google/wiki40b huggingface dataset:
Sandaker videregående skole

Skolens historie

Fra 1959 ble bygget brukt som framhaldsskole og realskole. I 1968 ble skolen tildelt ungdomstrinn med 8. og 9. klasse i forbindelse men innføringen av den 9-årige grunnskolen. De første klassene fra videregående skole kom 1971, men skolen ble ikke en ren videregående skole før i 1984.
Skolen hadde de siste årene følgende utdanningsprogram: Service og samferdsel, Helse og sosialfag, Studiespesialisering med formgiving, Påbygging med allmennfag og Særskilt tilrettelagt undervisning. Skolen var knutepunktskole for hørselshemmede elever på østlandet. Disse elevene hadde tilbud om studiespesialisering og helse- og sosialfag. Dersom elevene ønsket andre yrkesfag, hadde skolen samarbeid med Sogn videregående skole og elevene fikk med seg tolk til programfagsundervisning der.

Relokalisering til Nydalen

Sandaker videregående skole lå i et område med stor mangel på barnehageplasser, samt flere plasser på grunnskolens barnetrinn. Dette, og et behov for oppussing av skolen dannet grunnlaget for at skolen ble relokalisert sammen med Grefsen videregående skole til den nye skole i Nydalen, Nydalen videregående skole fra skolestart i 2011.
Byggene til Sandaker videregående skole gjennomgikk i 2011-2012 tidenes største skolerehabilitteringsprosjekt og ble døpt til Nordpolen skole, en 1-10 skole, med egen barnehageavdeling.
Oxypleurus

Utseende

En middelsstor (11-16 millimeter), avlang, brun trebukk. Antennene er litt over halvparten så lange som kroppen. Pronotum er rundet med en liten tann midt på hver sidekant. Dekkvingene er jevnbrede, fint og tett hårete.

Levevis

Larvene utvikler seg i nylig døde greiner av ulike trær i furuslekten (Pinus). Utviklingen tar to år. De voksne billene er nattaktive, og finnes gjerne om våren.

Utbredelse

Arten er utbredt i Sør-Europa, Nord-Afrika og den asiatiske delen av Tyrkia.
Funtoo Linux

Funtoo Linux er en Linux-distribusjon som er basert på Gentoo Linux. Den ble lansert i 2008 av Daniel Robbins, en tidligere prosjektleder for Gentoo Linux. Distribusjonen kjører på arkitekturene x86-32 og x86-64, og er en rullende Linux-utgave.
Jordebok

Jordebok er en fortegnelse over gårdsbruk og jorder som tilhørte kronen, kirken eller private godseiere, og alle avgifter og plikter som påhvilte dem. De eldste bevisene man har for jordebøker i Norge er et bevart blad av Munkelivs jordebok og et bevart blad fra jordeboken for Jonskirken i Nidaros. Disse stammer fra 1100-tallet. Bergens Kalvskinn (ca. 1310-1350), Aslak Bolts jordebok (1432), biskop Eysteins jordebok (ca. 1400) , også kalt «den røde bok», og Olav Engebregtssons jordebok (1533) er eksempler på senere jordebøker som er bevart og har blitt publisert.
Fra ca. 1590 til ca. 1660 er det en mengde jordebøker for de fleste delene av landet.
Jordebøkene ansees som forløpere til dagens matrikkel.
Malthodes dispar

Utbredelse

Malthodes dispar finnes i Mellom-Europa. Finnes i Danmark, utbredt, men ikke vanlige.

