google/wiki40b huggingface dataset:
Andreae & Co.

Andreae & Co. (uformelt Andreasche Apotheke) var det første hoffapoteket i Kongeriket Hannover og var eid av medlemmer av Andreae-familien fra 1645 til 1803. Det ble grunnlagt i 1639 i Klappenburg i Hannover av dr. Joachim Jäger med et hertugelig privilegium fra hertug Christian Ludvig av Braunschweig-Lüneburg. Apoteket ble etter kort tid det offisielle hoffapoteket. Da Jäger ble kannik i Braunschweig solgte han apoteket til Johann Andreae i 1645 med tillatelse fra hertugen.
I 1657 ble apoteket overtatt av Ernst Andreas Hornbostel, som var gift med Andreaes enke. Elleve år senere flyttet apoteket til en plass nær hertugens slott og Hornbostel ble offisielt utnevnt som hoffapoteker.
I 1679 døde Hornbostel, og Johann Andreaes sønn Ernst Leopold Andreae (født ca. 1640) etterfulgte ham som hoffapoteker. Han nevnes i 1673 som «hoffapoteker for enkefyrstinnen», dvs. Elisabeth Sophie av Braunschweig-Lüneburg.
I 1668 utnevnte den daværende fyrstbiskopen av Osnabrück, den senere Ernst August, kurfyrste av Hannover, Christian Jäger som hoffapoteker ved sitt hoff i Iburg og Osnabrück. Da Ernst August kom til Hannover i 1680 flyttet Jäger sitt apotek dit og forlangte statusen som hoffapoteker der og at Andreae-apoteket skulle stenge fordi han påstod å være «den ekte hoffapotekeren». Dette førte til over 20 års juridisk strid mellom Jäger og Johann Andreaes barn, som endte med et forlik.
I 1732 fikk enken og barna til den avdøde hoffapotekeren Heinrich Leopold Andreae en bekreftelse av sitt hertugelige privilegium fra Georg II. I 1747 ble sønnen Johann Gerhard Reinhard Andreae (J.G.R. Andreae), den kjente naturforskeren, eier av apoteket. Botanikeren Jakob Friedrich Ehrhart arbeidet som lærling i apoteket og oppkalte senere planteslekten sotmose (Andreaea) etter Andreae. Andreae-familien var meget velstående og en av Hannovers mest respekterte familier, og særlig J.G.R. Andreae utmerket seg som velgjører i byen ved siden av sin internasjonale vitenskapelige anseelse.
J.G.R. Andreae hadde ingen biologiske barn, men han hadde en søster, Sophie Elisabeth Andreae (1730–1764), som var gift med valutaspekulanten og teaterlederen Abel Seyler. Etter søsterens død fikk Andreae ansvaret for søsterens barn og ble for alle praktiske formål deres farsfigur. De var Abel Jacob Gerhard Seyler (f. 1756), som ble hoffapoteker, Ludwig Erdwin Seyler (1758-1836), som ble en ledende kjøpmann og bankier i Hamburg og medeier i Berenberg Bank, og Sophie Seyler (1762–1833), som var gift med Sturm und Drang-dikteren Johann Anton Leisewitz. Etter Andreaes død i 1793 arvet søskenene Seyler firmaet Andreae & Co., og ansatte Philipp Friedrich David Murray (1770–1828) som daglig leder. I 1803 solgte den daværende eieren Abel Jacob Gerhard Seyler firmaet til Johann Ludewig Wilhelm Gruner, med et hertugelig privilegium fra Georg III.
Selv om Andreae-familiens eierskap tok slutt i 1803, beholdt firmaet navnet Andreae & Co. og var allment kjent som Andreae-apoteket. På slutten av 1800-tallet ble det også kjent om Hirsch-apoteket (Hirsch-Apotheke). Det lå i Calenbergerstrasse 28.
Deutsches Symphonie-Orchester Berlin

