google/wiki40b huggingface dataset:
Mars-programmet

Marsprogrammet var et romfartsprogram startet av Sovjetunionen i tidsrommet 1960 til 1973. Formålet var å sende romsonder forbi, i bane og på overflaten til Mars.
De første fartøyene var små, og ble sendt opp med Molniya-raketten. Proton-K-raketten ble brukt til å skyte opp større fartøy på fem tonn. Proton-K feilet på de første to oppskytningene i 1969. Pålitelighet var et problem i det russiske programmet fra slutten av 60-tallet til tidlig 70-tallet. Dette ble derimot endret på da videreutvikling av raketter og fartøyer ble prioritert over å introdusere helt nye. 
I tillegg til Mars-programmet hadde Sovjetunionen allerede sendt en sonde til Mars igjennom Zond-programmet Zond 2, men sonden feilet på veien. To fartøy til ble sendt i løpet av Phobos-programmet. I 1996 skjøt Russland fart Mars 96, det første interplanetariske oppdraget siden oppløsningen av Sovjetunionen. Oppdraget ble mislykket da sonden ble ødelagt under oppskyting. 

Mars 1M

De første sovjetiske forsøkene på å sende sonder til Mars var med to Mars 1M-fartøy som begge veide ca. 650 kg. Begge ble skutt opp i 1960, men mislykket å komme i bane. Romfartøyet ble omtalt som Marsnik av vestlig media.

Mars 3MV

Mars 1 ble skutt opp i 1962, men feilet på veien til Mars. Mars 2MV-4 No.1 og Mars 2MV-3 No.1 på om lag 900 kg ble skutt opp samme år, men kom ikke ut av jordas bane på grunn av feil med bærerakettens øvre steg. 

Mars 2M

Mars 2M No.521 og Mars 2M No.522, kjent som Mars 1969A og B var tyngre fartøy på henholdsvis 4,9 og 5,5 tonn. De ble skutt opp med Proton-K raketter og besto av banefartøy. Begge ble ødelagt under oppskytning.

Mars 4M

Mars 4M-fartøyet ble brukt i både Mars 2 og Mars 3 -oppdragene. Fartøyene var identiske, og bestod av et banefartøy, og en landingsenhet. Mars 4M var det første fartøyet som nådde overflaten på Mars igjennom Mars 3-oppdraget.
Primæroppdragene var å avbildet overflaten og skyer, måle temperatur, studere topografien, sammensetningen og de fysiske egenskapene til overflaten, overvåke solvinder og de interplanetariske magnetfeltene samt fungere som en kommunikasjonsrelé fra landingsfartøyene til jorda.
SolungAvisa

SolungAvisa er en avis som utgis i Flisa i Hedmark og dekker kommunene Grue, Åsnes og Våler.
Avisa kom ut første gang 10. april 2008 og utgis torsdager. Ansvarlig redaktør er Marianne Østmoen
Bak avisa står Østlendingen. Opprinnelig var planen at avisa skulle hete Avisa Solungen, men etter bare en utgave stevnet Glåmdalen avisa for navnebruken, ettersom det var identisk med en avis som ble innfusjonert i Glåmdalen i 1914.
Etter en uke kom imidlertid de konkurrerende mediekonsernene fram til et forlik, der Østlendingen justerte navnet fra Avisa Solungen til SolungAvisa. Det viste seg at Glåmdalen allerede hadde merkevarebeskyttet navnet Solungen.
Kakebestikk-kniv

Kakebestikk-kniv er en stor spadeformet kniv til å skjære opp og til å severe bløte kaker med. Den brukes gjerne sammen med en kakebestikkgaffel, og om sammenhørende deler brukes betegnelsen kakebestikk.
Holmstad

