arrangert IFC to ganger, i 1997 i Oslo og i 2013 i Bergen.

Programskapere

Radiodokumentaren har hatt en rekke programskapere og lyddesignere, blant andre Birger Amundsen, Kåre Johan Lund, Lars-Helge Myklebust, Berit Hedemann, Gyrid Listuen, Kari Hesthamar, Hege Dahl, Anders Nicolaysen, Kjetil Saugestad, Geir Hauger, Merete Antonsen, Wenche Ødegaard, Nils Jakob Langvik og Kjetil Hansen.
Ministeransvarlighedsloven

Ministeransvarlighedsloven er det populære navnet på Lov om ministres ansvarlighed, som vedrører ministrenes ansvar for sin embedsførelse. Loven fastslår at en minister kan straffes i henhold til den alminnelige straffeloven hvis ministeren for eksempel er kjent med at ulovlige handlinger finner sted, men ikke hindrer dem. Videre følger det av loven at en minister kan straffes for å forsømme de plikter som påhviler ham/henne gjennom grunnloven.
Den gjeldende ministeransvarlighedslov ble sist revidert i 1964.
Zhaolingmausoleet (Qing)

Zhaoling (forenklet kinesisk: 昭陵, pinyin: Zhàolíng) eller Beiling (北陵 / Bĕilíng) er et mausoleum i Kina der Qing-dynastiets andre keiser Hong Taiji er begravd sammen med sin keiserinne Xiaoduanwen. Zhaoling ligger i Beilingparken i nordre Shenyang i Liaoning.
Oppførelsen av Zhaoling ble påbegynt i 1643 og tok åtte år. Zhaoling kalles tilsammen med Fuling og Yongling for «De tre mausoleer av de ytre passasjer» (关外三陵) som viser til området mellom Shanhaipasset og Jiayupasset.
Anlegget er langs en nord-sør-akse lagt vest for Shenyangs ganle nordakse. Denne tilkonst danner en sjelevei på omlag 1,2 km som fører frem til parkporten til gravbygningene.
I 2004 ble Zhaolingmausoleet sammen med 13 andre Ming- og Qing-dynastiske keiserlige graver opplistet av Unesco som kulturell verdensarv.
Hail, Caesar!

Handling

Satt til i løpet av de senere årene i Hollywoods gullalder. Vi følger en dag i livet til Eddie Mannix (Josh Brolin, en "studiofikser" med mange problemer å fikse, særlig i studioets stjerneklientell.
Noxnympha

Utseende

En middelsstor (8,5 - 9,5 millimeter), brunlig trebukk.

Levevis

Larvene lever i død ved.

Utbredelse

Arten er kjent fra Brasil.
Lucanus fukinukiae

Kjennetegn

En nokså stor (ca. 40-50 millimeter) og kraftig, brunsvart hjortebille. Hannen har kraftige, nokså rette kjever, disse har en tann rundt to tredjedeler ut på manbibelen og er kløvet i spissen, forøvrig men noen spredte, korte, butte tenner. De knebøyde antennene har vanligvis en fire-leddet vifte. Hodet har skarpe kjøler langs sidene og bakhodet, unntatt i midten. Beina er svarte. Hunnen har forholdsvis store kjever til å være en hjortebille-hunn, og har flekkvis lys bestøvning.

Utbredelse

Arten er bare kjent fra Vietnam.
Telibinu

Telibinu er en gud i hettittisk mytologi; han er jordbruks- og fruktbarhetsguden, og er sønn av stormguden Tarhund.
Den viktigste fortellingen om Telibinu er «Telibinu forsvinner», som er en av mange fortellinger om hattiske og hettittiske guder som forsvinner, en type myter som brukes til å forklare årstidenes vekslinger, tilsvarende fortellingen om Persefone og Demeter i gresk mytologi, jfr begrepet interpretatio graeca. Telibinu har blitt rasende og forlater menneskenes verden, eller sin posisjon; og når han drar slokner ildstedet, kuer og søyer viser bort avkommet sitt, kornet modnet ikke, beitemarkene ble tørre og menneskene fikk ikke barn. Han blir til sist funnet av en bie som er sendt ut av gudinnen Hannahannas.
Tordenskiold

Tordenskiold I

Peter Jansen Wessel var en sjøhelt som for sitt heltemot ble adlet under navnet Tordenskiold. Det skjedde ved adelsbrev av den 24. februar 1716. Peter Tordenskiold døde i ung alder og uten barn, og med ham opphørte denne adelsverdigheten.
Forøvrig ble Peter Tordenskiolds bror Caspar Jansen Wessel i 1720 adlet under navnet von Wessel.

Tordenskiold II

Peter Tordenskiolds nevø Johan Christopher Christophersen Wessel (f. den 4. juli 1727, † den 6. februar 1793), som var sønnen til Christopher Jansen Wessel og Karen Nielsdatter Bie, ble i 1761 adlet med det samme navn og våpen som sin farbror. Han ble gift og fikk etterkommere, blant andre ritmester Peter Tordenskiold, som i henhold til adelsloven av 1821 valgte å bevise sitt adelskap for Stortinget.