Levevis

De voksne (imago) finnes i juni, juli og ut i august. De observeres vanligvis på trær og busker, men oppsøker også blomster. Både larver og voksne er rovdyr og lever av andre mindre dyr.
Grunnkretser i Kvam herad

Grunnkretser i Kvam kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Kvam kommune, Hordaland, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Jostein Molden

Biografi

Molden var utdannet ved NTH og tok eksamen 1957. Etter noen år hos hos arkitektene Halfdan og Per Grieg i 1957, Aall og Løkeland og Kåre Frølich startet han egen arkitektpraksis sammen med Anna Grønstad  Molden i 1962. Han ble utnevnt til dosent ved NTH (NTNU) i 1972.
Irundiaba

Utseende

En middelsstor, lang og slank, litt knudrete, mørkbrun trebukk. Antennene er noe lengre enn kroppen. Pronotum er omtrent så langt som bredt, hver sidekant med to kraftige men butte tenner, oversiden ujevn. Dekkvingene er lange og smale, jevnbrede, ender i en liten tann. Beina er ganske korte. Dekkvingene har en fin, lys skråstrek.

Levevis

Larvene lever inne i død ved, gjerne små kvister av løvtrær. De kan også finnes inne i store urter, for eksempel arter av vortemelk-slekten. Disse artene er ikke spesialiserte og en art kan ofte utnytte flere ulike vertsplanter.

Utbredelse

Slekten er kjent fra Ecuador.
Multistars 2015

Multistars 2015 ble arrangert i Firenze 15. og 16. april 2015. Multistars er et internasjonalt, årlig mangekampmesterskap, som inngår i IAAF Combined Events Challenge. 
Det konkurreres i tikamp for menn og sjukamp for kvinner.
Rhomborhina kurosawai

Utseende

En middelsstor (opptil 26 millimeter), skinnende gullbasse. Hos denne slekten har ikke hannene noe fremspring i pannen, hodet er flatt og avlangt firkantet.

Utbredelse

Arten lever på Taiwan.
35. motoriserte infanteribrigade

35. motoriserte infanteribrigade (russisk: 35-я отдельная гвардейская мотострелковая Волгоградско-Киевская ордена Ленина, Краснознамённая, орденов Суворова и Кутузова бригада, full betegnelse er «35. selvstendige Garde Volgograd-Kiev Røde Fane med Suvorov og Kutuzov sin orden» er en brigade underlagt 41. kombinerte armé i Sentrale militærdistrikt i det russiske forsvaret. Brigaden er forlagt til Alejsk i Altaj kraj.
Nedenes fogderi

Nedenes fogderi (Nedenæs Fogderie) var en administrativ enhet (fogderi) i Nedenes amt i årene 1665 - 1919. Fogderiet tilsvarte tidligere Nedenes len, og omfattet kyststripen av Aust-Agder og ca. 25 km. inn i landet. I vest grenset det til Mandal fogderi, i nordvest til Raabyggelaget fogderi og i nordøst til Nedre Telemarken og Bamble fogderi.
Nedenes fogderi ble opphevet fra 20.04.1919, etter kgl. res. 14.02.1919.
Marit Sørvig

Marit Sørvig er en norsk fotballspiller for Manglerud Star Toppfotball.
Sørvig har tidligere spilt for Donn.
Reinfannbille

Utseende

Reinfannbille er mellom 6-12 mm lang. Den har et svart hode, halsskjold (pronotum), dekkvingene og bein. Kroppen er oval, litt pæreformet, som bladbillene ofte er. Oversiden har en ganske grov punktur.

Levevis

Tross navnet er den nærmest altetende. Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på ulike planter, ikke bare på reinfann, men også andre urter og gress, kanskje særlig på ryllik. 
I likhet med mange andre bladbiller produserer hunnene svært mange egg, og bakkroppen svulmer kraftig opp før eggleggingen. Reinfannbille tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår  en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de  voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Strömparterren

