google/wiki40b huggingface dataset:
Eisenbahntechnische Rundschau

Eisenbahntechnische Rundschau (ofte forkortet ETR) er et tysk fagtidsskrift som fokuserer på jernbane. Tidsskriftet har blitt gitt ut siden 1952 og har i dag et opplag på 6500. Det blir publisert ti utgaver i året.
Fagartiklene inneholder en oppsummering på engelsk. Tidligere utgaver har også inneholdt sammenfatninger på fransk og spansk.

Historie

Tidsskriftet ble opprinnelig utgitt i 1920 av Basse und Geisel som Eisenbahntechnische Rundschau i Hannover. Fra og med utgave nr 3. i 1934 ble det gitt ut under tittelen Eisenbahntechnische und kraftfahrbahntechnische Rundschau frem til utgave nr. 3/4 i 1937. Fra nr. 1 i 1952 ble Eisenbahntechnische Rundschau utgitt i Köln av Röhrig etter et opphold på 15 år.
Frogmore House

Dronning Charlotte-Sofie og prinsesse Augusta Sophia

I 1792 gav kong Georg III av Storbritannia Frogmore House til sin gemalinne dronning Charlotte-Sofie og deres ugifte døtre.
Dronning Charlotte-Sofie døde i 1818, og datteren Augusta Sophia eide huset frem til hennes død i 1840.

Dronning Victorias tid

Deretter ble huset overtatt av dronning Victoria av Storbritannias mor (prinsesse Victoria av Sachsen-Coburg-Saalfeld).
I 1864 fødte Alexandra av Danmark sitt første barn, Albert Victor av Storbritannia (1864–1892), i huset.
I 1866 ble Frogmore House overtatt av Christian av Slesvig-Holsten-Sønderborg-Augustenborg og hans gemalinne Helena av Storbritannia (en datter av dronning Victoria). Prins Christian og prinsesse Helene flyttet dog til det nærliggende Cumberland Lodge allerede i 1872.
Louis Mountbatten, 1. jarl Mountbatten av Burma (1900–1979), ble født i Frogmore House.

Mary av Tecks tid

Fra 1902 til 1910 ble Frogmore House brukt av fyrsten og fyrstinnen av Wales. (Det senere kongeparet Mary av Teck og Georg V av Storbritannia.) 
Fra 1925 og frem til hennes død i 1953 samlet dronning Mary familiens souvenirer i huset, så det ble et slags kongelig souvenirmuseum.
I en periode bodde Xenia Alexandrovna av Russland i huset. Hun var kusine til Georg V. Etter den Den russiske revolusjon flyktet hun fra Krim i 1919.

Elisabeth IIs tid

Bryllupsfesten for Peter Phillips (dronningens eldste barnebarn) og den canadiskfødte Autumn Kelly ble holdt på Frogmore House i mai 2008.
Odd Fellow leiren Salten

Bakgrunn

I 1998 hadde Storlogen utarbeidet en langtidsplan for distrikt 13 (Salten), der målsetningen var å utvide medlemsmassen med 5 %. DSS (distriktsrådet) nedsatte samme år et utvalg ledet av Paul Støre, Eks.H.P. i Odd Fellow leiren Nordland. I 1999 konkluderte utvalget med at Odd Fellow-huset i Bodø burde utvides. I tillegg ble det anbefalt å grunnlegge en ny Odd Fellow loge i Fauske, to nye Odd Fellow loger i Bodø, og en ny Rebekkaloge i Bodø.
I 1999 ble Rebekkalogen Sildre grunnlagt i Bodø. I 2003 ble Odd Fellow logen Marmor grunnlagt i Fauske. Logene Elias Blix og Børvasstind ble grunnlagt i Bodø i henholdsvis 2004 og 2005. Utvidelsen av Odd Fellow huset i Bodø var ferdig i 2005.
Forslaget om å opprette en ny leir i Salten, ble fremmet av Eks DSS Per Schrøder. Medlemsmassen i Odd Fellow leiren Nordland tvang frem behovet for en ny leir uavhengig av Storlogens langtidsplan.

