google/wiki40b huggingface dataset:
Mathgamain mac Cennétig

Mathgamain mac Cennétig (ukjent fødselsår, død 976) var en irsk småkonge i det historiske området Mumu (tilsvarer noenlunde dagens provins Munster) i sørlige Irland fra en gang rundt 970 og fram til hans død seks år senere. Han var en eldre bror av Brian Bóruma, bedre kjent i hans anglifiserte form som Brian Boru. Mathgamain var stamfar for familien McMahon fra grevskapet Clare i vestlige Irland, det vil si det historiske området Thomond.
Mathgamain var sønn av Cennétig mac Lorcáin fra klanen Dál Cais. Hans far døde i 951 og i en henvisning til hans død ble han kalt for «konge av Tuadmumu», det vil si Thomond. Han ble antagelig etterfulgt av Mathgamains bror Lachtna, men broren døde kun kort tid etter i 953, og det er ikke nevnt noe tittel forbindelse med hans bortgang. I 967 er Mathgamain titulert som «konge av Cashel» i Ulster-annalene. Cashel er en by lengre øst for Thomond. Etter å ha fått avsatt Máel Muad mac Brain, antagelig en gang rundt 970, eller kort tid etter, overtok Mathgamain posisjonen som konge av Mumu eller Munster.
I 967 beseiret han Ivar av Limerick, en norrøn høvding i bystaten Limerick, i slaget ved Sulcoit. Seieren var viktig i å markere autoritet i området. Det er få detaljer om slaget, men det nevnes at Limerick ble plyndret dagen etterpå. Selv om seieren var av stor betydning for Mathgamain og hans klan, synes det som om den var av mindre avgjørende betydning for Ivar og hans norrøne menn og eventuelle irske allierte. De var tilbake to år senere, og ble ikke drevet ut av Munster før i 972.
Mathgamain ble tatt til fange i 976 av Donnubán mac Cathail, prins av Uí Fidgenti, et småkongedømme i nordlige Munster, og som var rival til overhøyheten av hele Munster og som hadde gått inn i en allianse med blant annet Ivar av Limerick for å oppnå dette målet. Donnubán overleverte Mathgamain til sin viktigste allierte, og Mathgamains bitreste fiende: Máel Muad mac Brain, tidligere konge av Munster, som sørget for å få Mathgamain drept.
Froskekongen

Froskekongen eller Froskeprinsen (ty. der Froschkönig) er et tysk folkeeventyr, best kjent gjennom Brødrene Grimms nedskrevne versjon. I Aarne-Thompson klassifikasjonssystem for eventyr er fortellingen type 440.

Opprinnelse

Selv om historien er best kjent i dag gjennom Brødrene Grimms gjengivelse, kan deler av den strekke seg tilbake til minst romertiden, en versjon av historien er tilsynelatende referert til i Petronius' Satyricon, der karakteren Trimalchio kommenterer «qui fuit rana nunc est rex» («Mannen som var frosk har blitt konge»). Noen mener at dette faktisk kan være en kommentar om keiser Nero, som ofte ble spottende omtalt som frosk.

Handling

En prinsesse leker i skogen utenfor slottet. Plutselig faller ballen hennes ut i en mørk dam, og hun blir fortvilet, men en frosk tilbyr seg å hente den, og lurer på hva hun kan betale. Prinsessen foreslår vakre klær, gull og edle steiner, ja enda gullkronen tilbyr hun om han redder ballen. Frosken vil heller ha hennes vennskap og kjærlighet: spise og sove sammen med henne. Kongsdatteren går raskt med på kravene, for hun tenker at det ikke vil være så farlig å bryte et slikt løfte til en simpel frosk. 
Frosken finner ballen, og ønsker så betaling for strevet, men prinsessen løper avsted gjennom skogen. Neste dag spiser hoffet middag, da man hører plasking utenfor porten, og kongsdatteren åpner og får se frosken. Hun stenger døren og løper inn, men kongen ber om en forklaring på bråket, og krever at hun må holde løftet sitt. Frosken må løftes opp til bordet for å spise ved gullfatet hennes. Deretter vil han bæres til sengs, og selv om prinsessen først gråter og vil legge ham i kroken, kommer frosken snart krypende oppover madrassen. 
Da blir prinsessen sint og kaster frosken i veggen, men plutselig forvandles dyret til en konge. Han forteller at han er forhekset av en trollkvinne, og den eneste som kunne bryte forbannelsen er den yngste datter av en konge. Kongen frir til prinsessen, som takker jaNeste dag kommer den befridde kongens tjener, Henrik, med hest og vogn for å hente de forlovede og kjøre dem hjem til slottet. Han har forsterket hjertet sitt med tre jernbånd i sorg over sin herres fornedrelse. På hjemveien kan paret høre at jernbåndene brister, ett etter ett.
Ahmed Reda Tagnaouti

