google/wiki40b huggingface dataset:
Mikael Antonsson

Klubbkarriere

Antonsson begynte sin spillerkarriere hos den lokale klubben AIK Sillhövda tilbake i 1989. Han debuterte for klubben i 1995 og scorte åtte mål på 28 kamper frem til 1997.

IFK Göteborg

Han meldte overgang til IFK Göteborg i 1997, hvor han først gikk gradene i ungdomssystemet før han fikk sin seriedebut i Allsvenskan i 2001.

Austria Wien

Antonsson ble solgt til den østerrikske klubben FK Austria Wien sommeren 2004 med en overgangssum på €450 000. I Wien ble han skadeplaget og fikk spille få kamper i sine to år i klubben. Han rakk likevel å få med seg nok kamper til å bli to ganger cupmester i ÖFB-Cup i 2004/2005-sesongen og 2005/2006-sesongen, samt seriemester i Østerriksk Bundesliga i 2005/2006-sesongen.

Panathinaikos

I januar 2006 ble Antonsson solgt til den greske klubben Panathinaikos, hvor han skrev under på en toårskontrakt. Der erfarte han problemer med å spille seg til en fast førstelagsplass, men fikk likevel syv seriekamper på én sesong.

FC København

Sommeren 2007 signerte Antonsson en fireårskontrakt med den danske hovedstadsklubben FC København, som da var under ledelse av Ståle Solbakken. Han fikk tillit av Solbakken og etablerte seg raskt på førstelaget, hvor han også dannet seg et effektivt partnerskap med den islandske midtstopperen Sölvi Ottesen. I 2010/2011-sesongen imponerte han i oppgjøret mot sin gamle klubb Panathinaikos, og ble plukket ut til «rundens lag» i Mesterligaen 2010/2011 av fotballnettstedet Goal.com. Dette var også en av Antonssons bedre sesonger, ettersom han spilte 28 seriekamper, bidro til at klubben spilte seg frem til åttendedelsfinale i Mesterligaen og til slutt vant det danske seriemesterskapet.

Bologna

I juli 2011 gikk Antonsson på en fri overgang til den italienske klubben Bologna FC 1909, hvor han skrev under på en toårskontrakt. Han spilte totalt 24 seriekamper i sin første sesong for klubben.

Internasjonal karriere

Antonsson fikk sin landslagsdebut for det svenske herrelandslaget i en vennskapskamp mot Norge den 22. januar 2004 (0–3). Han deltok samme år i Europamesterskapet for U-21, hvor han spilte to av Sveriges tre gruppekamper. Antonsson ble tatt ut i den svenske troppen til EM i fotball 2012 i Polen og Ukraina av landslagstrener Erik Hamrén.
Thomas Clitau

Liv

Han var sønn av en bonde og ble student fra Odense gymnas i 1714. Omkring 1727 foretok han en reise til utlandet, var i Jena og Halle, og ga deretter undervisning i rettsvitenskap og levende språk i København. Han ble også utnevnt til regimentsauditør. Fra omkring 1740 til 1748 var han redaktør for tidsskriftet Lærde Tidender. I 1748 ble han utnevnt til notarius publicus i Bergen og tilbragte sine siste leveår der.
Clitau hadde kunnskaper på mange felter og kunne mange moderne og gamle språk. Han skrev den første avhandlingen på dansk om et emne fra romerretten, Overensstemmelse og Forskjel imellem den romerske og danske Ret (1746) og en håndbok for studenter, Juridisk Examen ved Spørgsmaal og Svar (1746). Videre skrev han dikt, som han samlet i Poetisk Tidsfordriv (1738). Som redaktør ble han en foregangsmann for å innføre litteraturkritikk i dansk presse. Han deltok i samtidens debatt om rettskrivningen, på den bestående ortografiens side. Om denne striden utga han Journal over den grammatikalske og orthografiske Krig (1742).
I Bergen opprettet han et legat for blinde.
Rebeca De Los Angeles Jara Mendez

Idrettskarriere

Jara deltok i Mellomamerikansk mesterskap i friidrett 2019, og fikk der bronse i stavsprang, bak Andrea Michelle Velasco Barrera og Aimee Jaquelin Zelaya Aleman.
Eduard Kotsjergin