Saltfjorden Leirforening (2004)

Den 29. juni 2004 ble det sendt en formell søknad til Store Sire om å etablere en ny leirforening. Søknaden var underskrevet Svein Berg-Leirvåg – Eks.H.P. og Eks.Ordførende Mester i Odd Fellow logen Morild, og Eks.Ordførende Mestre i Odd Fellow logene Bodin (Tore Sørensen), Saltdal (Trond Birger Andreassen), Marmor (Finn Ove Paulsen) og Elias Blix (Kjell Kristoffersen).
Søknaden ble innvilget den 30. juli 2004, og den 1. november kl 17:30 ble Saltdalen Leirforening grunnlagt i Odd Fellow-huset i Bodø, med Svein Berg-Leirvåg som Høvetsmann.
Institueringen ble foretatt av DSS Edvard O. Dølvik med Eks. DSS Per Schrøder tilstede.

Selvstendig leir (2005)

Odd Fellow leiren Salten ble instituert den 27. mai 2005 med Jarl Jensen som første H.P. Leiren er øverste organ for de fem Odd Fellow logene Morild, Bodin, Saltdal, Marmor og Elias Blix.
Ved grunnleggelsen hadde leiren 183 medlemmer. I februar 2009 var medlemstallet vokst til 234.
Wallmans Salonger

Wallmans Salonger (svensk: Wallmans Nöjen) er et nordisk underholdningsselskap som arrangerer konserter og show i Sverige, Norge, Danmark og Finland. Selskapet ble etablert i 1960 i Stockholm, av Hasse Wallman. Wallmans Salonger har 850 ansatte ved kontorer i alle nordiske land. Wallmans har arrangert konserter med både The Beatles og Rolling Stones, og sto for oppvarmingsshowene under Eurovision Song Contest 2010 på Telenor Arena.
Landøydapraktvikler

Utseende

En middelsstor (vingespenn 12-16 millimeter) vikler. De ligner mye på slektningen svevepraktvikler men skiller seg fra denne på at hodet og brystet (thorax) er svarte. Forvingen er hvit med grå eller brune partier ved roten, i et tverrbånd litt innenfor midten (ulikt mange andre arter er dette gjerne fullstendig) og i spissen. Bakvingen er lyst gråbrun, tydelig (litt vinkelaktig) innbuktet bak spissen. Larven er blekoransje og ganske trinn.

Levevis

Arten lever på landøyda (Senecio jacobaea) og finnes i veikanter, på beitemarker og andre steder der denne typiske kystplanten vokser. I alle fall i sørlige områder er det to generasjoner hvert år. Den første klekker om våren og flyr i mai-juni, den andre i august. Larvene til den første generasjonen lever på blomstene i juli, og fullfører utviklingen inne i stengelen, der de forpupper seg. Det dannes en tydelig knute på stengelen. Den andre generasjonens larver, i september-oktober, lever mest i stengelen og røttene. De overvintrer som fullvoksne larver og forpupper seg tidlig på våren.

Utbredelse

Arten er sjelden og lite utbredt i Norge og er vurdert som direkte truet (EN) på den norske rødlisten fra 2006, mens arten ble vurdert som utenfor fare ved revisjonen fra 2010.
Louis Gerhard De Geer

Hedersbetegnelse

Etter De Geers avgang som statsminister i 1880 stemte riksdagen igjennom at han skulle få hele statsministerlønnen (18 500 kroner) i pensjon, med begrunnelsen "För De Geers förtjänster om det allmänna".
De Geer fikk en stor mengde hedersbetegnelser. I 1859 ble han æresmedlem i Kungliga Vitterhets Historie och Antikvitets Akademien, i 1862 ble han medlem av Svenska akademien (på stol 17 etter Anders Magnus Strinnholm) og av Kungliga Vetenskapsakademien samt i 1863 æresmedlem i Kungliga Vetenskaps- och Vitterhetssamhället i Göteborg, i 1882 æresmedlem av Kungliga Fysiografiska Sällskapet i Lund og i 1883 av Kungliga Vetenskaps-Societeten i Uppsala. 
5. mai 1860 mottok han Serafimerordenen.
Hypselogenia corrosa

Utseende

En middelsstor (opptil 28 millimeter), blankt svart gullbasse med kremhvite tegninger. Hannen har et kort, kløvet horn i pannen. Disse billene har en bred og kraftig kroppsbygning. Pronotum har kremhvite sidekanter, gjerne også et par krumme, kremhvite striper, dekkvingene tallrike, uregelmessige flekker. Dekkvingene har litt vage lengderibber.

