google/wiki40b huggingface dataset:
Jens Okking

Bakgrunn

Jens Okking var i årene 1956–59 vervet i Marinen. Fra 1960 var han tilknyttet studentscenen i Århus som scenograf.

Skuespiller

Han debuterte som skuespiller i 1961 som gjøgleren i Natten. Okking var med å stifte og var skuespiller ved eksperimentteateret Vestergade 58 i Århus. I årene 1968–70 var han kunstnerisk leder av Jomfru Ane Teatret i Aalborg og seinere fikk han mange roller blant annet ved Folketeatret, Det Danske Teater, Gladsaxe Teater og Betty Nansen Teatret, hvor han blant annet hadde tittelrollen i Klokkeren fra Notre Dame.
Han medvirket i en lang rekke danske film siden debuten i Oktoberdage (1970).  Okking hadde i 1976 tittelrollen i kriminalsuksessen Strømer og gjenopptok rollen på TV i 1987 i seks avsnitt av Een gang strømer. På TV spilte han også med i TV-serien En by i provinsen. Fra 1970–1972 drev han et husmannsbruk i Thy og kjøpte i 1974 gården «Lille Jylland» ved Holbæk, hvor han satset på en økologisk dyreproduksjon. Han måtte imidlertid på grunn av sykdom se gården gå på tvangsauksjon. I 1979 søkte han forgjeves på sju teatersjefstillinger i København. I 1989 ble han valgt som kunstnerisk leder av kultursentret Værket i Randers, men etter nesten et års tid fratrådte han stillingen etter konflikter med de lokale embetsmenn blant annet på grunn av hans ønske om i strid med vedtektene å drive restaurant i kultursentret. Foruten sine gjøremål innenfor film og teater har Jens Okking i mediene vært kultur-, reise- og matskribent og TV-anmelder.

Politikk

Okking var sosialdemokrat, men forlof partiet i 1994 blant annet i protest mot at Jytte Hilden ble utnevnt til kulturminister. I 1996 flyttet han til Irland, men stilte i 1999 til valg for Europaparlamentet som representant for Junibevægelsen og ble valgt inn. I den siste del av sin periode i Europaparlamentet representerte han Folkebevægelsen mod EU, idet han i sin korte tid i parlamentet var blitt stadig mer kritisk overfor EU. I mars 2003 ble han sykemeldt fra parlamentet.
For sitt skuespillerarbeide mottok han tre Bodil-statuetter; beste birolle i Nitten røde roser og for beste hovedrolle i Strømer og At klappe med een hånd.
Okking ble i 1976 gift med danseren og koreografen Annette Walther (1945–1988).
Dialogen i helvete mellom Machiavelli og Montesquieu

Dialogen i helvete mellom Machiavelli og Montesquieu (fransk: Dialogue aux enfers entre Machiavel et Montesquieu) er en politisk satire og pamflett som ble skrevet av Maurice Joly, en fransk advokat og satiriker med politiske synspunkter som var konservative, monarkistiske og legitimistiske. Pamfletten var et angrep på Napoleon IIIs politiske ambisjoner, og ble utgitt i Genève og deretter i Brussel i Belgia i 1864.
Ettersom det var ulovlig å kritisere monarkiet, forsøkte Joly å smugle sin pamflett inn i Frankrike. Politiet konfiskerte så mange eksemplarer de kunne, og pamfletten ble forbudt. Etter at forfatterskapet ble tilbakeført til Joly, ble han stilt for retten den 25. april 1865 og dømt til 15 måneders fengsel ved Sainte-Pélagie. Den 14. juli 1878 begikk Joly selvmord.
Satiren angriper Napoleon IIIs politiske ambisjoner, og benytter djevelske renkesmeder i helvete som dramaturgisk grep. Napoleon III angripes i en dialog mellom Machiavelli og Montesquieu, som sitter i helvete og diskuterer verdensherredømmet. I 25 dialoger forsvarer «Montesquieu» (forfatteren) de humanistiske verdier som Maurice Joly anklager Napoleon III for å ha avskaffet, mens Napoleon III er forkledd som «Machiavelli» for å unngå den franske sensuren.
Joly synes selv å ha lånt fra en populær roman av Eugène Sue, Folkets mysterier, hvori konspiratorene var jesuittene. Jøder nevnes ikke i noen av disse to arbeidene.
Ingen av disse to arbeidene nevner jødene som konspiratører. Jolys verk dannet likevel grunnlaget for den storslåtte konspirasjonsteorien i det velkjente russiske falsumet Sions vises protokoller, som beskrev en angivelig plan om jødisk verdensherredømme og har blitt brukt av antisemitter som «bevis» i kampen mot jødene. De såkalte «protokollene» er imidlertid et nesten ordrett plagiat fra satiren til Joly.
Misamis Occidental