Biografi

Kotsjergins foreldre ble ofre for Stalins terror. Faren ble skutt i 1937, moren satt fengslet i 10 år, mens Eduard ble sendt til et barnehjem for «barn av folkefiender» i Omsk i Sibir. I 1945 flyktet han fra barnehjemmet og brukte seks år på flukten tilbake til Leningrad, der han til slutt ble gjenforent med sin mor. Kotsjergin studerte på Det statlige teaterakademiet i St. Petersburg og har det meste av livet jobbet på teateret, fra 1972 på Tovstonogov Bolsjoj Dramateater i St. Petersburg, som kunstner og scenograf. Han har publisert fortellinger i tidsskrifter siden 1997, før han debuterte som forfatter i bokform med novellesamlingen «Engledukken» (Ангелова кукла, 2003). For den selvbiografiske romanen «Med Stalin som gudfar» (Крещенные крестами, 2009) mottok Kotsjergin litteraturprisen «Natsbest» («Nasjonal bestseller»). Kotsjergin har også mottatt tallrike utmerkelser for sitt kunstneriske arbeid på teateret.

Forfatterskap

Kotsjergins forfatterskap er sterkt selvbiografisk. Romanen «Med Stalin som gudfar: opptegnelser på knærne» beskriver Kotsjergins flukt vestover fra barnehjemmet i Omsk. Russlands enorme jernbanenett er den sentrale «kronotop» i Kotsjergins flukt - han reiser som blindpassasjer på ymse vis, som togrøver-hjelpegutt, osv. Hver vinter melder han seg for militsiaen og tar han inn på det lokale barnehjem. Hver vår går flukten videre vestover. Kotsjergin overlever fordi han kan forme Lenins og Stalins profiler av to biter kobbertråd han stadig har i lommen. Han underholder med kunstene sine og får mat i bytte. Boken er en selvbiografi med sterke skjønnlitterære kvaliteter. De presise beskrivelsene er nøkterne og autentiske, men med stor visuell rikdom. Språket er frodig, folkelig, og dialoger og stemmer tegner et unikt tidsbilde av etterkrigstidens vidstrakte Russland, som tar i mot sine seirende og sårede hjemvendte soldater vestfra, et folk som kjemper for overlevelsen, alt sett fra et barns enkle, men gripende, perspektiv.
Novellesamlingen «Engledukken» bygger på Kotsjergins liv etter at han vendte tilbake til Leningrad.
Jernbane i Andorra

Andorra har ingen jernbaneanlegg innenfor egne grenser, men linjen som forbinder Latour-de-Carol og Toulouse, hvor det er overgang til Frankrikes TGV-tog, ligger 2 kilometer fra grensen. To stasjoner i Frankrike har regelmessige bussforbindelser med Andorra la Vella, L'Hospitalet-près-l'Andorre (som trafikkeres av SNCF) og Latour-de-Carol, som har tog både på SNCFs linje til Toulouse og Spanias (RENFE)-linje til Barcelona.
Release Me (sang fra 1946)

«Release Me» er en amerikansk populærmusikksang, skrevet av Eddie Miller, Robert Yount og James Pebworth.
Miller skrev sangen i 1946, men kunne ikke få noen til spille den inn på plate, så han spilte den inn selv. Platen ble utgitt i 1950. Noen år etter gjorde Jimmy Heap en coverversjon av den, og – med enda større suksess – Ray Price og Kitty Wells. En storselger ble spilt inn av Little Esther Phillips. Den ble utgitt på singlen Lenox NX-555 i 1962. Produsent var Bob Gant. Phillips' versjon lå på førsteplassen på Billboard Hot R&B Sides-listen og på åttendeplassen på Billboard Hot 100-listen.
Engelbert Humperdinck spilte den inn i Storbritannia. Hans versjon ble utgitt på singlen Decca F.12541. Musikalsk leder var Charles Blackwell. Den nådde førsteplassen på den britiske singlelisten. Humperdincks versjon har den utmerkelsen i Storbritannia i å holde førsteplassen i seks uker i løpet av mars og april 1967 og forhindre The Beatles' single Penny Lane/Strawberry Fields Forever i å nå toppen. «Release Me» var den mestselgende singlen i Storbritannia i 1967 med et salg på over én million eksemplarer. Den har til slutt blitt én av tidenes mestselgende singler.
I countrymusikken ble «Release Me» en hit for både Jimmy Heap og Kitty Wells, begge i 1954. Selv om Price hadde hatt flere større hits på forhånd, blir «Release Me» av og til betraktet som hans gjennombrudd. Sangen har et element av 4/4-shuffle, Prices' signatursound, som ble mer tydelig i fremtidige suksesser, slik som «Crazy Arms».
Historien om hvorledes sangen nådde førsteplassen på den britiske singlelisten handler om ren tilfeldighet og om å være på rett sted til rett tid. I 1965 møtte Humperdinck – som på den tiden opptrådte under navnet Gerry Dorsey – igjen en gammel venn, Gordon Mills. Mills var suksessfull manager for Tom Jones. Han tok Dorsey med i sitt management og forandret hans navn. Han spilte inn et par nestenmisser i Storbritannia, selv om én sang, «Dommage Dommage», hadde vært suksessfull i Europa.
I begynnelsen av 1967 ble Humperdinck spurt om å være stand in for Dickie Valentine, som var syk, i TV-varietéshowet Saturday Night at the London Palladium. Showet var ett av showene med høyest rating i Storbritannia på den tiden. Humperdinck fremførte den seneste sangen, «Release Me» – en gammel amerikansk countryhit – i showet og nådde førsteplassen på singlelisten 2. mars 1967, lå der i seks uker og holdt The Beatles' single Penny Lane/Strawberry Fields Forever borte fra toppen i prosessen. Platen lå på listene i sammenhengende 56 uker, som var rekord.

