google/wiki40b huggingface dataset:
Simplicia og composita

Simplicia (enkeltting) er i farmasi- og medisinhistorien motsetningen til begrepet composita (sammensatte ting). I farmasien og i medisinen er simplicia slike legemiddel som betår av enkelte deler av planter, dyr eller mineraler. Composita består derimot av flere deler. 
I tillegg kommer etterhvert begrepet praeparata, som betegner legemidler som produseres fra enten simplicia eller composita ved forminskning eller knusing, ved varmebehandling eller ved løsemiddelbehandling. Denne formen for composiota kalles også kombinasjonspreparater.

Historie

I det 1. århundre beskriver Dioskurides og likeså Plinius i i sine verker om legemidler utelukkense simplicia. Deres arbeider videreføres av senantikke forfattere (Pseudo-Apuleius) og av middelalderforfattere (Macer floridus - Circa instans) . Også Liber iste omhandler slike ikke sammensatte legemidler, mens derimot Antidotarium Nicolai utførlig tar for seg composita.
I den romerske keisertiden ble det stadig mer populært å kreere legemidler ved blandinger av simplicia og slik fremstille nye composita. I denne sammenheng fikk man også Scribonius Largus' verk Compositiones.
I 2. århundre skrev Galen både om simplicia og om composita. Galen fikk innflytielse på arabiske forfattere. Slik behandlet Avicenna i 2. Bok av Medisinens kanon enkeltlegemidler (simplicia) og i 5. Bok sammensatte legemidler (composita).
I 1500 kalte Hieronymus Brunschwig sin Kleines Destillierbuch «Liber de arte distillandi de Simplicibus. Das Buch der rechten kunst zu distilieren die einzigen ding.» Han beskrev fremstillingen av destillater av enkle plante- eller dyredeler. I 1512 kom hans «Großes Destillierbuch» med tittelen «Liber de arte Distillandi de Compositis. Das buch der waren kunst zu distillieren die Composita …» I denne bok beskrev han fremfor alt destilater fra blandinger av simplicia.
De såkalte botanikkens fedre polemiserte mot «araberne» og beskyldte dem for å i for stor grad foretrekke de sammensatte legemidler fremfor de enkle. Denne polemikken ble videre forgiftet med heftige feider der humanistene stred mot «araberne».
Sylvester Sivertson

Liv

Han var sønn av bonden Syver Sylfestsen og Anne Olsdatter Hørven (nå: Hyrve i Skjåk). Faren var en streng haugianer, og sønnen kom også til å utgi et verk om haugianismens historie (1833). Den første utdannelse ble gitt ham av stortingsmann og kirkesanger Lars Jensen fra Hedemarken. Omkring 1828 kom han til Trondheim, hvor han begynte i handelslære hos kjøpmann Ole H. Dahl, men han fant fort ut at dette yrket ikke passet ham, og ved blant andre stortingsmann Michel Grendahls hjelp fikk han råd til å studere. Så fikk han undervisning hos sogneprest N. B. Flood i Kvikne og hos adjunkt A. H. Kaurin i Trondheim, og kunne i 1835 ta artium med haud.
Samme år begynte han å publisere dikt i avisene og å ta del i offentlig diskusjon, blant annet med et anonymt innlegg i «Demringsfeiden». Fra nå av til sin død levde han av sin penn. I Kristiania var han formann i Studentersamfundet, og medarbeider i «Statsborgeren». Senere var han redaktør for «Lillehammer Tilskuer (1841–42) og «Drammens Adresseefterretninger» (1845–47).

Diktergjerning

Som dikter foretok Syvertson en oversettelse av Tegnérs Svea (1835), og offentliggjordet en rekke dikt under pseudonymet «Urdsongis». Etter hans død lot broren Ole Sivertson i 1848 trykke et utvalg av diktene sammen med en biografi over dikteren. Han huskes kanskje best for sine dikt om Polens sak: «Polonia», «Grevinde Platers Kampsang» og «Grevinde Platers Kampbøn».