Landslaget

Han ble tatt ut i Marokkos tropp til VM i fotball 2018 i Russland.
Copernicus Cup 2019

Copernicus Cup 2019 var et internasjonalt friidrettsstevne som ble arrangert 6. februar 2019, i Arena Toruń i Toruń i Polen. Stevnet var en del av IAAF World Indoor Tour 2019. 
Øvelser markert i fet skrift inngår i IAAF World Indoor Tour.
Melnik slott

Melnik slott ligger i byen Melnik i Sentralböhmen i Tsjekkia, ved sammenløpet av Elben og Vltava.
Allerede i det 9. århundre fantes det på stedet et slavisk festningsverk. Ifølge sagaen er den hellige Ludmilla født på borgen, som ca 880 giftet seg med en av de kristelige premyslidene. 
I tidlig middelalder ble trebygningene erstattet med en steinborg. Den ble 1542 ombygget til et renessanseslott og utsmykket med sgrafitto. Mot slutten av 1600-tallet fikk slottet en sørfløy i barokkstil. I 1753 gikk slottet over i Lobkovicfamiliens eie helt til den statlige overtakelsen i 1948. I 1992 ble eiendommen igjen overført til Lobkovic-slekten.
Bryne Friidrettsklubb

Bryne Friidrettsklubb er en friidrettsklubb fra Time kommune i Rogaland.
Bryne Idrettslag ble stiftet 20. april 1926. I Bryne Idrettslag var det grupper for friidrett, fotball, orientering, håndball og volleyball. I 1991 ble Bryne Idrettslag omdøpt til Bryne Fotballklubb. Gruppene for friidrett, håndball og volleyball ble da skilt ut i egne idrettslag.
Vallset Idrettslag

Kvinner

A-laget i fotball for kvinner rykket opp til det nest øverste nivået etter 1994-sesongen, og spilte der fra 1995 til divisjonen ble nasjonal etter 2000-sesongen.

Menn

A-laget i fotball for menn spiller 2015-sesongen i 5. divisjon.
Michael Petkovic

Klubbkarriere

Petkovic startet sin aktive karriere som fotballmålvakt for Spearwood Dalmatinac, en amatørklubb fra Spearwood, en sydlig forstad til Perth. Han begynte sin proffkariere i 1994 hos Perth Kangaroos, som dette året deltok i den singapourske FAS Premier League. Et år senere vendte han tilbake til sin ungdomsklubb og spilte noen kamper der. Fra 1995 til 1999 var Petkovic i troppen for South Melbourne FC. For denne klubben i den australske National Soccer League spilte han 105 ligakamper. I 1999 dro han til Frankrike hvor han var reservemålmann for Racing Club de Strasbourg, han fikk imidlertid ingen ligakamper. Kun et år senere ble han på nytt hentet til sin tidligere klubb South Melbourne FC, etter kort tid før å ha spilt noen få kamper for Cockburn City i Football West State League. Fra sesongen 2000/01 til 2001/02 spilte han 56 ligakamper for klubben fra Melbourne. I denne perioden ble han leiet ut til den norske klubben Lillestrøm SK, hadde imidlertid lite suksess, og reiste derfor tilbake til Australia uten å ha spilt en eneste kamp.
I sommerpausen før sesongen 2002/03 underskrev Petkovic en kontrakt med den tyrkiske storklubben Trabzonspor, hvor han inntil 2005 sto mellom stengene i totalt 85 mesterskapskamper. Før starten av sesongen 2005/06 fulgte et nytt klubbskifte for Petkovic. Hans neste stasjon var klubben Sivasspor, som også spiller i Süper Lig. Den 9. mars 2008 scoret han i en kamp mot MKE Ankaragücü i det 41. spillminutt på et utspark sitt første proffmål.