Holmstad er et sted i Sortland kommune i Nordland. Stedet ligger på Langøya, ved Eidsfjorden.
Holmstad er i dag bygdesentrum for den indre delen av Eidsfjorden. Stedet har barne- og ungdomsskole, barnehage, grendehus, ungdomsklubb og kolonialbutikk. På Holmstad ligger også Indre Eidsfjord kirke, som ble bygd i 1970. I forbindelse med kirken er det også kirkegård
Holmstad har fylkesveiforbindelse opp Holmstaddalen, over Sortlandseidet til Sortland. Langs Eidsfjorden går fylkesvei mellom Frøskeland og Sandnes i Hadsel.
Holmstaddalen er et godt jordbruksområde med flere gårdsbruk. I dalen var det i tidligere tider en del samisk befolkning. En gammel reindriftsgamme i dalen er nå vernet.
I Sildpollen ved Holmstad var det tidligere et stort fiskevær. Da sildefisket var på det største i siste halvdel av 1800-tallet hadde Sildpollen i en periode Norges tredje travleste telegrafstasjon.
Holmstad har utsikt mot Reka, Vesterålens nest best kjente fjell etter Møysalen. Reka ligger på den andre siden av Eidsfjorden.
På Holmstad finnes idrettslaget Nord/Sprint IL. Idrettslaget har avdelinger for fotball, volleyball, svømming og gang- og turmarsj. En periode hadde Nord/Sprint seniorlag i fotball for menn, men i dag er fotballaktiviteten kun på barnenivå.
Sortland Orienteringslag har et o-kart som dekker området mellom Holmstad/Holmstaddalen, Frøskeland og Jennestad.
Øverst i Holmstaddalen ligger Ånstadblåheia alpinanlegg, det eneste alpinanlegget i kommunen.
Dyfed

Dyfed er et bevart grevskap i Wales. Området tilsvarer omtrent det som før normannernes erobring utgjorde fyrstedømmet Deheubarth. Navnet Dyfed var i middelalderen knyttet til en region befolket av irske innvandrere, det nåværende Pembrokeshire.
I 1974 ble det et administrativt grevskap, som omfattet de tradisjonelle grevskapene Cardiganshire, Carmarthenshire og Pembrokeshire. Det var delt inn i seks distrikter.
I 1996 ble det oppløst, og de tre tradisjonelle grevskapene (Cardiganshire nå under navnet Ceredigion) ble administrative hovedområder. Dyfed eksisterer dermed først og fremst som en enhet i seremonielle sammenhenger, og i enkelte fellestjenester som Dyfed-Powys Police.

Etymologi

Valget av navnet Dyfed var basert på det historiske navnet gitt til regionen som en gang var bosatt av den irske stammen Déisi, «désisiene». Begrepet er gammelirsk og avledet fra ordet déis, i betydningen vasall eller undersått; i dets opprinnelig betydning var det betegnelsen på vasaller eller leietakere til en landeier. Senere ble det et egennavn for bestemte slekter/klaner og deres egne undersåtter over hele Irland. Dyfed er også et walisisk mannsnavn.
Soga om Droplaugs-sønene

Soga om Droplaugs-sønene (norrønt Droplaugarsona saga) er en islendingesaga fra 1200-tallet. Historien foregår nær sjøen Lagarfljót nordøst på Island ca år 1000 og handler om de to brødrene Helge og Grim. Sagaen har blitt beskrevet som «rik på detaljar, heller laus i komposisjonen, men med livfullt teikna situasjonar som gjer sterkt inntrykk».
Grim (Grímr) og Helge (Helgi) er sønner av Torvald Tidrandasson - som døde da guttene var små, og av enken Droplaug. Da hun blir beskyldt for utroskap oppstår det uvennskap mellom brødrene, som vil beskytte morens ære, og storbonden Helge Åsbjørnsson (Helgi Ásbjarnarson). Helge blir drept av storbonden, og Grim hevner sin bror med å drepe Helge Åsbjørnsson.
Sagaen er kjent fra håndskriftet Möðruvallabók (ca 1340); et senere håndskrift (fra 1400-tallet) med et utdrag av teksten representerer en tekstversjon som avviker noe, og er mer omfangsrik. Versjonen fra Möðruvallabók regnes som en sekundær versjon, og den eldste, opprinnelige versjonen av teksten er ukjent. Hovedpersonenes slektsopphav presenteres i Brandkrossa þáttr.
Sagaen ble oversatt til nynorsk av Johan Hovstad som Soga um Droplaugs-sønene (Samlaget, 1931), og av Jan Ragnar Hagland som Soga om Droplaugs-sønene i fembindsverket Islendingesagaene, 2014.
Endelus

