google/wiki40b huggingface dataset:
Johannes Bugenhagen

Liv og virke

Johannes Bugenhagen ble involvert i reformasjonen via humanismen, som han var blitt kjent med under sine studiedager i Greifswald. Han virket etter dette i humanismens ånd fra 1504 ved byskolen i Treptow, og fra 1517 ved klosterskolen i Beluck. 
Som humanist strebet han mot det som han identifiserte som sin tids kirkelige misbruk. I utgangspunktet mente han at Martin Luthers standpunkter var alt for radikale, men ble etterhvert bragt til å forandre mening og ble overbevist. I 1521 begav han seg til Wittenberg og stod deretter trofast ved Luthers side, og han ble en av hans mest betrodde venner. Det var Bugenhagen som i 1525 forrettet ved Luthers ektevigsel og i 1546 holdt liktalen over ham. Fra 1523 var han sogneprest i Wittenberg, og fra 1535 var han også fast lærer ved universitetet i Wittenberg. 
Johannes Bugenhagen ble ved atskillige anledninger kalt til andre steder for å lede det nye kirkevesenets organisasjon. Han er alene eller hovedsakelig forfatter til en lang rekke kirkeordninger: Braunschweig fra 1528, Hamburg fra 1529, Lübeck fra 1531, Pommern fra 1534, Holstein fra 1542, Braunschweig-Wolfenbüttel fra 1543. 
Bugenhagen kom fra Wittenberg til København i juli 1537 og ble i Danmark i to år. I den tiden ledet han kroningen av kong Christian III av Danmark (august 1537) og innsatte lutherske biskoper (kalt superintendenter) september samme år. Han hadde også en siste avgjørende hånd med utarbeidelsen av en luthersk kirkeordinans, en samling kirkelige lovtekster, som strukturerte det reformatoriske kirkeliv i Danmark og dermed også i Norge. Den nye ordinansen (kirkeordningen) var en revisjon av den noe eldre som var blitt utarbeidet av Hans Tausen. Dessuten arbeidet han ivrig med å omorganisere Københavns Universitet. 
Mot slutten av sitt liv ble Bugenhagen utsatt for de strengeste lutheranernes mistanker og anklager. Dette var blitt foranlediget av noen ettergifter som han hadde foretatt overfor  hertug Moritz, kurfyrst av Sachsen. 
Bugenhagens fremste styrke lå på det praktiske område. Hans kirkeordninger satte i høyst vesentlig grad sitt preg på den nordtyske lutherdommen. De er gjennomgående sterkt konservative, men ikke uten pragmatiske innslag. Bugenhagen deltok også i tidens teologiske strider og var en av de flittigste medarbeiderne ved det store bibeloversettelsesverket som til slutt ble hele Lutherbibelen.
Malthinus flaveolus

Utbredelse

Malthinus flaveolus finnes i Europa, østover i Asia. Ganske vanlig i Norge, lengst i syd.

Utseende

Malthinus flaveolus er mellom 5-6,5 mm lang og er en langstrakt bille, bakkroppen er jevnt smal bakover. Lyst hode, men med mørkt bakhode. Palpenes (munnføtter) endeledd er smalt og ovalt litt tilspisset, ikke knivformet. Kjevenes innside har en tydelig (lang) tann. Antennene er mørke, men med lysere rot. Antennenes tredje ledd er tydelig lengre enn det andre leddet. Antennene er festet litt fra fasettøynenes innside, omtrent så nært øynene som første antenneledd, ved roten, er bredt. Hodet generelt kort framover (sett ovenfra) og stikker knapt lengre frem enn fasettøynene. Det vil si at hodeformen er mer ovalformet, sett ovenfra, bredere enn langt. Bakhodet noe smalt bakover, slik at det blir en slags hals. Brystskjoldets midtflekk er mørk, men ofte redusert. Det har avrundede framhjørner og klart spissvinklede bakhjørner. Føttenes første ledd (nærmest kroppen) omtrent like langt som de neste tilsammen. Klør ofte med en liten rottann. Dekkvingene er kortere enn bakkroppen, slik at de siste leddene synes. Dekkvingene har fin, men utydelig rekkevis ordnet punktur i overflaten. Dekkvingene har en gul flekk på hver av dekkvingenes spiss. Kroppen er lys, nærmest gul. Scutellum er mørk.

