Palace of Whitehall

Beliggenhet

På sitt største dekket palasset det meste av området som strekker seg fra dagens Northumberland Avenue i nord til Downing Street og nesten til Derby Gate i sør, og fra bygningene ovenfor Horse Guards Road i vest til Themsens bredd i øst. Totalt utgjorde dette omkring 93 000 m².

Historie

Innen det 13. århundre hadde Palace of Westminster blitt senteret for Englands regjering, og allerede i 1049 hadde det  blitt kongens viktigste London-residens. Det omkringliggende området var svært populært og dyrt. Walter de Grey, erkebiskop av York, kjøpte en eiendom der rundt 1240, og bygde York Place. 
Edvard I bodde på York Place flere ganger mens Palace of Westminster ble reist. Han utvidet bygningen slik at hele hans følge fikk plass. I det 15. århundre ble bygningen ombygget, og i det 16. århundre utvidet kardinal Thomas Wolsey det så mye at bare Lambeth Palace kunne konkurrere med det om å være Londons største bygning. Etter kardinal Wolseys fall i 1530 tok Henrik VIII over York Place som sin hovedresidens i London. Han inspiserte palasset sammen med sin forlovede, Anne Boleyn. 
Henrik VIII fikk York Place ombygget og utvidet. Inspirert av Richmond Palace fikk han bygget et rekreasjonssenter med en bowlingplen, tennisbaner, en arena for hanekamper (der 70 Whitehall nå ligger) og en plass for dysting. Det er anslått at mer enn 30 000 pund ble brukt i løpet av 1540-årene, 50 % mer enn det hele Bridewell Palace kostet. Henrik giftet seg med to av sine koner i palasset, Anne Boleyn i 1533 og Jane Seymour i 1536. Han døde også der i 1547. 
I 1611 ble uroppføringen av William Shakespeares Stormen fremført i palasset.
Jakob I gjorde noen betydelige endringer, spesielt konstruksjonen av Banqueting House etter Inigo Jones' design i 1622. Det var ferdig dekorert i 1634, da Peter Paul Rubens fullførte taket som Karl I hadde bestilt. Karl I ble i 1649 henrettet foran bygningen. 
Innen 1650 hadde palasset blitt det største komplekset av sekulære bygninger i England, med mer enn 1500 rom. Planen var svært uregelmessig, med forskjellige størrelser og stiler på bygningene. Utenfra minnet det mer om en liten by enn et palass.
Karl II utførte noen mindre arbeider. Som sin far døde han i palasset, men av naturlige årsaker. Jakob II hyret inn Christopher Wren for å utføre en del endringer, blant annet et nytt kapell (1687), nye design på dronningens gemakker (1688?) og dronningens private gemakker (1689). 
I 1691 var palasset det største i Europa. Det ble da rammet av en brann som ødela mange av de eldre bygningene. Dette førte til at det ble en mer enhetlig bygningsmasse, og var således ingen stor katastrofe for kongen. Men den 4. januar 1698 brøt en mye større brann ut, og ødela det meste av bolig- og regjeringsbygningene. Mange kunstverker gikk også tapt, som Michelangelos Cupido, en statue som ble kjøpt som en del av Gonzagasamlingen i det 17. århundre. Noe ble gjenoppbygget, men økonomien var ikke god nok til å gjenreise hele palasset. I løpet av andre halvdel av det 18. århundre ble det meste av eiendommen lagt ut til nybygging.

Palasset i dag

Banqueting House er den eneste bygningen som er helt bevart, selv om den har blitt modifisert noe i ettertid. Andre deler av palasset er inkorporert i nye bygninger i regjeringskomplekset. Blant disse finner man deler av de tildekkede tennisbanene i 70 Whitehall. 
Fra 1938 ble østsiden av området nyutviklet for Forsvarsdepartementet. En kjeller fra Wolseys store kammer, nå kjent som Henrik VIIIs vinkjeller, som var et eksempel på et teglmurt velvtak fra Tudortiden, stod i veien for planen for den nye bygningen og den nye ruten for Horse Guard Avenue. Dronning Mary bad om at kjelleren måtte bli bevart, og Parlamentet lovte at dette skulle skje. Kjelleren ble derfor innkapslet i stål og betong, og er godt bevart i kjelleren til den nye bygningen. 
Flere dekorerte marmorstykker fra kapellet som ble bygget for Jakob II kan sees i kirken i Burnham on Sea i Somerset. De ble først flyttet til Westminster Abbey i 1706, og så videre til Burnham i 1820.