Norske versjoner

C. C. Bøyesen og Knut T. Storbukås har skrevet norske tekster. Bøyesens norske tittel er «La meg gå». Storbukås' norske tittel er «Henne jeg elsket først».

På TV

I 1994 ble en instrumentalversjon tilpasset som temamusikk til det britiske sketsjshowet Fast Show. I en sketsj fremførte komikeren Paul Whitehouse sangen som rollefiguren Kenny Valentine.
Humperdinks innspilling var med i episoden Going to Pot i 1970-talls sitcomen The Good Life.
Senter for jobbmestring

Senter for jobbmestring er et nytt tilbud som er opprettet av NAV som et tiltak i Nasjonal strategiplan for arbeid og psykisk helse. Tilbudet er rettet mot personer som primært har angst- og/eller depresjontilstander, og som er sykmeldt, står i fare for å bli sykmeldt eller er på vei tilbake til jobb etter en tids fravær. Tilbudet finnes foreløpig i seks fylker: Oslo, Akershus, Østfold, Hordaland, Sør-Trøndelag og Troms.
Ved Senter for jobbmestring jobber psykologer og rådgivere som har spesialkompetanse innen arbeid og psykisk helse. Senteret tilbyr veiledning til mennesker som har angst og/eller depresjon og som ønsker hjelp til å håndtere vanskene i arbeidssammenheng. Tilbudet ved senteret er gratis, og de ansatte har taushetsplikt på lik linje med annet helsepersonell.
Tilbudet vil fra juni 2010 være gjenstand for forskning i regi av Uni Helse. Forskningen skal foregå over en periode på ett og et halvt år.
Core Quad

Core Quad er en firekjernet prosessor fra Intel som ble sluppet 2. november 2006. Prosessoren er hovedsakelige beregnet for stasjonære pc-er, men vil også leveres til bærbare pc-er som er beregner for å spille på.
Fremtidige Intel core i7 vil kunne overta for Quad serien.
Kristiansand byfogd

Kristiansand byfogd var et embete som ble opprettet ved Kristiansands privilegier 30. april 1643. Byfogden var først og fremst dommer i bytinget. Byfogdembetet ble erstattet av en kollegial byrett 1. juli 1957 under navnet Kristiansand byrett.

Arkivet

Arkivet utgjør 20 hyllemeter og oppbevares i Statsarkivet i Kristiansand. Et byfogdarkiv kan i utgangspunktet inneholde de samme arkivseriene som et sorenskriverarkiv/byrettsarkiv. I Kristiansand byfogds arkiv inngår protokollserier der byfogden førte bøkene selv. De øvrige seriene er av praktiske grunner katalogisert i arkivet for Kristiansand byrett.
Jordens tilstand

Jordens tilstand, originalspråk engelsk: The State of the World er en bok publisert årlig sinden 1984 av Worldwatch Institute. Serien forsøker å identifisere jordens mest signifikante miljøutfordringer. Utgavene fra 1998 til 2003 er tilgjengelige som gratis (PDF) nedlasting fra Worldwatch website.
Richard Biggs

Tidlig liv og familie

Richard var født i Columbus, Ohio. Hna gikk på University of Southern California på et stipend, og han studerte teater. Han var lærer i en kort periode på en high school i Los Angeles før han fikk sin første større tv-rolle, som "Dr. Marcus Hunter" i tv-serien Days of Our Lives.
Biggs giftet seg med Lori Gerber 1. august 1998.