Levevis

Larvene utvikler seg i muld som samler seg i råtnende trestammer. De voksne billene kommer gjerne til overmoden frukt og utflytende sevje.

Utbredelse

Arten lever i Kenya, Uganda og Tanzania.
Appenninene

Appenninene (gresk: Ἀπέννινα ὄρη; latin: Appenninus eller Apenninus Mons italiensk: Appennini;) er en rundt 1200 km lang fjellkjede som strekker seg langs østkysten av Italia. I nordvest går de sammen med de liguriske Alpene. I sørvest ende de ved Reggio di Calabria, kystbyen ved enden av Den italienske halvøya (også kalt for Appenninerhalvøya etter fjellkjeden). Siden rundt 2000 har det italienske miljødepartementet på anbefaling fra Apennines Park of Europe Project, definert Apenninesystemet til å inkludere fjellene i nordlige Sicilia, således gi en total distanse på 1 500 km. Fjellsystemet danner en bue som omringer den østlige siden av Det liguriske hav og Tyrrenhavet.
Fjellkjeden er hovedsakelig grønn, skjønt på den ene siden av den høyeste fjelltoppen, Corno Grande (2912 moh, og en del av Gran Sasso d'Italia) er delvis dekket av Calderonebreen, den eneste isbreen i Appenninene. Den har blitt minskende siden 1794. De sørlige delene av fjellkjeden er delvis golde. De østlige fjellskråningene ned til Adriaterhavet er bratte mens de vestlige danner lavberg som de fleste av Italias byer er lokalisert på. De enkelte fjellene tenderer til å bli navngitt etter provinsen hvor de er lokalisert i; eksempelvis er de liguriske Apenninene i Liguria. Som provinsgrenser har de ikke alltid vært faste og det har ført til en del forvirring om nøyaktig hvor fjellgrensene går. Ofte, men ikke alltid er det et geografisk særtrekk som har bestemt en grensesetting. Fjellkjeden består i det vesentlige av kritt og kalk.

Etymologi

Den etymologi (navnforklaring) som oftest blir gjentatt, grunnet dens semantiske egnethet, er at Apenninene er avledet fra det keltiske ordet penn- (ås, åsrygg, topp): A-penn-inus, noe som kan ha kommet til under den keltiske tilstedeværelsen i nordlige Italia på 300-tallet f.Kr. eller tidligere. Samme etymologi er forsøkt på fjellkjeden Penninene i nordlige England, men blitt avvist. Penninene har antagelig heller fått navn etter Apenninene. Imidlertid har lingvister aldri funnet en avledning som er tilfredsstillende. Wilhelm Deecke uttalte at «dets etymologi er tvilsom, men en del avleder det fra ligurisk-keltiske Pen eller Ben som betyr fjelltopp.» Det er ikke konsensus om navnets opphav.
Tribe Records

Tribe Records var et norsk plateselskap som ble stiftet i 1998. Selskapet ble en av de viktigste bidragsyterne til VG-lista Topp 20 i årene som fulgte. Tribe var en kommersiell label som fokuserte på trance og popmusikk samtidig som de var en av de første selskapene som tilbød artistene sine så kalte 360-avtaler. Labelen hadde både mangment- og bookingfunksjon.

Historie

Selskapet ble stiftet av fire personer: Christopher Collings, Andreas Høyer, Anders Dybvik og Martin O. Muren.
I 2002 var Tribe Records den største norske labelen og holdt 28,9 % av det norske hit-markedet på VG-lista.
 Artister som Dina, Spritneybears, 2PM, L8R og Spin-Up var tilknyttet Tribe.
Gjennom de tre siste årene hadde Tribe et samarbeid med Capella Music i Danmark og i 2003 ble selskapet nedlagt.

