Europa (mytologi)

Etymologi

Navnets etymologi (εὐρύς «vidt» eller «bredt» + ὤψ «øy(n)e» eller «ansikt») legger til grunn at Europa var en gudinne som trolig var representerte som en ku (som har et bredt fjes), i det minst på et symbolsk nivå. Hathor, en gudinne i egyptisk mytologi, ble i en del myter oppfattet som den himmelske ku som fødte universet og alle ting. Metaforisk kan navnet ha blitt rekonstruert ved en senere dato ha kommet til å bety «den intelligente» eller den «vidsynte», analogt med glaukopis (γλαυκώπις) som var tilskrevet Athene.
Imidlertid har forskerne Ernest Klein og Giovanni Semerano foreslått en mulig semittisk opprinnelse i akkadiske erebu, «å gå ned, nedstigning» (i hentydning av solen) som ville være en vestlig parallell.

Mytologisk opphav

Kildene skiller seg i detaljer om Europas familie, men de er enig om at hun var Fønikia og fra en slekt som gikk tilbake til Io, den mytiske nymfe som ble elsket av Zevs og forvandlet til en ku. Det er generelt sagt at Europa var datter av Agenor, den fønikiske kongen av byen Tyr; poeten Moskhos fra Siracusa gjør henne til moderdronningen Telefassa («den langtskinnende»), men andre steder er hennes mor oppgitt som Argiope («hvitt ansikt»), skjønt de begge er antagelig likestilte. Andre kilder, slik som Iliaden, hevder at hun er datter av Agenors sønn, den «solrøde» Føniks. Det er enighet i kildene at hun hadde to brødre, Kadmos, som brakte alfabetet til det greske fastlandet, og Kiliks, som landet Kilikia i Anatolia skal ha sitt navn etter.
Etter at Europa ble bortført av Zevs og havnet på Kreta, fødte hun tre sønner som Zevs var far til: Minos, Rhadamantys, og Sarpedon. Alle disse ble dommere i underverden da de døde. På Kreta giftet Europa seg senere med Asterion (stjernehersker) og ble stemor til hans datter Kreta (personifiseringen av øya av samme navn).
Det var to konkurrerende myter om hvordan Europa kom inn i den greske verden. De begge er enige om at hun kom til Kreta hvor den hellige okse var betydningsfull. I den mest kjente fortellingen ble hun forført av guden Zevs i form av en okse som pustet safran fra sin munn, og fraktet henne på ryggen til Kreta. Her ble hun ønsket velkommen av Asterion, men i henhold til en mer litteral, evhemeristisk versjon som begynner med historien om Perserkrigene til Herodotos, ble hun bortført av minoerne som også tok henne med til Kreta. Den mytiske Europa kan bli adskilt fra mytologien om den hellige oksen, som hadde blitt dyrket i Midtøsten. I 2012 oppdaget en arkeologisk ekspedisjon fra British Museum, ledet av libanesiske arkeolgen Claude Doumet Serhal på det arkeologiske funnstedet til den gamle amerikanske skole i Sidon mynter som avbildet Europa ridende på en okse med hennes slør flagrende over som bue, noe som er ytterligere et bevis på Europas fønikiske opphav.
Europa synes ikke å ha blitt dyrket direkte i en kult noe sted i antikkens Hellas, men ved den greske helligdommen i Lebadaea i Boiotia, nedtegnet Pausanias at Europa var epitet for Demeter: Til de olympiere som ble adressert av de som valfartet til grottehelligdommen til Trofonios fra Orkhomenos (også i Boiotia). Til denne var en ktonisk kult og orakel dedikert, og sier Pausanias: «lunden til Trofonios ved elven Herkyna... der er også en helligdom for Demeter Europa... barnepiken for Trofonios.»

