Joseph Bonaparte

Bakgrunn

Han ble født Giuseppe Buonaparte i 1768 av Carlo Buonaparte og Maria Letizia Ramolino i Corte i Republikken Korsika. e Korsika ble invadert av Frankrike og beseiret året etter. Hans far var opprinnelig leder for en korsikansk patriotisk bevegelse, men ble senere tilhenger av fransk styre.
Som advokat, politiker og diplomat tjenstgjorde Joseph i Femhundrerådet og var fransk ambassadør i Roma. Den 30. september 1800 undertegnet han som sendemann i USA  en avtale om vennskap og handel mellom Frankrike og USA i Morfontaine, sammen med Charles Pierre Claret de Fleurieu og Pierre Louis Roederer.

Konge av Napoli, og av Spania

Château de Villandry var blitt tatt under den franske revolusjonen; og tidlig på 1800-tallet hadde Josephs bror, keiser Napoleon tatt slottet for ham. I 1806 fikk Joseph den militære kommando over Napoli, og to år senere over Kongedømmet Napoli av Napoleon, for å erstatte sin søsters mann, Joachim Murat. Joseph ble da Konge over Spania i august 1808, kort tid  etter den franske invasjonen.
Joseph forlot Napoli, noe uvillig ettersom han der var populær, og kom til Spania hvor han ble meget upopulær. Joseph kom under tungt skyts fra sine motstandere i Spania som forsøkte å sverte hans rykte ved å kalle ham Pepe Botella (Flaske-Joe) for hans påståtte drukkenskap, en beskyldning, senere gjentatt av spanske historikere, tross det faktum at Joseph var avholdsmann. Hans ankomst tente den spanske revolt mot fransk styre, noe som førte til den spanske selvstendighetskrigen. Den britiske forfatteren Alexander M. Thompson (1861-1941) sier at den spanske borgerkrigen var  "en reaksjon mot nye institusjoner og idéer, en bevegelse for lojalitet til den arvelig tronen av den mest katolske av alle konger som, hvilket Napoleon, en svoren og utstøtt fiende av Paven hadde satt på hodet til en franskmann; til den katolske kirke, forfulgt av republikanere som hadde ødelagt kirker, myrdet prester og tvunget en "loi des cultes"; og mot lokale og provinsielle rettigheter og privilegier, truet av en effektiv, sentralisert regjering".
Joseph tilbragte tidvis mye tid til avkobling sammen med store deler av den franske armé i det nordlige Spania. Han følte seg selv i en vanskelig stilling. Joseph hadde da foreslått sin egen abedikasjon fra den spanike trone, håpet at Napoleon ville sanksjonere hans retur til den napolitanske trone som han tidligere hadde hatt. Napoleon var totalt uinteressert i hans misbehag  og for å støtte de dårlig trente rekrutter som han først hadde allokert til Spania, sendte keiseren tunge franske styrker for å assistere Joseph til å holde sin stilling som Spanias konge. Tross lett gjenerobring av Madrid, og ordinær kontroll av Josephs regjering over mange byer og  provinser var Josephs styre over Spania  spent, og på sitt beste møtte det alltid konstant motstand fra pro-Bourbon geriljakrigere fikk Joseph og hans støttespillere aldri etablert full kontroll over landet.

Konge uten innflytelse

Kong Josephs spanske støttespillere ble kalt josefinos eller afrancesados (forfranskede). Under hans styre endte Den spanske inkvisisjonen, delvis på grunn av at Napoleon var mot Paven, på den tid Pius VII. Tross slike forsøk på å vinne popularitet, var Josephs utenlandske fødsel samt hans medlemskap i en frimurerlosje en hemsko,  og i virkeligheten en  garanti for at han aldri ville bli akseptert som legitim konge av storparten av det spanske folk. Under Josephs regjering over Spania ærklærte Venezuela seg, som den første nasjon, uavhengig fra Spania (1810). 
Kongen hadde i virkeligheten ingen innflytelse over den retning den pågåene krigen på halvøya tok. Josephs nominale kommando over de franske styrker i Spania var nærmest illusorisk, da de franske kommandanter som i teorien var underordnet kong Joseph, insisterte alltid på å undersøke med Napoleon før de gjennomførte Josephs instruksjoner.
Kong Joseph abdiserte og returnerte til Frankrike etter at hovedparten av de franske styrker var slått av de britiske i Slaget ved Vitoria i 1813. Han ble sett på av bonapartene som Frankrikes rette keiser etter Napoleons egen sønn, Napoleon II i 1832, selv om han gjorde lite for å  fremme sitt krav.

De forente stater

Joseph bodde primært i USA  (hvor han han solgte de juveler han hadde tatt med fra Spania  - eller tatt fra Spania) i perioden 1817–1832, mest i New York City og Philadelphia, hvor hans hus  ble et senter for franske innvandrere, men senere flyttet han til en eiendom kalt Point Breeze tidligere eid av Stephen Sayre, i  Bordentown i New Jersey. Josephs hjem lå nær der hvor elvene Crosswicks Creek og Delaware River flyter sammen. Han utvidet Sayres hjem betydelig og anla storslåtte og pittoreske hager. Da hans første hjem ble ødelagt ved brann i januar 1820 bygde han om stallene til sitt andre storslåtte hus. I Point Breeze ble Joseph underholdt av mange av de ledende av den tids intellektuelle og politiske personligheter.
Det ble sagt at noen revolusjonære mexikanere tilbød ham å bli Mexicos keiser i 1820, men han skal ha avslått dette.
Joseph Bonaparte returnerte til Europa hvor han døde i Firenze, Italia og ble gravlagt i Les Invalides i Paris.

Frimureriet

Joseph Bonaparte ble innvalgt i Marseille's losje la Parfaite Sincérité i1793. Han be bedt av sin bror  Napoleon om å være frimureries Stormester "Grand Master of Grand Orient of France" (1804–1815). Sammen med Cambacérès klarte han å gjeninnføre frimurerorden i Frankrike