Liten Ida

Handling

Filmen handler om lille Ida som kommer flyttende til en kystby i Nord-Norge sammen med moren og broren sin. Året er 1944, og krigen er i sluttfasen. Men Ida får likevel erfare hvilke grusomheter krigen har å by på. Moren til Ida jobber i en tysk fangeleir og har et forhold til en av de tyske offiserene. Som datter av en «tyskertøs» blir Ida avvist av både de voksne og barna i den lille bygda. De andre barna mobber henne, og de voksne ser ned på henne på grunn av moren. Ida har derfor vanskeligheter med å finne seg venner, både blant barna og de voksne.
Den eneste som viser litt forståelse for Ida er Reija, til tross for at hennes egen far sitter i tysk fangeleir. Idas mor jobber store deler av dagen, og Ida bedriver derfor mye av tiden med å oppsøke de russiske fangeleirene. Det går etter hvert opp for Ida hvorfor de andre innbyggerne ser negativt på morens jobb, og hun opplever hvor grusomt tyskerne behandler de russiske fangene. Ida blir motvillig evakuert til gården Revåsen, der hun omsider møter kjærlighet og omsorg. Ida tar del i alles drøm om fred og vennskap, og lever i tiden da alt vil bli bra igjen, tror hun. «Med barneøyne betrakter Ida de voksnes verden. Hennes ansikt rommer en viten om verden. Hennes blikk er en av bærebjelkene i filmen. Hun betrakter sin mors kvinnelighet og SS-fangens utmagrede kinnbein med sitt blikk, sin viten.»

Filmhistorisk sammenheng

Norsk filmhistorie er preget av gjennomgripende generasjonsskifter. På 1970- og 1980-tallet beveger dramafilmen seg mot en kritisk oppgjørsfase. Fra å skildre ulike sider ved motstanden, ble det nå skapt en serie små portretter av de som sto i heltenes skygge. Krigsskjebner ble temaet, og mellommenneskelige forhold i krigens hverdag ble skildret i film etter film. Det var svikerne, taperne eller outsiderne som sto i forgrunnen, i forskjellige forsøk på å revidere det dominerende krigsbildet. 
Liten Ida er preget av 1970-tallets sosialrealisme, som peker på en av de mest såre og uverdige sidene ved krigstiden. Filmen blir en skildring av barnets lidelser, der krigens heroiske innslag er fraværende. De revisjonistiske filmene fra 1970- og 1980-tallet gir nye innfallsvinkler til krigens drama og hverdag. Krigen skildres ikke lenger som en kamp mot en ytre fiende eller indre fiende, men fokuset er på hverdagslivet som sett gjennom taperens, svikerens og det uskyldige barnets øyne.

Sjangerklassifisering

De skandinaviske landene har en rik barnefilmtradisjon. Titus Vibe-Müllers Marianne på sykehus (1950) må regnes som den første norske barnefilmen, og produksjonen har siden omfattet et bredt spekter. Det er her verdt å nevne Ivo Caprinos Ugler i mosen (1959), Nils-Reinhardt Christensens Stompa & Co. med oppfølgere (1962–67), Espen Thorstensons filmer om Mormor og de åtte ungene (1977, 1979), Grete Salomonsens filmer om Kamilla og tyven (1988, 1989) og Peder Norlunds Ulvesommer (2003).
Liten Ida blir klassifisert som en dramafilm, men har i dag likevel aldersgrensen 11 år, og er slik sett en barnefilm ettersom filmen skildrer et barns opplevelse av krigen og livet som tyskerunge. Den kan imidlertid ikke sammenlignes med noen av de ovennevnte, mer typiske eksemplene på barnefilmer.
I 1981 ble det produsert flere store barndomsportretter som, inspirert av strømninger fra europeisk film, la vekt på erindring og følelser. Filmene skilte seg fra de amerikanske handlingsmettede barnefilmene som dominerte markedet, og debatten gikk blant kritikerne om hvorvidt de faktisk kunne betegnes som barnefilmer. Liten Ida faller nok mer innenfor denne kategorien gjennom vektleggingen av det følelsesbetonte. Som man også kan lese ut fra sjangerklassifiseringen av filmen, har den mange av dramafilmens trekk. Liten Ida er en klar representant for de andre barndomsskildrende filmene som ble produsert samme år.
Liten Ida betegnes som sagt som en dramafilm. Dramafilm er en type av mange filmsjangere, og omhandler som regel mellommenneskelige og følelsesmessige forhold. Dette ser vi tydelig i filmen, der Ida blir både fysisk og psykisk dratt med i krigens grusomheter. Temaer som alkoholisme, narkomani, rasisme, religiøs intoleranse, fattigdom, kriminalitet og korrupsjon er ofte tema i dramafilmer og karakteren(e) kommer gjennom en kombinasjon av disse i konflikt med seg selv, andre eller samfunnet forøvrig. 
I Liten Ida finnes ikke problemer som alkoholisme eller narkomani, men man kan si at filmen handler om fordommer. Ida blir sett ned på av de andre i samfunnet fordi hennes mor er tyskertøs - reaksjoner som var vanlig under krigsårene. Klærne og miljøet rundt Ida vitner også om fattigdom, noe som krigen også rommet rikelig av. Moren og særlig Ida gjennomlever dette i konflikten med de andre i lokalsamfunnet. Hun blir utstøtt av den lille bygdens barn og voksne, og selv om Ida må betegnes som ganske uskyldig i det hele, får man inntrykk av hvordan livet som «tyskerunge» kunne arte seg.

Kritikerrespons

Liten Ida ble godt mottatt av kritikerne da den hadde premiere i 1981. Sunniva Lindekleivs rolleprestasjon ble særlig lagt merke til. Filmen er forsiktig, enkel og saklig, men gjennom scenene der de små handlingenes grusomhet nøkternt avdekkes, skapes en effektiv og gripende fortelling om en barndom i krigens skygge. Med sin tematisering av «tyskertøsene» og deres barns skjebner, gir Liten Ida et dystert og alternativt perspektiv på okkupasjonstiden. Det redde, lidende og anklagende barneblikket er et ledemotiv i filmen, og gjør Liten Ida naken og sår.