Landslagskarriere

Petkovic fikk sin debut for det australske landslaget i februar 2001 med 3-2-tapet på bortebane mot Colombia i Bogotá. Sine øvrige landskamper fikk han mot Amerikansk Samoa (2001), Samoa (2001), Tunisia (2005) og Danmark (2007). Hans hittil siste landskamp i juni 2008 på ANZ Stadium i Sydney endte med et 0-1-tap for Kina.
CEASE-terapi

CEASE-terapi er en alternativ behandlingsform utviklet av den nederlandske homeopaten Tinus Smits. CEASE er en forkortelse for Complete Elimination of Autistic Spectrum Expression.
Ifølge Tinus Smits er 70 % av alle autismediagnoser et resultat av vaksiner, og at disse kan kureres ved å detoksifisere pasientene etter homeopatiske prinsipper. Mange andre sykdommer hevdes også å kunne helbredes med samme behandlingsmetode.
Verken hypotesen om at vaksiner forårsaker autisme eller behandlingen har vitenskapelig støtte.
(524522) 2002 VE68

2002 VE₆₈ (også skrevet 2002 VE68) er en asteroide oppdaget 11. november 2002. Den er best kjent som kvasisatellitten eller «kvasi-månen» til Venus.
Asteroiden er også en Merkur- og jord-krysser. Den ble tilsynelatende «kompanjong» med Venus i løpet av de siste 7 000 år og kommer til å bli kastet ut av dagens omløpsbane om rundt 500 år. Iløpet av denne tiden har avstanden vært, og vil fortsette å være, større enn rundt 0,2 AU (3×10⁷ km).
Kjell Kopstad

Litteraturliste

Asplin, Tore (1998). Heia Hof! : Hof idrettslag 100 år. Hof. s. 208 sider. ISBN 8299223547.
Takløk

Beskrivelse

Takløken er en bladrosett hvor hvert enkelt blad er sukkulent, med et elliptisk til omvendt eggformet utseende med en skarp spiss. Oversiden er vokskledt og grågrønn, mens undersiden er grårød. Kanten er bekledt med fine hår. Hver av bladrosettene er 3-8 cm i diameter, hele planten kan være opptil 20 cm bred. Planten sprer seg ved å danne tallrike siderosetter på utløpere fra jordstengelen, men også, i noe mindre grad, ved hjelp av frø.
Blomstene sitter i en løs stand på enden av en 20-40 cm høy stengel. Hver enkelt blomster er stjerneformet og rosenrød. Bladrosetten vil dø etter avblomstring, men har da satt flere avløpere. Rotnettet er kraftig og dybtgående.
Takløken er en hardfør art, med en usedvanlig sterk tørkeevne og stor vannlagringskapasitet i de kjøttfulle bladene.

Utbredelse og habitat

Takløken kommer opprinnelig fra Sør- og Sentral-Europa, hvor den vokser på tørre, mineralfattige plasser med lite jord. Takløken er innført og naturalisert på nesten samtlige kontinenter. I Norge er den innført, men har også forvillet seg i den norske flora, og fins spredt viltvoksende på Sør- og Østlandet.