Historikk

Etter at Norrbro var ferdig i 1810 ble plassen brukt som lagerplass for fiskeredskaper og var ellers dekket med ugress. Fisket førte til problemer og i 1821 ble det besluttet at fiskeinnretningene skulle fjernes fra plassen. 
I perioden 1831–1832 ble plassen satt i stand som en promenadeplass for allmennheten. En hage ble anlagt og popler ble plantet under ledelse av Anders Lundström fra Bergianska trädgården. Over den gjennomgående kanalen ble det lagt en bueformet gangbro av jern fra Samuel Owens verksted og fra Krokfors bruk ble det levert porter og gjerder.
I 1838 fikk hoffkonditor Abraham Christopher Behrens tillatelse til å selge "konfityrer, glacer och andra refraichisementer med undantag av starka drycker" på stedet, og et schweizeri ble åpnet med lokaler delvis under Norrbro. Etter Behrens ble serveringen drevet av forskjellige personer, blant annet av August Davidson, hoffkonditor J. Lagergren, Manne Davidsson og Hugo Berns. Omkring 1860 ble den tidligere enkle paviljongen erstattet av en mer påkostet utført i jern og glass.
På 1870-tallet fikk Strömparterren en musikkpaviljong og i 1895 ble kanalen fylt igjen. Når Leonard Linden tok over virksomheten i 1908 forandret han den til en smørbrødservering uten spritrettigheter der det ble framført levende musikk. Når musikkscenen ble revet i 1909 måtte besøkende artister istedet opptre i et konsertlokale under brohvelvet. Paviljongen stod igjen til midten av 1930-tallet.
I 1919 fantes det 148 registrerte håvbåter i Strömmen, noe som var rekord. Mange av dem fantes i vannet rundt Strömparterren. Idag finnes bare to håvbåter igjen som minner om den tidligere fiskeriaktiviteten, de fungerer nå hovedsakelig som et populært fotomotiv.
Stockholms stads kulturförvaltning forvandlet Strömparterren til en arena for musikk og fest, med start under festivalen Love Stockholm 2010 i forbindelse med bryllupet mellom kronprinsesse Victoria og Daniel Westling.

Opprustning og nye paviljonger

Etter omfattende opprustningsarbeider ble parken gjeninnviet i august 2012. Her finnes nå blant annet store blomsterbeplantninger og gressplener som kantes av sittevennlige oppvarmede murer. Både sittemurene og den opprustede speildammen er i sementmosaikk. En bred granittrapp har blitt bygget i ytterkanten mot Norrström.
I forbindelse med opprustningen ble Strömparterren komplettert med noen paviljongbygninger som er plassert på terrassens nordside. Her ble Kolonis kafépaviljong åpnet i juni 2013. Paviljongene inneholder en sommerkafé og toaletter og er utformet av arkitekt Dinell Johansson. Paviljongene ble nominert til Årets Stockholmsbyggnad 2014. Karolina Keyzer, Stadsarkitekt i Stockholms stad og jurymedlem i Årets Stockholmsbyggnad mente om den lille bygningsgruppen: «En liten familj av parkpaviljonger tar hand om de funktioner som behövs för att befolka vår Strömparterr. Med självklar enkelhet och små medel lyckas byggnaderna skapa närvaro och tydlighet i det pampiga Stockholmsrummet mellan monument och fiskevatten.»
Innherred sykepleierhøgskole

Innherred sykepleierhøgskole var en høgskole for sykepleierutdanning, etablert i Levanger i 1940 under navnet Innherred sykehus’ sykepleieskole. Skolen ble i 1994 fusjonert inn i Høgskolen i Nord-Trøndelag.
Skolen var tilknyttet Innherred sykehus. Innherred Sykehus utdannet sykepleiere også før 1940. Det ble tatt inn 1 elev av gangen, for ettårig utdanning til distriktssykepleie. Det er usikkert når første elev startet, men etter hvert ble flere elever tatt opp samtidig, og i 1934 ble utdanningen forlenget til 1 ½ år. I 1940 ble utdanningen utskilt som en egen enhet ved skolen, den ble 3-årig og fikk eget navn: Innherred sykehus’ sykepleieskole. I 1963 ble det ved lov bestemt at alle sykepleieskoler skulle være selvstendige institusjoner, og skolen ble nå egen fylkeskommunal institusjon med egen ledelse: Innherred sykepleieskole. 
Fra 1982 fikk sykepleierskolene høgskolestatus og fikk nytt navn Innherred sykepleierhøgskole. Den ble statlig høgskole fra 1986, sammen med de fleste andre helsefaghøgskoler.
Straumsfjorden (Solund)

