google/wiki40b huggingface dataset:
Ledningvev

Ledningvev eller karvev er en type vev hos planter som tillater transport av vann og næringsstoffer i stengelen på plantene. Det finnes to former for ledningvev, silvev som leder vann fra rota og opp til bladene, og vedvev som leder næringstoffer rundt i planten og ned mot roten. Ledningvev er bare utviklet hos mer avanserte landplanter, de såkalte karplantene, og de harde vedrørene finnes bare hos frøplanter. Moser mangler ledningvev og kan følgelig aldri vokse seg så store som karplantene.
For uten å lede vann og næringsstoffer i planter bidrar ledningvevet med strukturell styrke, og tillater dem å vokse høyere enn bare noen få centimeter som mose.
Luteolepturges

Utseende

En nokså liten (7 - 8,5 millimeter), slanke, halvblank, gulrød trebukk. Antennene er kraftige, litt lengre enn kroppen hos hannen og litt kortere hos hunnen. Pronotum er sekskantet, med en pigg et stykke bak midten av hver sidekant. Dekkvingene er noe avsmalnende bakover, uten punktrader.

Levevis

Larvene lever i død ved.

Utbredelse

Arten er utbredt i Brasil, Ecuador og Peru.
Dypt inne i skyggene

«Dypt inne i skyggene» er en roman av Margit Sandemo fra 1979. Handlingen er lagt til England på 1800-tallet, dit Helga fra Vestlandet må reise når hennes stefar viser henne uønskede tilnærmelser. Helgas far er Angus MacDunn, som i alle år har sørget økonomisk for henne, men Helga aldri sett. Helgas møte med farens gods er dystert. Hun oppdager at hennes far er død, samt at hennes tre brødre tilsynelatende aldri har hørt om henne. Helga rulles inn i et komplott, der alt til slutt handler om arv, og Helga er forvirret over hvem hun kan stole på eller ikke. Bedre blir det ikke når faren likevel viser seg å være i livet, men blir holdt gjemt på godset, av den trofaste tjeneren James. Helgas møte med faren blir rørende, og hun blir også satt inn i en del hemmeligheter, og hva og hvorfor. Hun får og vite at den mystiske mannen hun har møtt ved noen anledninger, Roderick, egentlig er helten i hele historien. Trådene samles på godset, og Helga opplever kjærligheten. Originalens tittel på denne romanen var «Djupt inne i skuggorna», og den ble utgitt som bok nr 16 i serien «Margit Sandemos beste føljetonger».
Crater (Jemen)

Seera (arabisk صيرة Ṣīrah), Crater eller Kraytar (arabisk كريتر) er et distrikt i Aden guvernement i Jemen. Det ligger i et krater fra en gammel vulkan i Shamsanfjella. I 2003 hadde distriktet et folketall på 76 723 mennesker.
De siste dagene av det britiske styret i 1967, ble Seera-distriktet fokuset i Aden-krisen, ofte  omtalt som den siste imperiekrigen. Etter at hundrevis av soldater gjorde mytteri i den sørarabiske føderasjonshæren den 20. juni, trakk alle de britiske styrkene seg bort fra kratret. Seera ble okkupet av arabiske soldater, mens britene blokkerte de to inngangene. I juli gikk en britisk infanteribataljon, ledet  av oberstløytnant Colin Mitchell fra Argyll & Sutherland Highlanders, inn i Seera og klarte å okkupere hele distriktet uten tap. Likevel fulgte det dødlege geriljaangrep og britene dro fra Aden mot slutten av november 1967, tidligere enn den britiske statsministeren Harold Wilson hadde planlagt.

Klima

Klimaet i Seera er dominert året rundt av subtropiske høytrykk som gir mye tørr luft og sol. Köppen's klimaklassifisering for stedet er «ørkenklima».
Heterogynidae

Utseende

Stor sett middelsstore (vingespenn gjerne 20 – 30 mm hos hannene) sommerfugler. Hannene ligner bloddråpesvermere (Zygaenidae), men skiller seg fra disse på at de er ensfarget, matt, mørkt fargede og på at antennene er bredt fjærformede. Hodet er lite med middels lange, fjærformede antenner. Kroppen er sylindrisk, vingene forholdsvis store, avlange, med korte hårfrynser, gjerne mørkegrå på farge. Hunnene er larve- eller maggotlignende, uten vinger og bein. De er mye større enn hannene. Larvene ligner larvene til bloddråpesvermerne, korte og trinne, ofte med gule lengdestriper. Kroppen har spredte, korte hår og vorteføttene er velutviklede.