Deutsches Symphonie-Orchester Berlin (DSO) er av Berlins største symfoniorkestre.
Det ble grunnlagt i 1946 under navnet RIAS-Symphonie-Orchester, som symfoniorkester for RIAS, amerikansk radio i Berlin. I 1956 skiftet orkesteret navn til Radio-Symphonie-Orchester Berlin, etter ønske fra Sender Freies Berlin, som hadde inngått en produksjonsavtale med orkesteret.
I 1993 skiftet orkesteret til dagens navn, for å unngå forveksling med Rundfunk-Sinfonieorchester Berlin.
Panamax

Panamax (også kalt Panmax) er en betegnelse som brukes på de største skipene som kan passere gjennom Panamakanalen. Slusekamrene i kanalen er 305 meter lange (1 000 fot), 33,5 meter brede (110 fot) og 26 meter dype (85 fot). Med nødvendige sikkerhetsmarginer tillates skip som er opptil 294,13 meter lange, 32,31 meter brede og som stikker 12,04 meter dypt (tropisk ferskvann). For tankskip og tørrlasteskip har panamax-skip størrelser på 65–80 000 dvt. For cruiseskip opptil 90 000 brutto registertonn. Containerskip av panamax-størrelse kan frakte omkring 5 000 TEU (standard 20-fots containere).
Det finnes imidlertid en større betegnelse enn Panamax. At et skip er Post-panamax betyr at skip er for stort, og kan derfor ikke passere.
I 2007 begynte arbeidet med å utvide kanalen og å bygge nye og større sluser. Maksimal-størrelsen på skip som kan gå gjennom kanalen etter utvidelsen kalles New Panamax.
Encyclopædia Iranica

Encyclopædia Iranica er en omfattende engelskspråklig encyklopedi om iransk historie, kultur og sivilisasjon fra forntid til i dag. Den utgis av senteret for iranstudier ved Columbia University, og redigeres av en internasjonal redaktørkomité på 38 personer ledet av Ehsan Yarshater og Ahmad Ashraf. Encyclopedien regnes som et standardverk innen iranistikk.
Encyclopædia Iranica ble påbegynt i 1974 av Ehsan Yarshater, som begynte å undervise ved Columbia University i 1958, og opplevde hvor vanskelig det var å finne omfattende, nøyaktige og presise kilder for Irans eldre historie. I 2011 var det utgitt 15 bind av encyclopedien, med artikler frem til bokstaven K. Innenfor hvert felt forsøker redaktørkomiteen å finne og invitere de internasjonalt mest autorative akademikerne til å skrive artikler, og så langt har over 1300 forskere fra akademiske institusjoner i Nord-Amerika, Europa og Asia bidratt med artikler til encyklopedien. Alle artikler går gjennom fagfellevurdering for kontroll av kvalitet, objektivitet og politisk uavhengihet. I tillegg til å utgis i trykt utgave, er fulltekst av de fleste artiklene tilgjengelig gratis på internett.
Johannes kirke

Historie

Kirken ble oppført i 1874–78 og innviet sistnevnte år. Den lå i Rådhusgata, mellom Akersgata og Øvre Slottsgate (ved nåværende Christiania Torv). Kirken var bygget på leirgrunn, og etter Osloskjelvet som rammet store deler av det sørlige Norge 23. oktober 1904, oppstod det store sprekkdannelser i muren, og kirken ble stengt i flere år før den ble besluttet revet. Dette ble gjennomført i 1928.
Kirkens utsmykning beskrives i kildene som svært enkel, men kirken hadde en altertavle med et korsfestelsesbilde malt av Eilif Peterssen. Under krigen (altså etter at kirken var revet) ble dette bildet visstnok sendt til Tyskland og er ikke sett igjen siden. Det er imidlertid kopiert til enkelte andre norske kirker.
Før kirken ble revet, hadde maleren Per Krohg sitt atelier her. Kirkens orgel ble overført til Grønland kirke og kirkeklokkene til Torshov kirke. Menigheten var da overført til Vår Frelsers kirke.
Etter at kirken  ble revet, ble den gule murstenen lagret og senere brukt til bygging av et forretningsbygg på Jar, Jarhuset.
Kilis

Kilis er en by sør i det sentrale Tyrkia nær grensen til Syria og det administrative senter i provinsen Kilis.
Grenseovergangen til Syria ligger fem km sør for byen og den store byen Gaziantep ligger 60 km mot nord. Fram til 1996 var Kilis et distrikt i Gaziantep.

