google/wiki40b huggingface dataset:
El Cuero

El Cuero og A Glimmer Of Hope

Gruppa ble startet av brødrene Håvard og Brynjar Takle Ohr i Oslo i 2005, sammen med Øyvind Blomstrøm og Tommy Reite. Før bandet ble startet hadde Ohr-brødrene spilt i flere band sammen i Kristiansund. Etter å ha livnært seg som musikere i mange år, entret de studio i 2005 for å spille inn sin selvtitulerte debutplate. Denne ble produsert av Ole Petter Andreassen. Den ble sluppet 13. august 2007 og fikk meget gode kritikker av musikkpressen. Med på platen medvirket også Ingrid Olava. Bandet turnerte Norge helt til de nok en gang entret studio i februar 2008 for å spille inn sitt andre album, A Glimmer of Hope, denne gangen med Lars Håvard Haugen som produsent. Ingrid Olava gjestet også på dette albumet, sammen med bl a Lars Christian Narum på hammondorgel. Albumet ble sluppet 6. oktober 2008 til overveldende positive kritikker fra norsk musikkpresse, og bandet dro ut på en ekstensiv turnè for å støtte opp under albumet. De ble snart en svært populær og ettertraktet live-attraksjon, og høstet lovord fra både kritikere og medartister.

From Mountains To Sand

I 2010 annonserte El Cuero at de hadde returnert til studio for å spille inn sitt tredje album, med planer om plateslipp i 2011. Også denne gangen ble platen produsert av Lars Håvard Haugen, og spilt inn i Velvet Recording i Spydeberg med tekniker Lars Volsdal. Denne gangen gikk bandet bort fra å spille inn materiale mer eller mindre live (slik de gjorde på de to første platene), men valgte heller en mer konvensjonell måte å spille inn platen på. Dette har forandret lydbildet til bandet noe, og forandret måten å tenke på. Denne gangen hadde de også en del gjester på platen, bl a Mikael Lindqvist og Frank Hammersland. Lindqvist har også fungert som en del av liveoppsetningen til El Cuero den siste tiden. Platen er mixet av Grammyvinner David Bianco som har jobbet med Bob Dylan, AC/DC og Ozzy Osbourne, og mastret av Eddie Schreyer. Albumet, From Mountains To Sand ble sluppet 27. mai 2011, med låten «Footprints» som første single. Også denne platen har fått strålende kritikker i landsdekkende media. I forbindelse med platen har bandet også sluppet en webdokumentar i flere deler.

Melodi Grand Prix

I januar 2014 ble det kjent at El Cuero skulle delta i den tredje semifinalen i Melodi Grand Prix med sangen Ain't No Love (In This City No More). Sangen er skrevet av Brynjar Takle Ohr og B.L. Rolland (melodi), Brynjar Takle Ohr, Øyvind Blomstrøm og Håvard Takle Ohr (tekst).
Last Request

«Last Request» er en sang av den skotske artisten Paolo Nutini. Dette er hans første single fra debuttalbumet These Streets. Singlen ble sluppet 3. juli 2006 og nådde plass nummer 5 på UK Singles Chart. Sangens tekst handler om en person som vet hans forhold er over, men som ønsker å ha en siste stund med kjæresten.
Sangen har vært brukt i en episode av Scrubs.
Friksjonsvinkel

Bruk

Denne egenskapen blir av og til brukt for å designe utstyr i foredling av forskjellige partikler. For eksempel kan det brukes til å designe en passende silo til å lagre materialet. Det kan også brukes til å avgjøre størrelsen på et transportbånd for å transportere stoffet, for å avgjøre hvorvidt en skråning vil kollapse eller ikke, og for å regne ut stabiliteten til fartøy.