Levevis

Larvene utvikler seg på ulike planter. Hann-larvene er fullt utvokst bare halvparten så store som hunn-larvene, og de går gjennom larvestadiet på mye kortere tid, men bruker til gjengjeld lengre tid på sin mer omfattende forvandling som pupper. De ferdigutviklede larvene spinner seg inn i kokonger som sitter svært synlig høyt i vegetasjonen.
Yuanmou

Yuanmou (kinesisk: 元谋县; pinyin:  Yuánmóu Xiàn) er et fylke i provinsen Yunnan i Folkerepublikken Kina. Det ligger i det autonome prefektur Chuxiong Yi.
Befolkningen var på 199 451 innbyggere i 1999.

Kulturminner

Fylket er kjent for funnstedet for tenner tilhørende det såkalte Yuanmoumennesket. Funnstedet ble i 1982 satt på Kinas liste over verneverdige kulturminner.

Jernbane

Chengdu-Kunming-jernbanen løper gjennom området.

Vei

Kinas riksvei 108 løper gjennom området. Riksveien begynner i Beijing og fører via Taiyuan, Xi'an og Chengdu sør til Kunming i den sørvestlige provinsen Yunnan.
Paso de Carrasco

Historie

Paso Carrasco ble grunnlagt i 1940.

Befolkning

Paso de Carrasco har 15 028 innbyggere (beregning 2004).

Kommune

Byens ordfører (alcalde) er Luis Martínez (2012).
Scenehuset

Scenehuset ligger i Bogstadveien 49 på Majorstuen i Oslo og har tidligere vært en kirke. Lokalene har en gulvflate på ca 190 kvm og det originale tregulvet fra slutten av 1800-tallet blir beskrevet av norske dansekunstnere som et av Oslos beste dansegulv. 
Scenehuset eies av Eiendomsspar AS, og leies av Danseinformasjonen som administrerer fremleie til dansekunstnere. Hovedsakelig blir rommet brukt som produksjonslokale, men også som et alternativ scenerom.

Historikk

I 1990, da Kirkens Bymisjon eide lokalene, gikk fire scenekunstgrupper sammen om å leie lokalene for å møte behovet for prøvelokaler og spillesteder i Oslo. Scenehuset AS ble opprettet og bestod av Boreas Teater, Dansdesign, RLJ-Teatret og Scirocco Dansekompani. Scenehuset AS ble oppløst i 1993, men leiekontrakten ble opprettholdt av Scirocco Dansekompani til 1995.
Da Eiendomsspar ble nye eiere av Bogstadveien 49 i 1995 overtok Senter for Dansekunst (Danseinformasjonen) leiekontrakten og har siden da administrert fremleie av lokalene.
Rayman Legends

Spillet

Rayman Legends bygger på den samme spillemekanikken fra Rayman Origins. Opp til fire spillere kan spille samtidig på flere ulike baner. Det er også mulig å kontrollere Murfy på en rekke baner, hvor han kan manipulere omgivelsene slik at de andre figurene lettere kan komme seg frem. På Wii U og PlayStation Vita kan man kontrollere Murfy med touchskjerm, på de andre utgavene flytter han seg automatisk og man trykker på en knapp på kontrollen for å påvirke omgivelsene.
Spillet har over 120 baner, inkludert 40 oppussede baner fra Rayman Origins, som kan låses opp gjennom å finne lykkekuponger i spillet. I tillegg er det ulike nettbaserte daglige og ukentlige konkurranser, hvor spillere kan vinne premier dersom de slår rekordene til de andre. Et lokalt fotballspill, kalt Kung Foot, følger også med.
Poenget med spillet er å redde 700 «Teensies». I hver normale bane kan man redde 10 Teensies, inkludert kongen og dronningen. Teensies kan være fanget i et bur eller festet på en stokk. Kongen og dronningen kan bli reddet gjennom å finne hemmelige dører i hver bane. For å få en lykkekupong må man samle over 450 lummer på en bane. Lummer blir brukt til å låse opp nye karakterer.
Zevallos oljekraftverk

Zevallos oljekraftverk er et oljekraftverk i Ecuador. Det har en installert produksjonskapasitet på 178 MW, fordelt på blokker a 2 x 73 MW og 1 x 32 MW. Anlegget ble påbegynt omkring 1975, og stod ferdig i 1979. Brenselkilden er fyringsolje og dieselolje.
Eremophygus

Utseende

Middelsstore (10-15 millimeter), ovale, gul- eller brunaktige skarabider, ganske matte. Oversiden har kraftig mikroskulptur.