Straumsfjorden er en sidefjord til Sognesjøen som er den ytterste delen av Sognefjorden. Den ligger i Solund kommune mellom øygruppen Indrevær i vest og øyen Ytre Sula i øst. Fjorden strekker seg omtrent 8 kilometer fra sør til nord.
Ajaccio

Turisme

Ajaccio har en lang historie som turistmål. Allerede tidlig på 1900-tallet var Ajaccio og hele Korsika generelt et ettertraktet turistmål for rike franskmenn. Derimot ble denne turismen bremset ned av både første og andre verdenskrig, samt en del motstand mot frank administrasjon av øya som oppstod på 70-tallet og varte de neste tretti årene. Derimot oppstod en stor strøm av italienske turister på slutten av 1990-tallet og franske turister tok opp igjen sine besøk på øya tidlig på 2000-tallet. Utover på 2000-tallet ble også Korsika og Ajaccio sett på som en bortglemt europeisk perle og flere nasjoner viste interesse for Ajaccio som reisemål. Ajaccio har i mange år hatt forbindelse med både båt og fly til Italia og Frankrike, og fra sommeren 2012 har man også direkte forbindelse med fly til Oslo lufthavn. Denne flyruten har oppstått ettersom skandinaviske turister har besøkt byen mer og mer som følge av den hyppige cruise-turismen har lagt til kai i det nye havnebassenget siden det stod ferdig på slutten 90-tallet.

Transport

Ajaccio – Napoléon Bonaparte Airport er flyplassen for Ajaccio og behandler 13 flyselskaper som forbinder Ajaccio med 6 nasjoner og over 15 destinasjoner, hvorav de fleste av disse destinasjonene er sesongbasert. Flyplassen har også forbindelse til Oslo med flyselskapet Norwegian (oppstart juni 2012).
Ajaccio er også forbundet med Spania, Frankrike og Italia gjennom ferger som holder til i Ajaccio sitt havnebasseng. Ajaccio har avganger til Porto Torres, Nice, Marseille, Toulon daglig. Havnen er også brukt til hyppige besøk av criuse-skip.
Tyrifjordørret

Tyrifjordørret (også kalt randselvørret og bergsjøørret av noen) er en storørret (Salmo trutta lacustris) som lever i Tyrifjorden, der det finnes to stammer av den. Dette er typisk ørret som vokser seg særlig stor og som lever av en fiskediett (sik, krøkle og røye) og har gytevandring (går opp i elvene for å gyte).
De to stammene av tyrifjordørret består av en som gyter oppstrøms oppunder Viulfossen i Randselva i Ringerike (såkalt randselvørret) og en som gyter nedstrøms ved Bergsjøen øverst i Drammenselva (såkalt bergsjøørret), ei stille mellom Vikersund og Geithus i Modum. Storørreten som gyter ved Vikersund kalles også nedstrømsgytende tyrifjordørret. Den blir typisk 1-5 kg tung. For å nå opp til gyteplassene i Randselva må fisken først vandre opp Storelva til Hønefossen, og derfra videre opp Randselva mot gyteplassene oppunder Viulfossen. Denne storørreten blir typisk 2-12 kg tung. I Randselva er det tatt fisk på 12,7 kg på stang, men under stamfisket i elva er det tatt opp fisk på mer enn 16 kg.
Stammen av storørret i Tyrifjorden ble betydelig redusert i perioden 1950-1980, helst på grunn av forurensning, tekniske inngrep og intensivt garnfiske. Siden har stammen stabilisert seg, men uten at den har økt i særlig grad. Tyrifjordørreten er en populær fisk blant sportsfiskere, som i fjorden gjerne dorger etter den. Hvert år tas det trolig cirka 50-100 storørret der.
Rabensteinborgen

