google/wiki40b huggingface dataset:
Bartesvin

Beskrivelse

Bartesvinet, som har to par med vortelignende utvekster, har en forholdsvis smal skalle og et langt snuteparti med kraftig bartelignende behåring på oversiden, i forkant av trynet. Bartesvin er en forholdsvis slank art med tynne ekstremiteter. Kroppen er dekket av sparsom lys grå til gråbrun behåring, som gjerne blir kortere og mørkere nedover lemmene. Bartesvinet kan veie opp mot 150 kg og blir normalt 72-85 cm høy ved skuldrene.

Utbredelse og habitat

Bartesvinet er utbredt i tropiske strøk av Sørøstasia, blant annet på Malakkahalvøya, Sumatra og Borneo. Bestanden på Borneo regnes som en egen underart i dag, men ny forskning har antydet at Borneo bartesvinet er nærmere beslektet med bestanden på Malakkahalvøya enn den på Sumatra, slik det var antatt fram til i senere tid. Det ser derfor ut som om bestanden på Sumatra kan være en egen underart.
Bartesvinet er også nært beslektet med Palawanbartesvinet (Sus ahoenobarbus), som tidligere også ble regnet som en underart av S. barbatus. Dette er imidlertid nå skilt ut som en egen art. Det er også oppdaget bartesvin på Tawi-Tawiøyene i Filippinene, men dette vet man ikke nok om til å klassifisere i øyeblikket. Det kan være en underart av Palawanbartesvinet eller en helt ny art.
Habitatet utgjør for en stor del tropisk regnskog og mangroveskog.

Atferd

Bartesvin er flokkdyr som normalt er dagaktive, men som under vandring mellom ulike spiseplasser også kan bli nattaktive. Under slike vandringer kan også flere mindre grupper slå seg sammen til ei stor gruppe. Som nesten alle andre arter i svinefamilien er også bartesvinet alteter.
University of Liberia

Historie

I 1851, få år etter Liberias frigjørelse i 1847, ble det vedtatt å bygge et college i landet. I januar 1862 ble Liberia College offisielt åpnet og i 1963 ble de første sju studentene tatt opp etter at de hadde blitt eksaminert i latin, gresk og matematikk og kunne vise til at de hadde «god moralsk karakter». Liberia College ble etablert som et college etter amerikansk modell og kurstilbudet var det samme man fant ved et vanlig amerikansk universitet, med fokus på retorikk, gresk, latin, matematikk, historie og fransk. Ved åpningen hadde man rukket å bygge opp en boksamling på rundt 4000 bøker.
Gjennom hele 1800-tallet kom finansieringen i all hovedsak fra amerikanske donorer, kanalisert gjennom Trustees of Donations for Education in Liberia og New York Colonization Society (en underavdeling av American Colonization Society), som også la seg opp i collegets drift og bestemte hvem som ble ansatt der.  
Gnisninger mellom de amerikanske innvandrerne og deres etterkommere og de innfødte var konstant tilstedeværende i det liberiske samfunnet og ble også en problemstilling for colleget. Mange i den liberisk-amerikanske eliten fryktet at de ville miste sine privilegier hvis massene av innfødte fikk for mye utdannelse og innfødte slapp derfor i første omgang ikke inn på colleget.
Blant de som ønsket at colleget skulle bli et universitet også for de innfødte var Edward Wilmot Blyden, en av de første professorene ved colleget. Blyden hadde en visjon om et afrikansk universitet som kombinerte klassisk europeisk dannelse med studier i lokale språk som kpelle, vai, kru og arabisk, samt i afrikanske samfunn, religioner og kultur. Han ble imidlertid avsatt av de de amerikanske donororganisasjonene i 1865. Han kom tilbake til colleget en kort periode i 1900, men lyktes aldri med å få gjennomslag for ideene sine. Først på 1900-tallet ble de første innfødte innrullert, og colleget forble i lang tid et i all hovedsak amerikansk college for etterkommere av innvandrerne fra USA.
Ustabiliteten i landet i de første årene var også en utfordring for colleget. Mange studenter måtte avbryte studiene for å delta i militæroperasjoner, og malariamyggen tok også livet av mange studenter. I perioden mellom 1866 og 1902 ble kun ti studenter uteksaminert. 
I 1951 ble colleget rammet av en større brann, og etterpå ble det gjenreist som University of Liberia. I 1970 fikk universitetet et eget medisinsk fakultet. Resten av 1900-tallet måtte universitetet slite med svært dårlig økonomi som følge av den politiske ustabiliteten i landet, og til slutt de ødeleggende borgerkrigene.
Skattemoral