Kontrovers

Tribes aggressive promoteringsmetoder skapte mye oppstyr i media, men da de annonserte at de ønsket å promotere sin nye gruppe splash i norske barnehager reagerte Norsk Lærerlag og Laila-Brith Josefsen og planene ble kansellert.
Det siste ordet i den saken kom da Tribe kjøpte hele forsiden til Avis 1 og reklamerte for Splash sitt nye album signert, Tribe kindergarten.
Selskapets totale kontroll over artistene sine skulle vise seg å bli populært blant musikk journalistene. Da Håkon Moslet skulle skrive sin anmeldelse av tribes gruppe Spin-Up endte han opp med å skrive en artikkel om selskapets promoteringsmetoder.
San Policarpo

San Policarpo er en kommune i provinsen Eastern Samar på Filippinene. Under folketellingen i 2000 kom man til et befolkningstall på 12 403 i 2 538 husstander.
James Gibbons

Bakgrunn

James Gibbons var sønn av en irsk innvandrer fra County Mayo til Amerika. Han hadde to brødre og tre søstre. Da farens helsetilstand forverret seg dro familien tilbake til Irland. Da faren døde i 1847 og familiens økonomi led, vendte moren tilbake til USA med barna.
Nå kom de til New Orleans, og der arbeidet Gibbons i forskjellige geskjefter for å støtte familien. Forretningsmenn begynte å legge merke til den intelligente unge Gibbons og støttet opp om hans økonomiske interesse og ferdigheter.
Våren 1854 foretok redemptoristene en folkemisjon i deres menighet. Dette vakte et prestekall hos Gibbons. Hans arbeidsgiver forsøkte å få ham fra det, med overtalelsesforsøk og lønnsøkning. Men han begynte i 1855 likevel på teologiske studier i Baltimore ved presteseminaret der.

Prest

Den 30. juni 1861 ble James Gibson presteviet, og han begynte sitt sjelesørgeriske virke i Baltimore, som på denne tid var preget av borgerkrigen. 
Det varte ikke lenge før erkebiskopen der fikk gøre om hans fremragende prekener og rike evner. Han kalte ham til bispedømmets forvaltning og utnevnte ham til sin rådgiver.

Biskop

Den 3. mars 1868 ble Gibbons utnevnt til apostolisk vikar av North Carolina og til titulærbiskop av Adramyttium. Dette apostoliske vikariat talte den gang 700 katolikker. Han ble bispeviet 16. august 1868 av erkebiskop Martin John Spalding av Baltimore; medkonsekratorer var biskopen av Charleston Patrick Neeson Lynch, og biskopen av Pittsburgh Michael Domenec.
Etter han som den aller yngste av biskopene i 1869-70 deltok på første vatikankonsil – ledsaget av Isaac Hecker som rådgiver –, ble han den  30. juli 1872 utnevnt til biskop av Richmond, hvor han ble intronisert 20. oktober 1872. Den 20. mai 1877 ble kan koadjutor-erkebiskop av Baltimore.

Erkebiskop av Baltimore, kardinal

Den 3. oktober 1877 ble han ordinarie erkebiskop av Baltimore.
Gibbons tok virksomt del i mange sosiale spørsmål og forsøkte å føre den katolske kirke i sitt land i levende kontakt med det amerikanske folk - der antikatolisismen var sterk - og støtte de liberale strømninger innen kirken, som fikk tilnavnet amerikanismen. Han ble høyt skattet i vide kretser som en fremstående leder, som ved siden av sin kirkes interesser også hevdet USAs innsats og betydning. Av hans mange skrifter må fremheves The Faith of our Fathers (1871), som kom ut i en mengde opplag og ble oversatt til mange språk.
Den 7. juni 1886 opptok pave Leo XIII han som kardinalprest i kardinalskollegiet med tittelkirken Santa Maria in Trastevere.  Han var den første amerikanske kardinal som deltok på et pavevalg, i konklavet i 1903. Han dro også over Atlanterhavet for å delta på konklavet 1914, men ankom for sent.
Som tjenesteeldste kardinalprest var han fra 1920 kardinalprotoprest.
AFI's 100 Years of Film Scores