Målinger

Det er flere måter å måle friksjonsvinkelen på, og hver av dem gir litt forskjellige resultater. Resultatet avhenger også av den nøyaktige metoden som blir brukt. På grunn av dette kan ikke resultater fra forskjellige laboratorium alltid sammenlignes.
Nikolaj Denin

Nikolaj Vasiljevitsj Denin (russisk: Николай Васильевич Денин) (født 15. mai 1958 i Domasjovo, Russland) er den russiske oblasten Brjansks guvernør, noe han har vært siden desember 2004.
Jerry Vale

Bøker

Jerry Vale, A Singer's Life av Richard Grudens ISBN 1575791765
Pseudosymmachia

Utseende

Middelsstore, blanke, rødbrune oldenborrer. Oversiden er fint og nokså tett punktert.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sørøst-Asia.
For fattig og rik

For Fattig og Rik var et norsk kristent «oppbyggelsesblad»som ble utgitt som tidsskrift i perioden fra 1848 til 2000. For Fattig og Rik ble etablert av presten Honoratius Halling i 1848, med undertittelen «Et blad til Oppbyggelig Underholdning». Bladet ble senere overtatt av Den norske Lutherstiftelse (senere Det norske lutherske Indremisjonsselskap) og ble organisasjonens hovedorgan. Redaksjonen var hele tiden i Oslo.
Særlig på første halvdel av 1900-tallet hadde For Fattig og Rik en sentral plass innenfor norsk kirkeliv, der profilerte personer som Johan Martin Wisløff og Ole Hallesby gav sine kommentarer inn i den norske kirkedebatten. 
Opplagsmessig nådde For Fattig og Rik sitt høydepunkt like etter andre verdenskrig. I 1946 hadde bladet et opplag på over 60 000. I forbindelse med fusjonen mellom Det norske lutherske Indremisjonsselskap og Den norske Santalmisjon, ble både Santalmisjonens blad, Santalen, og Indremisjonsselskapets blad, For Fattig og Rik, videreført i magasinet Agenda 3:16.
Alfred Krupp

Bakgrunn

Alfred Krupp var sønn av konserngrunnleggeren Friedrich Krupp og Therese Krupp. Familien Krupps forfedre varrådsherrer og ansette handelsfolk i Essen. Som stamfar regnet de den hollandske religionsflyktning Arndt Kruipe (død 1624).

Karriere

Da faren døde i 1826, måtte den 14-årige Alfred slutte skolen og overta ansvaret for bedriften sammen med moren. De første årene var vanskelig da farens produktutvikling ikke kastet av seg. Den unge Alfred måtte arbeide i produksjonen på linje med arbeidsfolkene om dagen og forsket videre langs farens linjer om natten. I de første 15 årene av hans periode var det såvidt bedriften hadde penger til lønninger.
I 1841 fikk produktutviklingen et gjennombrudd og de kunne støpe stål i store, massive blokker, noe som dannet grunnlag for å produsere kanoner i stål. De første kom i 1847 og i 1851 kom de med en helt nytt og banebrytende stålhjul til jernbanemateriell. De utviklet også etter hvert kanoner som kunne lades i bakkant, noe som revolusjonerte dette våpenet framfor de tidligere munningsladede da både tempoet og treffsikkerheten ble bedre.
Under Den fransk-prøyssiske krig (1870–1871) fikk særlig disse kanonene sitt gjennombrudd, noe som hadde enorm betydning for bedriften. Etter at franskmennene tapte krigen, solgte de også disse våpnene til dem. Den internasjonale anerkjennelsen gjorde at bedriften fikk en sterk og rask ekspansjon.
Han utviklet familiebedriften til et internasjonalt konsern med en bred produksjonslinje som omfattet alt fra jernbanemateriell, men særlig våpen. Blant de viktigste kundene var Preussen og fra 1871 Det tyske riket. Ved hans død var det 20 200 ansatte ved fabrikken i Essen, og med ansatte utenfor kjernefabrikken var det hele 75 000 ansatte i hans tjeneste. Under byggingen av Villa Hügel midt under den fransk-prøyssiske krig klarte han å få levert fransk granitt til tross for handelsembargoen som gjaldt under krigen. Hans posisjon som samtidens store våpenprodusent gjorde at han fikk tilnavnet «Kanonenkönig» («kanonkongen»).
Hans sønn Friedrich Alfred Krupp overtok konsernet etter sin far.
Hyundai Type 88