Skuespillerkarriere

Biggs "Dr. Marcus Hunter" i Days of Our Lives fra 1987 til 1992. Biggs sine teater-roller inkluderer The Tempest, Cymbeline og The Taming of the Shrew.

Babylon 5

I 1994 startet science fiction-serien Babylon 5. Biggs spilte rollen som "Stephen Franklin", romstasjonen Babylon 5 sin lege, samt en av de sentrale offiserene ombord. Serien gikk i fem sesonger, var en kjempesuksess og Biggs var med i alle. Han spilte også i noen episoder av spin-off serien Crusade

Etter B5

Etter Babylon 5, spilte Biggs roller i serien Any Day Now og Strong Medicine, samt en gjentagende rolle på såpeoperaen Guiding Light.
På den tiden Biggs døde, hadde han en fast rolle i serien Strong Medicine; etter hans dødsfall, ble rollefiguren hans drept i en usett trafikkulykke. Biggs' siste film var We Interrupt This Program, en kortfilm som skulle komme sammen med filmen Dawn of the Dead på DVD. (I det korte klippet, er Biggs' Babylon 5-medspiller Bruce Boxleitner, hørt som stemmen til den amerikanske presidenten).

Helse og død

Biggs fikk diagnostisert hørselsproblemer da han var 13 år, og var delvis døv i et øre, komplett døv på det andre. Han brukte ofte sin kjendis-status for å skaffe penger til the Aliso Academy, en privat skole i Rancho Santa Margarita, California som er for både døve og hørende barn. 
Biggs døde brått i sitt hjem i Los Angeles, California av hjerteproblemer 22. mai 2004. Han etterlot seg konen og to sønner.
Oligodon

Beskrivelse

Det vitenskapelige slektsnavnet for artene i denne slekten er Oligodon, disse artene går under det vanlige navnet "kukrislanger" (kukri snakes); Opprinnelsen av ordet "kukri" i navnet kommer fra formen og utseende på en nepalsk kukri kniv, en kniv som tennene på disse slangene minner svært mye om; Slangene i denne slekten er for det meste egg-spisere, og her får slangen godt bruk for disse tennene da de er spesialdesignet til å penetrere og skjære opp eggeskall. Egg fra både fugler og reptiler blir spist; Størrelse kan variere mye fra art til art, noen arter blir sjelden mer enn ca 300mm, mens andre kan bli over 1000mm i total lengde; Ofte så er det store forskjeller mellom artene på utsende og mønster, mens noen sjeldnere ganger kan to forskjellige arter se helt like ut selv for en ekspert; Farge og mønster kan variere stort mellom enkeltindivider fra én enkel art; Ett bitt fra disse slangene medfører ofte ganske kraftige blødninger, noe som er et resultat av de sylskarpe kukri kniv-liknende tennene som kan lage ganske så store skader på vev og blodkar. Noen biologer foreslår også at arter i denne slekten er utstyrt med antikoagulerende sekret, da alle disse artene er utstyrt med en funksjonell "duvernoy's kjertel". At de skiller ut antikoagulerende sekret er ikke bevist og ingen gift er påvist i noen arter i denne slekten selv om alle artene skal ha denne kjertelen.; Nakken og hodet går nesten i ett på alle artene, noe som er en fordel da disse slangene stort sett navigerer under topplaget på bakken, mange arter i denne slekten blir nettopp av denne grunnen sjeldent observert av menneskeøyne, men dette kan variere sterkt fra art til art.; De fleste artene, hvis ikke alle, er ovipari (eggleggere), da det ikke er raportert om vivipari i noen av disse artene.; De aller fleste artene er skumrings- og nattaktive.
Krasnoarmejsk (Saratov oblast)

Historie

Byen ble grunnlagt i 1764–1766 av tyske nybyggere som kolonien Baltser (russisk: Бальцер). Koloniens andre navn var Golyj Karamysj (russisk: Голый Карамыш), etter elva den lå ved.  I 1914 ble bosetningen offisielt omdøpt til Golyj Karamysj. Den fikk bystatus i 1918 og navnet ble i 1927 endret tilbake til Baltser. I 1942 fikk byen sitt nåværende navn, Krasnoarmejsk, under utrenskningen av tyske stedsnavn.
Ralph Rainger