AFI's 100 Years of Film Scores er en liste over de 25 beste lydsporene fra amerikanske spillefilmer ifølge Det amerikanske filminstituttet (American Film Institute – AFI). Listen ble stemt fram i en undersøkelse blant 500 komponister, musikere, filmkritikere, filmhistorikere og fagfolk fra filmbransjen. AFI lanserte en liste med fire kriterier som de stemmeberettigede måtte ta hensyn til når de skulle stemme. Det var til sammen 250 nominerte lydspor.
Listen ble presentert 23. september 2005 som en del av konserten «The Big Picture – AFI’s 100 Years of Film Scores» på Hollywood Bowl i Hollywood. Hollywood Bowl Orchestra spilte utdrag fra filmmusikken på lista, mens scener fra filmene ble spilt på storskjerm i bakgrunnen. John Mauceri var dirigent. Dette var første gang en av filminstituttets lister ble presentert foran et publikum. John Williams' lydspor i Star Wars (1977) er på førsteplass, mens musikken i Tatt av vinden (1939) og Lawrence of Arabia (1962) ligger på andre- og tredjeplass. Williams har i tillegg til Star Wars to andre lydspor på lista (Haisommer og E.T.).
Ursa Major-gruppen

Ursa Major-gruppen, også kjent som Collinder 285 eller Ursa Major-forbindelsen, er en nærliggende bevegende gruppe stjerner som deler felles hastigheter i rommet og som antas å kommer fra samme opphav for 300 millioner år siden. Kjernen ligger ca. 80 lysår unna. Gruppen er rik på lyssterke stjerner, inkludert de fleste stjernene i Karlsvognen.
Brannen i Skien 1886

Andre branner

Det har tidligere vært flere branner i Skien av mindre omfang, i 1652, 1671, 1681, 1732, 1766 og 1777.
Allébron

Allébron er en bro som spenner over Sickla kanal i Hammarby Sjöstad i Stockholm. Broen ble bygget i 2000 og er tegnet av arkitekt Henrik Rundquist. Den binder sammen Lugnets Allé i områdene Sickla udde og Sickla kaj. Allébron har et utseende som en tynn skive og bærer både gående, biler og sporvogner.
Władysław Strzemiński

Historie

Strzemiński ble født i Minsk i en polsk lavadel familie. Under den første verdenskrigen tjenestegjorde han i den russiske arméen som minerydder. I 1915 ble han utsatt for en alvorlig ulykke, da han ble såret i en granateksplosjon og mistet den venstre forarmen, et bein samt synet på det ene øye. Under en lang rekonvalesenstid ble han interessert i kunst og møtte sin senere hustru Katarzyna Kobro (1898–1951). 
Etter oktoberrevolusjonen begynte han å studere ved SOMAS (De Frie Statelige Kunstverksteder) i Moskva der han sluttet seg til de konstruktivistiske kunststrømninger. På slutten av 1919 flyttet Strzemiński og Kobro til Smolensk hvor de bl.a.  arbeidet med utformingen av politiske plakater for ROSTA (Det Russiske Telegrafbyrået).
I 1922 flyttet han til Vilnius, og året etter til Warszawa. Strzemiński ble kjent som forkjemper for moderne kunst og hans største bidrag på dette feltet var å danne en kunstsamling for Den Internasjonale Samlingen av Moderne Kunst i 1929 hvor tidens største avantgardekunstnere i Europa ble representerte, bl. a. Theo van Duisburg, Max Ernst, Kurt Schwitters og Enrico Prampolini. Både denne samlingen og den største representasjon av hans egne verk befinner seg nå i Muzeum Sztuki w Łodzi, i Polen.
Muggruven

