google/wiki40b huggingface dataset:
The Wraith

Handling

Packard Walsh og hans motoriserte gjeng terroriserer en småby i Arizona ved å tvinge ungdommer til kappkjøring med bilen som innsats. En dag blir den fryktede gjengen utfordret av en mystisk ung mann i en like mystisk bil. Den mystiske føreren slår konkurrentene og starter deretter en dødelig jakt på gjengen. Det viser seg at den mystiske bilføreren er en overnaturlig skapning som ble skapt av liket til tenåringsgutten Jamie Hankins. Hankins ble på et tidligere tidspunkt drept av Walsh etter at han hadde tatt ham sammen med kjæresten hans. Hankins har nå kommet tilbake for hevn, og er tilsynelatende udødelig og i besittelse av en bil som ingen har sett maken til.

Om filmen

Det meste av filmen ble innspilt i Tucson i Arizona.

Anmelderne

The Wraith fikk lunken mottakelse av kritikerne og har bare fått 33 % på Rotten Tomatoes.
Verdensmesterskapet i håndball for menn

Verdensmesterskapet i håndball for menn er blitt arrangert siden 1938.
Poseidons hemmelighet

Handling

Luksusfartøyet Poseidon ligger havarert etter å ha blitt truffet av en tsunami i Stillehavet og de overlevende venter på å bli berget. Mike Turner er en bankerott taubåtskipper som ankommer skipet med mål om å tilegne seg mest mulig verdigjenstander som befinner seg der. De får snart følge av en gruppe terrorister som ledes av Dr. Stefan Svevo. Forkledd som leger ankommer de skipet på jakt etter et parti gull og en last med plutonium. Samtidig med dette begynner det endevendte skipet å røre på seg og det blir snart klart for både overlevende og skattejegere at det vil synke.

Om filmen

Poseidons hemmelighet ble dårlig mottatt av anmelderne. Den fikk 1 av 4 stjerner av den amerikanske filmanmelderen Roger Ebert, mens Leonard Maltin gav den 1,5 av 4 stjerner.
Skogsøy (Mandal)

Skogsøy er ei øy øst for Tregde og vest for Eigebrekk og ligger øst i Mandal kommune i Vest-Agder. Det er også ei bro ved Skogsøysund. Mellom fastlandet og Skogsøy går Skogsøysundbroa.
Høyeste topp på øya er Sønnerheia 73 moh. Herfra kan Eidsvarden, Utvår og Tånes sees mot øst, Skagerak mot sør og Tregdefjorden, Skjernøysund og båtleia til Mandal i vest. Steinvarden på toppen er et merke som forteller om varsling før telefon, mobil og radio var påtenkt. Toppen av heia var og et utkikkspunkt for skipstrafikken langs kysten.
Cowboys from Hell

Albuminformasjon

Cowboys from Hell er sett på som Panteras "offisielle" debut av de fleste band, inkludert dem selv, da de la sine glam-dager bak seg, og begynte å spille en type musikk som var tydelig orientert mot groove metal.
Albumet var tilgjengelig på kassett, CD, vinyl, samt en versjon i begrenset opplag (samme album men i en avlang boks).
Like etter utgivelsen ble en logo for bandet laget. Logoen består av bokstavene CFH i et rundt design, som er initialene for tittelen på dette albumet. Phil Anselmo har denne logoen tatovert på siden av hodet, med en ring av piggtråd rundt. Mange tilhengere av Pantera bruker også denne logoen som motiv for en tatovering.
Sangen «Cowboys from Hell» kan bli funnet på Guitar Hero-spillet for PlayStation 2.
Sangen «Domination» har blitt covret av det finske bandet Apocalyptica, og kan bli funnet på deres andre album, Inquisition Symphony.
Bullet For My Valentine laget en coverversjon av «Domination», og gav den ut som b-side på singelen sin, Tears Don't Fall.