Historie

Rabensteinborgen nevnes første gang i skriftlige kilder fra 1251. Den lå da i grenselandet mellom Kurfyrstedømmet Sachsen og Brandenburg og hadde da flere ganger skiftet eier. Først etter Wienkongressen i 1815 ble borgen endelig liggende i Raben og Brandenburg/Preussen.
Middelalderborgen er i fullstendig behold og ble omfattende renovert etter 1990. Den inneholder et pensjonat og vertshus.
Haya bint Hussein

Utdanning

Haya studerte i Storbritannia ved Badminton School i Bristol og Bryanston School i Dorset, før hun leste poltikk, filosofi og økonomi ved University of Oxford.
Pixodarus

Utseende

Store (30-42 millimeter), nokså brede, matte, brunlige til svarte trebukker. Oversiden har kraftig skulptur. Antennene er tynne og noe kortere enn kroppen. Pronotum har fem skarpe pigger på hver ytterkant. Dekkvingene er parallellsigige med stumpvinklede "skuldre", uten opphøyde lengderibber.

Levevis

Larvene borer i død ved, ofte i døde røtter. De etterlater seg grove ganger i veden. Utviklingen tar flere år. Disse billene besøker ikke blomster, og mange arter er nattaktive. En del av dem kommer til lys.

Utbredelse

Slekten lever i det sørlige, østlige og sentrale Afrika.
King's Quest

Beskrivelse

Hovedpersonen i King's Quest er kong Graham, en ridder fra Daventry som ble konge ved å utføre heltedåder, og hans familie, dronning Valanice, prins Alexander og prinsesse Rosella. Verdenen er en eventyrverden der kjente eventyrfigurer dukker opp, blant annet skjønnheten og udyret og lille rødhette.
Karakteren må løse oppgaver ved bruk av gjenstander som finnes i spillet, og alt kan være nyttig, selv en død fisk eller en rotten tomat. Labyrinter og gåter er andre oppgaver som må løses, og man må få mest mulig informasjon fra alle man møter ved å lytte, se, lukte eller å ta på alt mulig.
G. E. Turner kraftverk

G E Turner kraftverk er et varmekraftverk i Volusia County, i delstaten Florida i det sørøstlige USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 180 MW fordelt på 2 + 2 turbiner med effekt på hhv 11 – 19 eller 63 – 83 MW hver, avhengig av sesong. Operatør er energiselskapet Progress Energy Florida Inc. 
Det stod ferdig utbygd i 1974. Brenselkilden er hovedsakelig fyringsolje.
Lindemans tivoli

