Nepal Kamyunishta Parti (Ekda Kendra Masal)

Ytterste venstre i parlamentet slo seg sammen

NKP(EKM) blei stifta i 2002. Den 22. april blei sammenslutninga av NKP (Masal) og NKP (Ekda Kendra) proklamert.
Begge var parlamentariske partier med hver sin valgfront. Den 10. juli slo de seg sammen til en ny valgfront, Janamorcha Nepal (forkortelse JMN). Den fikk tilsammen 6 representanter i parlamentet.
NKP(EKM) var sannsynligvis det tredje største kommunistpartiet i Nepal, etter det moderate, parlamentariske UML, og det maoistiske, revolusjonære NKP (Maobadi). Det var ihvertfall nest størst av kommunistpartiene i parlamentarisk representasjon.
Ifølge programmet bygde partiet på marxismen-leninismen-Mao Zedongs Tenkning, og var for væpna revolusjon. Det samla de delene av den promaoistiske kommunistbevegelsen som var nærmest til å gå med i  NKP (Maobadi).

De som sto nærmest og lengst fra maoistene

NKP(Ekda Kendra) blei før partisammenslåinga rekna som det av de legale partiene som sto maoistene nærmest. Etter 2001 hadde NKP(Maobadi) tilbudt dem sammenslutning. Generalsekretæren i det nye partiet, partinavn Prakash alias Narayan Kazi Shrestha, kom fra NKP (Ekda Kendra).
NKP(Masal) derimot, var leda av Mohan Bikram Singh, som hadde vært partileder for både Prachanda og Baburam Bhattarai. Etter at disse to hadde splittet seg fra ham, fikk Singh et ekstremt dårlig forhold til deres nye parti  NKP (Maobadi). I 2002 blei Singh den politiske lederen for det sammeslåtte partiet  NKP(EKM). Hans holdning blei også det nye partiets linje. Våren 2006, mens NKP(EKM) og NKP(M) deltok i en felles front som bekjempet diktaturet i Nepal, siterte pressa NKP(EKM)-ledere  som i samsvar med Sings syn kalte NKP (M) sosialfascister.

Fraksjonskamper 2005-2006

Våren 2005 gikk partiet gjennom valgfronten JNM med i Sjupartialliansen for demokrati i Nepal.
Under forhandlingene mellom maoistene og Sjupartialliansen i Delhi i november 2005 og mars 2006, var både JNM og NKP (EKM) til stede (til tross for at NKP (EKM) formelt er med i Sjupartialliansen gjennom JNM), i tillegg til sjupartialliansens to dominerende medlemmer, Nepals Kongressparti og det store parlamentariske kommunistpartiet UML. En grunn kan ha vært at to fløyer i NKP(EKM) var uenige om taktikken i forhandlingene.
I samband med Delhi-forhandlingene kritiserte Mohan Bikram Singh åpent at NKP(EKM)s generalsekretær Prakash hadde forsøkt å få kontakt med NKP(Maobadi), ifølge Singh uten å være autorisert av partiet.
Etter demokratirevolusjonens seier i april 2006, fikk partiet gjennom valgfronten JNM tilbud om å sitte i Sjupartialliansens nye regjering.
Tilbudet skjerpa motsetningene i partiet, som hadde blitt kjent i løpet av det siste året. Et flertall i sentralkomiteen sa ja til tilbudet, mens et mindretall fordømte det som «mot partiets prinsipper» og sa det tjente maoistenes interesser.
Resten av 2006 skulle bli et annus horribilis for NKP(EKM), med gjentatte partisplittelser.

JMN (KC)

På en pressekonferanse 8. mai sa parlamentsmedlem og representant for partiopposisjonen Dilaram Acharya at 3 av 6 parlamentsrepresentanter var mot ledelsen, og han antyda partisplittelse.
På et møte i Butwal den 26. og 27. mai stifta Singh-fløya sin egen fraksjon av  JNM, støtta av 3 parlamentsmedlemmer. Til president og parlamentarisk leder for Singh-fløyas JNM  blei valgt Chitra Bahadur KC, og til generalsekretær Dilaram Acharya.
Denne valgfronten blei fra mai 2006 til april 2007 ofte identifisert som Janamorcha Nepal (KC) (mens den opprinnelige organisasjonen også blei kalt JMN (Serchan)). 
(I april 2007 skifta JMN (KC) navn til Rashtriya Jana Morcha (RJM). For å unngå forvekslinger med Rashtriya Jana Morcha som fantes fra 1999 til 2002, blir det nye RJM noen ganger kalt RJM(2007).)
De to fløyene delte i første omgang parlamentsrepresentantene, og tok 3 hver.
Som grunn for splittelsen blei oppgitt uenhighet om forhandlinger med maoistene og om demokratikampen. 
Minoritetsfløya, leda av Singh, blei nå i praksis satt utafor Sjupartialliansens interne forhandlinger.
Den andre fløya var positiv til forhandlingene og ønska plass i regjeringa. Det blei etterhvert klart at majoritetsfløya, som var leda av partiets generalsekretær Prakash og JMNs leder og nye visestatsminister Amik Sherchan, var den gruppa i Sjupartialliansen og den nye regjeringa som sto nærmest maoistpartiet.

Våren 2007: Nye parlamentarikere, ny minister

Høsten 2006 kom det også ei ubekrefta melding om at partisekretær Prakash i det opprinnelige NKP(EKM) ønska at hans parti skulle slutte seg sammen med NKP(Maobadi). Hva Amik Sherchan og maoistpartiets ledelse  mente om dette, er ikke kjent.
I Nepals overgangsparlament 2007 som blei konstituert den 15. januar, fikk NKP(EKM)s front JMN 3 nye representanter. JMN var nå igjen størst av de kommunistiske småpartiene med 4 plasser, like mange som NMKP, og en mer enn Mohan Bikram Singhs gruppe.
I Nepals overgangsregjering 2007 mista Amik Sherchan stillinga som visestatsminister, men fikk på ny tilbud om helseministeriet. (Sherchan hadde hatt begge ministerier). Partiet protesterte mot at det ikke hadde fått være med på avgjørelsen og unnlot å komme med kandidater, slik at regjeringa blei konstituert 1. april uten noe medlem fra JMN. Seinere nominerte JMN ikke en, men to ministerkandidater: Parlamentsgruppas leder Giriraj Mani Pokhrel, og lederen av partiets kvinneforbund, Shashi Shrestha. Regjeringsleder G. P. Koirala tok seg god tid med å reagere, men den 29. april blei Pokhrel innsatt som helseminister. (Noen avisartikler hevda at JMN ville få en ministerpost til seinere.)
I april 2007 registrerte Janamorcha Nepal seg som parti foran valget på grunnlovsgivende forsamling. Dette førte til at de to nye gruppene med samme navn fra 2006 måtte skrifte navn. NKP(EKM) blei dermed aleine om å ha valgfronten Janamorcha Nepal. Ettersom både NKP(EKM) (Sing Shrish) og deres valgfront JMN (EKM) (Ale) gikk inn i det nye NKP (Ekikrit), satt NKP(EKM) (Prakash) også igjen med bare en konkurrent om partinavnet, NKP (EKM) (Bikram Singh).