Utseende

Små (ofte ca. 2,5 - 5 millimeter), avlange, blanke, gjerne metallisk fargede praktbiller. Oversiden er nokså fint og tett punktert. Hodet er noe innbuktet mellom fasettøynene.

Levevis

Disse små praktbillene er trolig knyttet til bregner, men lite er kjent med sikkerhet.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sørøst-Asia og Australia, østover i alle fall til Fiji.
Brenthis

Utseende

Middelsstore (vingespenn ca. 40-50 millimeter), brunoransje og svarte sommerfugler. De utmerker seg med litt mer avrundet vingeform enn de andre perlemorvingene. Oversiden er oransje med svarte flekker og streker. Undersiden er brun med et bredt, gulaktig bånd nær roten. Denne slekten har ikke skinnende flekker.

Levevis

I motsetning til de fleste andre perlemorvinger, som har larver på fioler, lever larvene til denne slekten på planter i rosefamilien, blant andre mjødurt, bjørnebær og blodtopp. Disse sommerfuglene flyr på enger og i skogkanter.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Palearktis.
Fasettert søk

Fasettert søk, også kalt fasettert navigasjon, er en metode for å navigere nettsider der informasjonen kan filtreres etter flere kriterier samtidig, og hvor opptellingen av antall treff begrenses til det antall nettsider som matcher alle filterkriteriene. Ofte kan en bruker først gjøre et fritekstsøk, og deretter benytte de ulike fasettene, eller kategoriene, for å begrense søkeresultatene.  
En av fordelene ved fasettert søk er at «tomme kategorier», det vil si kategorilenker som ikke leder til andre dokumenter, utelukkes.

Historikk

Prinsippet bak fasettert navigasjon ble først beskrevet av den indiske bibliotekaren Ranganathan på 1930-tallet som et alternativ til hierarkiske klassifikasjonssystemer som Deweys desimalklassifikasjon. Ranganathans system var lite praktisk å ta i bruk før internett femti år sendere gjorde dette praktisk gjennomførlig. Første moderne implementasjon av fasettert søk ble Flamenco-prosjektet ved University of California, Berkeley på 1990-tallet.
I 2006 ble det første seminaret for fasettert søk arrangert i Seattle, USA. Arrangørene, Special Interest Group on Information Retrieval, beskrev fasettert søk som en kombinasjon mellom de to paradigmene navigasjonssøk og direkte søk. Navigasjonssøk benytter taksonomi og avgrenser søket, mens direkte søk gir brukeren mulighet til å bla gjennom resultater basert på søkeord, slik som ved et Google-søk.
Santalhund

Opprinnelse

Santalhunden er oppkalt etter santalene, den største urbefolkningen i India. Typen er mest vanlig i Jharkhand, Bihar, Bengal, Assam i India og i de søndre delene av Nepal. Deler av bestanden kan trolig fortsatt klassifiseres som ekte dingo, men neppe alle. Santalhunder regnes allikevel som den mest dingonære av alle pariahundene i India.
I motsetning til australsk dingo, som utvandret fra Asia til Australia i Oseania for 3500-5000 år siden, må den indiske varianten ha blitt igjen og utviklet seg uavhengig. Anatomiske studier viser imidlertid at australsk dingo og santalhund er tilnærmet 100% indentiske, til trots for at kostholdet har vært svært forskjelling.
Santalhunden spiser større andeler planteføde (opp mot 50% blir det antatt), men ikke så store andeler som boranhunden. Den australske dingoens kosthold består av mer enn 80% kjøtt.
Ifølge DNA-analyser kan dingoen ha oppstått alt for 135000 år siden og være den første semi-domestiserte hunden vi kjenner til. Det er funnet en «markør» hos dingo som ulver ikke har, noe som kan antyde at dingo kanskje kan betraktes som egen art.