Mottagelse

På Billboard Music Charts sin Top Heatseekers havnet Cowboys from Hell på 27.-plass.
IGN har rangert Cowboys from Hell som det 19. mest innflytelsesrike heavy metal-albumet noensinne. De sa følgende om albumet: 
"Along with Vulgar Display of Power, Pantera's first album is not only considered one of the band's best, but is also one of the defining albums of early '90s metal. The band's chemistry really begins to gel with collective symmetry here, as a pre-Dimebag Darrell (he was known as Diamond Darrell back then) rips the strings of his axe like a rabid weasel, frontman Phil Anselmo following in kind with chaotic vocal utterances, and the rhythm section of Vinnie Paul and Rex Brown keeping the rhythms in check and the whole mess glued together with low end prowess."
Allmusic sier følgende om albumet:
"Pantera's breakthrough album, Cowboys from Hell, is largely driven by the band's powerful rhythm section and guitarist Diamond Darrell unbelievably forceful riffing, which skittered around the downbeats to produce unexpected rhythmic phrases and accents, as well as his inventive soloing."
Albumet ble rangert som nummer 11 i Guitar World sin utgivelse i oktober, 2006, på listen deres over de 100 beste gitaralbum noensinne.
Albumet ble rangert som det 85. beste heavy metal-albumet noensinne av metal-rules.com.
Kronk Gym

Kronk Gym er et legendarisk treningsstudio for boksere. Gymmen ligger i Detroit, USA. Den meget anerkjente boksetreneren Emanuel Steward driver stedet.
Kronk opparbeidet seg et bra rykte mot slutten av 1970-tallet da boksere som Thomas Hearns og Hilmer Kenty trente der. I 1980 ble Kenty Kronks første verdensmester. Hearns fulgte opp ved å bli verdensmester bare en måned etter dette. I 1983 ble en annen Kronk-bokser Milton McCrory WBCs verdensmester i Weltervekt. Tidligere mester var Sugar Ray Leonard. Jimmy Paul slo Harry Arroyo og ble IBFs verdensmester i Lettvekt i 1985. Duane Thomas ble verdensmester i Lett mellomvekt i 1986.
Prentiss Bird var visepresident for gymmen på 1980-tallet. I æraen til Lennox Lewis på 1990-tallet var Richard Slone visepresident, direkte underlagt Steward.
På 90-tallet åpnet Kronk en ny boksegym i Tucscon. Kronk begynte også å selge bokseprodukter gjennom kataloger.

Trivia

Websiden til Kronk; www.kronkgym.com åpnet i 1998. De omhandler informasjon om treningsstudioet og bokserne.
Birkenes prestegjeld

Birkenes prestegjeld var prestegjeld i Birkenes kommune i Aust-Agder fylke, og tilhørte Vest-Nedenes prosti i Agder og Telemark bispedømme.
Prestegjeldet som administrativ enhet ble faset ut av Den norske kirke fra 2004 og blir ikke lenger brukt.
It's a Sin to Tell a Lie

«It's a Sin to Tell a Lie» er en amerikansk populærmusikksang fra 1936, skrevet av Billy Mayhew.
Den ble opprinnelig introdusert av Fats Waller. Han spilte sangen inn i New York 6. mai 1936. Den ble utgitt på 78-platen Victor 20-1595.
Sangen fikk nytt liv i 1955 av Somethin' Smith and the Redheads på singleplaten Epic 5-8093. Deres versjon lå på en syvendeplass på Billboard-listen.
John Denver forteller en historie om sangen og gjør en coverversjon av den på albumet Live at the Sydney Opera House (RCA Victor VPL1-7167) fra 1978.
Andre artister som har spilt inn versjoner på plate innbefatter Tony Bennett, Lenny Breau, Ann Breen, Billy Cotton and his Band med refrengsang, Steve Goodman, Buddy Greco, Vera Lynn. Jerry Murad and the Harmonicats, Patti Page, Elvis Presley, Bobby Vinton og Slim Whitman.