Skattemoral (Tax compliance) er å betale sin skatt uten å drive med skatteunngåelse eller skatteunndragelse. En person som oppfører seg i henhold til lovens hensikt utviser skattemoral.
Jens Gregoriussen Riber

Jens Gregoriusson Riber (født ca. 1480 i Ribe i Danmark, død 9. august 1571 i Stavanger i Norge) var en dansk evangelisk-luthersk prest. Han er mest kjent som superintendent på Færøyene 1540–1556 og deretter i Stavanger 1557–1571.
Han ble født i Danmark, og etter en tid som kapellan ved Bergen domkirke ble han den første luthersk-evangeliske biskop (superintendent) i Kirkjubøur på Færøyene i 1540. Han ble værende i stillingen frem til 1556. Han ble røvet av franske sjørøvere flere ganger før han kom seg tilbake til København. Jens Riber ble ordinert til biskop i Stavanger i 1557 som en relativt gammel mann, og fikk neppe utrettet stort i den perioden han var i byen. I 1564 bidro han til ombyggingen av Stavanger domkirke, og fikk også kong Frederik II til å gi en befaling om at geistligheten i Stavanger stift skulle yte katedratikum, en skatt til domkirken, som på tidspunktet var svært forfallen.
I 1565 ble sokneprest Jakob Madssøn i Stavanger domkirke utpekt til Ribers «suffraganeus og visitator», stedfortreder og ansvarlig for visitaser. Han skulle ha en tredjedel av superintendentens rente. Jens Riber var dermed ikke i stand til å utføre sine plikter. Jakob Madssøn døde i 1569. 27. januar 1571 kom Jørgen Erikson til Stavanger som en ny «hjelpebiskop», men Jens Riber ville ikke overlate ham noen av sine inntekter så lenge han levde. Riber døde i Stavanger i 1571.
Finn Harald Røed

Utdannelse

Finn Harald Røed er utdannet adjunkt med musikk og historie som fordypningsfag. Han har også gitt privatundervisning innen sang, gitar og piano. I tillegg har han utdanning innen nettverksadministrasjon og dataprogrammering.
Nelaug

Nelaug er ei bygd i Åmli kommune i Aust-Agder, like ved Nidelva.
På Nelaug ligger Nelaug stasjon, anlagt i 1935, 141 meter over havet. Stasjonen er en av mange stasjoner på Sørlandsbanen. Ved Nelaug ligger også Nelaugvannet. Nelaug skole ble lagt ned fra 1. august 2010, og elevene går når på Åmli skole.
Stedet har i dag omtrent 150 innbyggere, og når dermed ikke lenger opp til Statistisk sentralbyrås kriterier for at stedet kan defineres som et tettsted, slik stedet var definert som tidligere.
Av idrett har bygda Vardild idrettslag.
Setylaides

Levevis

Svært lite er kjent om biologien til denne slekten, og larvene er ukjente. Voksen biller har blitt funnet under råtnende stokker, under bark på døde trær, og mellom løvstrø.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sørøst-Asia.
Den holarktiske sone