Trivia

Sylvester Sivertson har fått «Sylvester Sivertsons gate» i Trondheim oppkalt etter seg.
Giotto

Bakgrunn

Giotto ble født i en fattig bondefamilie i Colle di Vespignano i nærheten av Firenze, og som barn gjette han sauer. Han vokste opp i Firenze. De fleste eksperter mener at han faktisk het Giotto; andre mener at dette er en kortform av Ambrogio (Ambrogiotto) eller Angelo (Angiolotto).
Hans liv er beskrevet i Lorenzo Ghibertis verk Commentarii fra ca 1450, (med kunstnerhistorier), og dette verket ble bearbeidet av Giorgio Vasari mot midten av 1500-tallet. Det er skildringene der som har vunnet alminnelig fotfeste.

Kunstner

Rundt begynnelsen av hans kunstnergjerning er det spunnet en legende. Ifølge denne legenden skal han ha tegnet på klipper med kritt da kunstneren Cimabue kom forbi. En tegning av et får var livaktig og perfekt, og derfor foreslo Cimabue for Giottos far at sønnen skulle bli hans lærling. Også i læretiden viste Giotto store evner til å lage livaktige avbildninger av for eksempel fluer.
Som maler var han nyskapende og regnes som forløper for renessansen. Han brøt med den meget bundne bysantinske malestilen. Forskjellen var at den datidige stilen typisk viste flate, symbolske figurer arrangert i dekorative rom, mens Giotto i stedet malte mer individuelle figurer som virket sammen i et perspektiv. Hans figurer hadde skulpturelle preg, med fylde og vekt. Dette gav ham allerede i hans egen levetid mange beundrere, deriblant Dante, Boccaccio og kongen av Napoli.

Verker

Det er bevart flere verker av Giotto. Blant de mest kjente er hans serie av bilder over Frans av Assisis liv i den øverste kirken i San Francesco. Det hersker allikevel en viss usikkerhet om hvorvidt Giotto faktisk er opphavsmannen til serien. Et annet eksempel er korsfestelsen i Santa Maria Novella i Firenze.
Hans mesterverk er takdekorasjonen i Capella degli Scrovegni i Padova som han ferdigstilte omkring 1305. Der finnes 100 større scenarier som viser jomfru Marias liv og Kristi lidelseshistorie. Corettiene, panelene er malt som øvelse i perspektivmaling. Malestilen var en direkte inspirasjon for Michelangelos takmalerier i det sixtinske kapell omkring 200 år senere. I det hele tatt var renessansens malere meget betatt av kraften i Giottos fremstilling av lidelseshistorien. 
Fra ti år i Roma på pavens anmodning og en periode i Napoli er det ikke bevart altfor mange verker. Omkring 1320 vendte Giotto tilbake til Firenze, hvor han i Basilica di Santa Croce malte fresker og altertavler. Freskene ble sterkt skadet, men man ser nok til at man kan fornemme en viss endring i hans stil mot det mer ornamenterte.
Han kom også til å virke som arkitekt, blant annet for kampanilen på domkirken i Firenze. Han døde dog før den var fullført.
Ærlige blå øyne

Handling

Serien handler om en 25-årig kvinnelig svindler som har spesialisert seg på å lure millioner fra bedrestilte menn i samfunnet som selv har blitt rike ved hjelp av tvilsomme metoder. Dette klarer hun ved hjelp av sine «ærlige blå øyne», forkledninger og kalde beregninger. Hun har sitt tillholdsted i Uppsala der hun gjemmer pengene i en gammel kakkelovn. Hun jages etterhvert av dem hun har lurt og snart er også politiet på sporet.
Den kan beskrives som en krim-serie med en feministisk vri.
Vesta (gudinne)

Vesta er i romersk mytologi en jomfrugudinne som beskyttet arnen og ildstedet, hjemmet og familien. Hennes tilstedeværelse i romersk religion ble symbolisert av den ilden som brant i hennes arne og templer. Hennes nærmeste ekvivalent i gresk mytologi er Hestia.