Norsk versjon

Arne Svendsen har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Det er synd å si en løgn».
Debarwa

Historie

Debarwa var tidligere hovedstaden i et gammelt kongerike som het Medri Bahri, som kan oversettes med Havets rike. Byen ble valgt til hovedstad på 1400-tallet av den daværende guvernøren av Mareb Mellash, som var utpekt av den etiopiske herskeren og bar tittelen Bahre Negashi. I 1520 tilbragte den portugisiske presten Francisco Alvares en måned i Debarwa, og ifølge hans beskrivelse hadde styresmaktene bygget «festnings-lignende» administrasjonsbygg, og byen var omgitt av et frodig jordbruksområde.
På 1530-tallet ble byen plyndret av styrkene til imam Ahmed al-Ghazali, men Bahre Negashi Yesh'aq bygget byen opp igjen. Den samme Bahre Negashi-en tillot tyrkerne å bygge et festningsverk i stein på 1560-tallet, og Debarwa ble dermed tyrkernes administrative hovedkvarter i høylandet frem til 1578.
I 1542 tilbragte en portugisisk ekspedisjon under ledelse av Cristóvão da Gama regntiden i Debarwa, som Bahr Negus' gjester.
Osmanene invaderte en del av Medri Bahri i 1557, og kjempet i flere tiår for kontroll over lokalbefolkningen og deres etiopiske naboer. Da uroen omsider la seg hadde osmanene måttet trekke seg tilbake til Suakin, Massawa, Hergigo og området innenfor, men til tider gjorde de nye utfall i distriktene Bogos, Hamasien og Habab.
Derwaba ble hardt rammet av tyfus-epidemien i 1893, som kom i kjølvannet av den store hungersnøden i årene 1888–1892. En fransk besøkende beskrev Debarwa som "desimert", og alt som var igjen av den en gang så velstående byen var "noen få hauger av steiner, en nesten ødelagt kirke, og et par elendig skur".

Demografi

Flertallet av befolkningen i Debarwa tilhører tigrinjafolket, en tigrinja-talende etnisk gruppe som for det meste er medlemmer av Den eritreiske ortodokse kirke.

Økonomi

Befolkningen i området produserer poteter, tomater, kylling og korn, som de selger på markedet hver lørdag.
I tillegg til markedet drives det gruver i Debarwa, med ressurser som gull, kobber, sølv og sink.
Byen er en viktig transportrute mellom det sørvestre hjørnet av regionen, Debub, og hovedstaden Asmara.
Det japanske selskapet Hitachi drev i sin tid en kobbergruve nær Debarwa, men gruven ble nedlagt på 1960-tallet på grunn av utbruddet av den eritreiske selvstendighetskrigen.
Abscisinsyre

Abscisinsyre (ABA) er et plantehormon som regulerer frøutvikling, frøhvile, spalteåpninger, toleranse for tørking og ledningsevne i xylemet (ledningsvev). ABA fungerer som et stresshormon, og man finner økte forekomster for eksempel ved tørke. Økte nivåer av ABA fører til at spalteåpningene lukker seg, og planten kan dermed spare på vannet som brukes til fotosyntese. Dette er en reaksjon som ellers skjer om natten. På dagtid går nivå av ABA ned og spalteåpningene åpner seg. Planten kan da bedrive transpirasjon.
Utviklingsroman

Utviklingsroman er en litterær tradisjon der man følger en eller flere personers personlig utvikling gjennom en periode fra deres problem starter til den slutter. Utviklingsromanen skiller seg ut fra et slektende begrepet dannelsesromanen ved at hovedpersonen/ene har en aktiv innstilling og selv tar hovedansvaret for sin utvikling.
De fineste