Historie og utvikling

Type 88 ble uviklet under programmet XK-1 av General Dynamics Land Systems, som også produserer M1 Abrams, for å passe den sørkoreanske hærens behov. Den første av to prototyper ble ferdigstilt i USA i 1983, mens Hyundai tok over produksjonen ved Changwon i 1985/86. Jane's estimerer at over 400 kjøretøyer er bygget.
Mange av komponentene i vognen er utviklet utenlands.

Teknisk

Vognføreren sitter framme og til venstre i skroget, med vognkommandøren og skytteren på tårnets høyre side og laderen på venstre side.
Kanonen er en 105 mm med et 7,62 mm maskingevær montert koaksialt. På tårntaket er det et 12,7 og en 7,62 mm maskingevær. Kanonen kan eleveres fra -10° til +20°.
Motoren er en MTU 871 Ka-501 diesel som gir 1 200 hk ved 2 600 omdreininger i minuttet. Den er montert bak i skroget.
Hjulopphenget på Type 88 er noe ukonvensjonellt, med hydropnaumatisk oppheng på det bakerste og fremste hjulsettet, og torsjonsstaver på resten. Vognføreren kan stille inn egenskapene på understellet etter terrenget som skal krysses.
Kistere

Historie

Kisterne har sitt opphav fra tsjetsjenske og ingusjiske stammer som fra 1830 til rundt 1870 innvandret til den da ubebodde Pankisidalen samt enkelte andre nærliggende områder i provinsene Kakheti og Tusheti. Bosetterne fra nord kom delvis som følge av økonomisk nød, delvis for å unnslippe blodhevn og delvis som religionsflyktninger fra en bølge av islamisering som skylte fra Dagestan mot Tsjetsjenia. Den første kistiske bosetningen var landsbyen Khorbalo. I 1873 var det 865 kistere i Pankisidalen, i 1901 var det 1 352, og i 1979 rundt 6 000.

Språk og kultur

Kisterne snakker fremdeles en tsjetsjensk dialekt, som også er utbredt i Tsjetsjenia, men språket brukes bare i tale, ettersom det ikke gis undervisning i tsjetsjensk på de lokale skolene.
Innvandrerne fikk navnet «kistere» på georgisk, og selv om de fremdeles er nært beslektet både kulturelt, språklig og etnisk til de andre nakh-talende folkeslagene som ingusjere og tsjetsjenere, så har deres skikker og tradisjoner også mange likhetstrekk med andre øst-georgiske fjellfolk.
Omtrent det samme området i Georgia er også hjemsted for batsere, et beslektet men separat nakh-talende folkeslag av nord-kaukasisk opprinnelse.

Religion

Da kisterne begynte sin innvandring til Georgia ble overgang til kristendommen satt som en betingelse for tillatelse til å bosette seg i området. Først i andre halvdel av det 20. århundre skiftet flertallet av kisterne over til islam igjen. Majoriteten av kistere er i dag sunni-muslimer, men det finnes fremdeles mindre områder med kristne kistere i Pankisi, Tusheti og Kakheti.
Marina Bay (Singapore)

Marina Bay (kinesisk: 滨海湾; pinyin: bīnhǎiwān; malayisk: Teluk Marina; tamilsk: மரீனா பே) er ei bukt i den sørlige delen av Singapore, rett øst for byens sentrum. Området har gått gjennom ei stor ansiktsløfting på 2000-tallet, og de fleste av Singapores landemerker, blant annet Marina Bay Sands, ArtScience Museum og Esplanade – Theatres on the Bay, samt byens karakteristiske skyline, befinner seg her. Det går en 3,5 kilometer lang gangvei rundt hele bukta.
Deramas

Utseende

Små (vingespenn ca. 25-30 millimeter), mørke sommerfugler. Hos hannene er midtpartiet på vingene blågrønt metallisk. Hunnene er mer brunlige. Undersiden er lyst gulbrun til gråbrun, delt i to av en uregelmessig tverrstripe. Den indre delen er gjerne litt mørkere.