Brannvern

Det fins nedtegnelser fra 2000 år tilbake om at takløken ble dyrket på hustak. Ifølge en gammel myte var det Jupiter som ga mennesket takløken for at den skulle beskytte husene mot lyn og brann, og romerne brukte å sette ut en urne med takløker for å beskytte husene sine.
Senere ble takløkene brukt som «brannslukningsapparat» på torvtak. Takløken dannet et teppe av rosetter, og beskyttet taket fra å bli antent av en brennende pil eller gnister fra en pipe. Karl den store bestemte at takløken skulle dyrkes på alle tak.
I Norge var det mangel på takløk, og rosenrot ble brukt istedenfor. Rosenrot har en langt mindre effekt som brannslukker enn takløken siden den ikke vil danne et kompakt teppe.

Medisin

Takløken inneholder lindrende, organiske syrer. Allerede i oldtiden ble takløken brukt mot diaré, dysenteri og innvollsormer. Til utvortes bruk ble bladene knust og bearbeidet til salver som spesielt ble brukt mot brannsår, men også mot utslett. Den ble også brukt mot øresus og hodepine.
Inntak av takløk i litt store mengder kan gi kvalme med oppkast eller diaré.
Det universelle rettferdighetens hus

Det universelle rettferdighetens hus er Bahai-troens øverste valgte organ. Det ble grunnlagt i 1963 i henhold til Bahá'u'lláh og ’Abdu’l-Bahás instruksjoner, og har sitt sete på Karmelberget i Haifa, Israel.
Det universelle rettferdighetens hus er en lovgivende institusjon med myndighet til å stifte lover i spørsmål som ikke er dekket av de hellige skriftene
.
I tillegg, er beslutning om tidspunkt for innføring av noen lover overlatt til denne institusjonen, ettersom ikke alle Bahá’u’lláhs lover er ment å gjelde umiddelbart. Som bahá’íenes øverste organ, innehar Det universelle rettferdighetens hus også dømmende funksjon.
Dets medlemmer velges hvert femte år av medlemmene av alle Nasjonale Åndelige Råd. Medlemmer kan velges blant alle mannlige bahá’íer. Antallet medlemmer er i dag ni.

Historie

Den 4. november 1957 døde troens beskytter, Shoghi Effendi, i London av et hjerteinfarkt. Etter de betingelser nedskrevet i `Abdu'l-Bahás vilje og testamente, kunne ingen ny beskytter utpekes, og ledelsen ble midlertidig overtatt av de syvogtyve Sakens Hender, som var utnevnt av Shoghi Effendi til å være troens fremste funksjonærer. Disse tjenestegjorde som Bahai-samfunnets øverste ledelse inntil 1963, da Det universelle rettferdighetens hus kunne opprettes etter foreskrevne bestemmelser i både Bahá'u'lláhs og `Abdu'l-Bahás skrifter.

Valget

Den 21. april 1963, på hundreårsdagen etter Bahá'u'lláhs forkynnelse, ble 9 medlemmer valgt (av 300 delegater som representert 56 land) til det første Universelle Rettferdighetens Hus, i Haifa i Israel. Direkte etter opprettelsen, ble det holdt en jubileums- og verdenskongress i London, der over seks tusen troende og deltagere fra hele verden deltok.

Ledelse

Alt som ikke tydelig finnes foreskrevet i Kitáb-i-Aqdas må henvises til Det universelle rettferdighetens hus. Det beslutter om alle nye forordninger og forskrifter som ikke finnes i den hellige boken. Medlemskapet til Det universelle rettferdighetens hus er bestemt av Bahá'u'lláh til å være ni menn, og de blir valgt hvert femte år av medlemmene i alle nasjonale åndelige Bahai-råd ved et internasjonalt konvent.
Suanmeitang