Historie

I byens umiddelbare nærhet er det en rekke höyüks, som vitner om at regionen har vært bosatt i svært lang tid. Den best utforskede er Oylum Höyük, som var bosatt fra neolitikum til inn i bysantinsk tid.
Navnet Kilis dukker opp i arabiske kilder på 900-tallet, og er avledet av ordet for «kirke». Mot slutten av 1000-tallet ble byen erobret av korsfarerne, kom senere på ayyubidenes og så de egyptiske mamelukkenes hender. Da regionen ble erobret av den osmanske sultan Selim I var Kilis bare en landsby. I 1519 var den en småby med fire mahaller og ca. 1.500 innbyggere. Mot slutten av 1800-tallet hørte Kilis under Aleppo og hadde 20.000 innbyggere. Geografen Viforteller blant annet om 47 fredagsmoskeer, 12 mindre moskeer, 4 dervisjkonventer, 24 medresser og 3 kirker.
Stående lagring

Stående lagring er en teknikk for datalagring på magnetiske lagringsmedier. Det går ut på at magnetfeltene legges loddrett i forhold til overflaten av lagringsmediet. Dette kan nemlig gjøres mer kompakt enn vannrett som tradisjonelt har blitt brukt. Teknikken brukes på nye harddisker, og har blitt testet på magnetbånd.
17 + 2

17 + 2 er et samlealbum med Pegasus, utgitt den 6. januar 2012.
Gnetum

Slektskap med andre grupper

Fordi Gnetum er så ulike de to andre nakenfrøede gruper har det vært vanskelig å gi noen sikker hypotese om deres inbyrdes slektsforhold, men med genetisk forskning siden 1980-tallet vet man nå mer. Fossilfunn fra kritt og mulig relevante funn fra perm, trias og jura har også bidratt. Selv om slektskapsforholdene fortsatt er usikre, ser det ut til at Gnetum er Søstergruppea til Welwitschia, og at disse to sammen med slekten Ephedra utgjør en monofyletisk gruppe, orden Gnetales.
Leverikteinfeksjon

Leverikte infeksjon (Fasciolosis) er en sykdom som kan angripe flere arter. Denne artikkelen konsentrerer seg om infeksjon hos sau, der den fører til tap av sauer og tap av slaktevekt og ullproduksjon for sauer som overlever.

Forekomst

Størst smittefare om høsten og på kyst og lavlandsbygdene. Symptom opptrer gjerne ikke før utpå vinteren.

Årsak

I Norge forårsakes denne av to typer ikter, den store leverikten Fasciola hepatica og den vesle leverikten.
Begge finnes i gallegangene i leveren hos sau og andre dyr. Den fører ofte til at leveren blir kassert i kjøttkontrollen. 
Den store leverikten, kjent som common liver fluke og sheep liver fluke på engelsk, har fasong som en flyndre, og har derfor fått tilnavnet leverflyndre. Den er ca. 3 cm lang og 1,5 cm brei. Den kjønnsmodne parasitten produserer store mengder egg som kommer ut med avføringen og spres på sumpet, våtlendt beite. En «sump-snegle» med sneglehus er mellomvert før sauen blir smittet av å spise gress med larver på. Sneglen lever i gjørme langs kanten av grøfter og små bekker og dammer. Iktelarvene skilles ut fra sneglen og slår seg ned på gresstrå som står delvis under vann.
Den vesle leverikten (Dicrocoelium dendri-
ticum) fører sjeldnere til sykdom men kan likevel gi vantrivsel i flokken og kassering av leveren. Denne ikten har både snegle og maur som mellomvert og finnes helst på tørre beiter. Mot denne ikten er det lite man kan gjøre og det er trolig ikke økonomisk lønnsomt å behandle dyr for denne ikten alene.