Levevis

De fleste av disse artene er sjeldne og trolig truet av avskoging.

Utbredelse

Denne gruppen er utbredt fra Burma i vest til Borneo og Filippinene i øst. De fleste av artene lever på Filippinene.
Sønderland-rapporten

Sønderland-rapporten, titulert 22. juli 2011 – Evaluering av politiets innsats, er en evaluering av Politi- og lensmannsetatens håndtering av terrorhandlingene i Oslo og på Utøya 22. juli 2011. Evalueringen ble gjennomført av et utvalg oppnevnt av politidirektør Øystein Mæland 18. august 2011 under ledelse av Olav Sønderland. Utvalget leverte sin rapport 20. mars 2012.
Sønderland-rapporten konkluderte svært ulikt fra den senere Gjørv-kommisjonen (NOU 2012: 14) i sine gjennomganger av innsatsen 22. juli 2011. Rapporten fikk kritikk fra flere hold.
Aquarius (album)

Aquarius er et musikkalbum med Aqua, utgitt i 2000. Albumet solgte ikke så mye som debutalbumet. Dette ble gruppas siste album før de tok en pause.
Tante Augusta

Tante Augusta (engelsk: Travels with My Aunt) er en humoristisk roman av Graham Greene fra 1969. Den ble filmatisert av George Cukor i 1972, men avvek i stor grad fra romanen. Giles Havergal skrev en dramatisering for scenen med premiere i Glasgow i 1989.
Romanens hovedperson, den pensjonerte banksjefen «Henry Pulling», møter i sin mors begravelse sin tante «Augusta», som han ikke har sett på over femti år. Etterhvert som han blir kjent med tanten lærer han også hennes livshistorie å kjenne, og gir til slutt opp sin tidligere «kjedelige» tilværelse i England. Romanen begynner med at Pulling møter sin tante og hun forteller ham at hans mor ikke var hans mor og hans far har vært død for mer enn førti år. Han reiser med henne, først til Brighton, deretter fra Paris til Istanbul, og blir trukket inn i tantens levevis og får vite mer om hennes fortid.
Blank (TV-serie)

Sesong 1

I sesong en følger vi livet til Ella Correia Midjo som er 19 år gammel og nettopp har brukt det første året etter videregående skole før hun bestemte seg for å begynne på college. Hun bor i Oslo sammen med sin beste venninne, Susanne, og ser ofte kjæresten Mats, som går på Universitetet i Oslo.
Denne sesongen begynte 14. april 2018 og avsluttet 23. juni 2018 med totalt ni episoder.

Sesong 2

Sesong to er sentrert rundt Zehra Demir. Hun er 19 år og studerer farmasi på OsloMet sammen med bestevenninnen sin Amina. Når hun ikke jobber eller studerer, er hun en ambisiøs DJ og bruker mye tid på å lage musikk.
Denne sesongen begynte 24. mars 2019 og avsluttet 1. juni 2019 med totalt ni episoder.

Sesong 3

Sesong 3 begynte å filme i september 2019 i Hadeland. Den 20. september la Hadeland videregående skole ut på skolens hjemmeside at NRK hadde henvendt seg til elevene for å delta i produksjonen av Blank. Tre scener ble tatt opp i og utenfor skolen, og elevene fikk forskjellige oppgaver som statister og assistenter.
Sesongen 3-traileren ble utgitt 14. oktober 2019 på den offisielle hjemmesiden. Den tredje sesongen av serien begynner 28. oktober 2019.
ISO 4031

ISO 4031 er erstattet av ISO-standarden ISO 8601. Notasjon for forskjeller i lokal tid var opprinnelig spesifisert i ISO 4031. Standarden ble utgitt i 1978.
QuizDan Sesong 1

QuizDan Sesong 1 eller QuizDan 2011 var første sesong av quizkonkurransen QuizDan og gikk på NRK1 i tretten programmer høsten 2011. Programmet ble sendt lørdag kveld. 27 lag deltok i de ni kvartifinalene, ni lag deltok i de tre semifinalene og tre lag deltok i finalen. Dan Børge Akerø var programleder.