Beskrivelse

Santalhunden ligner den australske dingoen, men er gjerne noe mindre og slankere. Den blir cirka 40-50 cm i skulderhøyde og veier typisk 8-15 kg. Kroppslengden er omkring 70-90 cm og halen cirka 20-32 cm lang.
Pelsen er slett og ligger glatt til kroppen. Dekkhårene på kroppen er stive. Grunnfargen varierer fra lys gulbrun til nærmest sort. Mangel på hvite labber og gulbrune øyne er gjerne en indikator på hybridisering med vanlige hunder.

Annet

Forsøk med domestisering har vist at dingoen lar seg tilpasse mennesket i en helt annen grad enn ulver. De er territoriale, men regnes som omgjengelige og snille når de sosialiseres fra valpestadiet av.
Birchwood kraftverk

Birchwood kraftverk er et varmekraftverk nær King George i delstaten Virginia i det østlige USA, om lag 70 km sør for Washington, DC. Det har en installert produksjonskapasitet på 242 – 258 MW, fordelt på 1 blokk / turbin. Operatør er GE Power Systems Co og Cogentrix Corp.
Anlegget ble bygget ut i årene 1990–1996. Brenselkilden er kull og naturgass.
Afrikanske studier

Afrikanske studier er studiet av Afrika, og da særlig kontinentets kulturer og samfunn (i motsetning til geologi, geografi og zoologi). Fagfeltet omfatter Afrikas historie, demografi, kultur, politikk, økonomi, språk og religion.
Sean Heuston

Liv og virke

Heuston var bare 19 år gammel under påskeopprøret, og var medlem av ungdomsbevegelsen Fianna Éireann. Han holdt posisjonen i Mendicity Institution ved Liffey i to dager sammen med omkring tyve menn på samme alder som ham selv. Det var opprinnelig meningen at stillingen bare skulle holdes et par timer. 
Etter at opprøret var slått ned ble han stilt for krigsrett og dømt til døden. Han ble henrettet ved skyting i Kilmainham fengsel den 8. mai 1916, som den yngste av opprørslederne.
Heuston stasjon, hvor han en periode jobbet på trafikklederkontoret, er oppkalt etter ham. Det samme gjelder Seán Heuston Bridge rett ved stasjonen.
Xenocrasoides

Utseende

En middelsstor, avlang, gulaktig og svart trebukk. Antennene er omtrent halvparten så lange som kroppen, noe fortykkede mot spissen. Hodet er forholdsvis stort, gulaktig med svarte tegninger. Pronotum er kort tønneformet, svart med gule for- og bakkanter. Dekkvingene er smale, litt innsnevrede i midten, dekker ikke bakkroppsspissen. Beina er middels lange og tynne, lårene litt klubbeformede, leggene på bakbeina med lange, oppstående hår.

Utbredelse

Slekten er kjent fra Fransk Guyana.
Høle & Forsand Dampskibsselskab

Høle & Forsand Dampskibsselskab var et ruteselskap på Vestlandet i perioden 1922-1937. Selskapet ble etablert på Høle i Ryfylke og trafikkerte fra juli 1922 strekningen Hølefjorden (Bergvik-Forsand-Høle-Ims-Bersagel)-Stavanger og retur om ettermiddagen med lokalrutebåten DS «Hølefjord». Det viktigste grunnlaget for ruten var melketransport til meieri i Stavanger. Ruten gikk godt og i 1930 ble den større og nyere DS «Hølefjord I» satt inn, mens gamle «Hølefjord» ble reserve.
I 1932 dannet rederiet datterselskapet Høle & Forsand Billag som drev bussrute Høle-Sandnes-Stavanger.
I Fossan lengre inne i Høgsfjorden drev AS Høgsfjord Ruteselskap en nokså identisk virksomhet med ruteforbindelse til Stavanger med lokalrutebåtene DS «Høgsfjord I» og DS «Lysefjord I». Det ble derfor tidlig klart for begge selskap at det var lite hensiktsmessig med to selskap innenfor samme nærområde. Selskapene tok derfor kontakt med fylkesmannen i Rogaland for at han skulle megle frem en enighet om fusjon. Dette resulterte i at de to selskapene ble enige om å fusjonere 27. mai 1937. Det nye navnet ble AS Høgsfjord Rutelag, mens bussrutene ble drevet videre under sitt gamle navn.

