Waldere

Waldere eller Waldhere er den konvensjonelle tittelen på to angelsaksiske (gammelengelske) fragmenter av et tapt episk dikt som ble oppdaget i 1860 av den danske bibliotekaren og historikeren Erich Christian Werlauff i Danmarks Det Kongelige Bibliotek i København hvor det fortsatt blir oppbevart. Pergamentsidene hadde blitt gjenbrukt som innlegg og stivere til en elisabethansk bønnebok. Oppløsningen av Englands klostre på midten av 1500-tallet førte til at rekke forsømte manuskripter forsvant på det åpne markedet i England.
Den delen som ble gjenfunnet var en del av et mye større verk. Hva som er igjen av diktet kommer i to deler, skrevet på to ulike blader, vanligvis kalt for «fragment I» og «fragment II». Diktets datering er fortsatt ukjent. Waldere ble første gang redigert av George Stephens (Copenhagen, 1860), etterpå av R. Wulker i Bibliothek der angel-sächsischen Poesie (bind 1, Cassel, 1881); så av Peter Holthausen i Göteborgs högskolas årsskrift (bind 5, 1899), i autotypi (fotografisk reproduksjonsmåte) av de to bladene som hadde blitt bevart. Det er to hovedoversettelser av Waldere. Den første ble gjort av F. Norman i 1933 og den andre av Arne Zettersten i 1979. Begge ble fulgt av kommentarer.
Fragmentene kan bli plassert i eposet hvor de danner deler grunnet innholdsmessig emne, eventyrene til helten Walter av Aquitaine, som også er kjent fra andre tekster: blant annet et latinsk epos Waltharius skrevet av munken Ekkehard I av Sankt Gallen som dateres fra første halvdel av 900-tallet; Walther, et tapt middelhøytysk epos, men hvor flere korte fragmenter fra flere ulike skrivere er bevart og fra to episoder i den sene norske sagaen Thidrekssaga.
Diktet er det eneste bevis som er kjent at angelsakserne hadde kunnskap om Walter av Aquitaine. Det er antatt at Waldere er en del av det episke diktet Waltharius som er bevart i sin helhet på latin.
Legenden om Walter var en meget populær fortelling i middelalderen. Den handler om Waldere (Walter) og Hildegyth (Hildegund) som blir forelsket og stjeler rikdommer fra Attilas hoff hvor de ble holdt i fangenskap. Waldere og Hildegyth blir jaktet på av to menn, Guthhere som er konge av burgunderne, og hans venn Hagena. Disse to mennene søker den rikdommen som Waldere og Hildegyth har tatt. Diktet handler om konflikten som holder på å skje mellom de to partene.
I de ene fragmentet er det en oppmuntring av Waldere om å fortsette å kjempe. I det andre er det en lovprisning av et sverd, fulgt av Walderes egen lovprisning av sin rustning og hans oppmuntring til Guthhere. Talene representert i fragmentene har ingenting som korresponderer med Ekkehards tekst, noe som antyder at disse var uavhengige gjenfortellinger av den samme kjente kildematerialet. En forbigående referanse, «vinn ære ved tapre handlinger, og må Gud vokte deg der», viser, som i det heltediktet Beowulf, at diktet hadde fått en svak kristen sammenheng til den opprinnelige verdslige fortellingen.
Den første delen av en tale gitt av Hildegyth som forsøker å motivere Waldere for hans kommende kamp, og i denne forsøker Hildegyth inspirere Waldere i fire grunner: Mimming, Walderes store sverd, som var smidd av den mytologiske smeden Weland (i norrøn diktning Volund smed); Waldere blir minnet om at de to eneste utkomme til en kriger er ære eller død; alle de gode handlingene som Waldere har gjort, foruten også hans utstrakte ry; all tvil er fjernet at det er sannhet Guthhere for å ha utfordret Waldere.
Det andre fragmentet består hovedsakelig av Waldere som utfordrer og spotter Guthhere, utfordrer Guthhere til fjerne hans rustning fra hans skuldre. Mot slutten av fragmentet legger Waldere utkommet av kampen i Guds hender.
I fortellingen om Walter er denne kampen et resultat av de skader som alle deltagende har gjort. Imidlertid mot slutten kommer de to partene til en fredfylt løsning, og til slutt kan Waldere og Hildegyth dra sin veg og bli gift. Denne slutten synes derimot ikke å ha skjedd i de gjenværende fragmentene av Waldere.