Navn

Navnet Misamis kommer fra kuyamis som er en kokosnøtt med søtlig smak. Spanjolene forvansket det. Provinsens største by, Ozamiz City, het Misamis fra den spanske kolonitiden og frem til 1948. Occidental betyr vestlig.
Chesapeake bay retriever

Opprinnelse og alder

Chesapeake bay retriever kan være en etterkommer av to skipbrudne newfoundlandshundene som overlevde et forlis utenfor Maryland i 1807. Hundene ble tatt inn i familier som allerede hadde hunder, og som krysset hundene med sine lokale retrievere. Senere skal hundene være krysset med andre lokale retrievere, oterhund, irsk setter og irsk vannhund, og resultatet ble en hardfør rase som er i stand til å svømme i det kalde vannet i Chesapeake Bay. Hvor sann denne historien er, er imidlertid uklart, men chesapeake bay retriever har trekk i seg som kan tyde på at i vertfall familietreet historien forteller om, kan stemme. En studie av Parker et al. (2017) ser ut til å indirekte støtte deler av opphavet, siden retrievere danner en naturlig klade sammen med irsk vannspaniel og newfoundlandshund.
Den ble første gang vist på en utstilling i 1876, men den første rasestandarden skriver seg fra 1890. Den første raseklubben ble dannet i 1918, samtidig som rasen ble offentlig anerkjent. Rasen er ganske sjelden i Europa.

Utseende, anatomi og fysikk

Chesapeake bay retriever er en middels langstrakt og svært muskuløs hund med bred og dyp brystkasse, godt opptrukklet buklinje, sterke muskuløse bein, middels lang hale (27-37 cm). et bredt og rundt hode med et forholdsvis kort og tydelig snuteparti, måtlig markert stopp, forholdsvis små hengende ører og middels store lyse (gulaktige) øyne.
Pelsen er tett og kort, nærmest oljeaktig (vannavstøtende), med underull. Fargen er fra mørk brun tillys brun eller fra gulbrun til hvetefarget. Små hvite flekker tillates på brystet og labbene.

Bruksområde

Chesapeake bay retriever er kanskje den mest utpregede jakthunden blant retrieverne. Den er meget utholdende og energisk, og en meget dyktig svømmer og apportør. For mange utgjør den dessuten en god og stødig familiehund, som dessuten har gode vakthundegenskaper. Rasen har utpreget gode brukshundegenskaper.

Lynne og væremåte

Chesapeake bay retriever passer for aktive familier med god erfaring. Den kan være hard og noe stri, men er sjelden brutal og dominerende. Den krever ganske mye mosjon og hjernetrim for å trives maksimalt. Den skal være flink med barn, men må på ingen måte sammenlignes med den mer populære labrador retriever i så måte.