Kilder

Artikkel om AS Høgsfjord Rutelag av Arne Ingar Tandberg og Per Alsaker i «Skipet» 2.1991.
Gibidum-demningen

Gibidum-demningen er en demning med vannkraftverk i smeltevannet av Aletschbreen i kantonen Valais, helt sør i Sveits. Den regulerte innsjøen, Stausee Gibidum, er på 0,21 km² og demmes opp av en buedam som er 327 m lang og inntil 122 m høy. Installert vannkrafteffekt er 340 MW. Anleggsarbeidene ble innledet i 1964 og fullførte i 1967.
Forrett

En forrett er en rett som serveres før hovedretten.
En vanlig forrett er suppe.
Joliet (filsystem)

Joliet er et filsystem som vanligvis brukes til å lagre informasjon på CD-ROM. Det er definert som en utvidelse av ISO 9660-standarden. Joliet har vært støttet i alle versjoner av operativsystemet Microsoft Windows siden Windows 95 og Windows NT 4.0. Dets primære fokus er å tildels opphevde de restriksjoner på filnavn som er iboende i den fulle ISO 9660-standarden.
Xploding Plastix

Biografi

Jens Petter Nilsen og Hallvard Wennersberg Hagen (tidligere kjent fra black metal-bandet Kvist) dannet Xploding Plastix tidlig i 1999, og leverte fra seg sin første demotape i 2000. Sangen «Treat Me Mean, I need the Reputation» ble umiddelbart en klassiker da den ble utgitt som en 7" på Beatservice Records i 2000. Den ble gitt ut på ny i 2002 på Hospital Records og promotert av LTJ Bukem, Coldcut og Grooverider. Deres første album, Amateur Girlfriends Go Proskirt Agents, ble utgitt i 2001 på Beatservice, og relansert i 2004 av Palm Pictures. Albumet ble nominert til Spellemannprisen 2001 i klassen elektronika.
I 2003 ga de ut albumet The Donca Matic Singalongs. For albumet fikk de Spellemannprisen 2003 i klassen elektronika. Etter utgivelsen var bandet opptatt med å skrive musikk til kortfilmer, filmer, TV- og radioproduksjoner. De har også samarbeidet med amerikanske Kronos Quartet som har fremført deres komposisjon i tre satser, The Order of Things: Music for the Kronos Quartet. De har også arbeidet i samarbeidsprosjektet Piston Ltd som ga ut albumet Domestic Engine høsten 2007. I tillegg har bandmedlemmene et sideprosjekt som kalles The Electones.
Xploding Plastix ga ut et nytt album i september 2008 kalt Treated Timber Resists Rot på Beatservice Records. Dette ble fulgt opp av en gjenutgivelse av The Donca Matic Singalongs som ikke ble distribuert originalt utenfor Skandinavia, og en ny EP kalt Devious Dan med sanger fra tidligere musikkvideoer.
Alice Blue Gown

«Alice Blue Gown» er en amerikansk populærmusikksang med melodi av Henry Tierney og tekst av Joseph McCartney. Denne hiten var inspirert av signaturkjolen til Theodore Roosevelts datter, Alice Roosevelt Longworth.
Sangen hadde sin premiere i Broadway-musikalen Irene i 1919, hvor den ble fremført av rollefiguren Irene O'Day. Irene O'Day ble i originaloppsetningen spilt av Edith Day.
Musikalen ble filmatisert i 1940 med Anna Neagle og Ray Milland i hovedrollene. «Alice Blue Gown» ble spilt på veldedighetsballet og sunget av Neagle. Videre ble den spilt på et show og sunget av Martha Tilton. Sangen ble også sunget av the Dandridge Sisters i en sketsj i showet. Den ble danset til av Hattie Noel og The Rockettes i en sketsj i showet.
Den finnes også i rock and roll-versjoner med svenske Rock-Lenne & His Falcons og Bob Ellis. Den første ble utgitt på EP-platen Knäppupp KNEP 102 i 1959.