Levevis

De voksne (imago) finnes i juni, juli og ut i august. De oppsøker gjerne åpne blomster, men de kan observeres også på trær og busker. Selv om de oppsøker blomster er de rovdyr og lever både som larver og voksne av andre mindre dyr.
National Archaeological and Anthropological Memory Management Foundation

National Archaeological and Anthropological Memory Management Foundation (NAAM) er en kulturverninstitusjon for Curaçao, Sint Maarten, Bonaire, Saba og Sint Eustatius. Hovedkontoret ligger i Pietermaai i Willemstad på Curaçao.
NAAM ble opprettet i 1998 av myndighetene på De nederlandske Antiller som etterfølger etter Archaeologisch- Anthropologisch Instituut Nederlandse Antillen (AAINA), grunnlagt i 1968. Virksomheten har utviklet seg fra museumsdrift til forvaltning av materiell og materiell kulturarv i bredere forstand, inkludert arkeologisk og antropologisk forskning. Etter å ha vært kalt National Archaeological and Anthropological Museum, ble navnet endret til National Archaeological and Anthropological Memory Management Foundation i 2008.
Centrum

Centrum var et konservativt politisk parti i Norge som stilte til valg mellom 1893 og 1900. Partiet ble dannet av utbrytere fra Venstre i februar 1893, og ofte sett på som en østlandsk avlegger av Moderate Venstre. Centrums kjerne var storbønder og den konservative delen av folkehøyskolebevegelsen. Partiets førende politiker var folkehøyskolelærer Frits Hansen i Gausdal, så tilhengerne av partiet ble på folkemunne kalt «gausdøler», en hentydning til «oftedølene» i Moderate Venstre.
Historiker Jostein Nerbøvik beskrev Centrums profil som «kristelig-ortodoks, sosial-konservativ, agrar-proteksjonistiske og agrar-nasjonalistisk». Kulturhistoriker Knut Aukrust oppsummerer Centrums program med at det «forsvarte konge og union og det puritanske og asketiske kristne, norske bondesamfunnet. Her lå en garanti mot de nedbrytende krefter som kom i kjølvannet av urbanisering, industrialisering og framveksten av en kjempende arbeiderklasse.»
Centrum fikk valgt Martin Gunnerud fra Buskerud amt og Johannes Andreas Henschien fra Nedenes amt ved stortingsvalget i 1894, etter et utstrakt valgsamarbeid med Høyre. Det var mange steder uklare skiller mellom partiene med «konservative», «moderat-konservative» og «centrums- og moderate» foreninger. Senere søkte Centrum å oppløse fellesforeningene med Høyre og bli et mer selvstendig parti, men velgerne bodde spredt og partiets midler var små. Et planlagt fellestyre for Centrum og Moderate Venstre for å kunne danne et landsomfattende parti, ble aldri noe av. I stedet falt Centrum ut, og Moderate Venstre gikk tilbake og mistet sin vippeposisjon på Stortinget, idet det rene Venstre seiret ved stortingsvalget i 1897. Etter 1900 gikk både Moderate Venstre og Centrum inn i Høyre.
Centrums talerør frem til stortingsvalget i 1897 var avisen Eidsvold, som utkom i Kristiania.
KEiiNO

Bakgrunn

Bandet ble etablert sensommeren 2018 da Tom Hugo Hermansen og ektemannen Alex Olsson begynte å skrive «Spirit in the Sky», en låt inspirert av historiske kamper for likeverd. Med på laget fikk de den samiske rapperen og låtskriveren Fred Buljo og sangeren Alexandra Rotan. Bandnavnet KEiiNO er inspirert av sisteleddet i Buljos hjemsted Kautokeino (nordsamisk: Guovdageaidnu). Det nordsamiske leddet «geaidnu» betyr vei på norsk. «Det representerer den veien som har ført oss tre sammen», sa Buljo i et intervju med TV 2.