Suanmeitang (tradisjonell kinesisk: 酸梅湯, forenklet kinesisk: 酸梅汤, pinyin: Suān méi tāng, jyutping: Syun1 mui4*2 tong1) er en tradisjonsrik kinesisk drikke laget av sure plommer (fra røkte kinesiske plommer), kandissukker og andre ingredienser som for eksempel søt osmanthus. De sure plommene gjør at suanmeitang er lett saltet i tillegg til å være søt og temmelig sur.
Den er særlig populær om sommeren, ettersom den anses å fremme avkjøling av kroppen. Den tillegges også en mildt positiv helseeffekt.
Suanmeitang har eksistert i det minste siden Songdynastiets tid (960–1279); det er også kjent en variant kalt «hvit suanmeitang» (白酸梅汤) under Yuandynastiet (1271–1368 CE). Den oppskrift som er blitt stående skal ha blitt utviklet etter ønske fra Qianlong-keiseren under Qing-dynastiet. Den var først vanlig i keiserhoffet, men ble popularisert da en borger av Hebei skapte og produserte merket Xinyuanzhai (信远斋). Siden 1980-årene masseproduseres drikken.
Sandro André da Silva

Karriere

Han har spilt for Kashima Antlers fra Japan.
PHP Solutions Live

PHP Solutions Live er en tidligere Linuxdistribusjon fra Polen som var basert på Aurox og Fedora. Distribusjonen hadde spesiell støtte for polsk.
Distribusjonen benyttet skrivebordsmiljøene KDE og GNOME, i tillegg til vindusbehandleren WMmaker og støttet datamaskinarkitekturen 32-biter x86.
Versjon 1.0.1 ble lansert 1. april 2004.
Liinakhamari

Liinakhamari (russisk: Лиинахамари, finsk: Liinahamari, svensk: Linhammar) er et tettsted på vestsiden av Petsjengafjorden på Kolahalvøya i det nordlige Russland. Fra 1920 til 1944 tilhørte området Finland, og Liinahamari, som stedet het på finsk var da Finlands eneste isfrie havn.
17. august 1940 ble kronprinsesse Märtha av Norge og kronprinsparets tre barn evakuert herfra til New York med det amerikanske troppetransportskipet USS «American Legion».
2. juli 2008 oppdaget russiske grensevakter et ukjent våpenlager med missiler av typen Osa like utenfor Liinakhamari, også ukjent for den russiske etterretningsorganisasjonen FSB.
Raketter til frokost

Handling

Eddie Muntz er en veltalende mann med et stort salgstalent. Han selger våpen – små våpen som kan stoppe små opprør, og store våpen som kan sette i gang en verdenskrig. Han selger ikke til hvem som helst – bare de har penger nok. Ved en tilfeldighet blandes han inn i en kjempekontrakt mellom våpenfabrikantene Luckup og Cordosa fra det søramerikanske landet San Miguel. For å sikre seg kontrakten ber han sin venninne Catherine å ligge med landets diktator. Hans planer blir imidlertid forstyrret av Frank Stryker, som selv har planet om å sikre seg kontrakten.

Om filmen

Filmen  ble ingen stor suksess i USA hvor den innbragte drøyt $10 millioner. Den havnet på en 69-plass over de mest innbringende kinofilmene i USA i 1983. Produksjonskostnadene var på ca $10 millioner.
Den ble dårlig mottatt hos anmelderne, noe som gjenspeiles i at den kun har fått 13 % på Rotten Tomatoes. Både Leonard Maltin og Roger Ebert gav den 2 av 4 stjerner.
Henrik Dam

