Lee Kuan Yew

Tidlig liv

Lee fikk sin utdannelse ved Telok Kurau Primary School, Raffles Institution og Raffles College. Hans universitetsutdannelse ble forsinket av andrea verdenskrig og den japanske okkupasjonen av Singapore 1942-1945. Under okkupasjonen slo Lee seg stort opp via det sorte markedet ved å selge et tapiokabasert klister kallat Stikfas . Ettersom han hade studert kinesisk og japansk siden 1942 fikk Lee arbeidet med å transkribere de alliertes telegramrapporter for japanerne, samt som engelskspråklig redaktør hos det japanske Hodobu (報道部 — et informasjons- eller propagandadepartement) fra 1943 til 1944
Etter krigen studerte han jus ved Fitzwilliam College i Cambridge i Storbritannia, der han senere ble honorary fellow. Han tok eksamen med høyeste karakter og studerte en kort periode ved London School of Economics. Han vendte tilbake til Singapore i 1949 for å arbeide som advokat på Laycock and Ong, John Laycocks advokatpraksis.

Før People's Action Party

Lees første politiske erfaringer i Singapore var hans rolle som valgagent for sin sjef John Laycock, som var kandidat for det pro-britiske Progressive Party ved valgene til det lovstiftende råd i 1951. Lee innså imidlertid ettre en tid at partiets framtid ikke så lys ut, de det knapt kunne få massenes støtte, særlig ikke i den kinesiskspråklige arbeiderklassen. Dette var særlig viktig da Rendelkommisjonen i 1953 utvidet antallet stemmeberettigede kraftig.
Hans store gjennbrudd kom da han ble engasert som juridisk rådgiver til fagforeningene og studentforeningene. Dette gav Lee en ef forbindelse til den kinesiskspråklige arbeiderklasseverden.

Dannelsen av People's Action Party

Den 21. november 1954 dannet Lee sammen med en gruppe andre engelskutdannede middelklassemenn, som han selv beskrev som «ølsupende borgere», det sosialistiske partiet People's Action Party (PAP) i en opportun allianse med den prokommunistiske fagforeningsbevegelsen. Denne alliansen ble beskrevet som et arrangert ekteskap, ettersom den engelskutdennede gruppen trengte prokommunistenes støtte blant massene, mens kommunistene trengte en ikke-kommunistisk partiledelse som røykteppe ettersom  Malayan Communist Party var forbudt. Deres felles mål var å agitere for selvstyre og få slutt på britisk kolonistyre. Stiftelseskonferansen fant sted i Victoria Memorial Hall med over 1 500 tilstede. Lee ble generalsekretær, et verv han beholdt til 1992, med unntak av en kort periode i 1957. UMNOs Tunku Abdul Rahman og MCAs Tan Cheng Lock var innbudt som gjester for å skjenke det nye partiet troverdighet.

I opposisjon

Lee var kandidat for og vant med stor margin i valgkretsen Tanjong Pagar i valget i 1955. Han ble leder for opposisjonen mot David Saul Marshalls Labour Front-ledede koalisjonsregjering. Han var også en av PAPs representanter ved de to konstitusjonelle diskusjoner som ble holdt i London om Singapores fremtidige status. Den første diskusjonen ble ledet av Marshall og den andre av Lim Yew Hock, Marshalls hardføre ettertredere.
I denne perioden ble Lee tvunget til å konkurrere  med rivaler både innenfor og utenfor PAP. Mens Lee måtte holde seg på betryggende avstand fra sine prokommunistiske kolleger da de aktivt deltok i ofte voldsamme masseaksjoner for å underminere regjeringens autoritet, opprettholdt han konsekvent sin motstand mot den styrende koalisjonen, som han ofte anklaget for å være inkompetent og korrupt. Lees stilling innen PAP ble alvorlig truet i 1957 da prokommunister tok over ledelsespostene, etter en partikongress som partiets venstrefløyl hadde fylt med falske medlemmer.
Heldigvis for Lee og partiets moderate fløy beordret Lim Yew Hock en massearrestering av prokommunistene og Lee ble gjeninnsatt som generalsekretær.
Lee vant en ny og større seier i sin valgkrets i et kompletteringsvalg i 1957. Den kommunistiske trussel innen partiet var da for en tid fjernet, og Lee forberedte seg til det kommende valget. I denne perioden holdt Lee det første av en serie hemmelige møter med den underjordiske kommunistlederen Fong Chong Pik (eller Fang Chuang Pi).

Selvstyreregjeringen – 1959 til 1963

I de nasjonale valgene den 1. juni 1959 vant PAP 43 av de 51 mandater i den lovgivende forsamlingen. Singapore fikk selvstyre med autonomi i alla statsanliggender utenom i forsvars- og utenrikspolitikken. Lee ble den første statsministeren i staten Singapore 3. juni 1959, da han tok over fra sjefsminister Lim Yew Hock.
Etter at Singapore hadde oppnådd selvstyre fra Storbritannia ble Lee stilt overfor mange problemer. Blant disse var utdannelse, boligmangel og arbeidsløshet. Som svar på boligproblemet opprettet Lee Housing and Development Board (HDB), et organ som påbegynte et massivt statlig boligbyggingsprogram for å avhjelpe boligmangelen.