Etymologi

I henhold til Georges Dumézil (1898–1986), en fransk filolog og forsker i komparativ mytologi, er navnet til gudinnen avledet fra indoeuropeiske rotordet *(e)eu-, forsterket til *(e)uee og med et tillegg av en «s». Dette forsterkede rotordet har to mulige former: *(e)eu-s, som kan bli funnet i greske heuei, latinske urit, ustio og vediske osathi, og som samtlige har betydningen «å brenne», «brenning». Det andre er *(e)u-ee som er funnet i latinske Vesta, greske Hestia, tilsvarende med gallisk visc, «ild».

Teologien

Vesta var gudinne for Romas ild. Dumezil har trukket en sammenligning mellom romerske religiøse oppfatninger og ritualer med tilsvarende aspekter i vedisk religion. Offerritualer i vediske India krevde tilstedeværelsen av tre ilder, to av dem vesentlige.
Den såkalte huseierens arnested som markerte forbindelsen til jorden av den som ofret, er opprinnelsen til alt i den rituelle handling. I vedisk ritual må en slik form for ild være rund som jorden selv. Offerilden som er i helligdommen må være kvadratisk ettersom dens hensikt er å rette offeret til himmelen i form av røyk.
Det er bemerkelsesverdig at den hellige ilden sto for og representerte den jordiske opprinnelse måtte kun bli antent ved friksjonen fra to treplanker, en av den arbor felix, antagelig eik. Vann var ikke tillatt i de indre aedes, og ble fraktet av vestalinnene i bøtter kalt futiles og som hadde en liten fot som gjorde dem ustabile. Vesta var et symbol på og en beskytter av Roma, og dets sted, arnen til den store romerske familie.

Vestaprestinner

Vestalinnene, Vestas jomfruprestinner, voktet gudinnens ild i hennes templer. Hver 1. mars ble ilden fornyet, og den brant helt fram til år 391 e.Kr. da keiser Theodosius la ned forbud mot all annen religionsdyrkelse enn den kristne. En av de vestalinnene som er nevnt i mytologien var Rhea Silvia som guden Mars befruktet og som siden fødte Romulus og Remus, de legendariske grunnleggerne av Roma.
Vestalinnene hadde fulltids sysselsetting som prestinner i romersk religion. De ble rekruttert fra patrisierklassen og måtte opprettholde absolutt kysk jomruelighet i 30 år. Det var på grunn av dette at vestalinnene ble kalt for vestajomfruene. De kunne ikke vise større egennytte og de hadde absolutt forbud mot å la ilden dø ut. De levde sammen i et hus i nærheten av Forum (Atrium Vestæ), overvåket av Pontifex Maximus, ypperstepresten. For å bli vestaline ble en ung kvinne juridisk fristilt fra hennes fars autoritet som prinsippet eide sin hustru og barn under romersk lov. Hun måtte deretter sverge en ed på kyskhet som skulle vare i 30 år, og denne eden var så hellig at om det ble brutt ville hun ble gravlagt levende i Campus Sceleris («Ondskapens marker»). I gjenytelse hadde vestajomfruene uavhengighet og mange privilegier som andre kvinner ikke hadde.
Dobbratzbreen

Dobbratzbreen er en bred sidebre som drenerer den sørlige delen av White Escarpment og flyter nordøstover mellom Watlack Hills og Webers Peaks ut i Splettstoesserbreen i Heritage Range i Antarktis. Den ble navngitt av geologi-gruppen fra University of Minnesota i 1963–64 etter major Joseph Dobbratz, en pilot i United States Marine Corps som assisterte gruppen.
Det andre slaget ved Kapp Finisterre i 1747