Levevis

I alle fall noen av artene lever i høytliggende områder (ca. 4000 meter over havet).

Utbredelse

Slekten er utbredt i det sørlige Sør-Amerika (Bolivia, Argentina).
Skålefjell

Skålefjell, eller Skålafjellet, er en ås fem kilometer nord for Rosendal i Kvinnherad kommune. Åsen har en høyde på 664 meter over havet.
Cantharolethrus peruvianus

Utseende

En middelsstor til stor (27-45 millimeter), forholdsvis slank, blankt svart hjortebille. De er blant de største hjortebillene i Sør-Amerika, som mangler kjempestore arter innen denne gruppen.
Hannens kjever (mandibler) er kraftige, nokså rette, jevnt nedoverbuet, med tre spisse tenner nær spissen, og én tann nær roten. Antennene er påfallende lange og tynne, uten en tydelig vifte i spissen. Hodet har skrå kjøler på sidene og er bredt U-formet innbuktet i midten. Pronotum er trapesformet med framstikkende bakhjørner. Hunnen er mye mindre enn hannen, matt, uten forstørrede kjever. Hode og forkropp er nokså knudrete, hodet nesten kvadratisk.

Levevis

Larvene utvikler seg i råtne trestammer.

Utbredelse

Arten er utbredt i Bolivia og Peru.
Buprestites

Utseende

Slekten ble beskrevet basert på to ufullstendige fossiler. De var middelsstore praktbiller (forvingenes lengde 12-20 millimeter). Kroppsformen var avlang.

En holdbar slekt?

Slekten er beskrevet basert på svært ufullstendige eksemplarer fra Miocen-tiden. De fleste fossile insekter fra denne perioden lar seg greit plassere inn i fremdeles levende slekter. Det synes ganske tvilsomt om det er grunnlag for å regne disse artene til en slekt for seg.

Utbredelse

Slekten ble beskrevet basert på to eksemplarer fra Öhningen, Baden i det sørlige Tyskland.
Brynhild

Etymologi

Brynhild har opprinnelse i norrøne Brynhildr, dannet av brynja, «brynje», og hildr, «kamp». Brunhild er en gammelhøytysk form av navnet.
Ivar Grønsveen

Oppvekst

Grønsveen var født og oppvokst på et lite gardsbruk rett utenfor Hamar i Løten kommune. Han vokste opp i primitive forhold, uten bilvei, strøm og innlagt vann. Som ung lærte han å spille gitar av sin mor som kunne mange religiøse sanger. Noen år senere mistet han en finger på den ene hånda i en ulykke, men han fortsatte likevel å spille gitar frem til sin død.

Musiker

Grønsveen startet sin karriere i 1962 med bandet The Hurricanes, for så å bli medlem av The Tainix to år senere, hvor han traff Ole Ødegård. Det nye bandet hadde sine store forbilder i Sven-Ingvars fra Sverige – og de valgte å følge sine forbilder også i navnvalg, og endret navn til Ole Ivars etter de to fremtredende medlemmene.
Grønsveen var den store frontfiguren i Ole Ivars i det første tiåret, i tillegg til å ta seg av vokal og gitar. De vant Østlandsmesterskapet for pop-band både i 1965 og 1966, og etter seieren i 1966 kom en representant for plateselskapet Troll bort til Ivar og ville ha gruppen til å spille inn plate. Dette ble gjort høsten 1966, og suksessen kom med singlene «Regnets rytme», «Line» og «Har jeg sagt deg alt jeg ville si deg». Ole Ivars lå i toppen med albumet Ole Ivars på VG og Arbeiderbladets LP–liste høsten 1968.
Suksessen fortsatte med nye utgivelser gjennom 1969, og Grønsveen ga ut en single på egen hånd, «En liten blåveis», sammen med Tor Hauges Orkester.
Ved inngangen til 70-tallet begynte imidlertid besetningen i Ole Ivars å bli ustabil og danseband ble erstattet av diskotek, noe som hadde innvirkning på både popularitet og plateproduksjon for Hedmarks-gruppen. Grønsveen holdt likevel motet oppe og fikk som foregangsmann fart på bandet igjen. Like etter ble han kjent med NRKs Knut Bjørnsen, som hyret gruppen som husband til et av hans nye TV-programmer.
I 1972 utga gruppen albumet Flydur og andre tonearter, som ble deres siste albumet med Grønsveen.
Ivar Grønsveen døde etter et kraftig anfall av hjerteflimmer som følge av en medfødt defekt i hjertet. Grønsveen var 27 år gammel.
Lasse Johansen overtok som vokalist etter Grønsveen, og ble værende i gruppen til 1988. I dag er Ole Ødegård den eneste av originalbesetningen som gjenstår i gruppen.