Annet

Pelsen krever regelmessig børsting, men den skal ikke såpevaskes for ofte.
Erich Kästner

Bakgrunn

Kästner vokste opp i en håndverkerfamilie, og tok lærerutdanning 1913–19; avbrutt av han 1917–18 deltok i et artillerikompani i første verdenskrig. Krigen gjorde et sterkt inntrykk på ham, og han ble pasifist. Etter krigen studerte han tysk historie og teatervitenskap ved Universität Leipzig. Han tok doktorgrad i 1925 på en avhandling om Fredrik II og tysk litteratur.

Skribent, forfatter

Han og arbeidet deretter som journalist og kritiker. Han var blant annet tilknyttet uketidsskriftet Die Weltbühne, som ble ledet av Kurt Tucholsky og senere Carl von Ossietzky. Forfatterskapet er utpreget antifascistisk, med spor av retningen Neue Sachlichkeit. Han skrev også lettere komedier.
Erich Kästners mest kjente barnebok er Emil og detektivene fra 1928. Boken var oppsiktsvekkende for sin samtid, i og med den realistiske samtidsskildringen fra bymiljø; tidligere spenningslitteratur for barn var lagt til eksotiske eller eventyrlige miljøer. Boken ble raskt en suksess, og er oversatt til nærmere 60 språk. Den første filmen ble laget i 1931. 
Alle hans verker, utenom Emil og detektivene, ble demonstrativt brent under de omfattende bokbålene runft om i landet i 1933. Kästner ble ekskludert fra det nazifiserte tyske forfattearforbund Reichsverband deutscher Schriftsteller (RDS), men kunne likevel overvintre Det tredje rike uten å gå i landflyktighet. Han publiserte upolitiske romaner som Drei Männer im Schnee (Tre menn i snø) (1934) på et sveitsisk forlag. I 1942 fikk han mulighet til å under pseudonymet Berthold Bürger skrive manus til en film om baron von Münchhausen, et prestisjeprosjekt for Ufa med støtte fra propagandaminister Goebbels. Denne Josef von Bákys storslagne fargefilm Münchhausen (1943) ble en stor suksess.
I 1944 ble Kästners hjem ødelagt i samband med den harde bombingen av Berlin. I begynnelsen av 1945 reiste han med en gruppe andre filmarbeidere til Mayrhofen i Tyrol, under foregivende av at de skulle filme for en (ikke eksisterende) filmproduksjon, som de kalte Das falsche Gesicht (Det gale ansiktet). Den egentlige hensikt var å overleve sluttstriden om Berlin, og Kästner forble i Tyrol til krigen var over. Han skrev om disse opplevelser i en dagbok som ble publisert i forskjellige versjoner i Notabene 45 (1961) og Das Blaue Buch (2006). 
Erich Kästner skrev også Das doppelte Lottchen (1949), som er forelegget for filmen Foreldrefellen fra 1998 med Lindsay Lohan i hovedrollen.
Nagqu (Nagqu)

Nagqu eller Nagchu (kinesisk: 那曲县; pinyin: Nàqū Xiàn) er et fylke i prefekturet Nagqu i den autonome region Tibet i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var på 77 639 innbyggere i 1999.
Selve småbyen Nagqu hadde 24 364 innbyggere i 2000.
Barom-klosteret ligger i fylket.

Verdens høyest beliggende flyplass

Kina planlegger å bygge Nagqu lufthavn, som blir verdens høyest beliggende på 4436 meters høyde over havet. Byggearbeidet over tre år antas å bli avsluttet i 2014. Når den åpes, vil den gå forvi i moh den nåværende høyest beliggend, Qamdo Bangda lufthavn (4334 moh).

Jernbane

Qingzangbanen passerer gjennom fylket.