De fineste er et samlealbum med Anita Skorgan, utgitt i 1980.
Ylvingen

Ylvingen er ei øy i Vega kommune på Helgeland i Nordland. Øya er på 7,6 km² og har om lag 30 fastboende. Det er ferjeforbindelse til fastlandet og til Vega samt hurtigbåtforbindelse til Brønnøysund og Sandnessjøen. Under andre verdenskrig bodde det om lag 200 mennesker på øya. I disse årene opparbeidet om lag 250 krigsfanger fra Russland, Serbia og Polen tyske festningsanlegg på øya. På Tyskhåjen finnes minnesmerker fra krigens dager.
Ylvingen blir av de fleste på Helgeland kalt Ulvingen, mens beboerne selv og de nærmeste naboene kaller øya Ølvinje.
Ylvingen ble valgt som lokalitet da NRK spilte inn dramaserien Himmelblå i 2007-2009. Øya har beholdt navnet i serien, og flere av de fastboende var statister. TV-seriens første åtte episoder ble sendt på NRK1 høsten 2008, mens åtte nye episoder ble sendt vinteren 2009. De siste episodene ble sendt i mars og april 2010.
Tanda kullkraftverk

Tanda kullkraftverk er et kullkraftverk beliggende i området Ambedkarnagar i delstaten Uttar Pradesh i India, ikke langt fra elva Sarayu. Det har en installert produksjonskapasitet på 440 MW.
Brenselstypen er kull. Årlig produksjon i 2006-07 var totalt 3,114 TWh, og utslippene av CO2 var 3,6615 mill tonn.
Ragnhild Jølsen

Liv

Ragnhild Jølsen kom fra en slekt med sterke kunstneriske og tekniske interesser. Felespill, treskjæring, trang til å gjøre oppfinnelser og sans for tekniske nyvinninger lå til slekta. 
Ragnhild Jølsens far, Holm Jølsen, var en av de tidlige industripionerer i Norge og drev utfra storgården Ekeberg gård i Enebakk Skandinavias største fyrstikkfabrikk i Ekebergdalen i perioden 1866–1886. Han anla også cellulosefrabrikk. Fra før av hørte sagbruk og telgsteinsbruk til gården. Anleggene ble utsatt for branner, og Jølsen bygde seg opp igjen gang på gang. Til sist måtte han gi opp og ble satt under administrasjon. I 1889, da Ragnhild Jølsen var 14 år gammel, brøt familien opp fra den tradisjonsrike gården som hadde tilhørt slekta siden 1634, og flyttet til Kristiania. Her gikk den unge Ragnhild Jølsen på Hartvig Nissens skole. I tillegg tok hun timer i skulptur, og det finnes noen arbeider etter henne fra den tida og senere. Hennes innsikt i billedhuggerkunsten har tydelig bidratt til å bevisstgjøre henne som språkkunstner.
Familien flyttet tilbake til Enebakk i 1896, og det var en påkjenning for den da 21 år gamle Ragnhild Jølsen å oppleve slektsgården i forfall. Det var nå hun tok til å samle tradisjoner og begynte å skrive for alvor. Begge foreldrene satt inne med tradisjonsstoff, og især var moren, Pauline Jølsen, en kilde for muntlig folketradisjon som datteren forsto å gjøre seg nytte av. Hun samlet også fra andre kilder. I 1903 pleiet hun sin mor til hun døde, samme år kom hennes første roman ut. I 1904 ble gården solgt. Hun tok seg også av sin far på dødsleiet. Han døde i 1906. Ragnhild Jølsen drev rovdrift på egne krefter og skapte de verker hun er kjent for i ettertid i løpet av en periode på fem år.
Etter å ha mottatt et legat reiste hun til Roma i november 1906 og vendte tilbake til Enebakk i juli 1907. Hun døde i januar 1908, knapt 33 år gammel. Kanskje fikk hun i seg for mye av sovepulveret Kloral som var i bruk på den tid. Det kan også tenkes at hun led av en alvorlig svekkelse. Hun bodde sammen med to eldre søstre da hun døde, og de har gitt detaljert informasjon om omstendighetene rundt dødsfallet. Ragnhild Jølsen var ung, vakker, begavet og med et visst ry som bohem. Det var ikke til å unngå at hennes brå død utløste spekulasjoner. Ragnhild Jølsen er begravet mellom sine foreldre ved Enebakk kirke, nær østveggen.
Ragnhild Jølsen hadde mange planer for sitt videre forfatterskap da hun døde, blant annet var hun i gang med den romanen som skulle hete Den røde høst. Til denne forelå det ved hennes død en disposisjon og to kapitler, «Haven» og «Vibe Vang». Med disse fragmentene som utgangspunkt har Kari Christensen bygd opp sin framstilling av Ragnhild Jølsens liv og diktning.
Lort (Horten)

