google/wiki40b huggingface dataset:
Paremeopedus

Utseende

Ganske små, matt brune trebukker. Artene kan minne overflatisk om tyvbiller (Ptininae). Antennene er litt kortere enn kroppen, pronotum rundet, dekkvingene litt utvidete bakover (pæreformede).

Levevis

Larvene lever i død ved.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Mikronesia: Karolinene, Marshalløyene og Wake-atollet.
Liyan kullkraftverk

Liyan kullkraftverk er et kullkraftverk i provinsen Shandong i det nordøstlige Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 620 MW. Anlegget ble påbegynt i 1995 og stod ferdig i 2004. Operatør er energiselskapet Lineng.
Mellombølge

Mellombølgen (MF) dekker radiofrekvensområdet mellom 300 kHz og 3000 kHz. Om kvelden og natten reflekteres signalene i ionosfæren og kan rekke langt, ofte over det meste av kontinentet det sendes fra. Mellombølgen har derfor vært mye brukt til kringkasting og til skipsradiosamband.
Mellombølgen blir ofte referert til den delen av MF-frekvensområdet (300–3000 kHz) hvor vi finner kommersiell AM-kringkasting.  Disse kringkasterne har konsesjon på frekvensene mellom 525 kHz til 1615 kHz (1705 kHz i Nord-Amerika, Australia og deler av Syd-Amerika.)
Bølgelengde: 100–1000 meter.
Fram til slutten av 1970-årene hadde mange norske byer mellombølgesendere som sendte NRKs programmer. Den eneste norske mellombølgesender i 2017 er Longyearbyen som sender på 1485 kHz.
Tollegang

Tollegang betegner på en del Nordlandsbåter et bord på ca. 2-3 cm tykkelse, som står på høykant øverst på båten, og gir feste for én eller to tollepinner til hver åre man skal ro med.
De fleste robåter har ikke tollegang, men en del har klamper satt fast på båtens overkant (ofte oppå en esing eller et vaterbord), og disse klampene kalles stundom for tollegang. En bedre betegnelse for disse klampene, er tolleklamper.
Walckenaeria antica

Utseende

Walckenaeria antica er en liten edderkopp om lag 3 millimeter lang. Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). Forkroppen er bredt oval, litt flat og forholdsvis liten. Bakkroppen hos hunnen er stor og kuleformet. Avstanden fra det fremste øyet til hodets fremkant er forholdsvis stor, mye mer enn to ganger øyets diameter. Kroppen er svart og ganske skinnende (blank). Beina er lyse, nærmest gule, bortsett fra de to første benparene som har mørke legger (tibia).
Artene i denne slekten er ganske like hverandre, samtidig som de kan være fargevariable av utseende. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens genitalier, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Kullstift

Framstilling

Stiftene lages av tynne eller halvtynne grener av løvtre som bøk, lind eller piletre, men også bambus, pakkes tett sammen i en lukket boks, som glødes buntvis i en lukket beholder til de er helt forkullet. Prosessen er parallell til kullmile (brukes i dag blant annet til framstilling av grillkull) og tjærebrenning, men gir et annet resultat. De selges i esker eller bunter der alle stiftene har ca. lik tykkelse. Hardheten i kullet varierer litt etter hvordan veksten har vært. For de som vil ha jevn sverting, lages stifter av finknust kull som er bundet sammen med gelatin, olje eller voks. Disse fåes også som blyanter og små blokker. Kullstavene blir så sortert etter tykkelse, og selges buntvis i spesialbutikker.
Det lages også blokker av pulverisert (fingranulert) kull som er tilsatt litt bindemiddel (gelatin eller gummi arabicum) og presset til barrer i forskjellig format. Granulering og mangel på sterke bindemidler gjør at svertingen blir svært jevn. Granulert kull kan også legges i voks eller olje, og settes inn som stift i kullblyant.
Der er i salg forskjellige holdere til stiften, slik at en ikke behøver å bli svart på fingrene. Kulltegning kan ofte foregå med at en gnir ut strekene for å gradere skygger, og hendene er gjerne i bruk til dette. Stiften legges også ofte med bredsiden mot arket for å få bredere streker.
Til fjerning eller demping av svertingen brukes knettgummi som er et slag formbart (plastisk) viskelær som kan løfte vekk kullstøv. 
Kullstiftene setter sverting også på steder de ikke skal, som for eksempel på hendene. Spesielle holdere blir derfor brukt av en del. Kullet blir da brukt som blyant, og settes av som streker. Ved bruk av flatsiden av kullstiften settes der av bredere streker, der trykket på stiften avgjør mengden av sverting. Man kan da både tegne og skyggelegge samtidig.
Ved bruk på papir med en ru overflate, knuses kullet i fine partikler og avsettes delvis på og i papiret. Det indre av treet er av ulik hardhet. Dette gir utslag ved at kullkornene blir av forskjellig størrelse, og streken blir ujevn. Tegningen får dermed et spontant og «friskt» preg. Er papiroverflaten for glatt, blir der knapt synlig strek.