Vei

Kinas riksvei 109 løper gjennom området. Den knytter Beijing sammen med Lhasa i Tibet. Den løper vestover fra Beijing via Datong, Yinchuan, Lanzhou og Xining til Golmud før den dreier sørvestover mot Lhasa.
Kinas riksvei 317 ender her. Den går fra Chengdu i Sichuan til Nagqu.
Zhengxiang

Zhengxiang (蒸湘区) er et bydistrikt i den kinesiske provins Hunan. Det tilhører byprefekturet Hengyang (衡阳市). Det har et areal på 111 km² og teller ca. 210 000 innbyggere (2003).
Arbeider og kolkhoskvinne

Historikk

Forut for Verdensutstillingen ble det i Sovjetunionen utlyst en konkurranse for den sovjetiske paviljongen. Vinner ble arkitekten Boris Jofan, som tidlig på 1930-tallet hadde tegnet Sovjetenes palass. Hans stramme høye art deco-lignende bygning skulle krones av en statue som symboliserte det sovjetiske folk - industriarbeiderne og kolkhos-bøndene. Det ble også utlyst til konkurranse om dette skulpturen.
Skulpturkonkurransen ble vunnet av Vera Mukhina som hadde presentert en monumental statue i den sosialistiske realismens ånd med influenser fra antikke skulpturer som «Nike fra Samothrake» og «Harmodius og Aristogeiton», samt relieffene «La Marseillaise på Triumfbuen i Paris. Statuegruppen ble først utferdiget som gipsmodell og ble deretter overført til stål i seksti deler som skulle sveises sammen. Det tok bare tre måneder å ferdigstille delene og den 19. mars 1937 ble de transportert til Paris med tog. Den 24,5 meter høye skulpturen stod ferdigmontert og klar ved åpningen den 25. mars. Den sovjetiske paviljongen med sin imponerede skulpturgruppe og den klart høyere tyske paviljongen, prydet med den tyske ørn, stod på hver sin langside av Marsfeltet framfor Eiffeltårnet.
Under transporten tilbake til Moskva ble skulpturen skadet. Den ble reparert i 1939 og plassert på en pidestall i det allrussiske utstillingssenter i Moskva.
«Arbeider og kolkhoskvinne» ble et nasjonalt ikon for Sovjetunionen og har fra 1947 blitt brukt som symbol for det statlige filmselskapet Mosfilm.

Restaurering

I 2003 ble skulpturen demontert for å restaureres. Det var planlagt at den skulle være ferdig i 2005 men på grunn av finansieringsproblem ble den ferdig først i 2009. Skulpturen ble plassert på en spesiallaget i Det allrussiske utstillingssenteret i Moskva og ble innviet 4. desember 2009. Året etter ble det i paviljongen åpnet et museum tilegnet skulpturgruppen og dens historie.
Norgesmesterskapet i boksing 2015

Norgesmesterskapet i boksing 2015 ble arrangert 15. mars i Oslo.
Kongepokalen ble vunnet av Salavat Khatuev. Forbundspokalene ble vunnet av Ingrid Egner og Bernhard Torres. Beste klubb ble Sportsklubben av 1909.
Liupanshui

Liupanshui (kinesisk: 六盘水; pinyin: Liùpánshuǐ) er et byprefektur i den kinesiske provins Guizhou. Det ble grunnlagt i 1978 og har om lag 250 000 innbyggere i selve byen, men hele Liupanshui hadde 2 830 000 innbyggere i 2006, og var den nest største byen i Guizhou. Arealet er på 9 926 km².
14 på topp

14 på topp er et musikkalbum med Wenche Hallan og Christopher Bean, utgitt i 1975.
Anton Diabelli