Det andre slaget ved Finisterre var et sjøslag som fant sted 25. oktober 1747 under Den østerrikske arvefølgekrigen i Biscayabukta utenfor Kapp Finisterre nordvest i Spania mellom en britisk flåte på fjorten linjeskip kommandert av admiral Sir Edward Hawke og en fransk konvoi, eskortert av en skvadron på åtte franske linjeskip kommandert admiral de Herbiers de l'Etenduère. Det ble en avgjørende britisk seier som satte Frankrike ute av spill på sjøen så lenge krigen varte.
Sjøslaget var mye likt det første slaget ved Kapp Finisterre den 14. mai 1747.
Franskmennene gjorde hederlig motstand, og de gode skipene deres gjorde at de til en viss grad klarte å stå imot mot britene. Britene seilte gradvis forbi de franske skipene og kapret de. Comte de Vaudreuil på «Intrépide», det første skipet i den franske linjen snudde for å hjelpe sin admiral, slik at begge skipene klarte å komme seg unna, men alle de andre skipene ble kapret.
Mens krigsskipene var opptatte seilte de franske handelsskipene, eskortert av Castor (26 kanoner) og «Content» (64 kanoner), som Desherbiers kunne spare, og de seilte videre til Vestindia. De fleste av dem ble derimot avskåret og kapret i de farvannene.
Nederlaget gjorde de franske myndighetene overbevist om at de var hjelpeløse til sjøs, og gjorde ingen flere forsøk på å kjempe seg gjennom den britiske blokaden. Dette gjorde at de fleste franske koloniene i Vestindia raskt ble utsatt for sult, og fredsforhandlingene gikk derfor raskt unna. Kong Ludvig lovet å gi tilbake Nederlandene som franskmennene hadde erobret, mot at de koloniene fikk vende tilbake til normale tilstander. Finisterre-slaget hadde også en effekt i den kommende Syvårskrigen, da Kong Ludvig ikke klarte å sende nok forsyninger og menn til Ny-Frankrike og resten av de sårbare koloniene.
Virkningsprinsipp

Virkningsprinsipp i fysikken er en formulering av de fundamentale lovene basert på begrepet virkning. Mens kinetisk energi og potensiell energi for et system har bestemte verdier for hvert tidspunkt i dets bevegelse, er dets virkning et resultat av bevegelsen over et endelig tidsrom. Prinsippet sier at den klassiske bevegelsen skal ha en ekstremal virkning, det vil si være minimal eller maksimal. Ofte og spesielt for korte tidsforløp, er den minimal. Det omtales derfor mange ganger som prinsippet om minste virkning.
Det første virkningsprinsipp ble formulert av den franske naturviter og filosof Pierre Louis Maupertuis i 1744. Han forsøkte med dette å generalisere Fermats prinsipp som bestemmer lysets gang i geometrisk optikk, til også gjelde for vanlige partikler. Dette prinsippet sier at lysets gang mellom to punkt er gitt ved den banen som tar minst tid. På den tiden var det antatt at lys bestod av en strøm av små lyspartikler. Ut fra den feilantagelse at lyset beveger seg raskere i et tett medium som vann enn i et tynt medium som luft, postulerte han at en partikkel skulle bevege seg slik at dens bevegelsesmengde (massen multiplisert med hastigheten) multiplisert med tilbakelagt veistrekning skulle være minst mulig. Dette er Maupertuis' virkningsprinsipp. Det ble samme år også oppdaget av den store, sveitsiske matematiker Leonhard Euler som formulerte det på en mye mer presis måte. Opprinnelig inngikk det som et appendiks til hans store verk som la grunnlaget for moderne variasjonsregning.
Hundre år senere viste den irske fysiker og matematiker William Hamilton at de samme, mekaniske lovene kunne utledes fra et enklere virkningsprinsipp basert i stedet på Lagrange-funksjonen til systemet. Har systemet en kinetisk energi T og en potensiell energi V, er denne L = T - V. Dette er i motsetning til den totale energien til systemet som er E = T + V. Noen av de viktigste fordelene med dette prinsippet er at det kan generaliseres til å gjelde også for relativistsike partikler som har hastigheter tett opp til lyshastigheten samt at det mer direkte kan benyttes i beskrivelsen av kontinuumsmekanikk og i feltteorier.
Maupertuis og Euler mente at det måtte ligge en guddommelig styrelse bak prinsippet og resultere i en perfekt verden. Men i dag vet man at den virkelig grunnen er en direkte konsekvens av kvantemekanikken som formulert av den amerikanske fysiker Richard Feynman. De kvantemekaniske lovene som virker på mikroskopisk nivå resulterer i en klassisk bevegelsen på makroskopisk nivå som har en ekstremal virkning.
Soligalitsj