Historie

Å tegne ved hjelp av kull, er en gammel aktivitet, som går tilbake til førhistorisk tid. Kullet var en av bestanddelene i hulemaleriene vi kjenner fra blant annet Altamiragrotten. Strekene ble trolig forsterket med at kull ble knust og tilsatt vann eller dyrefett, slik at det ble grøtaktig og så smurt på med fingrene.
STYRK live

Om programmet

Styrk var et livssynsprogram som var lagt opp som et direktesendt talkshow med publikum og inviterte gjester som i hver episode fortalte om sine spesielle opplevelse og meninger knyttet opp til episodens tema. Hovedprogrammet (Styrk live) varte en halv time og gikk høstsesongen 2002 hver søndag på NRK1 kl 17:30. På NRK2 hadde de i tillegg en halvtimes sending som het Styrk live vorspiel og som gikk like før hovedprogrammet, samt en halvtimes sending som het Styrk live nachspiel og som gikk like etter hovedsendinga på NRK2. Disse to sendingene var mer rendyrket chatteprogram og langt mindre formell i stilen en hovedprogrammet. Publikum kunne under sendingene sende inn spørsmål via SMS. Våren 2003 sendte NRK en spesialversjon kalt Styrk mobil, og som besto av seks livssynsportretter der programlederen reise og besøkte en del av de som tiltdligere hadde vært gjester i programmet. Den tredje sosongen var Styrk live tilbake med tilegssendinga Styrk live nachspiel, men denne gang uten Styrk live vorspiel.
Programmet ble sendt fra Myrens Verksted på Grünerløkka i Oslo.
Tema som ble tatt opp i løpet av programmets levetid var blant annet døden, liv etter døden, Bedre liv med plastikk-kirurgi?, Gjør det godt å dømme andre?, Satan mer enn kraftuttrykk?, Engler - mer enn glansbilder?, Finnes det noe som ikke skal tilgis?, selvmord, spiritisme og rus.
Nydelige år – 40 beste

Nydelige år – 40 beste er et samlealbum med Tor Endresen, utgitt 19. oktober 2012.
The Patrician (videospill)

The Patrician er en serie videospill hvor man simulerer handel, sjøfart, og bygging av byer. Det første spillet kom ut i 1992.
Appreciative Inquiry

Appreciative inquiry (AI) er en model for analyse, beslutningstaking og endringsstrategier, særlig innen organisasjoner og selskaper. Den ble utviklet ved Case Western Reserve Universitys avdeling for organisatorisk atferd, etter en artikkel i 1987 av David Cooperrider og Suresh Srivastva. De følte at det var et overforbruket av "problemløsninger" som modell ofte holdt tilbake analysen of forståelsen, og i stedet fokuserte på problemer, noe som hindret diskusjonen om nye organisasjonsmodeller.
Flatidae

Utseende

Middelsstore sikader med store, nesten halvsirkelformede vinger, gjerne grønne eller rosa på farge. De fleste er flattrykte fra sidene. De taklagde vingene dekker det meste av kroppen, og insektet ligner sterkt på at et lite blad når det sitter i ro på en gren. De ligner på Acanaloniidae men er jamtover større.
Nymfene er mer eller mindre dekket av vatt-aktige tråder av voks.

Levevis

Flatidae lever, som de fleste andre sikader, av plantesaft. De suger for det meste fra busker og trær.
Noen arter er betydelige skadedyr, spesielt den nordamerikanske arten Metcalfa pruinosa som også er spredt til Europa. Denne angriper sitrus-trær og en rekke andre frukttrær. Nymfene er stillesittende, de voksne dyrene hopper og flyr godt. De flyr mest om natten da de ofte kommer til lys.