Melodi Grand Prix 2019

Gruppen var en av ti deltakere til norske Melodi Grand Prix lørdag 2. mars 2019. Til slutt gikk gruppen til topps med «Spirit in the Sky» med over 231 000 stemmer – nesten 70 000 stemmer foran andreplassen Adrian Jørgensen med «The Bubble». 
Vinnersangen har elementer av pop, elektronika, dance og joik. Den er komponert av gruppen, sammen med låtskriverne Alex Olsson og Rüdiger Schramm, og den finske produsenten Henrik Tala.

Eurovision Song Contest 2019

Gjennom seieren i Melodi Grand Prix fikk KEiiNO representere Norge i Eurovision Song Contest 2019 i Tel Aviv i Israel. I januar 2019 ble Norge trukket til å delta i semifinale 2 av Eurovision Song Contest. Semifinalen ble arrangert i Expo Tel Aviv i Israel torsdag 16. mai, og Norge hadde startnummer 15. KEiiNO endte på syvendeplass i semifinalen og kvalifiserte seg dermed til finalen lørdag 18. mai. I finalen hadde Norge startnummer 15 og ble nummer seks etter å ha fått flest publikumstemmer. Gruppen vant også telefonavstemningen i semifinalen. Dette var andre gang Norge vant en telefonavstemning i Eurovision Song Contest, første gang var med Alexander Rybak og «Fairytale» i 2009. 
Uken etter den internasjonale finalen gikk «Spirit in the Sky» til topps på VG-lista, samt hitlister i flere europeiske land. Dette var første norske Melodi Grand Prix-vinner som nådde førsteplassen av den norske singellisten siden Stella Mwangis «Haba Haba» i 2011.

Andre utgivelser

I tillegg ga KEiiNO ut flere versjoner av «Spirit in the Sky»: en utvidet klubbmiks, en akustisk versjon og instrumentalversjon.
26. april 2019 ga gruppen ut sin andre singel, «Shallow». Sangen er en dance- og joik-inspirert coverversjon av Lady Gaga og Bradley Coopers låt med samme navn fra filmen A Star Is Born. 21. juni 2019 slapp gruppen sin tredje singel, «Praying», som handler om dødsangst.
Etter Eurovision Song Contest kunngjorde gruppen at de planlegger å gi ut et konseptalbum med urfolksspråk fra hele verden.

Annet

I juni 2019 utnevnte Sametinget gruppen til ambassadører for FNs år for urfolksspråk.
Duvergers lov

Hvordan og hvorfor en slik sammenheng?

Topartisystemer vil ofte utvikle seg helt naturlig når man har en valgordning som virker diskriminerende mot et tredje største parti og de som er enda mindre. Årsaken er at det ikke er noen direkte sammenheng mellom det antall stemmer et parti får i landet samlet sett og den andelen mandater partiet får i landets parlament.
Når kretsen skal stemme over hvem som skal representere dem i parlamentet, så vil alle stemmer som går til andre enn den kandidaten som vinner for valgkretsen være bortkastet. Med mindre de små partienes velgere er sterkt geografisk konsentrerte, vil de derfor bli ikke bli representert i det hele tatt (dersom en del av velgerne er geografisk konsentrert, slik som med liberaldemokratene i Storbritannia, så kan de kanskje i beste fall håpe på å bli underrepresentert).
De to største partiene vil derfor bli sterkt overrepresenterte, da mindre partier vi vinne få eller ingen kretser. Dette vil dessuten føre til en stadig selvforsterkende effekt etter hvert som flere og flere av velgerne vil stemme på et av de to største partiene, vel vitende om at det ofte vil være bortkastet å stemme på et tredje parti.
Den varianten av flertallsvalg i enmannskretser som oftest anses for å ha en slik virkning er en ordning med simpelt flertall (“first past the post”). Simpelt flertall forstås her i motsetning til absolutt flertall. Ved absolutt flertall kreves at minst 50 prosent av de avlagte stemmene går i favør av vinneren, mens det ved simpelt flertall er tilstrekkelig at vedkommende får flere stemmer enn noen av de andre kandidatene.
Dersom en av kandidatene for eksempel får 30 prosent av velgerne bak seg, mens alle de andre kandidatene hver for seg får færre stemmer enn ham, så har denne kandidaten vunnet kampen om å representere denne kretsen.
Selv om det i en periode kan være tre større partier, så regnes dette som en overgangsfase der det nye store partiet ofte vil utkonkurrere et av de tidligere to største partiene. Et eksempel på dette er når det britiske arbeiderpartiet overtok etter de liberale som et av Storbritannias to store partier.
Dataran Merdeka