Handling

Romanen starter i 1993 og handlingen varer fram til slutten av 1990-tallet. Anders Lindeman er ferdig utdannet bibliotekar fra Statens bibliotek- og informasjonshøgskole, men har valgt å satse på egen databedrift istedenfor arbeid på bibliotek. Anders og hans indiske venn Khumar, er i ferd med å utvikle nye videospill. De har også visjoner om det nye Internett. De har verksted i kjelleren på gården Bakketeig på Jevnaker.
Anders er avstandsforelsket i Frid, en kvinne med begge føtter solid plantet i bevegelsen for alternativ livsstil. Dessverre for Anders er Frid gift med en annen.
Samtidig møter leseren den unge spekulanten Odin Johansen, som etter å ha flagget sine etiske idealer på et foredrag avholdt i Polyteknisk forening, investerer store penger i inkassobyrået Kredittfinans, etablert av Jonny Stene, en gründer med svært tvilsom moral.
Per Ole Lindemans kompanjong Jim Klafstad, brenner alle broer i Norge og flytter til London. Han skal bygge opp en ny avdeling for derivatmarkedet i en britisk forretningsbank. Jim ansetter den unge og vakre Ulrikke Sachs, som er student ved London School of Economics.
It-bedriften til Anders og Khumar har framtiden for seg. Når det blir kjent at de to er i gang med å utvikle en egen nettleser, Tivoli, blir bedriften deres et attraktivt kjøpsobjekt for norske investorer. En av dem som kjøper seg inn, er broren til Anders, Per Ole. Snart begynner den gamle konflikten mellom brødrene å blomstre opp. Per Ole presser på i styret og sørger for at Anders må forlate bedriften han selv har bygget opp.
I London har Jim Klafstad god medgang i starten. Han nyter også stor tillit i bankens direksjon. Men når Ulrikke Sachs gjør en alvorlig tabbe, velger han å skjule tapet hennes istedenfor å gjøre det offentlig. Nå snur lykken for Jim, tapene begynner å vokse til katastrofale dimensjoner.
Inkassobyrået Kredittfinans viser seg å være gründeren Stenes private lekegrind. Odin Johansen, som er tungt inne på eiersiden vil ut, men det viser seg å være lettere sagt enn gjort. For å nå sine mål tyr Odin først til handlinger med tvilsom moral, siden til handlinger av tvilsom juridisk karakater.
Det internasjonale polaråret

Det internasjonale polaråret 2007–2008 (International Polar Year (IPY)) var et stort internasjonalt forskningsprogram i regi av Det internasjonale vitenskapsråd (ICSU) og Verdens meteorologiorganisasjon (WMO). Hensikten var å samle krefter for å framskaffe ny viten om natur, miljø og samfunn i  polarområdene. Formålet var også å styrke polarforskninga, som er både dyr og krevende.
Internasjonalt blei det etablert ei styringsgruppe (Joint Committee), oppretta av ICSU og WMO, og et sekretariat, lokalisert i Cambridge i Storbritannia. I alt fikk 206 forskningsgrupper fra over 60 land godkjent forskningsprosjekter, og det var norske deltakere i rundt halvparten av disse.
I Norge var polarårssatsinga leda av Norges forskningsråd, som finansierte 30 prosjekter fra ei særbevilgning på 289 millioner kroner og en del bevilgninger over andre forskningsprogram. I tillegg har de deltakende forskningsinstitusjonene lagt inn betydelige egenandeler.
Polaråret tok til 1. mars 2007 og varte to år, dette for å gi godt rom for feltarbeid i polområdene, som har særegne lys- og temperaturforhold. Mange forskningsprosjekt fortsatte i 2009 og 2010 med intensive analysefaser. I juni 2010 ble det arrangert en stor avsluttende forskningskonferanse i Oslo.

Tidligere polarår

Dette er fjerde gangen det gjennomføres ei internasjonal satsing i form av et polarår.

Det første polaråret 1882–83

Det var den østerrikske oppdageren Karl Weyprecht som fikk ideen. Han blei klar over at løsninga på mange fundamentale problemstillinger innen geofysikk og meteorologi sannsynligvis ville være å finne ved polene. Videre innså han at utforsking av disse områdene krevde internasjonalt samarbeid. 12 nasjoner deltok.

Det andre polaråret 1932–33

Denne gangen deltok 40 land, og det blei oppretta like mange permanente observasjonsstasjoner i Arktis. Det var WMO som stod bak og særlig undersøkte en de globale virkningene av jetstrømmen. Det blei også gjort store framskritt innen forskning på magnetisme, atmosfære og radioteknologi.