Lort er en liten, ubebodd øy syd for Løvøya i Horten kommune på rundt 1 500 kvadratmeter.
Opprinnelig het øya Lillelort, fordi det lå så nærme den tidligere plassen Lort på Løvøya.
Øya har en liten strand, foruten svaberg og en aldri så liten skog.
I camping- og badesesongen brukes øya til grilling, bading og telting.
Chola-dynastiet

Chola-dynastiet (tamil: சோழர்|சோழர் குலம்; uttale i IPA: ['ʧuʒə], Chozhar) var et tamilsk dynasti som hersket i Sør-India. Sammen med de to dynastiene Chera og Pandya, utgjorde Chola de tre hoveddynastiene i jernalderens India og var kollektiv kjent som «de tre kronede konger». Den eldste pålitelige omtalen av dynastiet er fra inskripsjoner fra 200-tallet f.Kr. som ble etterlatt av Ashoka fra Mauryariket, og i oldtidens Sangamlitteratur.
Den sentrale delen av Cholariket var den fruktbare dalen langs elven Kaveri, men monarkene hersket over et betydelig større område på høyden av sin makt fra slutten av 800-tallet f.Kr. og fram til begynnelsen av 1200-tallet e.Kr. Hele landet sør for elven Tungabhadra var forent og ble holdt sammen som en statsdannelse i mer enn to århundrer. Under keiser Raja Raja Chola I og hans etterfølgere Rajendra Chola I, Rajadhiraja Chola, Virarajendra Chola og Kulothunga Chola, ble riket en militær, økonomisk og kulturell maktfaktor i sørlige og sørøstlige Asia. Makten til den nye riket ble proklamert til den østlige verden ved ekspedisjoner til elven Ganges i nordlige India hvor Rajendra Chola I overtok og okkuperte byene til det maritime riket Shrivijaya i sørøstlige Asia, foruten også med gjentatte sendebud til Kina. Flåten til Cholariket representerte høydepunkten for indisk sjømakt.
I løpet av perioden 1010–1200 e.Kr. strakte Cholarikets områder seg fra øyene i Maldivene i sør, og så langt nord som til breddene av Godavari i Telangana. Rajaraja Chola erobret halvøya i sørlige India, annekterte deler av hva som i dag er Sri Lanka, og okkuperte øyene i Maldivene. Rajendra Chola sendte en seierrik militær ekspedisjon til nordlige India som berørte Ganges, og beseiret Mahipala fra Palariket. Deretter fortsatte hæren inn i hva som i dag er Bangladesh og herjet der. Han greide å invadere byene til Shrivijaya i Malaysia, Indonesia og sørlige Thailand. Etter denne framgang fikk Cholariket en nedgang på begynnelsen av 1200-tallet grunnet framveksten av Pandyariket som til sist ble årsaken til at det gikk under.
Herskerne i Cholariket støttet litteraturen skrevet på tamilsk, og deres tid var den mest kreative epoken i historien til sørlige India og en gullalder for den tamilske kulturen. Herskernes segl på mange bygninger er vitnemål at herskerne var ivrige byggherrer og hadde visjoner om templene ikke bare var steder for religion, men som sentre for økonomisk aktivitet. Cholarikets kunst spredte seg og hadde innflytelse i sørøstlige Asia.
Riket var nyskapende i et sentralisert form for regjering og etablerte et disiplinert byråkrati. I løpet av rikets imperialistiske periode økte urbaniseringen og det var samtidig en stor jordbruksekspansjon med et velutviklet system for vannhåndtering. I løpet av denne perioden blomstret økonomien og særlig handelen grunnet velorganiserte tamilske handelslauger som kontrollerte langdistansehandel.
Huldreeventyr