Dataran Merdeka (malayisk for «Uavhengighetsplassen»; jawi: داترن مرديک) er en plass foran Sultan Abdul Samad-bygninga i sentrum av det koloniale distriktet i Kuala Lumpur. Det meste av plassen er en åpen gresslette, og var opprinnelig cricketbanen til Selangor Club (nå Royal Selangor Club). Klubbens lokaler fra 1884, som er bygd i tudorstil, ligger langs den vestlige enden av plassen. Plassen fikk det navnet den har i dag, 1. januar 1990. Ved Dataran Merdeka står det en 95 meter høy flaggstang med Malaysias flagg, som hevdes å være verdens høyeste flaggstang. Sør for plassen er bygninga til det tidligere nasjonalmuseet, og i nord ligger St. Marys anglikanske katedral. Feiringa av Malaysias uavhengighetsdag foregår på plassen hvert år 31. august.
Oerane microthyrus

Utseende

En middelsstor (vingespenn ca. 30 millimeter), slankvinget, mørkbrun smyger. Forvingen har en avlang, hvit flekk i midten.

Utbredelse

Arten er utbredt i Sørøst-Asia.
Flint (Michigan)

Historie

Det første hvite nærværet i Flint kom med pelshandleren Jacob Smith i 1819. Smith sto på god fot med de lokale indianerne, og ble brukt av myndighetene i forhandlinger med dem. Stedet vokste stadig, og fikk offisiell status i 1855. I 1860 hadde Flint et innbyggertall på 22 500.
På andre halvdel av 1800-tallet ble Flint et sentrum for tømmervirksomhet. Fra århundreskiftet ble Flint en stadig viktigere industriby. General Motors ble stiftet her i 1908.
Byens innbyggertall kom opp i 200 000 i 1960. Siden dengang har det gått nedover med Flint i takt med nedgangen i den amerikanske bilindustrien. Dette var temaet i den omstridte filmskaperen Michael Moores dokumentarfilm Roger & Me fra 1989.
Sun-Chris Ortopediske

Sun-Chris Ortopediske AS i Fredrikstad utvikler og produserer forskjellige typer av individuelt tilpasset ortopedisk fottøy (ortopediske sko, fotsenger/såler, oppbygg av sko etc.). 
Daglig leder er Tormod Iuell. Styreleder er Thomas Babintsev-Skorstad.
Sun-Chris Ortopediske AS har siden 1996 vært et heleid selskap av Ausonius Medical AS.
Skara

Skara i middelalderen

Skara er en av Sveriges eldste byer, og domkirken har elementer som sannsynligvis daterer seg til 1100-tallet. På 1300-tallet fikk kirken sitt nåværende utseende, i en stil som kalles høygotikk.  
I middelalderen var norske St. Hallvard en av de sentrale helgenskikkelsene for menighetene i Skara bispedømme. 
Man mener at det var i Skara at Norges erkebiskop Jon Raude søkte tilflukt da han i 1282 ble sendt i landflyktighet av kong Erik Prestehater.
Brunner Island kullkraftverk

Brunner Island kullkraftverk er et kullkraftverk på vestbredden av Susquehanna River i York County, delstaten Pennsylvania i det østlige USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 1559 MW, fordelt på 3 blokker / turbiner. Operatør er PPL Generation Co.
Anlegget ble bygget ut i årene 1961–1969. Brenselkilden er bitumenøst kull. Utslippene av CO2 i 2007 var totalt 9,118 mill. tonn.
Protomocerus

Utseende

Middelsstore til nokså store, brunlige trebukker. Antennene er vanligvis lengre enn kroppen. Pronotum har en butt tann midt på hver side. Dekkvingene har ofte lyse tegninger.

Levevis

Som de fleste andre trebukker borer larvene i ved.