Den holarktiske sone, eller holarktis, beskriver de to økosonene palearktis og nearktis i et faunistisk og floristisk samlebegrep. Begrepet benyttes innen økologien for å beskrive en utvidet zoogeografisk region på den nordlige halvkule, der arter kan eksistere på kryss av økosonene. Eksempler er for eksempel ulv (Canis lupus) og brunbjørn (Ursus arctos).
Den palearktiske sone består av ulike økoregioner i hele Europa og Afrika nord for Sahara, samt Asia sør til Himalaya. Den nearktiske sone omfatter økoregioner på Grønland og i hele Nord-Amerika sør til Mexico.
Norsk militærjuridisk forening

Norsk militærjuridisk forening (MILJUS) er en norsk organisasjon som har til formål å fremme studium av militær rett og krigens folkerett, forskning med sikte på harmonisering av interne rettssystemer under hensyntagen til de folkerettslige regler på området, samt å fremme rettsregler som ivaretar menneskerettigheter. Den ble stiftet 8. mars 1991.
Foreningen er tilsluttet International Society for Military Law and the Law of War (ISMLLW), en internasjonal ideell organisasjon med sete og generalsekretariat i Brussel. Den internasjonale foreningens president var tidligere generaladvokat Arne Willy Dahl fra Norge, men er nå den nederlandske brigader Jan Peter Spijk.
Angerfist

Karriere

Masselings karrière begynte i 2001, da han sendte en demotape til DJ Buzz Fuzz, leder av BZRK Records. Buzz likte båndet og signerte Masseling, som fikk gitt ut sine første  EP s under navnet 'Menace II Society' og 'Angerfist'. Han oppnådde raskt respekt innenfor nustyle gabber / hardcoremiljøet for sitt kompromissløse, voldelige og aggressive lydbilde, preget av basstrommer som er ekstreme selv innenfor gabber musikk. Han har også gitt ut plater under artistaliasene 'Kid Morbid', 'Bloodcage', 'Floorcrushers' (Hardstyle) og 'Denekamps Gespuis' (som var engangsalias for et gimmick-spor)
Angerfist-imaget berører ofte emner som seriemorder og  psychopathisme: Medlemmer av live-mannskapet opptrer i Jason Voorhees - hockey masker på scenen (en gimmick som også brukes av den italienske hardcoregruppen Art of Fighters, selv om de hevder de begynte å bruke den først), sportitler består av fraser somManiac Killa (gal morder),Murder Incorporated ("Drap AS") ellerCriminally Insane (kriminelt gal), og deres offisielle inneholdt en "Sicko Corner", som inneholder gyselig fan-bidratt poesi, som siden hevdes å være "en form for kunst & ferdighet ".
25. mars 2006 ble Angerfist's første album Pissin' Razorbladez utgitt. Dette inneholdt alle hans tidligere største hits.
I mars 2008 ble Angerfists nyeste album, Mutilate, gitt ut på plateselskapet Masters of Hardcore.
Kinn (valgkrets)

Kinn var en valgkrets i Nordre Bergenhus amt ved stortingsvalgene fra 1906 til 1918. Ved disse stortingsvalgene praktiserte man en valgordning med direkte flertallsvalg i enmannskretser. Kinn valgte således én representant og én personlig vararepresentant.
Valgkretsen Kinn bestod av herredene Sulen, Askvoll, Kinn, Bremanger, Selje, Sør-Vågsøy fra 1912, Nord-Vågsøy fra 1912 og Florø med rundt 19 000 innbyggere og 9 000 stemmeberettigede etter innføringen av kvinnelig stemmerett.
Adjø apekatt

Om produksjonen

Filmen ble tatt opp med skuespillere som pratet engelsk. I tillegg ble fransk og italiensk-dubbede versjoner lansert i Frankrike og Italia repsektivt.
Filmen ble vist på filmfestivalen i Cannes, hvor den vant Grand Prix.
Kortbaneløp på skøyter under Asiatiske vinterleker 1996

Kortbaneløp på skøyter under Asialekene 1996. Kortbaneløp på skøyter var en av flere sporter under de tredje Asiatiske vinterleker som ble arrangert i Harbin i Kina. Det var ti øvelser, fire individuelle og en stafett for menn og detsamme for kvinner. Konkurransene ble avviklet i februar 1996. Sør-Korea ble beste nasjon med fem gullmedaljer foran Kina også med fem men færre sølvmedaljer.
Xylotrupes philippinensis

Utseende

En stor, blank, mørk hornbille. Som de fleste andre artene i slekten Xylotrupes har hannene et fremoverrettet horn på pronotum og et krumt horn på hodet, begge kløvet i spissen.

