Anne Marie Ziegler

Slekt og oppvekst i Dresden

Anne Marie Ziegler ble født på Pillnitzslottet utenfor Dresden. Hun var datter av herren på Pillnitz, Caspar Ziegler († 1547) og  hans hustru Clara von Schönberg. Hun tilhørte adelsslekten Ziegler som på 1300-tallet hadde blitt rike på sølvgruvedrift og opphøyet til adelskap i markgrevskapet Meißen. Hun var oldebarn av Wigand (III) Ziegler, som sammen med sin bror, Michael Ziegler ble utnevnt til markgrevlig myntmester i Freiberg i 1391.
De fleste detaljene vi kjenner fra Zieglers liv kommer har sitt opphav i dokumenter fra rettssaken mot henne i 1575.
Fødselen til Anne Marie Ziegler var svært uvanlig. Hun ble født prematurt, og angivelig å skal kurfyrsten av Sachsen ha svøpte henne i huden fra en kvinnes kropp som hadde blitt gnidd inn med en type balsam. Under rettssaken mot henne i 1575 sier hennes daværende ektemann, Heinrich Schombach, at balsamen var en tyrkisk brennevin og alkymisten Philipp Sömmering hevdet at kvinnehuden som hun ble svøpt i kom fra en moské, og at spedbarnet ble værende svøpt i huden i tolv uker, til kroppen hennes hadde nådd et ikke lenger prematurt stadie.
Begge foreldrene til Ziegler tilhørt adelen i Dresden, så store deler av hennes barndom ble tilbragt på hoffet til kurfyrsten August I av Sachsen av huset Wettin i Dresden, og hun hadde prinser og andre adelige som gudfedre. 
Det ble sagt at hun hadde dårlig fysisk helse, men hun så ikke selv på dette som noe hinder. Under rettssaken mot henne i 1575 hevdet Ziegler at hun ikke blødde. Hun konkluderte at hun derfor var mer gudfryktig og from enn andre, og at hun ønsket å være som en engel.

Voldtekt og første ekteskap

Da Anne Marie Ziegler var fjorten år, forsøkte hennes mor, Clara von Schönberg, å gifte henne bort til en junker ved navn Nikolaus von Hamdorff, Ziegler avviste ham. Hamdorff ble provosert av avvisningen, og voldtok den da fjorten år gamle Anne Marie Ziegler, som så ble gravid som følge av samleiet. Hun bar frem barnet i hemmelighet, pg etter fødselen svøpte hun barnet i et linklede, og sammen med en kammerpike kastet barnet på vann.
Når Ziegler var seksten år ble hun giftet bort til en adelsmann fra Rothenburg, men ekteskapet ble kortvarig. Etter kun ni uker omkom hennes nye ektemann i en rideulykke.

Fra hoffet i Dresden til hoffet i Gotha

Etter hennes nye ektemanns død endte Anne Marie opp i byen Gotha, hvor hennes bror, Hans Ziegler, var hoffmann ved hoffet til hertug Johann Fredrik II av Sachsen (Sachse-Gotha) av huset Wettin. Hans Ziegler var desperat etter å finne noe til å ta seg av sin særdeles uheldige søster, så hertugen og Hans tvang  Anne Marie til å gifte seg med hertugens skjeløyde hoffnarr, Heinrich Schombach. Det var, etter alt å dømme, ikke et lykkelig ekteskap.
I 1566 møtte Anne Marie og hennes nye ektemann, Heinrich, en mann ved navn Philipp Sömmering ved hoffet i Gotha. Sömmering jobbet som alkymist for hertug Johann Fredrik II.
Under Grumbachfeiden i 1567 ble Gotha beleiret av kurfyrsten av Sachsen, August I von Wettin. Anne Marie, Heinrich Schombach og Philipp Sömmering rømte da sammen til byen Eschwege i Hessen.

Anklager om mord, forgiftningsforsøk og planlagt tyveri

Etter at Anne Marie Ziegler, Philipp Sömmering og Heinrich Schombach ikke klarte å produsere «De vises stein» til hertug Julius, krevde hertugen å få tilbakebetalt pengene han allerede hadde gitt dem for arbeidet. Sömmmering rømte fra byen, noen som inkriminerte Ziegler og Schombach som ble værende og førte til at de ble arrestert. Alle tre ble stilt for retten i 1574, anklaget for flere forbrytelser. Forbrytelsene de ble anklaget for var mord på en kurer, forsøk på å forgifte hertuginne Hedwig av Braunschweig-Wolfenbüttel av huset Hohenzollern og tyvkopiering av nøklene til hertugens eget soveværelse med hensikt å stjele dokumenter. Det er antatt at den reelle forbrytelsen til de tre var ikke å klare å produsere «De vises stein», samt forsøke å dekke over det faktum for å unngå konsekvensene.

Tortur og henrettelse

Anne Marie Ziegler, Philipp Sömmering og Heinrich Schombach ble alle tre torturert. Alle tre tilstod forbrytelsene de var anklaget for under torturen.
Den 7. februar 1575 ble de tre fraktet til Mühlentor for en av de mer brutale henrettelsene i samtiden. Mühlentor lå omtrent der Herzog-August-Bibliothek i Wolfenbüttel ligger i dag. Sömmering og Schombach ble begge brent gjentatte ganger med glødene tenger, for så å bli kvartert levende.  Kvarteringen, «firedelingen», startet med at kjønnsorganene ble skåret av og tarmene trukket ut og brent mens den dømte, dersom han var ved bevissthet, så på. Deretter ble han halshugget, og kroppen ble delt i fire deler. Delene ble kokt, normalt i tjære eller saltvann, slik at de ble konservert, og deretter ble de utstilt for å vise hva staten gjorde med forrædere. Dette hindret også at tilhengere av den dømte, som oftest hadde ledet en eller annen form for opprør, kunne gi den dømte en verdig begravelse.
Anne Marie Zieglers henrettelse var ikke noe mer barmhjertig. Zieglers hud ble revet av, før hun ble bundet fast til en jernstol og brent levende.