Utbredelse

Flatidae er utbredt i alle verdensdeler bortsett fra Antarktis, men de mangler i Nord-Europa. De fleste av artene er tropiske.
Johannes Voorhout

Johannes Voorhout (født 1647 i Amsterdam; død 1723 samme sted) var en nederlandsk maler.

Liv og virke

Johannes Voorhout var sønn av urmakermester Cornelis Voorhout fra Amsterdam. Han studerte i fem år hos Constantijn Verhout i Gouda, deretter fem år hos Johannes van Noort i Amsterdam.
Fra tidlig på 1670-tallet virket Voorhout i Hamburg, men vendte tilbake til Amsterdam i 1707 og ble der livet ut.
Voorhout regnes som en typisk representant for det amsterdamske historiemaleriet sent på 1600-tallet og skapte sjangermalerier i stilen til Caspar Netscher og Gerard ter Borch. Maleriet Häusliche Musikszene fra 1674, en allegori over vennskap, er kjent fordi det etter en del usikkerhet nå er allmenn enighet om at det viser de tre kjente, men lite portretterte barokkmusikerne Dietrich Buxtehude, Johann Adam Reincken og Johann Theile i samspill.
Triacetelus

Utseende

Middelsstore, avlange, mørkt brunlige trebukker. Antennene er tynne, noe lengre enn kroppen. Pronotum er rundet med en ganske liten tann på hver side, dekkvingene jevnbrede, rundede i spissen. Beina er tynne.

Utbredelse

Slekten er utbredt fra Mexico i nord til Honduras i sør.
Naustet ved Åker gård

Naustet ved Åker gård er tuften etter et naust fra jernalderen som er unikt i norsk sammenheng ved sin størrelse. Naustanlegget omfatter en nausttuft med et båtopptrekk.
Tuftene er plassert sør for Åker gård, vest for nåværende E6, 300m nordvest for broen over Svartelva. Naustanlegget har en ytre utstrekning på 32 meter, bredden på midten er 18 meter og tuften er 11 meter bred i endene. Opprinnelig hadde naustet en indre lengde på 28 meter, en bredde på 11 meter og en bredde i endene på 7,5 meter. Naustet var plassert på en morene-rygg. Funnet ble registrert av Universitetets Oldsaksamling i 1969, da som «2 klart markerte jordvoller som løper parallelt».
Naustet er datert til tidlig middelalder og kan ha rommet et skip på cirka 24 x 5 meter størrelse. Naustet ble sist brukt i perioden tidlig middelader - høymiddelader, ca 1000- 1300 e.Kr 
I Snorres de norske kongesagaene nevnes det at store skip hadde vært trukket opp fra havet til storsjøen Mjøsa på elven Glomma. Kong Olav Haraldsson gav i 1016 en stor karve på 15-16 sesser til Ketil Kalv på Ringnes som kom fra Ottestad på Stange. både på Ringnes og på Steinsholmen har det antagelig vært båtnaust.
Se Gokstadskipet( 23,8m x 5,2m) for en sammenligning.
Åker gård var et høvdingsete i midten av jernalderen eller tidlig middelalder, og det er blitt gjort flere arkeologiske funn på stedet, blant annet gull og store mengder våpen, datert til rundt 600 e.Kr. I tilknytning til gården er det også avdekket flere andre bygninger.
Trizogeniates apicalis

Utbredelse

Billen finnes i den neotropiske faunaregionen, nærmere bestemt i Peru.
Øyenfarge

Øyenfarge er en polygent fenotypisk trekk som kan forklares på to måter: pigmenteringen av øyets regnbuehinne, og frekvensavhengigheten av lysets spredning i irisstromaen. Mennesker og andre dyr har mange fenotypiske variasjoner i øyenfarge.
Blant mennesker varierer pigmenteringen av regnbuehinnen fra lysebrunt til svart, avhengig av mengden melanin i pigmentepitelet (plassert på hinnens bakside), melanininnholdet i irisstromaen (plassert på hinnens forsiden), og den cellulære tettheten av stroma. Verken blå eller grønne pigmenter forekommer i den menneskelige regnbuehinne eller øyevæske. Utseendet av blått og grønt kommer av lysspredningen i stroma, et fenomen som ligner det som får himmelen til å bli blå, kalt Rayleigh-spredning. Øyenfargen varierer med lysforholdene, spesielt for lysere øyne.
De fargede øynene til mange fuglearter skyldes nærvær av andre pigmenter, som pteridiner, puriner og karotenoider. Genetikken for øyefarge er komplisert, og farge bestemmes av flere gener. Så langt har så mange som 15 gener vært assosiert med arv av øyenfarge. Tidligere tro på at blå øyenfarge er et enkelt recessivt trekk har vist seg å være feil. Genetikken i øyenfarge er så kompleks at nesten alle foreldre-barn-kombinasjoner kan forekomme.
Anna-Lena Freese