Huldreeventyr er en undersjanger innenfor eventyr- og sagntradisjonen som ble kjent gjennom Peter Christen Asbjørnsens samlinger av Norske Huldre-Eventyr og Folkesagn. Huldreeventyr er direkte oversatt fra tysk Elfenmärchen, et begrep som ble tatt i bruk av brødrene Grimm og som de igjen hadde oversatt fra det engelske fairytale.
Asbjørnsen brukte begrepet huldreeventyr dels for å karakterisere personlige, supranormale opplevelser, dels for å betegne fullt utviklede, avrundede sagn med flere episke trekk. Personlig opplevde overnaturlige hendelsene tilsvarer det som innenfor moderne folkloristikk kalles memorat, mens de avrundede og mer utbygde sagnene gjerne kalles for fabulat. Begge deler forekommer i Asbjørnsens Norske Huldre-Eventyr og Folkesagn. Knut Liestøl påpeker at Asbjørnsen ikke sondret helt klart mellom memorat og sagn/fabulat, men at han nærmet seg en slik sondring. Knut Liestøl understreker videre at Asbjørnsen ikke hadde skapt ordet huldreeventyr, slik Moltke Moe mente, og at ordet dessuten allerede var tatt i bruk i Norge av Ivar Aasen. Asbjørnsens samlinger av huldreeventyr og folkesagn inneholder mange folketros-utsagn, og er dermed en viktig kilde til studiet av folkelig religiøsitet/folketro. Huldreeventyrene er imidlertid ikke eventyr i folkloristisk mening. Huldra forekommer for eksempel strengt tatt ikke i eventyr.
Asbjørnsen utga sine samlinger Norske Huldre-Eventyr og Folkesagn I-II i 1845 og 1848, og fikk snart anerkjennelse, blant annet fra Peter Jonas Collett i Den Constitutionelle. Han roste især naturskildringene i rammefortellingene. Rammefortellingene setter fortellingene inn i en sammenheng og tegner ulike fortellermiljø der Asbjørnsen også kan la fortellerne (informantene) og andre tilstedeværende komme fram med personlige refleksjoner omkring underjordsfolk/tusser/haugfolk, svarteboksformler, gjengangere og lignende. Særlig interessant i så måte er eventyret «Julebesøget i Præstegaarden».
Informantene, de som har fortalt eventyrene til innsamlerne, kan være mer eller mindre historiske personer – iblant karikerte – der modellene lar seg etterspore, eller oppdiktede personer som Asbjørnsen setter inn i situasjonen slik det passer. Det er ikke sikkert at historiene er blitt fortalt under de forhold som Asbjørnsen forteller om i sine rammefortellinger. Asbjørnsen skapte imidlertid troverdige fortellermiljø. Når et jaktselskap tar en hvil, eller kommer fram til et overnattingssted, for eksempel en hytte på fjellet, så ligger det til rette for jakthistorier. Den ene fortelleren inspirerer den andre. Rundt et leirbål i Nordmarka, kan det også være naturlig med selsomme historier om fisking, tjern med dobbelt bunn, såkalte huldretjern, lokalt forankrede skattergraversagn og lignende. Se også kronikat.
Scandichrestus tenuis