Kvalifisering

Ni lag ble tatt ut av Norges Quizforbund på bakgrunn av resultater fra NM i quiz, mens de øvrige 18 lagene ble tatt ut gjennom en rekke kvalifiseringskonkurranser landet rundt våren 2011. Nær 500 quizlag deltok i kvalifiseringene.

Konkurransen

De ni forhåndsuttatte lagene ble seedet i trekningen, slik at hver kvartfinale inneholder ett "Mesterlag" og to utfordrere. De tre fremste lagene, El diablo en el ojo, I dårligste laget og Tryggve Grans skiskole ble seedet slik at de først kunne møtes i finalen. De øvrige 18 lagene ble trukket helt tilfeldig. De tre forannevnte lagene vant sine semifinaler og møttes i finalen 10. desember 2011. Vinnerlaget ble El diablo en el ojo, mens I dårligste laget tok andreplassen. Thomas Kolåsæter vant duellen mot lagmakkeren Jim Isaksen, og kunne dermed smykke seg med tittelen Norges beste quizzer.
Nathan Redmond

Landslaget

22. mars 2017 fikk han sin første landskamp for England mot Tyskland.
Les parnassiens

Les parnassiens var en fransk diktergruppe i annen halvdel av 1800-tallet. Den orienterte seg etter L’art pour l’art som prinsipp. Sitt tilnavn fikk de i 1866 sa de ble slik omtalt i Alphonse Lemerres antologi Le Parnasse contemporain (hvorav det fulgte to bind til, i 1871 og 187). Navnet knytter an til Parnassos, som i gresk mytologi er «musenes fjell».
De mest fremtredende for gruppen var Charles Leconte de Lisle og Théophile Gautier. Andre viktige navn er Théodore de Banville, Paul Verlaine, Sully Prudhomme, José-Maria de Heredia, François Coppée og Albert Giraud.
Blå (konsertsted)

Blå er et konsert- og skjenkested i Oslo. Det ligger i ei gammel industribygning i Brenneriveien 9 ved Akerselva. 
Stedet blei starta i februar 1998 av Kjell Einar Karlsen og Martin Revheim. Konserttilbudet har i hovedsak vært innen sjangrene jazz, elektronisk, hiphop og rock – og gjerne kombinasjoner av disse.
Opprinnelig stod Konsertforeninga Blå ansvarlig for konsertarrangementene, mens Brenneriveien Jazzhus dreiv baren. Samarbeidsforholdet mellom de to blei i 2006 vanskelig, og Konsertforeninga trakk seg ut. Etter dette har Blå Booking hatt ansvaret for den kulturelle delen.
Konsertforeninga var etter dette blant annet inne som planlagt deltaker i et tilsvarende sted på Vulkan-området litt lenger opp langs elva, men dette lyktes ikke. Foreninga driver nå som arrangør av konserter og andre arrangementer på ulike steder i Oslo.
Hanyuan

Hanyuan (kinesisk: 汉源县; pinyin: Hànyuán Xiàn) er et fylke i provinsen Sichuan i Folkerepublikken Kina. Det ligger under byprefekturet Ya'an.
Fylket hadde 342 078 innbyggere i 1999.