Behandling

Der den store leverikten er et problem må dyrene behandles to ganger i tiden november-januar. Et middel er Valbazen, som ikke må brukes i paringstiden.

Forebygging

God drenering av beiter vil holde iktene borte. Dammer og sumper må tappes ut eller gjerdes inn. Kjerrfluer, som holder seg nær dammer, har blitt foreslått som et biologisk kontrollmiddel, uten at det er gjort kjente forsøk på dette.

Følgesykdommer

Black disease er en av flere Klostridieinfeksjoner hos sau. Denne sykdommen settes i sammenheng med infeksjon av Fasciola hepatica.
André Previn

Bakgrunn

Andreas Ludwig Priwin ble født i en jødisk familie i Berlin. Han var sønn av Charlotte (født Epstein) og Jack Previn (Jakob Priwin), som var advokat, dommer og musikklærer. Foreldrene var helt uinteressert i religion.
Han begynte på musikkonservatoriet i Berlin da han var seks år gammel, han behersket piano da han var seks år gammel - en «outstanding» (fremragende) pianist ifølge the Independent.
På grunn av det nasjonalsosialistiske styret i Tyskland flyktet Previn med familien i 1938. Previn selv var usikker på når han var født (trolig 1929 eller 1930), siden fødselsattesten hans gikk tapt da familien flyktet. De måtte etterlate alle sin eiendeler i Tyskland. De dro først til Paris, og siden videre til USA. Familien forlot raskt New York (der de hadde tenkt å slå seg ned) til fordel for Hollywood og Los Angeles.
André Previn ble amerikansk statsborger i 1943.

Karriere

Previn begynte i filmbransjen som komponist, dirigent og arrangør for MGM før han var fylt 20 år. Han laget musikk til over 60 filmer og fire ble han tildelt Oscar for i etterkrigsårene: Gigi (1958), Porgy and Bess (1959), Irma la Douce (1963) and My Fair Lady (1964). Han vant også ti Grammy-priser.  Han forlot Hollywood tidlig på 1960-tallet og skrev ikke fimmusikk etter det.  I 1956 fikk han den første gullplaten innenfor jazz og ble i 1958 utropt til årets jazzmusiker i Down Beat. Han fortsatte å spille jazz etter at han ble dirigent for de ledende symfoniorkestrene. Previn spilte blant annet i en trio som ellers besto av Ray Brown og Mundell Lowe, og sammen spilte de i 1990 inn albumet Uptown. På 1950-tallet spilte han jazz sammen med blant andre Leroy Vinnegar og Shelly Manne.
I 1967 ble Previn dirigent ved Houston Symphony Orchestra. Året etter begynte han også i London Symphony Orchestra.  Han var ti år i London og gjorde der mye for å formidle klassisk musikk til allmennheten, inkludert lite kjent verk av Walton, Vaughan Williams, Copland og Prokofjev. På 1970-tallet ble han også tilknyttet Pittsburgh Symphony Orchestra, Royal Philharmonic Orchestra og Los Angeles Philharmonic Orchestra. 
I 1995 komponerte han opera av En sporvogn til begjær av Tennessee Williams.
I 2002 ble Previn sjefdirigent for Oslo Filharmoniske Orkester etter at orkesterets dirigent i en årrekke, Mariss Jansons, trakk seg. Fra august 2006 overtok Jukka-Pekka Saraste denne stillingen.

Privatliv

Previn var gift fem ganger, først med jazzsangeren Betty Bennett, siste i 2002 med den tyske fiolinisten Anne-Sophie Mutter, ekteskapet endte i skilsmisse i 2006. Ekteskapet med Mutter bragt ham tilbake til fødelandet. Til Mutter komponerte han en fiolinkonsert. Han har tidligere vært gift med blant annet Mia Farrow (deres adoptivdatter Soon-Yi Previn er gift med Woody Allen) og Dory Previn.