Union med Malaysia og senere separasjon – 1963 til 1965

Etter at Malayas statsminister Tunku Abdul Rahman i 1961 foreslo dannelsen av en føderasjon som skulle omfatte Malaya, Singapore, Sabah, Sarawak og Brunei, begynte Lee å propagere for en forening med Malaysia for å slutt på det britiske kolonialstyret. En folkeavstemning ble holdt 1. september 1962, der 70% av velgerne stemte for hans forslag. Lee knyste så de prokommunistiske grupperingene som kraftig motsatte seg sammenslåelsen og som ble hevdet å være innblandet i samfunnsomstyrtende virksomhet.
Den 16. september 1963 ble Singapore en del av føderasjonen Malaysia. Unionen ble imidlertid kortvarig. Den malaysiske sentralregjeringen, som ble styrt av United Malays National Organisation (UMNO), ble urolig for Singapores kinesiske majoritet som inkorporert i staten og av at PAP kunne utgjøre en politisk utfordrer i Malaysia. Lee motsatte sig bumiputrapolitikken og benyttet Malaysian Solidarity Conventions slagord om et «malaysisk Malaysia!», en nasjon som tjener den malaysiske nasjonaliteten, i motsetning til den malayiske gruppen. Relasjonene mellom PAP og UMNO ble anstrengte. Visse innen UMNO ville at Lee skulle arresteres.
Rasemessig motiverte oppløp fulgte, som et på Muhammeds fødselsdag (21. juli 1964), nær Kallangs gassverk, der 23 personer døde og hundreatalt ble skadet da kinesere og malayer angrep hverandre. Flere oppløp brøt ut i september 1964 og både Tunku Abdul Rahman og Lee Kuan Yew gjorde offentlige fremtredender for å forsøka å roe ned situasjonen. Matvareprisene skjøt opp i denne perioden, på grunn av forstyrrelsene av transporter, noe som førte til ytterligere prøvelser.
Idet han var ute av stand til å til en løsning på krisen besluttet Malaysias statsminister Tunku Abdul Rahman å utelukke Singapore fra Malaysia. Han hevdet at han valgte å «skjære over alle bånd med en delstatsregjering som ikke viste noen lojalitet med sin sentralregjering». Lee Kuan Yew var pågående og forsøkte å utarbeide et kompromiss, men uten framgang, og undertegnet en overenskomst om separasjon 7. august 1965. Overenskommelsen tok opp Singapores reladjoner med Malaysia etter separadjonen, med målet at samarbeidet skulle fortsette på områder som handel og felles forsvar.
At unionen slo feil var et hardt slag for Lee, som anså at den var avgjørende for Singapores overlevelse. I en TV-sendt pressekonferanse brøt han sammen følelsesmessig da han tilkjennegav separasjonen for folket.
Samme dag, 9. august 1965, vedtok Malaysias parlament den resolusjon som skar over Singapores bånd til Malaysia, og dermed skapte republikken Singapore. Singapores mangel på naturressurser, vanntilførsel som i stor grad var avhengig av Malaysia og en svært begrenset forsvarsevne var de fremste utfordringer som Lee og Singapores regjering stod overfor.

Statsminister etter selvstendigheten – 1965 til 1990

I sin biografi hevder Lee Kuan Yew at han sov dårlig og ble syk noen dager etter at Singapore var blitt selvstendig.
Lee begynte å søke internasjonal anerkjennelse av Singapores selvstendighet. Singapore ble medlem av FN 21. september 1965, og grunnla Association of Southeast Asian Nations (ASEAN) 8. august 1967 sammen med andre sørøstasiatiske land. Lee gjorde sitt første offisielle besøk i Indonesia 25. mai 1973. Relasjonene mellom Singapore og Indonesia ble vesentlig forbedret med flere gjensidige besøk.
Ettersom Singapore aldri hadde hatt en dominerende kultur som innvandrere kunne tilpasse seg til, eller noe felles språk, forsøkte Lee sammen med regjeringen og det styrende parti å skape en felles singaporeansk identitet på 1970- og 1980-tallet.
Lee og hans regjering la vekt på å opprettholde religiøs toleranse og rasemessig harmoni, og var beredt til å benytte lovmakt for å motarbeide enhver trussel som kunne provosere frem etnisk og religiøst vold. For eksempel advarte Lee mot «ufølsom evangelisering», med tanke på kristen misjon rettet mot malayer. I 1974 rådet regjeringen Singapores bibelselskap til å slutte å utgi religiøst materiale på malayisk.