Samferdsel

Kinas riksvei 108 løper gjennom området. Riksveien begynner i Beijing og fører via Taiyuan, Xi'an og Chengdu sør til Kunming i den sørvestlige provinsen Yunnan.
Sterling-ulykken i Dubai

Ulykkesårsak

Flyet fløy under fastsatt minimumshøyde, trolig fordi kapteinen antok at de var nærmere flyplassen enn de virkelig var.
Skardmodalen naturreservat

Skardmodalen naturreservat ligger på sørsiden av Skardmodalen i Hattfjelldal kommune i Nordland, øst for Unkervatnet og like vest for grensen til Sverige. Naturreservatet har et areal på 9 643 dekar, og er vernet for å bevare en svært verneverdig, lite påvirket kontinental barskoglokalitet med sjeldne arter og skogtyper.
Bräcke

Kommunikasjon

Jernbanen har hatt stor betydning for Bräckes historie, og det var da jernbanen ble lagt her at samfunnet vokste opp. Banen mellom Sundsvall og Trondheim går forbi Bräcke, og flere tog stopper her, blant annet InterCity-toget mellom Storlien/Östersund og Stockholm. E14 går rett gjennom Bräcke. Det er bussforbindelse med Östersund.

Service

Bräcke har politistasjon og brannstasjon. Det er apotek og systembolag. I Folkets hus er det et bibliotek. Bräcke har også arbeidsformidlingskontor og forsikringsselskap.

Idrett

I Bräcke er det ishall, ridehall og idrettshall (Gunder Hägg-hallen). På idrettsplassen Björkhaga er det to fotballbaner. Bräcke Polar Bears spilte noen sesonger i 1. divisjon avdeling nord, men måtte legge ned A-lagsvirksomheten noen sesonger på grunn av for dårlig økonomi. Bräckes basketballag spilte på Sveriges nest høyeste nivå på 1990-tallet, daværende divisjon 1.
Parc de Diagonal Mar

Parc de Diagonal Mar er en park i bydelen Diagonal Mar i distriktet Sant Martí i Barcelona. Det er den største parken i den nordøstlige delen av byen, og ligger der hvor avenyen Avinguda Diagonal møter havet. Den regnes som Barcelonas tredje største park, men er i realiteten noe mindre ettersom den også inneholder fem private boligområder. Disse opptar over halvparten av parkens offisielle 14 hektar. Bare seks hektar av parken er grøntarealer og vann.
Parken har rektangulær form, og ble bygd fra 1997 til 2002. Den er utforma av arkitektene Enric Miralles og Benedetta Tagliabue. Den består av seks hovedområder: fontener, et idretts- om amfiteaterområde, en bar, et «magisk fjell» for små barn, et lekeområde for barn og et hundeområde. Disse områdene er gruppert rundt dammen som skjærer gjennom parken på samme måte som Avinguda Diagonal skjærer gjennom Barcelona.
I det siste har det oppstått en undervannsfauna i dammen, ettersom mange setter ut kjæledyrene sine der, blant annet fisker, skilpadder, krabber og frosker. Disse lever sammen med endene og de andre fuglene som opprinnelig var satt ut i parken.
Parc de Diagonal Mar er med sin spesielle arkitektur byens mest kontroversielle park etter Parc Güell, og har møtt hard kritikk, men den synes å være populær både blant naboene og de besøkende.
Bhakra-demningen

Bhakra-demningen, også kjent som Bhakra-Nangal, er en demning i elva Sutlej nær byen Nangal i delstaten Himachal Pradesh på grensen til Punjab i det nordlige India. Den er bygget som en gravitasjonsdemning i betong. Reservoaret Gobind Sagar er på 166 km². Demningen er 226 meter høy og 520 meter lang, og er en av verdens største gravitasjonsdemninger.
Kraftverket i demningen har en installert effekt på 1 325 MW. Anlegget ble ferdigstilt i 1963, etter 18 års arbeid. Noe lenger ned i elva ligger den mindre Nangal-demningen, som fører vann fra reservoaret til store irrigasjonskanaler, som gir kunstig vanning til 40 000 km² dyrket mark over store deler av det nordlige India.
Gastropacha populifolia