Levevis

Larvene utvikler seg i råtnende plantemateriale og tar trolig vanligvis to år på utviklingen, de voksne billene lever 2-4 måneder. De voksne hannene kjemper mot hverandre ved hjelp av hornene, hver prøver å vippe motstanderen over på ryggen.
De voksne billene er mest aktive om natten og flyr gjerne til lys.

Utbredelse

Arten er utbredt i Filippinene (Marinduque og Mindanao).
Arendalsgruppen

Arendalsgruppen var en motstandsgruppe i Arendal under andre verdenskrig. Gruppen ble etablert 13. april 1940 og regnes som den første organiserte motstandsguppe i Norge.

Oppstarten

Politisekretær Wilhelm Tvedt-Gundersen, som var ansvarlig for overvåkningstjenesten ved Arendal politikammer, meldte seg til krigstjeneste 11. april 1940 ved et regiment fra Telemark som var stasjonert i Vrådal. Han fikk i oppdrag å reise tilbake til Arendal og skaffe bensin, sprengstoff og en radiosender, siden han hadde politimyndighet. Før han fikk ordnet dette ble han innkalt til et møte hos ordføreren, hvor han fikk beskjed om å ikke foreta seg noe som kunne sette byen eller dens befolkning i fare. Etter noen få dager klarte han å skaffe bensin og sprengstoff og våpen. Etter mye dramatikk hvor de ble skutt etter av tyskere og sjåføren fikk sjokk, ble bilen med utstyret levert til Vrådal før veiene ble sperret. Under dette arbeidet fikk han også organisert utsending av et flyveblad med paroler til byens befolkning, noe som i realiteten var Norges første illegale avis. Dette arbeidet med å skaffe utstyr ble starten for ham som organisator av den første motstandsgruppen i Arendal, som ettervert fikk navnet «Arendalsgruppen», og ble startet av Hakon Guttormsen, Petter Pettersen og Oscar Olsen.
Sistnevnte var formann i Samorganisasjonen. Erling Dahlen var sekretær, og også han ble med i arbeidet med produksjon og distribusjon av de illegale avisene.

Illegalt arbeid

Arendalsgruppen fikk så i oppdrag av sekondløytnant Thor Olaf Hannevig i Vinjesvingen om å skaffe proviant og 900 kampklare mann. Det ble sendt en sending med sanitetsutstyr som kom frem, men en sending med proviant kom ikke frem da styrken ved Vinje kapitulerte 8. mai. I juni hadde gruppe klart å få satt opp en radiosender, hadde to telegrafister og noen tusen kroner av innsamlede penger. 30. mai ble Tvedt-Gundersen arrestert for første gang. Han satt fire dager i avhør ledet av en person ved navn Abelln og kriminalkommissær Lappe. Avhørene var konsentrert om Tvedt-Gundersens stilling i overvåkningstjenesten, og om hans kontakter med Vinjesvingen. Det kom ikke noe ut av avhøret, og han ble sluppet fri om kvelden 3. juni. Gruppen fikk så leid ett rom på adressen Torvet 8 i Arendal sentrum ved Arendal torv, hvor produksjon og utsendelse av flyvebladene fortsatte, samt at rommet fungerte som møterom for motstandsgruppen. Gruppen fikk laget og distribuert 6 nummer av den illegale avisen, og det var Oscar Sund, Carl Opdahl og Jens Kvale som sto for distribusjonen. Noe ble også sendt med posten til Risør, Tvedestrand og Lillesand og distribuert der. Imens ble senderen til gruppen montert og testet i Gjøvdal, men lyktes ikke å få kontakt med England.
Olavsrose