Soligalitsj (russisk: Солига́лич) er en by i Kostroma oblast i Russland. Byen ligger på høyre bredd av elva Kostroma, rundt 170 km nordøst for Kostroma. Innbyggertall: 6 996 (folketelling 2002).

Historie

Byen oppsto som et senter for saltverk, som forsynte ikke bare Russland men også store deler av Skandinavia med salt. Disse saltverkene ble først nevnt i Ivan Kalitas testamente som Sol-Galitskaja (russisk: Соль-Галицкая, eller «Salt fra Galitsj»).
På slutten av 1300-tallet ble familien til Dmitrij Sjemjaka eiere, og forsynte ham med nødvendige inntekter til å kunne føre en langvarig krig om kontrollen over Moskva. I 1450 ble både Galitsj og Soligalitsj til slutt erobret av Vasilij II av Storfyrstedømmet Moskva. På 1500-tallet ble saltverkene utnyttet av Troitse-Sergijeva Lavra og fem andre klostre. Bosetningen ble gjentatte ganger plyndret av Kazan-tatarer og udmurter.
I 1609 ble Soligalitsj sete for en vojvod. Den ble igjen plyndret av en av de polske hærene som streifet rundt i Russland i Russlands urolige tider. I 1649 ble trebyen ødelagt av brann. Mot slutten av 1600-tallet ble et halvt dusin kirker gjenoppbygd i stein, og de står den dag i dag.
I 1708 ble Soligalitsj en del av Arkhangelsk gubernija. Sytti år senere ble det separate Kostroma gubernija dannet, med Soligalitsj som et av ujezd-sentrene.

Økonomi og næringsliv

Byen er i dag kjent som et spa-sted, ettersom den har mineralkilder, silt- og mudderbad.
Norsk Revmatikerforbund

Reuma-Sol Senter i Spania

NRF har et eget ferie- og behandlingssenter på Costa Blanca i Spania. Senteret har fått navnet «Reuma-Sol Senter». Det ble innviet i 2000 og ligger i Alfaz del Pi i Spania. Der tilbys blant annet fysioterapi og bassengtrening. Ca. 40 personer arbeider ved senteret.
Mauken

Mauken er et fjellmassiv i Målselv kommune i Troms. Det ligger mellom Målselvdalen i sør og Takelvdalen i nord. Fjellet har flere topper, hvorav den høyeste er Stormauken på 1 194 meter over havet. Andre topper er Mauktippen (1 151 moh.] og Maukungen (1 115 moh).
Navnet kommer av det samiske ordet for fjellvåk som er moike.
De mest stabile vinterbeitene til Mauken reinbeitedistrikt er konsentrert rundt og vest for Maukenmassivet.
I juni 1941 styrtet et tysk Junkers Ju 88-fly 50 meter nedenfor toppen. Det var elendige flygeforhold, og flygerne så ikke fjellet før de var 30 meter unna. Flyet ble totalvrak og mannskapet på tre omkom. Et par lokale personer fant en pistol ved flyvraket, ble oppdaget og sendt til konsentrasjonsleir i Tyskland.
I 2005 diskuterte investorer om de skulle bygge Målselv fjellandsby der eller på Myrefjellet, der sistnevnte ble valgt.
Berliner Philharmonie