Norsk versjon

Den norske tittelen er «Alice's blå kjole».
Stedskunst

Stedskunst (engelsk: land art, «stedbestemt kunst») er en kunstbevegelse som oppstod i USA i slutten av 1960-årene og begynnelsen av 1970-årene.
Det er en kunstform der naturen spiller en sentral rolle, enten i selve kunsten eller som kulisse.
Fedelmid mac Crimthainn

Tidlige år

Lite er kjent om Fedelmid fra hans tidlige år. Hans fødsel er innført i annaler for året 770, men dette kan være noe som er lagt til i ettertid. Fedelmid tilhørte ætten Cenél Fíngin del av Eóganacht Chaisil-grenen av Eóganachta, han var sønn av Crimthann sønn av Dub-dá-Crich. Denne ætten var ikke framtredende, den siste av Fedelmids forfedre som hadde vært regnet som konge av Munster var Fingen mac Áedo (død 619). Fedelmid er regnet som en kleriker, men det er usikkert om han var presteviet eller munk før han nevnes i annalene som konge av Munster.

Konge av Munster

Ifølge annalene fikk Fedelmid herredømme som konge av Cashel i 820, den som var «konge av Cashel» var også overkonge i Munster. Omstendighetene rundt at han ble konge er imidlertid uklare. Ifølge Letitia Campbell kan han kan ha blitt konge som en kompromisskandidat i en tid da Munster hadde vært under angrep fra uí Néill og trengte en sterk krigerkonge. Munsterkongedømmet sto svært svakt før Fedelmid ble konge. Kongerekkene oppgir en Tnútgail mac Donngaile som konge før Fedelmid, svært lite er kjent om ham. Byrne beskriver Tnútgail som «en ikke-størrelse ubemerket i annalene». Inisfallen-annalene beskriver Arti mac Cathal som konge av Cashel ved dennes død i 821, Arti må i så fall ha abdisert før Fedelmid fikk makten i 820.
Det en første bevarte opptegnelse om Fedelmid som konge er fra 823 hvor han erklærer «St. Patricks lov» i Munster. Patricks lov hadde vært erklært i Munster før. I 737 var det et dáil (møte) mellom Uí Néill overkongen Áed Allán og Munsterkongen Cathal mac Finguine. Det gis ikke noen detaljer om innholdet i dette møter, men neste i innførsel er Lex Patricii tenuit Hiberniam (Patricks lov over hele Irland). At Patricks lov ble gjort gjeldende i hele Irland kan skyldes en overenskomst mellom Áed og Cathal. I 784 blir imidlertid «Ailbes lov» erklært i Munster

Samme år innleder Fedelmid en virksomhet som mer enn noe annet skulle kjennetegne hans virke som Munsterkonge, han plyndrer og brenner klosteret i Gallen i Offaly.
Dealbhna Breatha ble brent av Fedelmid i 825. I 827 finner det første av en rekke «kongelige møter» mellom og Conchobar mac Donnchada, Uí Néill-Overkonge av Irland fra  Clann Cholmáin i det sørlige Uí Néill

Konge av Irland

Fedelmid tvang to etterfølgende Uí Néill-konger til forhandlinger, og de ser ut til å ha opptrådt som likemenn her. Det synes udiskutabelt at Fedelmid hadde den reelle makten i den sørlige delen av øya, Leth Moga, og han kan ha vært vel så mektig som Uí Néill-kongene som opptrer i kongerekkene. Ifølge en innførsel i Inisfallen-annalene under året 721 var Fedelmid den fjerde av «fem konger over Munstermennene som styrte Irland». Ettersom Brian Boru er oppført som den femte må denne innførselen stamme fra 1000-tallet, og er derfor ikke et pålitelig vitne om Fedelmids status i samtiden. Francis John Byrne beskriver ham som «overherre over Leth Moga og aspirant til å være overkonge av Irland»
Billy Boy

