Johann Friedrich Overbeck

Bakgrunn

Friedrich Overbeck var en sønn av Christian Adolph Overbeck (1755–1821) som var Lübecks Bürgermeister, senators, Domherr, jurist og dikter («Komm, lieber Mai, und mache») og barnebarn av juristen Georg Christian Overbeck (1713–1786), og hans hustru Eleonora Maria Jauch (1732–1797).
I 1804, et år som betraktes som skjellsettende for den livskurs den ennå ikke 14 år gamle Johannes Overbeck skulle slå inn på, bragte faren ham som elev til maleren Joseph Nicolaus Peroux, som da levde i Lübeck. Det var han som «tente den første kjærlighetsild til den guddsommelige kunst» i ha, - som han selv senere i livet beskriver det i et brev til sin gamle lærer.
17 år gammel kom Johann Friedrich Overbeck på Wiens Akademi. Derfra ble han imidlertid bortvist sammen med noen andre unge malere som var betatt av romantikkens syner og fiendtlig stemte mot alt akademisk vesen. De tok i 1810 til Roma, og Overbeck, den betydeligste av dem, ble den ledende ånd.

Maler

Der nede oppstod så det eiendommelige kunstnersamfunn, San Isidoros kunstbrorskap, hvor Peter von Cornelius, Overbeck, Julius Schnorr von Carolsfeld, Friedrich Wilhelm Schadow og Philipp Veit ble de førende, og hvis program, Kunst og religion gående opp i en høyere enhet, ble samlingsmerket for nasarenerne. Da Cornelius, den mest energiske, likesom flere andre snart frigjorde seg fra denne retning og noen år senere forlot Roma, ble Overbeck den egentlige bærer for nazarensk kunst i dens følelsesfullt-blide og mystisk-svermeriske skikkelse. 
I 1813 var Overbeck, som hadde kontakt med kardinal Pietro Ostini, gått over til katolisismen. Dette fikk også en sterk innflytelse på hans kunst. Overbecks kunst, hadde tidligere vært innenfor rammene av den før-rafaelittiske kunsts formspråk (Fiesole, Pietro Perugino, Francia) og var kjennetegnet av formens stilfullhet og tegningens konturfinhet. Nå kom det en religiøs askese inn i Overbecks kunst, og dette var et brudd med nasarenersnes preferanser. Omskiftet bragte hurtig nasarenerskolen til fall. Ikke alle var like betall av Overbecks endrede stil. Da Overbeck, en kunstner høytstrebende, fantasifull og sjelsdyp som få, døde i høy alder, var han en forlengst glemt mann.

Noen viktige verker

Overbeck har utført betydelige freskoarbeider: emner av Josefs historie (1816) i Bartholdys Casa Zuccharo (senere bragt tilBerlin), Det befridde Jerusalem (Massimis Villa), Frans' Rosenunder, fresker 1829 i Santa Maria degli Angeli ved Assisi, oljemaleriene Kristi inntog i Jerusalem (1820) og Pietá (Lübecks Mariakirke), Marias kroning Kölner Dom, det store, lite vellykkede Religionens Triumf i Kunsten i lignelse av Rafaels disputa (1840, Frankfurts Städelske Museum), Marias kroning (1866, Mexico) og flere. 
Også portretter, selvportrett 1844 i Uffizi, andre i museer i Berlin, Lübeck (som har en Overbeck-sal), mannsportrett i Hamburger Kunsthalle med videre. I kartonger og tegninger kommer hans kunst oftest best til sin rett: Jesu Kristi levned (40 tegninger, gjengitte i stikk), Pasjonen (de 14 stasjoner), de syv sakramenter (1861), som likesom andre av Overbecks tegninger er mangfoldiggjorte ved reproduksjon.
I 1819 flyttet Overbeck fra Isidoroklostret, men ble i Roma og virker som professor ved San-Luca-akademiet. I Thorvaldsens Museum i København  er det flere prøver på hans kunst.