Olavsrosen som valknute

Olavsrosen som valknute kalles også Santolarosa, Olavsrosa og Olavsknute, og er en figur benyttet i norsk folkekunst. Figuren kan ta to former, den ene har tre selvstendige sammenflettede bånd, den andre er tegnet med én, sammenhengende strek. Navnet Olavsrose stammer fra en islandsk trolldomsbok fra 1600-tallet, men motivet er langt eldre enn dette. I den islandske trolldomsboken knyttes motivet til en knute Olav den hellige bar på seg som vern mot fristelser. Figuren er også kjent fra andre land og kulturer.
Motivet er å regne som en magisk knute og et tegn for vern. Det kan også symbolisere det som binder sammen og som holder på hemmeligheter. I norsk folkekunst forekommer Olavsrosen særlig i Hallingdal og på Vestlandet.
Det ble i perioden 1901 til 1945 benyttet som motiv på norske pengesedler. Stiftelsen Norsk Kulturarv benytter siden 1996 motivet, i varianten med tre sammenvevde grønne ledd, som kvalitetsmerke for opplevelsestilbud med basis i norsk kulturarv. Denne figuren er nesten identisk med kjennetegnet til den tidligere Bøndernes Bank som nå er opphørt som egen bank.

Olavsrose som stilisert blomst

Flere motiver med roser og kors er i norsk folketradisjon og kultur blitt knyttet til Olav den hellige. Navnet Olavsrose er blitt forbundet med den stiliserte, botaniske roseblomsten med seks kronblader. Motivet er benyttet i folkekunsten, muligens alt i middelalderen, og er knyttet til Olavstradisjonen. Interessen for rose som nasjonalt symbol viste seg i Norge på 1800-tallet.
Den stiliserte rosen, slik den benyttes i ulike sammenhenger i Trondheim, går tilbake til domkapitlets segl fra 1500-tallet. En åttebladet rose benyttes i Trondheims byflagg. Denne betegnes som en Trondheimsrose, heller enn en Olavsrose. En rose er også benyttet i kontorflagget for Det Nordenfjeldske Dampskibsselskab. Det heraldisk stiliserte rosemotivet ble fra 1987 benyttet som emblem for Den allmennvitenskapelige høgskolen (AVH) i Trondheim. Det var tidligere benyttet i fanen for Norges lærerhøgskole fra 1932.
Navnet Olavsrose brukes ikke i heraldiske beskrivelser av våpenskjold, de såkalte blasoneringene. I heraldikken brukes bare betegnelsen rose.
Lissonoschema

Utseende

Middelsstore, avlange, blanke, svarte trebukker med oransje tegninger på dekkvingene, rponotum kan være rødlig. Antennene er tynne, mye lengre enn kroppen. Pronotum er rundet, svært blankt. Dekkvingene er jevnbrede. Beina er middels lange, lårene nokså slanke.