Biografi

På Antons Diabellis dåpsattest er faren Nikolaus ført opp som «Musiker hier». Moren Regina Moser stammet fra en musikerfamilie. Faren gav Diabelli den første undervisningen i sang, klaver-, og orgelspill. Syv år gammel ble han tatt opp som korgutt i klosteret Michaelbeuern, der han fikk en grundig musikalsk utdanning som senere ble viderført ved Benediktinergymnaset.
Foreldrene ønsket at Diabelli skulle bli prest, og i 1796 startet han på latinskolen i München. For å avslutte sine teologistudier, studerte han året 1800 ved cistersienserklosteret Raitenhaslach. Diabelli komponerte likevel videre, og arbeidene hans gjorde Michael Haydn oppmerksom på ham. Haydn gav Diabelli undervisning og hjalp ham fram.
Da Raitenhaslach ble sekularisert i 1803, gav Diabelli opp forsettet om å bli prest og konsentrerte seg om musikken. I Wien traff han Ludwig van Beethoven og Michaels Haydns bror, Joseph. Etterhvert ble Diabelli en ettertraktet klaver- og gitarlærer i Wien.
I 1807 kom den italienske gitarvirtousen Mauro Giuliani til Wien, og etter gjensidig utveksling av ideer, skrev Diabelli verk for sologitar, duetter, trioer, hus- og kammermusikk for gitar, og sanger med gitarakkompagnement.
Diabelli gikk i kompaniskap med forleggeren Peter Cappi og drev musikkhandel og forlag sammen med ham. Senere drev Diabelli forretningene for egen regning, og publiserte musikk av Haydn-brødrene, Cherubini, Mozart, og framfor alt Franz Schubert.
Diabelli ble rammet av aldersdemens. Han er begravet på Sankt Marxer Friedhof i Wien.

Verk

Diabelli skrev mer enn 200 komposisjoner i nær sagt alle musikkformer: to- og firhendige klaverstykker, undervisnings- og studiemateriale for klaver og gitar, orkesterverk, kammermusikk, operetter, syngespill, kantater, messer og offertorier. Mangfoldigheten og det høye antall verk gjør Diabelli til en sentral komponist under Wienerklassisismen.
Kirkemusikken er lett tilgjengelig og takknemlig å oppføre, i dag blir særlig Pastoralmesse op. 147 og Landmesse op. 107 hyppig oppført.
Spesielt slitesterke har hans to- og firhendige klaververkene vært som krevende og pedagogisk verdifulle undervisningsstykker. En gitarskole og andre læreverk stammer fra hans tid som gitarelev. For sologitar skrev han framfor alt sonater, sonatiner, variasjonsverk, serenader og arrangementer over populære operamelodier, kammermusikk med klaver, strykere og blåseinstrumenter og et stort antall sanger med gitarakkompagnement.
Med sine musikkdramatiske verk hadde Diabelli derimot liten suksess.
New Orleans

Historie

29. august 2005 ble New Orleans rammet av Orkanen Katrina. Diket som omringer byen brast og store områder av byen ble lagt under vann, som førte til store materielle ødeleggelser og flere dødsfall.
Cruiser Tank Mk VI Crusader

Crusader I

Crusader I var den originale varianten. Bestykningen besto av en 2 punds kanon og to Besa 7,92mm mitraljøser. Den ene mitraljøsen var montert i et eget tårn foran hovedtårnet. Den hadde et mannskap på 5 og panseret var mellom 7 mm og 40 mm tykt.

Crusader II

Crusader II fikk tykkelsen på pansringen foran økt til 49 mm og mitraljøsetårnet ble fjernet, slik at annenbestykningen ble redusert til en mitraljøse. Ellers var den identisk med Crusader I.

Crusader III

Crusader III var den siste hovedvarianten og var i produksjon fra mai 1942. Den skilte seg først og fremst fra tidligere varianter ved at hovedbestykningen nå var en sekspunds kanon. Fordi den større kanonen gjorde tårnet trangere ble mannskapet redusert til 3. Tykkelsen på pansringen ble ytterligere økt flere steder, 51 mm på det tykkeste, og vekten økte til 20 085 kg.
Aleksander Zawadzki

Bakgrunn

Aleksander Zawadski ble født i en fattig gruvearbeiderfamilie og begynte ved 13 års alder å arbeide i gruvene.

Kommunist

Han sluttet seg i 1923 til det underjordiske kommunistiske ungdomsforbundet.
Som medlem av det kommunistiske ungdomsforbundet gikk Zawadski i eksil i Sovjetunionen i 1931, etter å ha sittet seks år i fengsel for undergravende virksomhet  mot den polske stat og for å ha organisert mordet på Antoni Kamiński, en kamerat fra det kommunistiske ungdomsforbundet.