Utseende

Scandichrestus tenuis er en liten edderkopp. Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). Forkroppen er bredt oval, litt flat og forholdsvis liten. Bakkroppen hos hunnen er stor og kuleformet. Avstanden fra det fremste øyet til hodets fremkant er forholdsvis stor, mye mer enn to ganger øyets diameter.
Scandichrestus tenuis er den eneste norske arten fra denne slekten, så forveksling med andre arter skulle ikke by på et problem. Men flere av dvergedderkoppene er ganske like hverandre, samtidig som de kan være fargevariable av utseende. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens genitalier, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Solgården barnehjem

Solgården barnehjem var et barnehjem i Bergen, eid og drevet av Frelsesarmeen fra 1908 til 1989. Med sine femti barn, var hjemmet det største i Bergen i mange år. I 1985 vedtok Hordaland fylkeskommune å legge ned barnehjemmet på grunn av utidsmessige bygningsforhold, og fra 1989 overtok Hordaland fylkeskommune driften av barnehjemmet. Samme år åpnet de Breimyra barnehjem som en selvstendig fortsettelse av Solgården barnehjem.

Historie

Solgården barnehjem holdt opprinnelig til i tre trehus i Skottegaten 14, 16 og 18. De gamle trehusene ble revet i 1930, og et nytt bygg ble reist i 1932. Den nye bygningen i Skottegaten 16 var en bygård på fem etasjer. Barnehjemmet disponerte de tre nederste etasjene. Solgården barnehjem var beregnet for femti barn, og var slik den største barnehjemsinstitusjonen i Bergen. På 1950-tallet bodde ca. 45 barn på Solgården barnehjem, fordelt på tre aldersbestemte avdelinger; småbarn, mellomstore barn og skolebarn. I løpet av 1960-tallet ble barnetallet redusert. I 1977 etablerte Frelsesarmeen en egen barnehageavdeling i bygget, separert fra barnehjemmet.
Barnehjemmet disponerte et feriested ved Haugland i Arna, kalt Veslebakken, og der tilbrakte barna somrene.

Arkivet

Det eldste arkivmaterialet etter Solgården barnehjem skal finnes ved Frelsesarmeens sosialtjeneste i Oslo. Inspeksjonsrapporter etc. finnes i arkivet etter Sosialdepartementets 1. sosialkontor, ved Riksarkivet. Noe arkivmateriale fra 1970- og 1980-tallet finnes ved Hordaland fylkesarkiv. Barnevernet i Bergen sendte barn til denne institusjonen. I de kommunale arkivene oppbevart ved Bergen Byarkiv kan det derfor finnes opplysninger om plassering av barn, bygningsforhold, drift og tilsyn.
Antonaria

Utseende

Middelsstore, nokså slanke og langbeinte, matte, mørkt brunlige trebladbiller. Antennene er nokså korte, omtrent så lange som hodets bredde, ganske smale ved roten, utvidet utover. Pronotum er nærmest klokkeformet, omtrent så langt som bredt. Dekkvingene er avsmalnende bakover. Beina er ganske lange og kraftige, lårene på bakbeina noe fortykkede.

Levevis

Trebladbillene er planteetere.

Utbredelse

Slekten er vidt utbredt i Afrika.
Malvik (tettsted)

Saksvik

Saksvik er et område ned mot sjøen i Malvik kommune i Trøndelag. Skillet mellom Øvre og Nedre Saksvik går langs Malvikvegen, dvs gamle E6. Grensen mot vest går langs Lassvebergvegen og i øst mot jordet med Lillesjøen. Saksvik er en frodig og idyllisk plass med nordvendt flott utsikt over Trondheimsfjorden mot Frosta, Skatval og Forbordsfjellet.
På Øvre Saksvik finnes Saksvik skole fra 1974 og Saksvik barnehage. Saksvik teaterlag setter opp «Saksvikrevyen» annenhvert år.
Stedet har fått navn etter vikingehøvdingen Saxe på Vik, og flere veger i området bærer Saxe-navnet, for eksempel Saxe Viks veg og Saxeborgvegen.