Utseende

En ganske stor (vingespenn 48 – 83 mm, hunnen større enn hannen), brungul spinner. Både den voksne spinneren og larven ligner sterkt på eikebladspinneren (Gastropacha quercifolia), men de voksne er mye lysere på farge. Når spinneren sitter stille, ligner den sterkt på et vissent ospeløv. Kroppen er brungul, hodet er ganske lite med framstrakte labialpalper som ser ut som et kort nebb sett ovenfra. Antennene er korte, fjærformede hos begge kjønn. I motsetning til de fleste andre spinnere er det liten forskjell mellom kjønnene i antenneformen. Brystet (thorax) har en tynn, svart midtstripe. Forvingene er lange og nokså smale, med bølgete ytterkant (som ytterkanten på et ospeløv), brungule med mer eller mindre tydelige, grå flekker som danner tre oppbrutte tverrbånd. Bakvingene er brungule med utydelige, grå flekker. Larven er grå, tette kledt med korte hår. Den har et «skjørt» av hår langs sidene som gjør at den ikke kaster noen synlig skygge, og er derfor meget godt kamuflert.

Levevis

Denne spinneren lever i løv- og blandingsskoger og i hager. Den blir ofte funnet nær store trær, for eksempel popler. Den foretrekker fuktige områder, og finnes ofte på samme steder som eikebladspinneren (Gastropacha quercifolia). Larvene lever på osp og andre poppel-arter (Populus spp.). De holder seg mest oppe i trekronene og man finner dem sjelden. De voksne spinnerne flyr om natten i juni – august. Etter parringen legger hunnen ca. 300 egg i grupper på 5-6 på trestammer, kvister og blad.

Utbredelse

Gastropacha populifolia lever frå Sør- og Mellom-Europa østover gjennom Russland til Kina, Mongolia, Korea og Japan. De nærmeste faste bestandene til Norge lever i området rundt St. Petersburg, men den har i de siste årene blitt funnet en del ganger i det sørlige Finland og kan være under etablering der.
Hesperophanini

Utseende

Middelsstore, avlange, oftest lyst brunlige trebukker. Antennene er omtrent så lange som kroppen eller lengre.
Pronotum er omtrent så langt som bredt, med rundede sider eller med en svakt antydet tann midt på hver side. Dekkvingene er parallellsidige eller svakt tilsmalnende bakover, avrundet i spissen.

Utbredelse

Gruppen er utbredt i alle verdensdeler (bortsett fra Antarktis som nesten helt mangler landdyr), i Europa finnes de bare lengst i sør.
Budo

Historikk

«Opprettelsen» av klassisk Budo ble bekreftet ved at man forandret ideogrammet og suffikset Jutsu (kunst) i ordet Bujutsu til Do (vei). Denne forandringen varslet at flere ønsket å få en bedre forståelse av sitt eget sinn gjennom dyrkingen av kampkunstene, med selvrealisering som det endelige mål, i motsetning til de som trente kampkunst utelukkende med tanke på strid. Selv om det teknisk sett var Bujutsu, var ikke klassisk Budo ment som trening til strid, men snarere som en måte å oppnå dypere forståelse av egoet, menneskets eksistens, naturen og for å oppnå selvperfeksjonering.
De klassiske Budo disipliner ble skapt av mennesker som strevde etter å sette en forbindelse mellom kreative aktiviteter og fortidens idealisme. Klassisk Budo, i likhet med Bujutsu, hadde derfor dype røtter i Føydaltidens kultur. Det er imidlertid helt essensielt for forståelsen av begrepet å vite at Budo ikke ble til som et slags sosialt tidsfordriv/rekreasjon, konkurranseidrett eller oppvisningsmetode, men snarere som en metode til selvutvikling.
Moderne Budo er stort sett produkter av det 20. århundre som bygger på de gamle prinsippene i klassisk Budo. Budo kan inndeles i «kobudo» (klassiske metoder/systemer – inntil 1868) og «shinbudo» (nyere/ moderne metoder/systemer).