Annen verdenskrig

Han vendte tilbake til Polen i 1939, rett før utbruddet av andre verdenskrig, og ble umiddelbart grepet. Han ble satt fri fra fengsel ved den sovjetiske invasjonen av landet, og sluttet seg etterpå til  den sovjetisk organiserte polske folkearmé, dar han ble forfremmet til generalmajor.

Politiker

Etter gjennomføringen av Wisła-Oder-offensiven ble han gjort til den nye regjeringens representant for det tidligere tyske territoriet Schlesien, som ble overført til Polen etter krigen. Mange av de tyske innbyggerne hadde flyktet vestover, men langt fra alle. Den 18. juni 1945 gan han militær orde om å fordive dem fra sine hjem og sette dem i interneringsleirer. Senere ble de fordrevet, men i leirene ble 1.000-1.500 menn, kvinner og barn enten tatt livet av eller omkom av sult eller sykdom. 
Han ble innvalgt i sejmen i 1947 og var vise regjeringssjef i 1948-49.

President (leder for statsrådet)

Den 20. november 1952 ble han formann for det polske statsrådet og var dermed Polens statssjef etter Bolesław Bierut frem til sin død i 1964.
Tor Åge Bringsværd

Fjernsynsproduksjoner

Innen TV er han og makkeren Jon Bing mest kjent som skaperne av Norges første sciencefictionproduksjon for TV, miniserien Blindpassasjer, som var en blanding av thriller og science fiction. De har også skrevet to av miniseriene, samt tre episoder om etterforskerne Helmer & Sigurdson som gikk på NRK 1975–1981. I 1982 var de aktuelle med sciencefictionserien Ta den ring, som i motsetning til Blindpassasjer foregikk på jorden. Han skrev også den norrøne serien Vår gamle gudelære, fra 1982, for NRK.

Annet

Han er også aktiv som oversetter, og har blant annet oversatt Albert Åberg-bøkene til norsk.
Bringsværd er siden 1990 bosatt i Hølen sammen med sin kone, forfatteren Else Færden.

Oversettelser

Bringsværd har helt siden debuten med den religionshistoriske tekstantologien Det står skrevet i 1966 gjort en betydelig innsats som oversetter, antologiredaktør og formidler. 
Dette arbeidet omfatter blant annet oversettelse av Albert Åbergbøkene og nyoversettelse av Ole Brumm og Huset på Bjørnehjørnet sammen med Marianne Koch Knudsen.
Som redaktør har han hatt medansvar for blant annet seriene Barnas første, Det store barnebokverket Hugin og Munin, fem bind med Lanterne science fiction med serietittelen «Nazar» på 1970-tallet, tre sciencefictionantologier for Bokklubben (Østenfor sol, Vestenfor måne og Stella Polaris, 1969-1982) Brummboken på 1990-tallet og Verdens Hellige Skrifter fra 2000. I den siste serien har han bidratt til en nyoversettelse av Gilgamesh sammen med Jens Braarvig og redigert antologien I begynnelsen og Jorden – vår mor.
Shakespeares skjulte sannhet