Utdanning og tjeneste

Hans foreldre var apotekeren Emil og hans kone, læreren Emilie Dam. Henrik Dam tok eksamen i kjemi i 1920 på Den Polytekniske Læreanstalt og ble deretter vitenskapelig assistent på Højskolen for landbrug og veterinærmedicin. I 1923 fikk han en post som lærer i biokjemi ved Københavns Universitets fysiologiske laboratorium. Han studerte mikrokjemi på Universitetet i Graz under Fritz Pregl i 1925, men vendte tilbake til København, hvor han ble utnevnt til amanuensis ved Institutt for biokjemi i 1928 og professor II året etter. Mens han var der, brukte han en del tid utenlands og i 1934 kom hans doktoravhandling: Nogle Undersøgelser over Sterinernes Biologiske Betydning, og han hadde sin stilling ved Københavns Universitet til 1941.
Da tyskerne under 2. verdenskrig i 1940 okkuperte Danmark,  var Dam på en forelesningsturne i Canada og USA, en tur som hadde blitt planlagt før krigen i samarbeid med American Scandinavian Foundation. Sommeren og høsten 1941 kunne han fortsette sitt forskningsarbeide i Woods Hole Marine Biological Laboratories. Fra 1942 var han knyttet til University of Rochester, New York, som forsker, og det var der han var da han ble tildelt Nobelprisen. Siden var han også gjesteforsker ved Rockefeller Institute for Medical Research.
Under hans fravær ble han i 1941 utnevnt til professor i biokjemi ved Den Polyteknisk Læreanstalt, det nåværende Danmarks Tekniske Universitet, hvor han selv hadde vært student. Dette læresetet ble i 1950 forandret til professorat i biokjemi og ernæring, og Dam forsket på vitamin K, vitamin E, fett, kolesterol og etter hvert også på ernæring i relasjon til gallesteinsdannelse. Han var leder for den biokjemiske avdelingen av det danske fettforskningsinstituttet fra 1956 til 1962. I alt gav han ut alene eller sammen med andre 315 artikler fra sin forskning.
Alvaro Semedo

Álvaro de Semedo, kinesisk: Zeng Dezhao 曾德照, senere Xie Wulu 謝務祿 (født i 1585 i Niza ved Alentejo i Portugal, død 18. juli 1658 i Kanton i Kina), var portugisisk Kinamisjonær tilhørende jesuittordenen.

Utreise, forberedelser i Macao

Han reiste ut med skipet Na. Sra. do Vencimento som satte seil for Japan 29. mars 1608, og ankom i Nanjing. I 1610 var han i Macao. Der fikk han sin avsluttende forberedelse på sitt virke i Kina ved jesuittenes universitetskollegium São Paulo.

Japan

Deretter dro han til Japan. Men under Jenkios forfølgelse dro han i 1616 i eksil til Macao.

Ming-Kina

I 1621 kunne han igjen returnere til Kina, og dro først til Jiangxi, Jiangnan og Zhejiang. I 1625 var han i Xian og beskrev den nyoppdagede Xi'anstelen, i 1629 i Nanchang i Jiangxi.

Europa

I 1636 ble han jesuittenes prokurator for Kina-misjonene og reiste derfor ut fra Macao i 1637 for Europa, der han skulle engasjere seg for å få sendt flere misjonærer til landet. I 1640 ankom han Lisboa. Han forfattet en bok på portugisisk om Kina, og den fikk stor innflytelse på samtidens europeiske forståelse av Kina. I 2642 kom en spansk oversettellse, i 1643 en italiensk, i 1655 en engelsk utgave, i 1667 en fransk.

Qing-Kina

I 1644 reiste han tilbake fra Roma til Kina. Der ble han viseprovinsiat, med sete i Guangzhou.
I Kina hadde det mandsjuisle Qing-dynastiet i mellomtiden avløst Ming-dynastiet, mn nettopp i det sørlige Kina var det tilhengere av ming-keiserne som regjerte, og jesuittene hadde fra tisligere erklært sin lojalitet overfor ming-keiserne. Da Guangzhou så ble erobret av mandsjuene ble pater Semedo satt i fengsel for en periode - men takket være appeller fra andre jesuitter (særlig Adam Schall von Bell) ble han løslatt.
I to omganger var han viseprovinsial [1645-1650, 1654-1657). Han virket i 1657 i Hangzhou.
Roskilde Ting- og Arresthus

Roskilde Ting- og Arresthus er et bygningskompleks i Roskilde fra 1878, som huser et arresthus og tinghus for grunnlovsforhør.