Idrettskarriere

Freese ble tysk U20-mester på 200 meter innendørs og U18-mester på 200 meter utendørs i 2011. Hun deltok ved ungdoms-VM i friidrett 2011 (U18), og kom der på 6.-plass på 200 meter. Hun deltok også ved junior-EM i friidrett 2011, der Tyskland vant 4 x 100 meter stafett. Hun deltok på 200 meter ved junior-VM i friidrett 2012, men ble slått ut i innledningsheatet med 38. beste tid.
I 2013 ble hun tysk U23-mester på 200 meter. 
Ved U23-EM i friidrett 2015 kom hun på 2.-plass på 200 meter med ny personlig rekord på 23,22 sekunder, kun slått av sin lagvenninne Rebekka Haase. Her deltok hun også på det tyske laget som vant 4 x 100 meter stafett. Hun kom på 3.-plass på 200 meter ved det tyske U23-mesterskapet, og ved det tyske seniormesterskapet kom hun på 2.-plass på 200 meter og 3.-plass på 100 meter.
Socialisti Democratici Italiani

Socialisti Democratici Italiani, (Italienske demokratiske sosialister, SDI) var et lite, italiensk sosialdemokratisk politisk parti. Partiet ble til i 1998 gjennom en sammenslåing av Socialisti Italiani, Partito Socialista Democratico Italiano, deler av Federazione Laburista, deler av Partito Socialista, samt Lega Socialista. SDIs leder var Enrico Boselli. Den 5. oktober 2007 gikk SDI sammen med andre levninger av det tidligere Partito Socialista Italiano og dannet Partito Socialista.
Ved parlamentsvalget i 2001 dannet SDI en allianse med Federazione dei Verdi under betegnelsen il Girasole. Samme år forlot Claudio Martelli og Bobo Craxi partiet for å danne Nuovo Partito Socialista Italiano sammen med Gianni De Michelis. Dette partiet ble en del av høyrealliansen Casa delle Libertà. I 2004 forlot Giorgio Carta partiet for å danne Partito Socialista Democratico Italiano.
I 2005 dannet SDI alliansen Rosa nel Pugno sammen med det libertarianske Radicali Italiani.
Lagtingsvalget på Færøyene 1994

Lagtingsvalget på Færøyene 1994 ble avholdt 7. juli 1994. Flere nye partier stilte liste for første gang; Frælsisfylkingin, Hin Føroyski Flokkurin, Miðflokkurin og Verkamannafylkingin. Totalt var det ti valglister, som fortsatt er rekord i et færøysk lagtingsvalg. De fleste etablerte partiene gikk kraftig tilbake, da Færøyene var rammet av en dyp økonomisk krise, som igjen også var grobunn for stiftelsen av eksempelvis Verkamannafylkingin. En bankavtale med Danmark gjorde at unionistiske Sambandsflokkurin fikk fremgang, mens regjeringspartiet Javnaðarflokkurin ble halvert.
Dicranoderes

Utseende

En middelsstor, kraftig, blankt svart trebukk. Antennene er kraftige og litt lengre enn kroppen, hvert ledd med lys rot og svart spiss. Pronotum er betydelig bredere enn langt, med to tenner på hver sidekant. Dekkvingene nesten jevnbrede, blanke uten synlig punktering. Beina er nokså tynne og middels lange.

Utbredelse

Arten lever i Bolivia og det østlige Brasil.
Xanthopiodus

Utseende

Middelsstore, kraftige, brunlige trebukker. Antennene er ganske tynne, en del kortere enn kroppen. Pronotum er avrundet sekskantet, bredere enn langt, smalere foran enn bak. Dekkvingene er litt utvidete bakover, med et par korte, opphøyde lengderibber. Beina er middels lange, lårene litt fortykkede.