Ettermæle

Kjetil Kjelle skrev hyllningslåten «Lysluggen»til Ivar Grønsveen i 1989. Utgitt på CD med Jannex. Grønsveen lagde selv flere melodier og arrangementer som ble innspilt med Ole Ivars.
Ny Amsterdam

Ny Amsterdam  (nederlandsk: Nieuw-Amsterdam) var navnet på den nederlandske bosetningen på 1600-tallet som ble etablert på den sørlige enden av øya Manhattan. Ny Amsterdam fungerte som det administrative setet for kolonimyndighetene i territoriet Ny-Nederland (nederlandsk: Nieuw-Nederland). 
Fort Amsterdam var blant annet en handelsstasjon - en faktori, som hadde lagerrom for pels som WIC handlet (for eksport). 
Handelsposten utviklet seg til en bosetning utenfor festningen Fort Amsterdam på Manhattan i 1614. Beliggende på den strategisk velegnete sørenden av Manhattan hadde festningen til hensikt å beskytte pelshandelen til Det nederlandske vestindiske kompani langs elven Hudson (den gang kalt for «Nordelven»). Ny Amsterdam ble en provinsiell utvidelse av den nederlandske republikk i 1624 og var utsett til å bli hovedstaden for provinsen i 1625.
Ny Amsterdam ble omdøpt til New York den 8. september 1664 til ære for den daværende hertugen av York, den senere kong Jakob II av England). Det var i hertugens navn at engelskmennene hadde erobret den. I 1667 oppga Nederland sine krav på byen og resten av kolonien i bytte for kontroll over Krydderøyene (dagens Bandaøyene) i Bandasjøen utenfor Indonesia).
Den opprinnelige nederlandske arkitekturen av Ny Amsterdam har fullstendig forsvunnet, grunnet branner i 1776 og 1835, noe som kun etterlater arkeologiske levninger. Den opprinnelige gateplanleggingen i Ny Amsterdam har i stor grad blitt værende intakt, det samme har en del hus utenfor Manhattan.
Agamopus lampros

Utseende

Middelsstore, blankt rødbrune til brunsvarte skarabider. Kroppsformen er hvelvet og avlangt oval. Hodet er bredt skovlformet. Dekkvingene har markerte punktstriper.

Utbredelse

Arten finnes i Ecuador, Panama, Costa Rica og Colombia.
Anne Knutsdotter

Melodien

Melodien er en folketone som Riis har lånt til visa, for over teksten i den trykte versjonen står det: Je tente mig saa længe hos en Telebondemand. Dette er en kummulativ folkevise som er kjent under flere melodier, men Riis har sørget for at melodien også er trykt i utgaven fra 1865.
Başkent University Medical and Research Center of Alanya

Başkent University Medical and Research Center of Alanya et Universitetssykehus og forskningssenter i Alanya, Tyrkia. Det er en av Başkent Universitys universitetssykehus i Tyrkia. Sykehuset åpnet 10. juli 2000 og har ca 100 senger i B-blokken og poliklinikk i A-blokken.
Circuit Songs

Circuit Songs er et musikkalbum fra 2007. Det var solodebuten til den norske jazzvokalisten Live Maria Roggen og ble utgitt i februar 2007 på merket Jazzland. Albumet består av Roggens tekster og komposisjoner. Albumet vant Spellemannprisen 2007 i åpen klasse.
Andre medvirkende er blant andre Maria Kannegaard, Mattis Kleppen, Gulleiv Wee, Arve Henriksen, Lars Andreas Haug og Bugge Wesseltoft.
Who's Who