Muggruven var en av hovedgruvene til Røros Kobberverk for utvinning av kobbermalm og svovelkis. Gruven er beliggende lengst nord av gruvene i det såkalte Nordgruvefeltet 5,5 km rett nord for Kongens gruve og 17 km nord-nordøst for Røros. Den ligger i østskråningen av Muggholskampan akkurat innenfor Holtålen kommune. Muggruven ble drevet i årene 1769-1919 og var etter Storwartz og Kongens gruver den tredje viktigste for Kobberverket.
Forekomsten som ble til Muggruven ble funnet av skjerperen Ellen E. Rønningen i 1770, muligens noe tidligere av Peder I. Borren. Driften startet umiddelbart og gruven var med unntak av noen få måneder i 1893 og 1914 i kontinuerlig drift frem til nedleggelsen i slutten av 1919, da driften ved hele Kobberverket stanset på grunn av prisfall på kobber.
En stoll ble inndrevet 1778-80 til malmen fra dalsiden for å forenkle driften. Malmen ble til å begynne med transportert til Dragås smeltehytte, fra 1834 til Eidet hytte. Unntaksvis gikk noen lass til smeltehytta på Røros. Etter at Rørosbanen ble åpnet i 1877, ble malmen lastet opp ved Tyvold stasjon og sendt til Røros for smelting. Da gruven ble elektrifisert, ble det i 1899 anlagt en taubane fra gruven og ned til Tyvold. Dette var landets første elektriske taubane. Hestene i gruven ble også erstattet med elektrisk lokomotiv, som igjen i 1904 ble erstattet av en bane med kabeltrekk.
I 1933 ble lensing av gruven diskutert, men verket fant at risikoen for tap var for stor. Taubanen ble revet først i 1941 og deler ble tatt i bruk på taubanen mellom Olavsgruva og flotasjonsverket på Storwartz. I dag er de fleste bygninger og maskineri revet, men smien er restaurert og åpen for publikum. Selve stollmunningen er sikret med en mur, mens faringen utenfor er dels nedrast. Hjulsjakten er sikret med rist, slik at en kan se deler av det store vasshjulet.
Malmen hadde sin lengdeakse i SØ-NV retning og hadde et fall på 5-6 grader mot NV i de første ca. 850 m før den flatet ut og fikk et fall på 0.5-1 grader mot SØ til de innerste deler ca. 1510 m fra munningen. Malmlinjalen hadde en bredde mellom 120 og 150 m i de ytre 800 m for så å smalne til ca. 60 m innerst i gruva. Totalt malmareal var ca. 180.000m² og mektigheten på malmsonen varierte fra 0.1 til 1.5 m, gjennomsnittlig 0.2-0.4 m. Totalt ble det tatt ut ca. 600.000 tonn fjell som gav ca. 400.000 tonn malm med en kobbergehalt på ca. 5 %, hvilket ble til ca. 17.800 tonn metallisk kobber. Malmen som ble drevet var dominert av magnetkis med varierende mengde kobberkis. Typisk for malmen er hyppige fragmenter av skifer og kvarts, hvilket er typisk for malmen i Fjellsjø og Rødalen gruver.
Det ble senere gjort undersøkelser i området hvor den gamle forekomsten ble påvist i en lengde på ca. 2400 m og en parallellsone, kalt Nye Mugg med en lengde på 3500 m ble påvist. Selve Muggmalmen kan således fremdeles følges i nesten en km videre mot NV og målingene viser også at malmen fortsetter med en stigning på noen få grader.
Marit Følstad

Utvalgte separatutstillinger

2013 «Disorder», The Bolier Room, Oslo

2013 «With The Lights Out», Effearte Gallery, Milano, Italia

2012 «Something in the Way», Lautom Contemporary, Oslo

2012 «No Strange Delight», Nordnorsk Kunstmuseum, Tromsø

2010 «Everything Merges With The Night», Oslo Kunstforening, Oslo

2010 «Melody of Certain Damaged Lemons», Sørlandets Kunstmuseum, Kristiansand

2009 «Last Day of Magic», Galleri Riis, Oslo

2006 «It’s all in my head», Kunstnernes Hus, Oslo

Utvalgte gruppeutstillinger

2013 «Nordic Outbreak», Scandinavia House, New York, Kiasma, Helsinki og Reykjavik kunstmuseum, Iceland