Utbredelse

Arten er kjent fra Venezuela, Fransk Guyana, Brasil og Bolivia.
Per Fronth

Prisbelønt

Fronth arbeider med fotografi som sitt råmateriale; han fremskaper fotografi malerisk og hvor den virkeligheten som fotografiet gjengir framstår som en komponent i forståelsen av verkene hans. 
Fronth arbeider hovedsakelig i store formater og har særlig i de senere år konsentrert seg om monumentale bestillingsverk. Hans arbeider er i de faste samlingene til blant annet det japanske Museum of Modern Art i Wakayama; franske Biblioteque Nationale i Paris, norske Sørlandets kunstmuseum såvel som i en rekke offentlige samlinger, eksempelvis Næringslivets Hovedorganisasjon (NHO), Ekebergrestauranten, NATO og MGM Grand Las Vegas i USA. Dessuten for private samlinger som hos ekteparet Sting og Trudie Styler og den tidligere amerikanske visepresidenten Al Gore.
Fronths historiefortellinger fokuserer ofte på de utfordrende aspekter ved den menneskelige natur. Han har produsert flere kontroversielle og samtidig suksessrike utstillinger; som «Xingu Chronicles» i New York 1998, om regnskogfolkets kamp for egne rettigheter i Amazonas, Brasil;  «Bloodlinjes» i London 2000, som  tok for seg den nå forbudte revejakten i England; og «Theatre of War» i 2009, som satte søkelyset på norske soldater i Afghanistan.
I 2009 ble Per Fronth utnevnt til Nobel-kunstner og således valgt til å framstille diplomet til Nobels fredspris som samme år ble tildelt til den amerikanske presidenten Barack Obama.  Fronth er første fotografiske kunstner som har hatt denne oppgaven.

Film

Per Fronth er en prisbelønt filmregissør. I tillegg til å ha vunnet flere priser som PDN PhotoPlus International Conferences Grand Prize og Short Films International Film Festival, begge i New York, har hans kortfilmer Ode to a Hunter (2000) og Godiva (2001) blitt invitert til de offisielle programmene til filmfestivaler i Berlin, Toronto og Sundance filmfestival.

Utstillinger

Han har hatt flere store utstillinger i New York, i tillegg til Oslo, Kristiansand, London, København og Chicago.
Dysleksi Norge

Dysleksi Norge (tidligere Dysleksiforbundet) er en norsk interesseorganisasjon for personer med dysleksi. Organisasjonen ble stiftet i 1976, og har pr. 2008 omtrent 5 000 medlemmer på landsbasis og 43 lokallag. I 2010 vedtok landsmøtet å bytte navn på organisasjonen til Dysleksi Norge.
Dysleksi Norge ledes av Håkon Askeland, mens nestledere er Trine Aakermann og Elenor W. Holter. Marianne Grønner er generalsekretær. Forbundets høye beskytter er Prinsesse Astrid, fru Ferner.
Medlemsbladet Dyslektikeren kommer ut fire ganger i året, med Helge Svein Halvorsen som ansvarlig redaktør.
Jesus Revolution

Jesus Revolution er en kristen Misjonsbevegelse som ble grunnlagt i Norge i 1997, den har som mål å bringe evangeliet om Jesus til verdens ungdommer. 
De har program, med undervisning, evangeliserings- og konsert-team, turne over hele Europa, nyttårs festivaler og store sommer misjons turer. 
Hvis man vil være fulltids misjonær i Jesus Revolution kan man bli med programmet, 1, 2 eller flere år, som kalles "One year for God," vist et år er for mye så kan man velge å heller være med på Summer Team, som er to uker om sommeren hvor man først mottar undervisning en uke, og så når ut til byen man er i en uke. 
Anne og Stephan Christiansen grunnla bevegelsen i 1997. Det første året hadde de en evangeliseringskampanje i Kristiansand.

Kontroverser

i 2016 ble det lansert en dokumentar på vgtv kalt "frelst". I denne dokumentaren forteller en kvinne om sin tid i Jesus Revolution. Hun forteller at hun opplevde hun mistet seg selv i alt presset hun opplevde i Jesus Revolution. Jeg mistet meg selv i Jesus Revolution Army. Jeg trodde det var den eneste riktige måten å tjene og leve for Gud på. Fanatismens fiende er det menneskelige" Hun fortsetter: "Jeg skulle redde verden, men jeg hadde mistet meg selv" I dokumentaren fremmes det kritikk mot Stephan Christiansens lederstil, som omtales som kontrollerende. I kjølvannet av denne dokumentaren stod flere frem og fortalte om lignende opplevelser i Jesus revolution.