Utbredelse

Gruppen er vidt utbredt i Afrika.
Ulltveit-Moe

Ulltveit-Moe er et slektsnavn fra Gjerstad i Aust-Agder som ble skriftlig bekreftet av Kirkedepartementet i 1929 etter å ha vært brukt fra ca. 1893. Olav Nilsen Ulltveit (1861–1938) fra gården Ulltveit giftet seg i 1888 med Ingeborg Jensdatter Moe (1871–1910) og bosatte seg på Mo. De fikk åtte barn. I 2. ekteskap med Agnes Sunde hadde han to barn.
Sentralasiatisk ovtcharka

Opprinnelse og alder

Ovtcharka betyr gjeterhund, men sentralasiatisk ovtcharka er ikke en gjeterhund i vestlig forstand, men en urtypisk vokterhund. Typer har vært spesielt populær blant bønder som sliter med predasjon fra store rovpattedyr, spesielt ulv (Canis lupus). Den stammer fra området mellom steppene mellom Uralfjellene i Russland, Kaspihavet, Tyrkia og det vestre Kina i øst. Dette innbefatter områder i mange land.
Når og hvor typen oppsto vet man ikke, men den regnes som svært gammel. I sitt tradisjonelle miljø vil normalt bare et par utvalgte valper få leve opp fra hvert kull. Slik sikrer man at de beste valpene får nok tilgang på næringsrik melk fra mora, de første ukene etter valpingen. Kunnskapen om denne utvelgelsesprosessen går i arv fra far til sønn. Når valpene blir litt eldre blir de sluppet sammen med sauene, som de vokser opp sammen med. Samtidig kuperes ører og hale (forbudt i Norge og mange andre land). Kuperingen skjer av rent praktiske årsaker, da ører og hale er svært utsatte om hundene kommer i kamp med ulv. Valpene knytter nære bånd med sauene under oppveksten og vil vokte og beskytte disse siden i livet, om nødvendig med livet som innsats. I Asia blir denne hundetypen også benyttet som regulær kamphund av mange.

Utseende, anatomi og fysikk

Sentralasiatisk ovtcharka er en stor, massiv og meget kraftfull molosser av fjelltypen, og overraskende hurtig i forhold til størrelsen. Den finnes i to pelsvarianter; langhåret (7–8 cm) og middels langhåret (3–5 cm). Begge utvikler tett underull og tåler godt kulde ved tilvenning.
Tispene skal minst måle 60 cm i skulderhøyde og hannene minst 65 cm. I praksis er imidlertid typen ofte betydelig større. Rasen veier typisk 40–70 kg, men det finnes eksempler på hunder som har veid betydelig mer. Kupering av hale og ører forekommer i visse regioner, men er forbudt i mange europeiske land.

Bruksområde

Sentralasiatisk ovtcharka er en hundetype som har blitt alet fram som vokterhund gjennom århundrer, men den har også gode egenskaper som vakthund, kløvhund og trekkhund med mer. Egenskapene til denne hundetypen har blitt spesielt utviklet for pass av buskap i åpen landskap (stepper) der det ferdes store rovpattedyr, spesielt ulv, men også bjørn. Den er ikke en typisk familiehund, men den har slike sekundære egenskaper for de rette. Hunder som har vist aggressive tendens mot folk har tradisjonelt og systematisk blitt avlivet av nomadene, som ikke har benyttet slike hunder i avl. Gode familiehundegenskaper lar seg imidlertid vanskelig kombinere med gode vokterhundegenskaper.

Lynne og væremåte

Sentralasiatisk ovtcharka er en primitiv hund som bare passer for spesielt interesserte, med god erfaring. Den er stor og trenger godt med mosjon og en god del pelsstell, avhengig av typen. Den regnes som svært mistroisk ovenfor fremmede og kan være aggressiv om situasjonen mistolkes, også ovenfor fremmede barn. På grunn av sine sterke beskyttelseinstinkter, bør hunden være under nøye oppsyn i kontakt med fremmede barn. De samme instinktene gjør den dog til en svært dyktig vokterhund.
Loslue