2013 «PARADOX: Positions in Norwegian Video Art», Nasjonalmuseet, Oslo

2012 «Desire», Bergen Kunstmuseum, Bergen, Norway

2009 «21st Century Exhibition», The International Incheon Women Artist Biennial, Korea

2009 «Nachspiel / Vorspiel», Vestfossen Kunstlaboratorium, Norway

2008 «Presence», Tony Wight Gallery, Chicago, USA

2004/05 «Between You and Me», Arthouse, Austin, Texas, og Sculpture Center, New York, USA
Gymnastikkhjul

Historie

Gymnastikkhjulet ble oppfunnet i 1925, av Otto Feick i Schönau an der Brend, og han kalte oppfinnelsen «Rhönrad». Han var jernbanearbeider, og sønn av en smed. Han lagde ulike varianter, men i dag konkurreres det i kun én variant. Den første konkurransen i gymnastikkhjul ble arrangert i 1930, og ved sommer-OL 1936 ble sporten vist fram under åpningsseremonien. Sporten ble opptatt i det tyske turnforbundet i 1959, og det første tyske mesterskapet ble arrangert året etter. Det første offisielle europamesterskapet ble arrangert i 1990. Det internasjonale gymnastikkhjulforbundet (Internationaler Rhönradturnverband - IRV) ble etablert i 1995, og senere samme år ble det første verdensmesterskapet arrangert.

Selve hjulet

Hjulet er satt sammen av to PVC-belagte stålringer, med flere stenger på tvers, som både holder stålringene sammen og brukes til å støtte seg. To av stengene har små brett for å stå på, der man også kan bruke reimer for å feste føttene til brettene. To av stengene har håndtak, og to av stengene har ikke håndtak. I tillegg er det to håndtak på selve ringene.
Reiulf Ramstad Arkitekter

Reiulf Ramstad Arkitekter er et norsk arkitektfirma grunnlagt av Reiulf Ramstad i 1995.
Arkitektfirmaet er kjent for prosjekter som Fagerborg barnehage; Høgskolen i Østfolds nye studiesenter i Halden; Trollstigvegen besøkssenter i Rauma (Fylkesvei 63); Selvika rasteplass, Nasjonal turistvei Havøysund (Fylkesvei 889); Knarvik kirke 2013
I 2016 ble Reiulf Ramstad utnevnt som «Honorary Fellow», eller æresmedlem, i The American Institute of Architects (AIA) for fremstående bidrag til arkitektprofesjonen og samfunnet.
Anakreontikk

Anakreontikk (gresk) var en stilretning i tysk og europeisk diktekunst fra rundt midten av 1700-tallet, dvs. fra rokokkotida.
Anakreontikerne skrev etter forbilde av lyrikksamlingen Anakreonteia, en samling dikt som ble skrevet fra seinantikken til tidlig bysantinsk tid, og som igjen orienterer seg etter den greske dikteren Anakreon som levde på 500-tallet f.Kr. Anakreontikernes lyrikk er lett, galant og kretser rundt temaer som kjærlighet, vennskap, natur, vin og sosialt samvær.
Tidlige eksempler i tyskspråklig lyrikk er Johann Wilhelm Ludwig Gleims Versuch in scherzhaften Liedern (1744) og Johann Nikolaus Götz og Johann Peter Uz' Oden Anakreons in reimlosen Versen. Seinere fulgte mange etterligninger av Anakreons stil, spesielt i temavalg og formal oppbygning. Blant andre skrev Friedrich von Hagedorn og Friedrich Gottlieb Klopstock i stilen, og også Goethe og Schiller hadde sin anakreontiske periode.
Anakreontisk dikting sto spesielt sterkt i det tyske språkområdet, men også andre europeiske lyrikere hengte seg på bølgen, som franske Ponce Denis Écouchard Lebrun og André Chénier. I sin samtid ble Bellman karakterisert som «den svenske Anakreon» og flere av Lyder Sagens beste, selvstendige verk kan tilordnes den anakreontiske stilen. 
Fra rundt 1770 begynte Klopstock, Herder, og snart også Goethe, å vende den anakreontiske stilen ryggen for å erstatte den med en mer opphøyd stil etter forbilde av Pindar.