Utmerkelser

I 2005 ble han tildelt Glenn Gould-prisen. I 1999 ble han tildelt ærestittelen «Musician of the Year» av tidsskriftet Musical America.
I 1996 ble han Knight of the British Empire, og i 1998 mottok han Kennedy Center Honor for sine prestasjoner og sin livslange innsats innenfor musikk.
Shicheng

Shicheng (kinesisk: 石城县; pinyin:  Shíchéng Xiàn) er et fylke i provinsen Jiangxi i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Ganzhou.
Befolkningen var på 286 038 innbyggere i 1999.

Samferdsel

Kinas riksvei 206, som går gjennom Shicheng, løper fra kystbyen Yantai til kystbyen Shantou i provinsen Guangdong. Den løper gjennom provinsene Shandong, Jiangsu, Anhui, Jiangxi og til slutt Guangdong.
Ungen (1938)

Handling

Julius og Milja er forelsket i hverandre og arbeider dessuten på samme fabrikk. Grønland-jenta Petrina flørter med Julius og lurer ham til å stjele på fabrikken, noe som gjør at han får sparken. Ett år går og Julius har forlatt Milja for Petrina. Milja har fått barn og på dagtid, når hon arbeider, etterlater hun det hos Hønse-Lovisa. En lege, som har blitt sendt ut av rike mennesker for å finne barn til å adoptere, overtaler Milja til å gi bort sitt barn. Når hun har gitt det fra seg innser hun hva hun har gjort og blir fortvilet. Hønse-Lovisa synes imidlertid ikke at det var en klok beslutning å gi fra seg barnet og har derfor beholdt det hos seg. Når Milja vender tilbake etter en dansekveld finner hun barnet hjemme hos seg selv.
Frogner kirke (Oslo)

Bygningen

Kirken ble tegnet av arkitekt Ivar Næss og innviet i 1907. Kirkens hovedfasade er utført i grov- og finhuggen granitt, mens de sekundære fasadene mot gårdsrommene er utført i pusset tegl. Kirken er i historisme.
Et kapell tilknyttet kirken ble i 1937-39 oppført etter tegninger av arkitekt Johan Meyer d.y. Kvartalet omkring kirken – det såkalte Gimlekomplekset – ble oppført i årene 1916-25, ved arkitektene Harald Hals, Harald Aars og Lorentz Harboe Ree.
Frogner kirke er dekorert med flere skulpturer av Valentin Kielland. Klebersteinsrelieffet «Jeg vil gi eder hvile» var ferdig sammen med kirken i 1907, sammen med trefigurer av Olav den hellige, Martin Luther og Hans Nielsen Hauge. Bronseskulpturen av Kristus, plassert på utsiden i nisjen over frontvinduene, kom på plass i 1911.
Den kunstneren som har satt sterkest preg på utsmykningen, er Per Vigeland, sønn av Emanuel Vigeland og nevø av Gustav Vigeland. I 1945 malte han en ornamentfrise med symboler og engler på orgelgalleriets brystning, og fra 1947 ble kirken beriket med en serie store glassmalerier. Vigeland døde i 1968, og det siste glassmaleriet ble fullført av søsteren Maria Vigeland. I 1962 fikk kirken ny belysning, samtidig som det opprinnelige brystpanelet ble tatt bort. Frogner kirke har god akustikk og er mye brukt til konserter.

Kulturminne

Frogner kirke er et kulturminne og har nummer 84203 i Riksantikvarens kulturminnebase.
Abiromorphus

Utseende

Middelsstore, avlangt ovale, mer eller mindre metallisk skinnende bladbiller. Oversiden er tett og kraftig punktert. Antennene er omtrent halvparten så lange som kroppen. Pronotum er rundet firkantet med skarp, avsatt siderand. Dekkvingene har tverrlinjet skulptur.