Historie

Oppslagsverket utkom første gang i 1899. Det ble startet av Albert Nelson Marquis som et motstykke til den engelske Who's Who publikasjon med samme navn  (utgitt av A.C. Black siden 1849 og inneholdt betydelige  biografier siden 1897), første utgave inneholdt korte  biografier av mer enn 8 500 "betydningsfulle amerikanere". Albert Marquis skrev at bokens hensikt var å "beskrive enkeltindividers liv, hva de hadde oppnådd og hva de hade bidratt med i samfunnet, og gjøre dette kjent i et omfattende oppslagsver for den interesse det måtte ha."
Today, the company publishes over a dozen different series and offers an online database with information on 1.4 million individuals; Who's Who in America contains over 90,000 entries.
Opprinnelig uavhengig, utgis det nå av det amerikanske forlaget "News Communications, Inc" som også også utgir avisen The Hill, som kjøpte Marquis i 2003.

Innholdet

Marquis Who's Who s Oppgir at hvem/hva  som skal bli nevnt i bøkene  "er basert på den verdi det måtte ha som referanse. Enkeltpersoner blir aktuelle for 
innføring i kraft av deres stilling i samfunnet og/eller hva de har oppnådd, eller på annen måte bevist at de er betydningsfulle. Et individs ønske om å bli tatt med er ingen grunn. Tilsvarende, militær, rikdom eller sosial stilling er heller intet kriterium. Ei heller lovnad om å kjøpe boken gir aldri noen grunn i valget av hvilke biografier som skal publiseres". 
Et visst innblikk i utvalgsprosessen finnes i en artikkel av William L Hamilton med tittelen  "Who Are You? Why Are You Here?" som kom på trykk i The New York Times i 2005. Han skriver om de nye eieres oppkjøp av Marquis i 2003, "et redaksjonsteam på 70 med 12 forskere avgjør hvem somn er notable eller ikke."
Marquis kaller utvalgskriteriet "stringent" og sier at  biografiske data og kandidater for oppføring blir gjennomgått av redaktørene for å sikre kravene er oppnådd. Øverste ansvarlige, Gene M. McGovern, fortalte til New York Times at "den fundamentale standard er stilling og prestasjoner." Når en person er valgt blir manukskriptet sendt til vedkommede for kontroll, før det kommer på trykk.  I tilfeller hvor vedkommede avslår å oppgi biografiske  data, sørger  Marquis selv for dette.
Xysticus albidus

Utbredelse

Xysticus albidus er utbredt i det nordlige Europa, i Finland, Sverige, i Norge er den registrert i Sør-Varanger i Finnmark.

Utseende

Xysticus albidus er lyst eller litt mørkere brun eller rødbrun, med lysere eller mørkere flekker. Mange av artene i slekten Xysticus er ganske lik hverandre og er variable i farge, selv om enkelte kan ha artstypiske flekker (mønster). For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens genitalier, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Kroppen er todelt i en bakkropp og et hode-bryst parti, kalt cephalothorax. Hodet har forfra en slags firkantet form. Foran på hodet er det åtte øyne. Hos krabbeedderkopper er de to fremste beina ekstra kraftige og lange, mens de to bakerste beina er kortere.
Britiske imperie- og samveldeleker 1954

Britiske imperie- og samveldeleker 1954. Lekene (British Empire and Commonwealth Games) var de femte lekene som senere ble til Samveldelekene (Commonwealth Games). De foregående fire lekene het britiske imperielekene (British Empire Games). Lekene i 1954 ble arrangert i Vancouver i Britisk Columbia i Canada i perioden 30. juli til 7. august 1954. Det var 662 utøvere fra 24 nasjoner som deltok i ti sporter. England ble beste nasjon med 23 gullmedaljer foran Australia med tjue.
Verneplan I for vassdrag

Verneplan I for vassdrag er en av fire  verneplaner for vassdrag. Et utvalg ble nedsatt for drøftelse mellom NVE og de offentlige organer som var representert ved naturvern og friluftsinteressene i vassdragsspørsmål. Utvalget fikk navnet Sperstadutvalget.
På utvalgets anbefaling vedtok Stortinget i 1973 varig vern av 95 vassdragsobjekter. 51 vassdrag ble midlertidig vernet i 10 år da Stortinget ba om bedre dokumentasjon av verneverdiene og utbyggingsinteressene.