Utbredelse

Artene er endemiske for Madagaskar.
Enghakevikler

Utseende

En middelsstor (vingespenn 12-18 millimeter), noe smalvinget, gråbrun vikler. Forvingen har små, hvite tverrflekker langs framkanten, rotpartiet er litt mørkere brunt, og det er ett jevnbredt, brunt, skrått tverrbånd litt utenfor midten. Bakvingen er blekbrun.

Levevis

Denne arten har to generasjoner hvert år, som flyr henholdsvis fra april til juni og i august-september. Larvene lever på blåknapp (Succisa pratensis), den første generasjonens larver på bladrosettene og den andre generasjonen på blomsterhodene.

Utbredelse

Den er utbredt over det meste av Europa, unntatt lengst i nord og i sørøst, og finnes også i det nordlige Asia. I Norge er den utbredt nord til Hordaland.
Else Marie Bergem Hagen

Priser

Som kunstner har Hagen mottatt en rekke priser og stipend, blant annet førstepremie i Småbildebiennalen (Stavanger Kunstforening), Statens etableringsstipend, Vederlagfondets stipend og Royal Caribbean Arts Grant i 2007. 
I 2011 fikk Hagen tildelt statens garantiinntekt for kunstnere.
I 2019 mottok Hagen Høstutstillingsprisen fra Bildende Kunstneres Hjelpefond for sin deltakelse på Høstutstillingen.
Stephen Carr

Tottenham Hotspur

Etter at han ble avvist av Arsenal som femtenåring, var Carr på prøvespill i Tottenham Hotspur og ble hentet av daværende manager Ossie Ardiles. Han debuterte for klubben den 29. september 1993, borte mot Ipswich Town. Han klarte likevel ikke å etablere seg som en førstelagsspiller før 1996/97-sesongen, da han spilte 28 seriekamper.
Han vant Ligacupen med Spurs i 1999, etter at å ha slått Leicester City 1-0 i finalen. 1999/2000-sesongen var antakelig Carrs beste sesong noensinne. I tillegg til at han scoret på et vakkert langskudd mot mesteren Manchester United, ble han også kåret til årets spiller.
Ryktet hans fortsatte å vokse i 2000/01-sesongen, og andre klubber var interessert i å hente ham. Men sommeren 2001 begynte Carr å få problemer med kneet sitt, og han måtte opereres. Operasjonen ble foretatt i september samme år. Han var ikke på banen i en eneste kamp i 2001/02-sesongen og han gikk også glipp av VM 2002. Det var ikke før i oktober 2003 at Carr var tilbake i trening og frisk. Etter hvert som han fant formen igjen, begynte andre klubber igjen å vise interesse for ham. Han var linket til Manchester United, men også Newcastle United var interesserte.

Newcastle United

Carr signerte for Newcastle i august 2004 da manager Sir Bobby Robson hentet ham for £2 millioner, og kontraktens varighet var fire år. Ikke lenge etter ble Robson sparket av styreformann Freddy Shepherd. Robsons erstatter ble Graeme Souness, som i likhet med Robson, så på Carr som førstevalg. Carr debuterte for klubben i 2-2-kampen borte mot Middlesbrough den 14. august 2004. I løpet av 2004/05-sesongen fikk Carr totalt 26 seriekamper, og han scoret ett mål. Hans første scoring kom mot Southampton på et langskudd. Han hjalp Newcastle til kvartfinalen i UEFA-cupen og semifinalen i FA-cupen denne sesongen. I serien endte Newcastle på 14.-plass, noe som satte press på manager Graeme Souness.
I 2005/06-sesongen spilte han bare 19 seriekamper, fordi en kneskade satte ham ut av spill i to måneder. Laget endte på 7.-plass i serien under den nye manageren Glenn Roeder, Souness ble sparket i februar. Carr har spilt 87 kamper for Newcastle, hvorav ingen som innbytter.

Det irske landslaget

Han har representert landet sitt som skolegutt, junior, U-18, U-21 og seniorspiller.
Han gikk glipp av VM-sluttspillet i 2002 på grunn av en skade.
Han trakk seg fra internasjonal fotball etter at Irland mislyktes i å kvalifisere seg til VM 2006. Senere overtalte den nye irske sjefen Steve Staunton ham om å fortsette.
Fritz Huitfeldt

Bakgrunn, utdannelse og yrke

Han tilhører den danske adelsslekten Huitfeldt. Etter å ha tatt artium i 1958 gikk han på befalsskolen for ingeniørvåpenet, og tok så juridisk embedseksamen i 1968. Han arbeidet for Studentsamskipnaden i Oslo og som eiendomssjef i OBOS. I 1988 fikk han advokatbevilling. Huitfeldt er onkel til politikeren Anniken Huitfeldt, Ap.