«Billy Boy» er tittelen på en amerikansk tradisjonell slager, som har vært mye brukt både på plate, og i skolens sangbøker. Den er en variant av en tradisjonell engelsk folkevise, «My Boy Billy», samlet av Ralph Vaughan Williams og publisert av ham i 1912. 
Skjønt barnerimet er ironisk og ertende, har både spørsmål-og-svar-formen og narrativet blitt knyttet til «Lord Randall», en mordballade fra de britiske øyer, der beileren forgiftet av den kvinne han besøker.
Derimot benytter Robin Fox sangen til å si noe om kokekunst og kurtise:
Feeding has always been closely linked with courtship […] With humans this works two ways since we are the only animals who cook: the bride is usually appraised for her cooking ability. («Can she bake a cherry pie, Billy boy, Billy boy?») In some cultures this is far more important than her virginity.
Sangen er blitt bearbeidet til norsk av Vidar Lønn-Arnesen i 1976, og Rita Engebretsen og Bjøro Håland gjorde den virkelig kjent med norsk tekst på platen Countryfest 1.
Idrettslaget Jardar

Idrettslaget Jardar er et idrettslag fra Bærum. Stiftet i februar 1962. Laget disponerer håndballhall, kunstgressbane med undervarme, 3 hoppbakker i umiddelbar nærhet og Vestmarka ski- og skiskytteranlegg. Jardar er et fleridettslag med åtte avdelinger på programmet: langrenn, skihopping, fotball, håndball, sykling, volleyball, friidrett og idrettskole. Klubbhuset med barnehage og egen utleiedel ligger på Slependen helt vest i Bærum, rett ved Bjørnegård skole.

Kvinnefotball

Jardar stilte fotballag for kvinner i 1980- og 1990-årene, og var på det beste blant Norges ti beste lag. Jardar er pr. 2009 på 17.-plass på maratontabellen for Toppserien for kvinner. I 1986, da det fortsatt ikke fantes nasjonal serie, nådde Jardar semifinalen i NM, men tapte 1–6 for Sprint/Jeløy. Jardar ble nummer seks i serien på Østlandet, og manglet med det ett poeng på å bli kvalifisert for den landsdekkende serien, som begynte i 1987. Jardar vant imidlertid sin avdeling året etter, gikk gjennom kvalifiseringen med to seire på to kamper, og sikret opprykk til 1. divisjon. I 1988 fikk laget sin beste plassering gjennom tidene i 1. divisjon, med 7.-plass. 
Klubben overlevde også i 1989, og slo cupmester Sprint/Jeløy ut av cupen på vei til en semifinale, men rykket ned i 1990, tross at de da nådde kvartfinalen i NM. Jardar rykket rett opp igjen, men holdt seg bare i 1. divisjon to år, og falt helt ned til 9.-plass av 11 i 2. divisjon avdeling A i 1994. Etter tre magre år vant Jardar sin (omdøpte) 1. divisjonsavdeling i 1997, men tapte 1–5 for Byåsen i kvalifisering om opprykk. Laget ble oppløst etter 1999-sesongen.
Jardar har hatt fem spillere på det norske A-landslaget for kvinner. Disse er 
Cathrine Walstad (1982–1983), Helen Swensen (1983), Toril Hoch-Nielsen (1983–1989), 
Ellen Scheel (1985–1991) og Birthe Hegstad (1988).
Belionota

Utseende

Middelsstore (gjerne 10-20 millimeter, men kan være større), avlange, metallisk fargede praktbiller. Fasettøynene er forholdsvis store, antennene ganske korte. Dekkvingene har tre opphøyde lengderibber.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sørøst-Asia.