Shakespeares skjulte sannhet er en dokumentarfilm produsert av AS Videomaker, og hadde premiere på norske kinoer våren 2012. Regissør var Jørgen Friberg, og produsent var Kjell Eriksen.
Dokumentarfilmen tar for seg det den norske organisten og kryptologen Petter Amundsen mener er skjulte koder i Shakespeares førsteutgave av sine samlede verker. Amundsen mener han har funnet bevis som kan bekrefte at det var andre mennesker involvert i skrivingen av verdens mest siterte stykker.
Filmen er en oppfølger til dokumentarserien Shakespeares skjulte koder, som blant annet er sendt flere ganger på NRK. Filmen er imidlertid bygget på et noe annet konsept, der Amundsen har som mål å overbevise den britiske Shakespeare-eksperten Robert Crumpton. Crumpton er overbevist om at "Shakespeare skrev Shakespeare", og er en av de veldig få ekspertene på området som faktisk ønsker å møte organisten.
Sammen går de gjennom Amundsens funn, og de ender opp på øya Oak Island utenfor Canada, som ifølge Amundsen er skjulestedet for religiøse skatter av stor betydning.
Filmen vakte ved lanseringen oppsikt i norske medier, særlig på grunn av de kontroversielle teoriene.
Filmen er senere ventet lansert i Shakespeares hjemland, England.
Stolas

Utseende

Nokså små (5-7 millimeter), bredt ovale, flate, blanke, gjerne svarte med gule eller røde tegningerbladbiller, ofte med noe metallglans. Hodet er ganske lite men godt synlig ovenfra, antennene forholdsvis korte. Kroppsformen er oval. Pronotum er mye bredere enn langt, rundet, dekkvingene rundede og hvelvede uten punktrader. Beina er nokså korte. Noen har en opphøyd knøl foran på dekkvingene.

Utbredelse

Gruppen er utbredt i varme områder av den Nye verden.
Rasta (Stor-Elvdal)

Rasta er en liten bygd eller grend sør i Stor-Elvdal kommune. Rasta ligger ca. 30 kilometer sør for kommunesenteret Koppang. Stasjonen Rasta stasjon på Rørosbanen ligger på Rasta, men er i dag nedbrent og nedlagt. Tidligere var det sagbruk på Rasta, kalt Rasta dampsag og høvleri. Rasta blir medio september 2012 utvidet med ca. 1km sørover i forbindelse med veiutvidelsen av rv.3 som går rett igjennom tettstedet.
Cacadou

Cacadou er et band fra Oslo/Hamar. Bandet ble startet i 2001, og sjonglerer mange ulike instrumenter og musikalske sjangre både på scenen og i studio. Musikken er en salig blanding av americana, bluegrass, balkanboogie og speedcountry, og alle sangene handler om livet i den imaginære havnebyen Aboretto, et vakkert og voldelig sted.
I 2006 spilte bandet inn en musikkvideo til sangen Favourite time of the year, regissert av Anne Sewitsky og med skuespiller Anders Baasmo Christiansen i en sentral rolle som den uberegnelige Captain Ed. Cacadous musikk har vært med i flere NRK-produksjoner (blant annet Himmelblå), og bandet har også bidratt i flere av Kristoffer Kumars skateboard-filmer. I 2011 dukket også bandets medlemmer selv opp i Jakten på den 6. sans.
Cacadous foreløpig siste album, Cold Cuts, innspilt i Athletic Sound Studio i Halden, kom ut i desember 2016.
Weller Island

Weller Island er en øy som ligger øst for Snodgrass Island i Pitt Islands i Biscoe Islands. Den finnes på argentinske kart fra 1957. Den ble navngitt av United Kingdom Antarctic Place-Names Committee (UK-APC) i 1959 etter Samuel Weller, tjeneren til Mr. Pickwick i Charles Dickens-romanen Pickwick Papers.
Hurtigruten 365

Hurtigruten 365 er en norsk dokumentarserie om hurtigruteskipet MS «Midnatsol» som gikk på NRK1 i 2006. Serien var produsert og vist av NRK og bestod av totalt 20 episoder. Konseptutvikler og utøvende produsent var Siw Kristin Sommer Winther, og  hovedregissør for serien var Ingrid Skaare. Serien var den første i verden til å benytte filbasert digital teknologi i en slik skala. Den ble innspilt i 2005.
Yamdena

Yamdena er den største av Tanimbarøyene i Maluku-provinsen i Indonesia. Den største byen er Saumlaki, som befinner seg sør på øya.
Språket yamdena snakkes på og rundt øya.