Levevis

Både larvene og de voksne (imago) er planteetere som lever på trær og busker i skog.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Øst-Asia (Russland, Kina, Korea og Vietnam).
Det økonomiske, sosiale og kulturelle råd

Det økonomiske, sosiale og kulturelle råd (fransk: Conseil économique, social et culturel) er et rådgivende selvstyreorgan i Fransk Polynesia. I tillegg finnes Fransk Polynesias forsamling, presidenten og regjeringen. Rådet har 51 medlemmer fra ulike økonomiske, sosiale og kulturelle organisasjoner. Funksjonstiden er fire år.
I 1977, da Fransk Polynesia fikk begrenset indre selvstyre, ble det oppnevnt en økonomisk og sosiale komité. Ved innføringen av omfattende selvstyre i 1984 ble denne komiteen nedfelt som én av de tre sentrale selvstyreinstitusjonene. Komitéen ble omdøpt til råd i 1990 og fikk da sitt nåværende navn.
Medlemmene kommer fra fagforeninger, yrkes- og næringslivsorganisasjoner og frivillige organisasjoner som til sammen representerer et bredt spektrum av det økonomiske, sosiale og kulturelle liv i Fransk Polynesia. Rådet er utformet etter mønster av tilsvarende organer i Frankrike, der det finnes et Conseil économique, social et environnemental.
Apollonius Apologeten

Martyrdom

Keiser Commodus (180-92) vendte egentlig det blinde øyet til de kristne fordi hans keiserinne, Marcia, støttet dem, selv om vi ikke vet om hun selv ble døpt. Men likevel sto ediktene som var utstedt av keiser Marcus Aurelius (161-80), fortsatt ved makt.
Han ble angitt som kristen til pretorianerprefekten Sextus Tigidius Perennis. Selv om slavens bein ble brukket og han ble drept som angiver (som det heter i noen av kildene), ble Apollonius brakt for Perennis, som krevde at han avsverget sin kristne tro.
Han ble kalt til senatet for å forsvare seg, og leste en tekst der han slett ikke tilbakekalte sin kristne tro, men forsvarte den. Sn denne grunn ble han dømt til døden.
Kildene sier at han var gjenstand for to etterforskninger. Den første ble foretatt av prefekt Perennius, den annen skjedde tre dager etter og var foretatt av en gruppe jurister og santatoerr, på en rolig og høvisk måte. Apollonius fikk tale ut, med bare fire avbrytelser, og man prøvde å få han til å tone ned det han sa slik at han skulle gå fra fellende dom.
Apollonius var ikke redd for å d, gordi, sa han «Det venter meg noe bedre: Evig liv, gitt til den person som har levd vel på jorden». Og han argumenterte for den kristne tro om liv og sød som overlegen.
Kildene skilles at vedrørende hvordan han døde. Den greske Passio sier at han døde etter at den slave som hadde angitt ham, Severus, hadde knust hans ben; men den armenske fremstilling aier at han ble halshugget. Ifølge denne skal Perennis ha sagt: «Jeg skulle gjerne erklære deg uskyldig, Apollonius, men jeg må dømme etter keiserens dekret. Jeg kommer imidlertid til å gi ordre om at dødsdommen eksekveres så humant som mulig».
Petrocerus catiena

Utseende

En middelsstor (vingespenn ca. 35 millimeter), brun sommerfugl. Forvingene er litt tilspisset.

Utbredelse

Arten er utbredt i Brasil.
Jean Dubuffet

Biografi og verker

Han var født og vokste opp i Le Havre. Han flyttet til Paris i 1918 for å gå på Académie Julian, men sluttet etter et halvår for å studere videre på egen hånd. Han fulgte godt med i tiden og gav opp kunsten en periode fra 1924 til 1930 fordi «kunsten var død» som tidens parole lød. Farens vinhandel ga ikke nok utfordringer, så han malte litt innimellom inntil han begynte for fullt i 1942. Første separatutstilling hadde han i 1944. Han nærmet seg til surrealistene i 1948, og `Patafysikken i 1954.
Hans Prinzhorns bok om de mentalt sykes kunst førte til at han lanserte begrepet Art Brut for den kunst som ble prestert av ikke-profesjonelle outsidere som psykiatriske pasienter, fengselsinnsatte og barn. Han samlet selv på slik kunst, som omfattet kunstnere som Aloïse Corbaz, Alfredo Pirucha og Adolf Wölfli. Samlingen befinner seg i dag i Lausanne, Sveits i Musée de l'Art Brut. Selv prøvde han å lage sin egen kunst like uavhengig av normer som Art Brut, slik at hans verker fortsatt virker primitive og barnlige.
Mange av arbeidene hans er malt med oljefarger gjort til en impasto ved å sette til sand, tjære og strå for å gi tekstur til overflaten. Fra 1962 begrenset han fargebruken til rødt, hvitt svart og blått, og gikk over til polyester til skulpturene som han da malte med vinylmaling.
Han eksperimenterte også med musikk, og laget flere innspillinger sammen med den danske maleren Asger Jorn på tidlig 1960-tall.
Han laget platecover til en moderne symfoniinnspilling av Jasun Martz i 1978. Detaljer fra dette coveret er også med på 2005-oppfølgeren.
Dubuffet døde i Paris i 1985. Verkene hans er spredt over hele verden.
Wusu