Politisk karrière

Huitfeldt ble innvalgt i Oslo bystyre i 1980. I 1989 ble han byråd for bydelene. Fra 1997 til 2000 var han byrådsleder i Oslo.
Ray Wilson

Karriere

Wilson var det engelskmennene kaller «a late developer». Da han vant sine første trofeer, FA-cupen med Everton og Fotball-VM med England, var han allerede blitt 31 år.
I løpet av sine år i Huddersfields forsvarsrekke markerte han seg som landets beste back. Hans fremste styrke var farten, og på kortere distanser var det ingen som var i nærheten av å kunne følge ham.
Opprinnelig var Ray Wilson angrepsspiller, men han slo aldri skikkelig til, verken som spiss eller ving. Manager i Huddersfield var Bill Shankly. Han besluttet å flytte Wilson ned i forsvarsrekka. Dette viste seg å være en riktig avgjørelse, og Wilson etablerte seg snart som fast inventar på Alf Ramseys engelske landslag der han til slutt ble stående med 63 landskamper.
Huddersfield var imidlertid ingen stor klubb og Wilson måtte komme seg videre skulle han vinne sølvtøy som klubbspiller. Everton-manager Harry Catterick hadde, helt siden han satt i sjefsstolen hos Sheffield Wednesday, vært en varm beundrer av Wilsons hurtighet, pasningsfot, avslappede forsvarsspill og sugende taklinger. Etter flere mislykkede forsøk klarte Catterick i 1964 å hente Ray Wilson fra Leeds Road til Goodison Park. Overgangssummen var på 35 000 britiske pund, i tillegg til at Mick Meagan gikk motsatt vei.
Starten på Wilsons år ved Merseyside kunne vært bedre. Allerede i første hjemmekamp, mot Nottingham Forest, fikk Wilson en hofteskade som holdt ham på sidelinja i over fire måneder. Da han var tilbake igjen mistet han ikke en kamp på flere år, og toppet karrieren våren 1966 med sine to triumfer på Wembley Stadium.
To år senere, i 1968, ble Wilson skadet igjen. Denne gangen var det en alvorlig og komplisert kneskade som tok ifra ham mye av hans ekstreme hurtighet. Dette tvang ham til å trappe ned, og i 1969 gikk han fra Everton til Oldham og avsluttet senere karrieren som spillende trener i Bradford City. Deretter gjorde han et relativt overraskende karrierevalg og ble begravelsesbyråagent.
I 2000 ble Wilson utnevnt til medlem (MBE) av Order of the British Empire.
Delphin Strungk

Delphin Strungk (også: Strunck, født 1601 sannsynligvis i Braunschweig, gravlagt 12. oktober 1694 samme sted) var en organist og komponist av den nordtyske orgelskole.

Liv

Om Strungks tidlige år er ingenting kjent. Det kan påvises at han i 1631 var Melchior Schildts etterfølger som organist i Wolfenbüttels Mariakirke. I 1634 ble han hofforganist i Celle. I 1637 overtok han organistposten ved St. Martini-kirken i Braunschweig, men fast ansettelse fikk han først to år senere. Han hadde sannsynligvis også andre gjøremål, for eksempel oppførte han en musikalsk komedie ved rådhuset. Ifølge Johann Gottfried Walthers Musikalisches Lexikon overtok han gradvis fem organistposter i byen. Pliktene det medførte delegerte han til sine barn og elever. I 1649 ble Strungk organist ved St. Petri- og i 1667 ved St. Magni-kirkene i Braunschweig.
Innen Braunschweig var Strungk en berømt organist. Ifølge Walter «trakterte [han] orgelet så godt at han … tiltrakk seg mange elever fra fremmede land».
Strungk var venn av Heinrich Schütz. Delphins sønn Nicolaus Adam ble også musiker.
I sine orgelverker brukte Strungk gjerne koloraturer, og vekslet ofte mellom ornamenterte og mer nøkterne partier, omtrent som Heinrich Scheidemann. Strungk skrev dessuten også lieder.