Senior Minister – 1990 til 2004

Erter å ha ledet PAP ved syv valgseiere gikk Lee av 28. november 1990 og overlot starsministerposten til Goh Chok Tong. Han var da den statsminister som hadde sittet lengst i verden.
Overgången i ledelsen var nøye planlagt og gjennomført. Rekruttering og forberedelser av den andre generasjonens ledere fant sted så tidlig som på 1970-tallet. På 1980-tallet begynte Goh og de yngre lederne å innta viktige regjeringsposter. Straks før den offisielle overgangen ble alle andre ledere fra den første generasjonen («den gamle garde») pensjonert, blant annet Goh Keng Swee, S. Rajaratnam og Toh Chin Chye. Ettersom overgangen var så nøye planlagt var den nermest en ikke-begivenhet i Singapore, selv om den var det første lederbyttet siden selvstendigheten. Ved å tre til side mens han fortsatt var mentalt klar og ved god helse skilte Lee seg ad fra andrw sterke samtidide asiatiske ledere som Mao Zedong, Suharto, Ferdinand Marcos og Ne Win.
Da Goh Chok Tong ble regjeringsjef gjenstod Lee i kabinettet med en ikke-eksekutiv post som senior minister og spilte en rolle som han beskrev som rådgivende. I offentligheten talte Lee om Goh som «min statsminister».
Lee agrikk senere av generalsekreterær for PAP ble etterfulft av Goh Chok Tong i november 1992.
Lee avstod fra offisielle kontakter med alle ASEANregjeringer, inklusive Malaysia, for å ikke havne i konflikt med sin etterfølger Goh. Han spilte imidlertid en viktig rolle innen diplomatiet, om ved en overenskomst med Kina om utvikling av Suzhous industripark i Kina i 1994.

Minister Mentor

Den 12. augusti2004 gikk Goh Chok Tong av til fordel for Lees eldste sønn, Lee Hsien Loong. Goh ble senior minister og Lee Kuan Yew fikk en ny kabinettspost som «Minister Mentor».
Hva gjeler lovgivning om lykkespill sa Lee at han var «følelsesmessig og intellektuelt» mot hasardspill. Han gjorde ingentid ikke motstand mot sin sønns forslag om å tillate kasinoer i landet, och sa at kasinoene var noe som de nye ledarne fikk ta stilling til.
Lee uttrykte sin uro over de synkende kunnskaper i standardkinesisk blant yngre singaporeanere. Han lanserte et TV-program, 华语 Cool! («Kinesisk - cool!»), i januar 2005, i et forsøk på å lokke unge seere til å lære seg mandarin.
I juni 2005 gav Lee ut en bok, Keeping My Mandarin Alive, der han beskriver sine anstrengelser for å mestre standardkinesisk gjennom årtier .

Singapores valg 2006

Ingeb opposisjonspartier stilte opp med kandidater i Lees valgkrets Tanjong Pagar.

Verdier, tro

Lee var en av de ledende talsmenn for asiatiske verdier, men hans tolkning av asiatiske verdier er omstridt. På 1980-tallet virket Lee i stor utstrekning for konfutsianske og, i mindre utstrekning, buddhistiske dyder. Dette viste seg i hans besøk i kinesiske tempel.

Arv

I de tre årtier da Lee var ved makten vokste Singapore fra å være et u-land til å bli et av de mest utviklede landene i verden, tross i sin ringe befolkning, begrensede areal og mangel på naturressuser. Lee har ofte framført at Singapores eneste ressurser er dets folk og deres sterke arbeidsmoral. Han ble respektert av mange singaporere, framfor alt den eldre generasjonen, som kunne huske hans inspirerende lederskap under selvstendigheten og separasjonen fra Malaysia. Han har ofte fått æren for å ha vært arkitekten bak Singapores velstand, selv om den rollen også ble spilt av hans visestatsminister, doktor Goh Keng Swee, som hadde ansvar for økonomien.

Kontroverser

På den annen side har en del singaporere og utlendinger kritisert Lee for å være elitistisk og til og med autokratisk, og at den økonomiske velstsnd under Lee kom til på bekostning av mye politisk og sosial frihet.
Lee er blitt kritisert for å innføre visse harde metoder for å trykke ned politisk oppoissjon og ytringsfrihet, som å forby offentligw demonstrasjoner uten uttrykkelig polititillatelse, innskrenkelse av pressfrihet bruk av siktelser for ærekrenkelser mot politiske motstandere, som Joshua Benjamin Jeyaretnam, Tang Liang Hong og Chee Soon Juan.

Memoarer

Lee Kuan Yew har skrevet memoarer i to bind: The Singapore Story (ISBN 0-13-020803-5), med hans syn på Singapores historie frem til separasjonen fra Malaysia i1965, og From Third World to First: The Singapore Story (ISBN 0-06-019776-5), om Singapores følgende omvandling til en velstående nasjon.