Wusu eller Usu (kinesisk: 乌苏; pinyin: Wūsū) er et byfylke i prefekturet Tacheng i den autonome region Xinjiang i Folkerepublikken Kina.
Folketallet var på 203 300 innbyggere i 1999.

Økonomi og samferdsel

I fylket ligger Wusu kullkraftverk litt øst i byområdet Wusu, med en effekt på 660 MW.
Kinas riksvei 312 løper gjennom området. Den fører fra Shanghai og ender ipå grensen mot Kasakhstan, og passerer blant annet Suzhou, Nanjing, Hefei, Xinyang, Xi'an, Lanzhou, Jiayuguan og Ürümqi.
Grammata Serica Recensa

Grammata Serica Recensa er en ordbok for middelkinesisk og gammelkinesisk som ble publisert av den svenske sinologen Bernhard Karlgren i 1957.
Lamiomimus

Utseende

Middelsstore, kraftige, brunsvarte trebukker med lange og kraftige antenner. Pronotum har en kraftig pigg midt på hver side. Dekkvingene er parallellsidige og har diffuse, lyse tverrbånd.

Utbredelse

Slekten er vidt utbredt i Kina.
Den armenske apostoliske kirke

Historie

Under biskop Gregor Lysbringeren gikk kong Trdat III av Armenia i 301 over til kristendommen. Armenia ble dermed – tolv år før Aghvank og 79 år før Romerriket – en kristen stat, slik at den armenske apostoliske kirke representerer den eldste statskirke. Fra Gregors tid skriver seg også katedralen, den hellige moderkirke av Edzjmiatsin, som ble ferdigstilt i 305.
Under katolikos Isak ble det armenske alfabetet utviklet (av munken Mesrop Masjtots i 406) og bibelen oversatt til armensk (ferdigstilt i 434). Armensk ble også innført som liturgisk språk istedenfor syrisk. Det egne skriftspåket skapte en kulturell blomstringstid i Armenia.
Den armenske apostoliske kirke ble spredt til mange land sammen med den armenske diasporaen. På midten av 1000-tallet flyktet mange armenere, blant dem deres katolikos, til Lilleasia (dagens Tyrkia), der de grunnla det armenske kongedømmet Kilikia, i et område som skulle bli kjent som Lillearmenia.
På 1400-tallet emigrerte mange armenere til Øst-Europa (hovedsakelig Polen, Litauen, Bulgaria, Ukraina, Russland).
Under folkemordet på armenerne (1915–1917) flyktet minst en halv million armenere fra Tyrkia. De slo seg først ned i nabolandene (Syria, Libanon, Israel, Egypt, Irak, Iran, Hellas), men mange flyttet videre til andre verdensdeler (blant annet Canada, USA, Argentina, Frankrike, Tyskland, Australia). I alle disse landene finner man i dag til dels store armensk-ortodokse minoriteter. Således lever av kirkens totalt anslagsvis åtte til ni millioner tilhengere bare drøye tre millioner i Armenia.
Under borgerkrigen i Syria siden 2014/15 er en stor men ukjent andel av armenerne særlig i Aleppo og noen amdre deler av Syria flyktet, mange til nabolandene, andre ut av Midtøsten.