Våpenskjold

Begge familiene hadde et våpenskjold som ble tildelt ved adlingen og som heraldisk kan beskrives ("blasoneres") slik:
Skjoldet firedelt, første felt blått med en gull tordenkile (henspiller på navnet),  annet felt rødt med en sølv flakt ørn (erobringen av det svenske skipet «Hvita Örn»), tredje felt rødt med to krysslagte kanoner fulgt av tre kuler (det dansk-norske «løsen», d.v.s. saluttsignal), alt i gull, og fjerde felt gull med en opprett blå løve som holder et sverd. På hjelmen er hjelmtegnet en sølv ørnefot som holder en tordenkile, mellom to flaggstenger, hvert med et Dannebrogsflagg med splitt under en Dannebrogsvimpel. Om halsen på hjelmen henger et gull halssmykke festet i et blått bånd.
Før adlingen brukte Peter Wessel et segl med et våpen som i skjoldet har den opprette løven som holder et sverd.
Skjoldet i våpenet benyttes av Sjøforsvarets skole KNM Tordenskjold. Ørnefeltet i våpenskjoldet har inspirert Holmestrands kommunevåpen.
NM i friidrett innendørs 2014

Norgesmesterskapet i friidrett innendørs 2014 var en del av NM i friidrett 2014. Det ble arrangert som et eget stevne i Stange 1. og 2. februar 2014. 
For junior var dette NM i hoppøvelser uten tilløp.
Medyn

Medyn (russisk: Медынь) er en by i Kaluga oblast i Russland. Den ligger ved elva Medyn, rundt 55 km nordvest for Kaluga. Innbyggertall: 7 700 (2007 est.), 7 940 (folketelling 2002), 8 400 (folketelling 1989).
Den tidligere flybasen Medyn-Adujevo lå 9 km nordøst for byen.

Historie

Medyn ble første gang nevnt i historiske kilder i 1386, da bosetningen ble overdratt fra fyrstedømmet Smolensk til Storfyrstedømmet Moskva. Landsbyen Medynskoje fikk innvilget byrettigheter i 1776.
Finlands flyvåpen

Flyvåpenet grunnlegges

Den svenske greven Eric von Rosen forærte en Thulin Type D, en svenskbygget versjon av en fransk Morane-Saulnier til det nylig selvstendige Finland. Flyet ble fløyet fra Umeå den 6. mars 1918 med Nils Kindberg som pilot, og  landet på isen utenfor Vasa. Greven fulgte med som passasjer. Flyet ble det finske flyvåpens første fly.
Senere kom ytterligere en Morane og tre  Albatros-N.A.B. dobbeltdekkere fra Sverige. To av Albatros-flyene var gaver, mens det tredje ble kjøpt. Den finske borgerkrigen  var i full gang og formålet med flyene var å anvende disse som støtte for regjeringens tropper, altså de hvites krigsoperasjoner. Flyene viste seg ikke å passe for krigens karakter og det fantes heller ingen finske piloter. Pilotene og mekanikerne kom fra Sverige.
Det selvstendige Finlands første flyplass ble anlagt ved Kolho strand. Man forberedte plassen for tre fly. Det første flyet ble transportert dit med tog den 7. mars 1918. Den 17. mars 1918 fløy for første gang et fly fra isen ved Kolho. Den første krigsoperative flyvningen ble gjennomført i retning  mot Liyly hvor man fikk informasjon om de rødes bevegelser. Da kamphandlingene begynte å nærme seg Tammerfors ble flystasjonen flyttet først, til Orivesi og senere til Tammerfors, ved sjøen Kaukajärvi.

Andre verdenskrig

Hovedartikkel Andre verdenskrig

Vinterkrigen

Hovedartikkel Vinterkrigen

Fortsettekseskrigen

Hovedartikkel Den finske fortsettelseskrigen

Lapplandskrigen

Hovedartikkel Lapplandskrigen

Pariskonvensjonen 1947

Etter våpenhvilen fikk  Finlands flyvåpen flyforbud frem til 1946, etter ordre fra  kontrollkommissionen. Det eneste som var unntatt var de flyoperasjoner som ble gjennomført i forbindelse med  Lapplandskrigen.
Finlands flyvåpen måtte lenge holde seg til propellfly, ettersom man hadde mer akutt behov for utenlandsk valuta til andre formål, og blant andre USA vegret seg også for å med å selge stempelmotorer til Finland, da de anså at landet var tapt til kommunismen. Bombe-og jagerfly var forbudt i henhold til fredstraktaten. De Iljusjin Il-28 bombefly som senere ble brukt av  Finlands flyvåpen, ble bare brukt til målflyvning og luftfotografering.
Jagerfly var begrenset til  60 fly, men forbudet ble ikke kontrollert.

Finlands flyvåpen i dag

Per våren 2010 besto Finlands flyvåpen av følgende enheter:
Lucanus maculifemoratus

Kjennetegn

En stor til meget stor (hannen 35-85 millimeter), brun til svart hjortebille, oversiden gjerne med noe lys bestøvning. Hannen har store, kraftige kjever som har flere store tenner, men forøvrig er ganske variable. De knebøyde antennene har vanligvis en fire-leddet vifte . Bakhodet har skrå tverrkjøler på sidene.

Utbredelse

Arten er vidt utbredt i Øst-Asia sør til Taiwan.