Berliner Philharmonie på Kemperplatz i ortsteil Tiergarten i bydelen Mitte regnes ved siden av Konzerthaus på Gendarmenmarkt til de viktigste konsertsaler i Berlin og er fast spillested for Berliner Philharmoniker.
Byggingen av konserthuset ble påbegynt i 1960 og det ble innviet 15. oktober 1963. Arkitekt var Hans Scharoun. Bygningen hører sammen med kammermusikksalen, Musikinstrumentmuseet og flere andre bygninger til området kalt Kulturforum Berlin, ikke langt fra Potsdamer Platz.
Comp.* hierarkiet

comp.* hierarkiet er en større klasse av diskusjonsgrupper på Usenet. Det inneholder alle diskusjonsgrupper som begynner med comp, og er organisert hierarkisk.
Gruppene diskuterer forskjellige spørsmål relarer til datamaskiner, teknologi og programmering. Noen av gruppene kan endog tilby peer-to-peer teknisk støtte.
Morató

Transport

Ruta 25 forbinder Morató med Beisso, Young, Menafra og Merinos.
Nordisk Institutt for Odontologiske Materialer

Nordisk institutt for odontologiske materialer AS (NIOM as) er et nordisk samarbeidsorgan for dentale biomaterialer. Instituttets oppgaver innen forskning, materialprøving, standardisering og forskningsbasert opplysningsvirksomhet er rettet til tannhelsetjenesten og helsemyndigheter i de nordiske landene. Instituttet eies av NORCE og Helse- og omsorgsdepartementet i Norge, og finansieres av Nordisk ministerråd, norske helsemyndighetene og av eksterne midler fra oppdrag og materialprøving. NIOM as er et felles nordisk ressurssenter for dentale biomaterialer som samarbeider med odontologiske læresteder og forskningssentra. 
NIOM as har en spesialisert stab som dekker alle felter innen dentale biomaterialer så som odontologi, biologi, toksikologi, kjemi, polymerkjemi, fysikk og metallurgi.
Instituttet samarbeider med Socialstyrelsen i Sverige om kunnskapsdokumenter for tannhelsetjenesten under Kunskapscenter för dentala material – KDM. I Norge er Helsedirektoratet samarbeidpartner på myndighetsnivå.
Col d'Aubisque

Col d'Aubisque er et 1 709 meter høyt fjellpass i de franske Pyreneene. 
Fra vest mot øst knytter passet sammen Laruns i Vallée d’Ossau med Argelès-Gazost i Gave de Pau-dalen. På vestsida ligger kurstedet Eaux-Bonnes og skidestinasjonen Gourette. På østsida kommer en til et annet pass, det 1 474 meter høye Col du Soulor. 
Col d'Aubisque er en mye brukt fjellovergang i Tour de France.
Drakenstein Correctional Centre

Drakenstein Correctional Centre (tidl. Victor Verster Prison) er et lavsikkerhetsfengsel beliggende mellom Paarl og Franschhoek i Western Cape, Sør-Afrika. Fengselet er kjent for å ha huset apartheidmotstanderen Nelson Mandela.
«St. Raphael» (fly)

«St. Raphael» var et Fokker F.VII monoplan brukt i 1927 i et forsøk på en transatlantisk flyvning fra England til Canada som det første til å krysse Atlanterhavet fra øst til vest. Prinsesse Anne av Löwenstein-Wertheim-Freudenberg som finansierte foretaket fulgte som passasjer. Flyet forlot RAF Upavon, Wiltshire kl 7:30 den 31. august 1927 med Frederick F. Minchin og Leslie Hamilton som besetning. «ST. Raphael»s siste bekreftede posisjon var vest for Irland, om lag 1 200 miles fra Upavon kl 21:44, observert fra SS «Josiah Macy». Etter flere resultate søk og ubekreftede rapporter var verken flyet eller de ombord sett igjen.
Synnalandsneset

Synnalandsneset, også kalt Synnaland er en liten grend like nord for Brattvåg sentrum i Haram i Møre og Romsdal. Fra tidligere tider lå det 4 gårder der, men området ble på starten 90-tallet omregulert til boligformål og består i dag av Synnaland byggefelt. Området er fortsatt under utvikling og det bygges flere hus. Ofte finner mange unge veien til ballbingen på Synnalandsneset, som ble bygget på dugnad i 2005. Fylkesvei 659 går forbi grenda.