Historie

Fra starten fungerte bygningen som ting- og arresthus, samt dommerkontor for Voldborg, Tune og Ramsø herreder, samt Roskilde Stad.
I 1954 ble dommerkontoret flyttet til den bygningen i Kornerups Vænge som frem til 2007 huset politistasjonen. Ved oppdelingen i 1963 av rettskretsen til en byrettskrets og en herredsrettskrets, fikk byretten innrettet kontorer i en eksisterende kontorbygning i Støden. I 1976 flyttet man til de nåværende lokalene på Helligkorsvej, men valgte å bibeholde bruken av det gamle ting- og arresthuset til grunnlovsforhør og arresthus.
I dag anvendes bygningen fortsatt som både domstol og arrest, for rettens vedkommende dog primært til gjennomførelse av grunnlovsforhør. Arresthuset har plass til 25 innsatte og hører dermed til de mellomstore arresthusene i Kriminalforsorgen.
Karl Lehmann

Bakgrunn

Karl Lehmann ble født i Sigmaringen og vokste opp i Veringenstadt. Faren var lærer og moren utdannet bokhandler. Under sin videregående utdannelse bodde han på det katolske studenterhjemmet Erzbischöfliche Studienheim St. Fidelis i Sigmaringen.
Lehmann studerte filosofi og teologi ved Albert-Ludwigs-Universität i Freiburg og ved det kjente presteseminaret Collegium Germanicum et Hungaricum i Roma, deretter ved det pavelige universitetet Gregoriana. Ved Gregoriana tok han den filosofiske doktorgrad summa cum laude med dissertasjonen «Vom Ursprung und Sinn der Seinsfrage im Denken Martin Heideggers». Han tok likeså summa cum laude teologisk doktorgrad med tesen «Auferweckt am dritten Tag nach der Schrift — Exegetische und fundamentaltheologische Studien zu 1 Kor 15,3b-5».

Prest

Han ble presteviet den 10. oktober 1963 i Roma av kardinal Julius Döpfner. Under Annet vatikankonsil fra 1962 til 1965 var han en assistent til teologen Karl Rahner og var deretter Rahners assistent ved seminaret for kristens verdenssyn og religionsfilosofi ved Ludwig Maximilian-universitetet i München fra 1964 til 1967.
I 1968 ble han professor ved Johannes-Gutenberg-Universität i Mainz, og fra 1971 til 1983 var han professor i Freiburg.

Biskop

Han ble biskop av Mainz i 1983, og ble konsekrert den 2. oktober av sin forgjenger kardinal Hermann Volk i domkirken i Mainz.
I 1987 ble han formann for den tyske bispekonferansen. Han ble gjenvalgt i 1993, i 1999 og i 2005. Den 15. januar 2008 kunngjorde han at han trakk seg fra denne oppgaven den 18. februar 2008.
Kardinal Lehmanns embedstid i Mainz skulle bli det tredje lengste i bispedømmet Mainz' historie; bare Lothar Franz von Schönborn og Willigis hadde innehatt embedet der enda lengere.
Lehmann var en typisk representant for den liberale tyske kirken og ble regnet som en brobygger og en forkjemper for Den katolske kirkes dialog med det moderne samfunn. Han var forkjemper for en liberal, livsbejaende kristendom og for økumenisk åpenhet, og han nøt høy anseelse også i den protestantiske kirken og i politikk, næringsliv, vitenskap og kultur.

Kardinal

Den 28. januar 2001 utnevnte pave Johannes Paul II ham til kardinal. Han var blant de kardinaler ved konklavene i 2005 og i 2013 som valgte til pave henholdsvis Joseph Ratzinger (pave Benedikt XVI) og kardinal Jorge Mario Bergoglio (pave Frans).
Lehmann var blant de kardinaler og biskoper som møttes årlig fra 1995 til 2006 i St. Gallen i Sveits for å drøfte reformer vedrørende utnevnelse av biskoper, kollegialitet, bispekonferansene, pavens primat og seksualmoralen. De var omkring et dusin og ikke enige i ett og alt, men de delte det synspunkt at kardinal Joseph Ratzinger ikke var den kandidat de ønsket å se valgt ved det neste konklave.
Pave Frans innvilget hans alderbetingede fratreden som biskop av Mainz den 16. mai 2016, hans 80-årsdag.