Terry Bradshaw

High school og college

Bradshaw gikk på Woodlawn High School og ledet fotballaget Knights til AAA High School Championship finalen hvor de tapte for Sulphur Tors 12-9. Mens han gikk på Woodlawn, satte han en nasjonal rekord i spydkast på 74,6 meter (245 feet). Dette gjorde at han ble nevnt i Sports Illustrated artikkelen Faces In The Crowd.
Bradshaw bestemte seg for å begynne på Louisiana Tech University i Ruston, Louisiana. Han har mye affeksjon for hans alma mater. Han var medlem av Tau Kappa Epsilon broderskapet. Han var aktiv i Fellowship of Christian Athletes og holdt taler på mange banketter og samlinger.
I 1969 var Terry Bradshaw av de fleste profesjonelle talentspeidere regnet som det største talentet i Amerikansk College fotball. Som junior kastet han for totalt 2 890 yards, og rangerte dermed som #1 i NCAA, og ledet laget sitt til en 9-2 statistikk, og en 33-13 seier over Akron i Rice Bowl. I sin senior sesong, kastet han for totalt 2 314 yards, rangert som #3 i NCAA, og ledet laget til en 8-2 statistikk. Nedgangen i produktivitet skyldtes for det meste at han spilte bare 10 kamper det året, og han ble tatt ut i andre halvdel i en rekke kamper fordi laget hans hadde bygd opp en solid ledelse. Som quarterback, passet Bradshaw for det meste til Larry C. Brewer (1948–2003) og Tommy Spinks (1948–2007). Som resultat av dette er Brewer og Spinks blant de beste recivereene i Louisiana Techs historie. I 1996 ble Bradshaw innlemmet College Football Hall of Fame.

NFL karriere

Terry Bradshaw var den første spilleren som ble valgt i 1970 NFL Draften av Pittsburgh Steelers; Steelers vant førstevalget i draften etter et myntkast med Chicago Bears siden begge lag hadde 1-13 statistikker i 1969 sesongen. (Forøvrig ville Steelers med dagens regler fått førstevalget automatisk siden Bears' ene seier kom mot nettopp Steelers i uke 8 av sesongen. Myntkast er i dag det siste av 7 muligheter for å avgjøre en tvist om rekkefølge til et draftnummer, og har enda ikke blitt brukt om et førstevalg.) Uansett, Bradshaw var sett på som førstevalget, uansett hvem som hadde hatt valget.
Bradshaw ble starter for Steelers i 1970, selv om de i 1969 hadde draftet quarterback-talentet Terry Hanratty. Bradshaw slet tungt de første sesongene på flere plan, og brukte noen sesonger med å tilpasse seg. (Han kastet 210 interceptions i løpet av karrieren.) Han ble ofte latterliggjort i media for sin bakgrunn som «bondetamp» og påståtte lave intelligens. Dette gjorde at Bradshaw ble innesluttet, og følte seg ikke velkommen i Pittsburgh. Han ble mye sittende inne i leiligheten sin. Bradshaw hadde bruk for støtte når det gikk tungt, men fant den ikke, og følte at hovedtrener Chuck Noll ikke satte pris på han (Noe han senere innså ikke var sant, og gav Noll en offentlig unnskyldning i februar 2003 da Noll introduserte Bradshaw inn i Pittsburgh Sports Hall of Fame). Den eneste han følte som stod ved ham var Steelers' eier Art Rooney. Fansen som heiet når det gikk bra brydde han seg ikke om, siden de buet når det gikk dårlig. Bradshaw har senere uttalt at han slet med depresjoner og angstanfall før kamper. Slike anfall ble hyppigere etter hans tredje skilsmisse på 90-tallet, og han søkte hjelp. Da ble det konstatert at han led av kliniske depresjoner, og går i dag på medisiner for dette. At Bradshaw hadde disse lidelsene ble ikke fanget opp av omgivelsene da han var aktiv, fordi Bradshaw skjulte det godt med å være smilende, leende og jovial. Det er blitt sagt at han er en dyktigere skuespiller enn man tror, og sikkert skarpere enn de fleste som kalte ham dum.
Chuck Noll hadde tro på Bradshaw, men det betydde ikke at han ikke ville sette han ut av laget når han spilte dårlig. I 1974 mistet Bradshaw plassen til Joe Gilliam. Gilliam, en av de første afroamerikanske quarterbackene i NFL, likte å kaste ballen, mens Steelers var kjent for å springe med ballen. Steelers vant alle treningskampene før sesongen med Gilliam, og begynte bra i sesongen. Men etterhvert ble motstanderne obs på Gilliam, og da ble han forutsigbar. Han kastet alltid ballen. Midtveis i sesongen vant Bradshaw plassen tilbake, og så seg ikke tilbake noen gang. Han fikk tillit fra Noll, og viste seg verdig denne. Steelers hadde med sitt mektige Steel Curtain-forsvar, running backene Franco Harris og Rocky Bleier, samt de to nykommer wide reciverene Lynn Swann og John Stallworth. Sammen med en Terry Bradshaw som begynte å blomstre, var dette et komplett lag, sterke nok til kunne vinne Super Bowl. De vant divisjonen sin og fortsatte i samme tempo gjennom sluttspillet. I AFC Championship finalen mot Oakland Raiders, kastet Bradshaw i fjerde quarter en touchdown-pasning til Lynn Swann som sikret seieren 24-13. Steelers var klare for sin første Super Bowl, men kritikerne gav seg ikke. De kalte Steelers for det første laget som hadde kommet til Super Bowl uten en quarterback. Bradshaw fortalte dem hvor skapet skulle stå. Han ville vise seg som en mann for de store anledninger. Han var best når det gjaldt. I Steelers’ 16-6 Super Bowl IX seier over Minnesota Vikings som fulgte, fullførte Bradshaw 9 pasninger utav 14 forsøk, og lot Franco Harris springe med ballen mye. Harris satte rekord for antall yards sprunget i en Super Bowl. Bradshaws fjerde-quarter touchdown pasning avgjorde kampen og hjalp Steelers til deres første Super Bowl seier.