Bortførelsen

Mytografene forteller at Zevs ble forelsket i Europa og besluttet å forføre eller bortføre henne; noe som stort det samme i greske myter. Han forvandlet seg til en hvit okse og lot seg blande i krøtterflokken til hennes far. Mens Europa og hennes terner samlet blomster, så hun oksen, strøk hans flanker, og til sist satte seg overskrev på ryggen dens. Straks grep Zevs muligheten, sprang ut i sjøen og svømte med Europa på ryggen til Kreta. Der avslørte han sin sanne identitet, og Europa ble den første dronning av Kreta. Zevs ga henne et halsbånd som var blitt smidd av Hefaistos og ytterligere tre gaver: Talos (en kjempestor bronsemann), Laelaps (en hund som alltid fanget sitt jaktbytte) og et kastespyd som aldri bommet på målet.
Zevs skal senere ha gjenskapt formen av en hvit okse i stjernene. De er nå kjent som stjernebildet Tyren.
Myten om Europa og Zevs kan ha hatt sin opprinnelse i et hellig bryllup mellom de fønikiske guddommene Attar (`Aštar) og Astarte (`Aštart) i form av hornkveg. Etter å ha født tre sønner med Zevs, giftet Europa seg med kong Asterios. Sistnevnte er også navnet på Minotauros («Minos' okse») og samtidig en epitet for Zevs, og kan således være avledet fra navnet Attar (`Aštar).
I henhold til Herodotos' rasjonaliserende tilnærming ble Europa bortført av minoere som søkte hevn for den tidligere bortførelsen av Io, en prinsesse fra Argos. Hans variant av fortellingen kan ha vært et forsøk på å rasjonalisere en tidligere mye, eller presentere myten som kan ha vært forverret versjon av fakta, bortføringen av en fønikisk aristokrat, senere gjenfortalt uten forskjønnelse av Herodotos.

I litterære og kunstnerlige framstillinger

I alle framstillinger, enten hun satt overskrevs på oksen, som i arkaiske vasemalerier, eller i en ødelagt metopefragment fra Sikyon, eller grasiøst sittende med begge beina til siden på kvinnevis som i en mosaikk fra Nord-Afrika, er det aldri spor av frykt hos Europa for hennes framtidige skjebne, men slo seg til ro mens hun holdt fast i et av hornene.
Fortellingen om Europa og oksen ble emne for en kort gresk epikk skrevet på midten av 100-tallet f.Kr. av Moskhos, født i Siracusa, en pastoral poet og en elev av den aleksandrinske grammatikeren Aristarchos fra Samothrake. Hans Europa er en epyllion (kort fortellende eposlignende dikt) som har blitt bevart fragmentarisk.
Ovid ga i Metamorfoser en beskrivelse av Jupiters (Zevs) forføring av Europa, og hvordan hun «med høyre hånd klamret seg til et horn, den andre fast om ryggen hans, hennes flagrende tunika fløt i vinden...» Poetens malerisk detaljer tilhørte anekdoten og fabelen.
Fortellingen er også nevnt i Nathaniel Hawthornes Tanglewood Tales (1853) som var rettet til barn og ungdom. Hans tilpassede gjenfortelling kalt «Dragon's teeth» (Dragens tenner) handler i all vesentlighet om Kadmos, hennes bror, men begynner med en omstendelig, men nedtonet versjon av Europas bortførelse av en vakker okse.
Inspirert av utgravningene av Knossos på Kreta av den egenrådige engelske arkeologen Arthur Evans var det mange kunstnere på 1900-tallet som grep fatt i det minoiske mytene om blant annet Europa, og behandlet oldtidens tema på moderne vis. Den tyske kunstneren Lovis Corinth undersøkte emnet av en ung pikes seksuelle oppvåkning i en rekke bilder fra 1919-1920. De samme mytene var også fruktbare for Pablo Picasso på 1930-tallet som ble besatt av ideen om Minotauros, og utforsket temaer om seksualitet og voldelig død i en rekke tegninger og trykk, inkludert Minotauromachie (1935), og tilhører blant det fremste av kunstnerens arbeid.