Det tredje polaråret 1957–58

Dette hadde betegnelsen Det internasjonale geofysiske år og førte til ei omskrivning av mange geofysiske lover. Teorien om jordplatedrift blei bekrefta. De første satellittene blei skutt opp, deriblant den sovjetiske Sputnik. De første estimatene av den totale ismassen på Antarktis blei framlagt. Det dannet også grunnlaget for en internasjonal avtale om forskning i og forvaltning av Antarktis, Antarktistraktaten.
Norisring

Historie

Det første løpet på banen ble holdt 18. mai 1947. Banen går langs og rundt den gjenværende 360 meter lange hovedtribunen (Zeppelinhaupttribüne eller bare Steintribüne) på gater som ellers brukes til vanlig trafikk. De første årene ble det brukt flere forskjellige konfigurasjoner, deriblant 8-talls layout. Den nåværende (2014) banen har en start/mål-langside foran hovedtribunen som leder inn i en sveipende høyresving og en hårnålssving mot venstre ved Grundig-tårnet, og deretter tilbake mot Steintribüne, hvor «Schöller-S»-sjikanen går høyre-venstre og ut på den bakre langsiden, hvor bilene ofte berører muren i banens ytterkant. Etter en liten knekk mot høyre fører en ny hårnålssving, «Dutzendteichkehre», ut på start/mål-langsiden etter en fullfarts venstre knekk.
Norisringrennen som arrangeres i midten av juli hvert år anses som et høydepunkt i DTM-sesongen, ettersom tilskuerne kommer nærmere inn på banen og førerne enn på de mer moderne banene.

Dødsfall

Den mexicanske føreren Pedro Rodriguez døde på Norisring i 1971. Han var leiet inn for å kjøre en Ferrari 512 men traff en mur før Schöller-S-sjikanen og tok bilen fyr. Banen ble etter ulykken forkortet ved at «Grundigkehre»-hårnålen ble flyttet nærmere for å redusere farta i svingen. I 2006 ble det avduket en minneplakett på åstedet for ulykken. Den ungarske Formel 3-føreren Csaba Kesjár døde også på Norisring, i juni 1988.
Austre Svarthornbreen

Austre Svarthornbreen er en isbre i Wohlthatmassivet i Dronning Maud Land. Den ligger mellom Midtre og Austre Petermannkjeda.
Området ble oppdaget og fotografert fra fly av den tyske antarktisekspedisjonen 1938–39 under ledelse av Alfred Ritscher. Detaljert kartlegging ble utført av norske kartografer basert på undersøkelser og flyfotografering gjennomført under den norske antarktisekspedisjonen 1956–60. Breen har sitt navn etter fjelltoppene Svarthorna.
Kamikiria

Utseende

En middelsstor, litt blank, brun trebukk. Antennene er tynne og lengre enn kroppen. Pronotum er nærmest rektangulært med en liten tann midt på hver side, dekkvingene jevnbrede.

Utbredelse

Arten er kjent fra Japan og Taiwan.
Jean de Brunhoff

Bøkene om Babar

Jean de Brunhoff utgav sin første bok om elefantkongen Babar i 1931 under tittelen L'Histoire de Babar le petit éléphant. Figuren var egentlig skapt av kona hans, Cecile de Brunhoff, som fortalte historier om elefanten til sønnene deres, Laurent og Mathieu. Utgivelsen markerte begynnelsen på den moderne storformatboka og ble svært viktig i utviklinga av bildebøker for barn. Jean de Brunhoff lagde siden ytterligere fem bøker om Babar, og de solgte tilsammen i flere millioner både i Europa og USA. Etter at Brunhoff plutselig døde i 1937, fortsatte sønnen Laurent de Brunhoff (født i 1925) fra 1946 å tegne og skrive om elefanten. De første sju bøkene ble trykt i nye opplag etter krigen, men i forkortet utgave på 30 sider i forhold til de opprinnelige 48. 
I 1960 kom den første filmen om figuren, og fra 1989 til 1993 og i 2000 ble det produsert en internasjonal tegnefilm-serie om Babar for barne-tv. 
De Brunhoff er gravlagt på den berømte kirkegården Père Lachaise i Paris. Sønnen Laurent de Brunhoff bor i dag i USA.