Vernede vassdrag

Under følger en fylkesvis liste over vassdrag som ble vernet under Verneplan I for vassdrag
Source (transistor)

Source (norsk: kilde) er en terminal for det elektriske innløpet på en transistor av felteffekttype, den terminalen som sender elektriske ladningsbærere inn i kanalen, og er typisk skapt som en brønn av dopet materiale. Terminalen som kalles gate (norsk: grind, port, styre) kontrollerer strømmen som går fra source og til drain (norsk: dren, sluk, utløp) ved å skape en tunnel av frie elektroner mellom disse terminalene. Source er elektrisk annerledes enn drain da den ligger på et høyere elektrisk potensial gitt typen ladningsbærere, det vil si at  er positiv sammenlignet med  for p-kanal og negativ for n-kanal FETs og MOSFETs.
Navnet er litt tilfeldig da de fysiske egenskapene til source og drain ofte er identiske, de er begge dopet med atomer som har tilsvarende egenskaper, selv om de ikke trenger være det. Det er også vanlig med en fjerde terminal som gjerne omtales som body, base, bulk, eller substrate. Denne er nødvendig for å etablere en referansespenning for transistoren.
Transistorer med source, gate, og drain er som oftest felteffekttransistorer (FET, JFET, MOSFET). Dette er imidlertid ikke entydig, og benevnelsene brukes også ofte om terminaler på integrerte kretser. Tilsvarende terminaler på bipolare transistorer (bipolar junction transistors, BJT) blir omtalt som emitter, base, og collector hvor emitter tilsvarer source. Tilsvarende for radiorør er katode, gitter, og anode, hvor katoden tilsvarer source og er kilden til ladningsbærere.
Hva som representerer faktisk source i en FET-transistor er ikke helt klart, da source kan beskrives som et grenselag som flyttes inn i kanalen slik at det oppstår to transistorer. Den ene transistoren har da reell source pluss et grenselag som tilsvarer drain, og den andre transistoren har da et grenselag med source og den reelle drain. Grenselaget mellom disse to transistorene kan da plasseres hvor som helst i kanalen, og grenselagets egenskaper vil endres kontinuerlig i hele kanalens lengde. Endringene vil også være kontinuerlige, slik at en kan integrere langs kanalen. Dette grenselagets egenskaper blir omtalt som source boundary condition. Den reelle source kan være en brønn som inkluderer et nokså stort areal, som er sterkt dopet, og med en metalltilkobling, mens den virtuelle source inne i kanalen kan ha et nokså lite areal og befinne seg i et langt svakere dopet område. Disse forskjellene hindrer oss ikke i på noe vis i å analysere grenselaget, og å forenkle analysen.
Elektrofon

En Elektrofon er et musikkinstrument der lyden primært produseres av en elektrisk drevet oscillator. Det elektriske signalet som danner tonen kan være generert mekanisk (som på et el-piano) eller gjennom elektronisk programmering (som på en synthesizer). Den regnes som en av fem hovedkategorier i Hornbostel-Sachs-systemet for klassifisering av musikkinstrumenter (selv om den ikke var med da systemet ble publisert i 1914).
Ethvert instrument som lager lyd utelukkende ved hjelp av elektriske midler er en elektrofon, men begrepet ble opprinnelig ikke brukt om instrumenter hvor elektrisitet bare ble brukt for å forsterke lyd laget på konvensjonelt vis (så den elektriske gitaren ville for eksempel bli klassifisert som en kordofon og ikke elektrofon). I dagens klassifisering tilhører disse instrumentene gruppe 51.
Blodpannekake

Blodpannekake er en matrett som har vært vanlig i samisk og norsk tradisjon. Det er pannekaker som inneholder blod. Den er beskrevet i blant andre Henriette Schønberg Erkens Store kokebok fra 1929.

Fremstilling

Alt blandes til en tynn pannekakerøre. Bruk minst mulig mel, og la røren stå og svelle. Serveres med rørte tyttebær og brunostsaus.
Saus: 1/2 l melk og ca. 75 g brunost (ikke geitost) kokes til en jevn, fin saus.
Knees Up Mother Brown

«Knees Up Mother Brown» er en britisk sang fra 1938 med melodi og tekst av Harris Weston og Bert Lee.
Den ble en populær pubsang og var særskilt assosiert med cockneykulturen. Uttrykket «knees up» betyr en fest eller dans.
Melodien har blitt tatt i bruk av fotballfans til ulike sanger, mest gjenkjennelig med ordene «Who Ate All the Pies?»
Den tjente også som inspirasjon for sangen «Step in time», skrevet av Sherman Brothers, til filmen Mary Poppins.

Norsk versjon

Egil Hagen har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Bestemamma Ravn».