Historie

Synnaland har vært bebodd i mange hundre år. På 1500-tallet var det 1 gård der, rundt 1700-tallet var det økt til 4 gårder. Det var gårdene på Synnaland som eide landområdet i vågen hvor Brattvåg ble grunnlagt. I 1911 bortfestet innbyggerne på Synnaland området og fallrettighetene til Synnalandsvassdraget til Bernt P. Hildre, Iver og Ole Skjelten som startet opp Brattvåg kraftverk. Synnaland sammen med gården i Årsundet de nærmeste naboene til Samfjorden der Brattvåg vokste til.
Synnaland tilhørte fra gammelt av Haram tinglag og senere Haram herred som under kommunereformen i 1965 endret til Haram kommune.
Øyvind Åsland

Utdannelse og erfaring

Åsland har fireårig misjonærutdannelse ved Fjellhaug Misjonsskole og en mastergrad i missiologi fra Nairobi Evangelical Graduate School of Theology. Han har også vært misjonær i Kenya i syv år, og siden 2005 regionleder for Etiopia, Kenya og Tanzania.
Bakgården

Teater

Revyen Hvalsommer i 2005 ble startet i Bakgården og gruppen Lommeteateret satte opp Bakgårdsnissenei desember 2005. 
Sommeren 2009 startet et sommerteater med Karius og Baktus.
www.bakgarden.no
Driften ble samme år overført til Bakgården as som i januar 2010 også kjøpte den gamle delen av sjøfartsmuseet i Sandefjord.
Dette huset ble kalt Villa Kultura og samler mange kulturelle aktiviteter.
Se: www.villakultura.no
Stedet inneholder også Bakgården Café, se www.bakgaardencafe.no
Platyonitis

Utseende

Middelsstore, svarte gjødselbiller. Kroppsformen er påfallende firkantet, nærmest prismeformet.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Øst-Afrika (Etiopia, Kenya, Tanzania, Mosambik) og i Angola.
Skjørost

Skjørost er en fersk ostemasse av syrnet skumma mjølk; en surmjølkost. Navnet skjørost kommer av det gammelnorske ordet «skyr», som betyr sur.
Osten lages ved at skumma mjølk syrnes, og etter 17–18 timer varmes den forsiktig til mjølka «sprekker». Ostemassen løftes ut av mysa på det rette tidspunktet. I surmjølkostene blir ostestoffet felt ut av skummamjølka ved syrning, ved tilsetting av kjernemjølk eller ved hjelp av reindyrka mjølkesyrekulturer.
I Rørostraktene serveres tradisjonelt skjørosten med tjukkmjølk, rømme og evt. litt sukker, vanligvis som tilbehør til spekemat. Andre norske surmjølkoster er gamalost og pultost.
Norgesmesterskapet i alpint 1985

Norgesmesterskapet i alpint 1985 var det norske mesterskapet i alpin skiidrett. Mesterskapet ble arrangert på Oppdal og Klæbu fra 15. til 17. februar.
Longsheng

Longsheng (kinesisk: 龙胜各族自治县; pinyin: Lóngshèng gèzú Zìzhìxiàn) er et autonomt fylke i den autonome regionen Guangxi en Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Guilin.
Befolkningen var på 166 812 innbyggere i 1999.

Samferdsel

Kinas riksvei 321 løper gjennom området. Den fører fra Guangzhou i provinsen Guangdong via blant annet Wenzhou og Guilin til Chengdu, hovedstaden i provinsen Sichuan.