Loslue er en varm lue i skinn som har øreklaffer og opprettet lueskygge og er fôret med pels eller liknende. Luetypen har vært vanlig som arbeidslue for loser og fiskere i Norge. Sideklaffene kan felles opp eller ned og festes under haka som ekstra vern mot kulde, uvær og vind.
Pelsluer med øreklaffer er brukt som varme vinterluer i ulike varianter og under mange navn, for eksempel som loslue i Forsvaret og usjanka i det russiske militæret. 
Loslue har siden 1970-tallet fått kallenavnet «oluf-lue» etter Arthur Arntzens komiske revyfigur «Oluf» som alltid var iført svart loslue med øreklaffene stående ut.
Contemporary Music from Norway

Contemporary Music from Norway var en serie med musikkalbum opprinnelig utgitt av Philips fra 60-tallet og etterhvert PolyGram. Serien bestod av musikkalbum med ny norsk musikk innen klassisk og samtidsmusikk. Plateserien vant Spellemannprisen 1980 i åpen klasse. I tillegg vant Knut Nystedt Spellemannprisen 1978 for sitt album i serien. Øvrige artister som har gitt ut album på serien er blant andre Grex Vocalis, Hege Tunaal og Arne Nordheim.
Serien endret i 1983 navn til Norwegian Composers.
Samara kraftverk

Samara kraftverk (russisk: Samarskaja TETs) er et varmekraftverk nær Samara i Samara oblast, Russland. Det eies og opereres av et regionalt kraftselskap, og har en produksjonskapasitet på 440 MW. Brenselstype er naturgass og mazut.
Byggingen av kraftverket begynte omkring 1971, og første byggetrinn stod ferdig i 1972.
Heinrich Theodor Wehle

Biografi

Wehle ble født i Förstgen som den sorbiske pastoren Johann Wehles yngste sønn. Moren Rahel Dorothea Wehle var datter av advokaten Heinrich Gottlob Rieschke. Familien dro i 1782 fem kilometer bort til Kreba, efter at Johann Wehle fikk ansvar for stedets prestegjeld. Helt fra ungdommen av var Wehle inspirert av Oberlausens myr- og heilandskap, som han viste frem i sine tidlige malerier.
Den første utdannelsen fikk han omkring 1790 ved en tegneskole i Görlitz. Han gikk også i lære hos landskapsmaleren Christoph Nathe (1753–1806). I 1793 begynte han ved Kunstakademiet i Dresden, hvor han ble undervist i historiemaleri av Giovanni Battista Casanova og i landskapsmaleri av Johann Christian Klengel. Allerede på dette tidspunktet ble han kjent som en dyktig landskapsmaler, noe som kan ha vært årsaken til at Chalkographische Gesellschaft zu Dessau ansatte ham som tegner. Man trodde at man hadde funnet «en landskapskunstens Claude Lorrain» i Wehle.
Siden Wehle var en begeistret hesterytter, solgte han i Dessau sine tegninger for å få råd til å låne hest. I 1801 dro han på invitasjon av tsaren Alexander I. til det russiske kunstakademiet. Efter kort tid fikk han i oppdrag å reise sammen med naturforskeren Apollos Mussin-Puschkin (1760–1805) til de russiske regionene i Asia for å kunstnerisk dokumentere de eksotiske landskapene. I februar 1802 ankom de i Georgia og Kaukasus. De reiste derefter videre til Persia.
De fysiske anstrengelsene ved reisene ble for store for Wehle, som dro tilbake til Tyskland. På tilbakereisen døde han nyttårsdag 1805 i den unge alder av 26 år. Han ble bisatt ved siden av sin far i en gravlund i Kreba. På samme sted ble det den 7. mars 1978 avdekket en minnetavle, nøyaktig 200 år efter Weiles død.
Norsk Basenjiklubb

Norsk Basenjiklubb ble etablert i 1992 og er tilsluttet Norsk Kennel Klub. Klubben er en spesialklubb for hunderasen basenji, som kom til Norge i 1953.
Härjeåsjön (innsjø)

Härjeåsjön (også Härjåsjön og Härjesjön) er en innsjø i Härjedalen kommune. Härjeåsjön ligger ca 19 km sørvest for Sveg og ca 11 km nordøst for Lillhärdal, langs länsväg Z504.