Visjon

Visjonen går som oftest på engelsk og er:
"The gospel to the youth of the world, through Jesus Revolution groups in local churches, preaching Christ"
Petekkier

Petekkier er karakteristiske blødninger i huden, mørk røde i farge, 1-2 mm i diameter.  De forsvinner ikke dersom man trykker et glass mot dem fordi det er en liten blødning, i motsetning til erytema.
Den vanligste årsaken til petekkier er kraftige eller overdrevne anfall av brekninger, oppkast, hoste eller gråt. De oppstår da oftest som små røde prikker rundt øynene. Dette er helt harmløst da prikkene forsvinner i løpet av noen dager.
Petekkier er et av de viktigste sykdomstegnene ved purulent hjernehinnebetennelse (meningitt). Noen av bakteriene som kan gi meningitt lager et blodfortynnende stoff som forårsaker den lille blødningen. Senile petekkier er normale hos eldre. Ved flere typer blodkreft "leukemier" kan petekkier være ett av symptomene.
Petekkier kan også forekomme i 20–40% av endokarditt-tilfeller.
Grand River Avenue

Grand River Avenue er en av hovedfartsårene i staten Michigan fra tiden før motorveienes inntog. Dagens vei går igjennom Michigans nedre halvøy i en sørøst til nordvest akse fra Detroit til Grand Rapids.
I Detroit er Grand River en av fem store avenyer (sammen med Woodward, Michigan, Gratiot og Jefferson) som ble skissert av overdommer Augustus B. Woodward etter bybrannen i 1805 og som alle sprer seg fra sentrum av Detroit i forskjellige retninger. Grand River strekker seg i nordvestlig retning fra sentrum.

Geografi

Grand River (som ikke må forveksles med elven Grand River som går langs med den i mye av dens rute) starter i sentrum av Detroit hvor den krysser Woodward Avenue. Den går diagonalt igjennom Detroit til Redford Township og byen Farmington. Den går igjennom Novi, Brighton, Howell, Fowlerville, Webberville, Williamston og Okemos.
Veien blir til en bred boulevard da den kommer til East Lansing hvor den fungerer som en delende linje mellom Michigan State University campus og resten av byen der den går igjennom et handleområde. Derifra går den nordvest til gamlebyen i Lansing hvor den krysser seg selv før den før den går mot Lansing Capital City Airport.
Fra Lansing går Grand River igjennom Eagle og Portland før den ankommer Lowell der den går inn i Cascade Road og bryter opp sinn opprinnelige rute. Veien starter imidlertid opp igjen på utkanten av Lowell via Alden Nash der den følger (elven) Grand River og går til Ada igjennom Plainfield før den ender i East Beltline i utkanten av Grand Rapids litt før sitt opprinnelige terminus.

Historie

I 1850 etablerte den lovgivende forsamlingen i Michigan «Lansing and Howell Plank Road Company» som begynte arbeide med å omgjøre forskjellige gamle indianerstier til Lansing-Howell Plank Road, som ble ferdiggjort i 1853. I Howell ble veien forbundet til Detroit-Howell Plank Road og utgjorde den første direkte utbedrede forbindelsen mellom hovedstaden og den største byen i Michigan. Lansing-Detroit Plank Road var en bomvei inntil 1880-tallet. Den ble til slutt den østre delen av dagens Grand River Avenue.
Med opprettelsen av U.S. Highway System ble Grand River en del av US 16. Dette varte til opprettelsen av motorveisystemet Interstate Highway System da Grand River ble parallert av I-96. Designasjonen US 16 ble fjernet og den delen av Grand River fra Webberville til Lansing ble del av M-43 som en statlig vei. I dag utgjør Grand River hovedgaten til over et dusin byer i Michigan.
I 1995, under konstruksjonsarbeid langs Grand River i East Lansing fant man råtne 150 år gamle trestokker rundt 65 cm under veienoverflaten som hadde blitt brukt som underlag for den gamle veien i et lavtliggende sumpområde.