Biografi

Han ble født som Ralph Reichenthal i New York City. Rainger startet sin karriere som jurist før han entret Broadway hvor han ble Clifton Webbs samarbeidspartner.
Hans første hit "Moanin' Low," med tekst av Howard Dietz ble skrevet for Webbs foretrukne sangerinne, Libby Holman til revyen The Little Show i 1929. Etter å ha flyttet til Hollywood samarbeidet han med tekstforfattereren Leo Robin for å produsere en rekke vellykkede sanger for film..
I årene som fulgte skrev eller samarbeidet Rainger med å skrive slike populære sanger som"I Wished on the Moon", "Love in Bloom" (komiker Jack Bennys tea sang), "Faithful Forever", "Easy Living", "June in January", "Blue Hawaii", og med Leo Robin i den Oscarbelønte film fra 1938,  «Thanks for the Memory», sunget av Bob Hope i  filmen The Big Broadcast of 1938.
Rainger betalte denaustralske komponisten Arnold Schönberg slik at han kunne betale for transportnav sine eiendeler,til Los Angeles fra Paris i 1933.
Rainger døde i et flycrash nær Palm Springs, California, i 1942. Han var passasjer ombord American Airlines Flight 28, en DC-3-maskin som var involvert i kollisjon med et United States Army Air Corps bombefly.  Rainger ble 41år da han døde og etterlot seg konen,Elizabeth ("Betty"), en åtte år gamnel 
sønn og to døtre, fem og et år gamle.
Slaget ved Alligator Bridge

Bakgrunn

Som med de foregående mislykkede forsøkene i regionen, nektet politikerne i sør å gi offiserene i den kontinentale armé full kommando over deres militser. Mens general Robert Howe ventet med rundt 400 regulære soldater ved Fort Tonyn i nord på at Georgias guvernør John Houstoun og generalen Andrew Williamson fra South Carolina skulle ankomme med sine militser, forfulgte Clarke en fiendtlig avdeling som nettopp var blitt drevet ut av en utpost vest for fortet. Han og hans menn ble stoppet ved Alligator Bridge, hvor major Marc Prevost raskt hadde etablert feltbefestninger.

Slaget

I befestningene sto 500 britiske soldater. Ytterligere 200 soldater var utenfor sammen med rundt 100 rangere. Clarke tok en avdeling med ryttere og angrep det han vurderte som et svakt punkt i den britiske linjen. Han forventet å bryte linjen og fylle på med resten av sine menn i bruddet. Men hestene hadde problemer med å komme seg gjennom buskene og tømmerstokkene som var satt opp som en hinderløype. Da de kom seg fri fra denne, nådde de en grøft som var laget for samme formål. Grøften var for bred til at hestene kunne hoppe over, og dette var øyeblikket britene valgte å begynne å skyte og rope. Clarke ble såret og nesten tatt til fange før han fikk beordret en tilbaketrekning. Noen sier han bestemte seg etter et motangrep fra britiske styrker som var plassert utenfor befestningene. Uansett hva grunnen var, trakk Clarke seg tilbake etter at ni menn var blitt drept i kampene. Han mistet flere i sult og sykdom som førte til at invasjonen i 1778 kollapset.
Det har lenge vært antatt at stedet broen lå på var i det sentrale Callahan der et merke markerte stedet, men noen historikere mener at det faktiske stedet for broen lå noe lenger øst.
Harold Brown

Bakgrunn

Harold Brown ble født i Brooklyn som sønn av Abraham, en jurist som hadde kjempet i første verdenskrig, og Gertrude (Cohen) Brown, regnskapsfører for en diamanthandler. Foreldrene hadde jødisk bakgrunn og var tilhengere av Franklin D. Roosevelt.
Fra han var barn ble han ansett som et geni. Brown fullførte Bronx high school 15 år gammel med beste karakterer og avla sin doktoreksamen i fysikk ved Columbia University i en alder av 21 år. Etter studietiden arbeidet han som forsker ved University of California, Berkeley. I 1952 ble han del av bemanningen ved Lawrence Livermore National Laboratory i California, og i 1960 ble han laboratoriets direktør.

Arbeide for regjeringen

Mellom 1961 til 1965 arbeidet Brown under Robert McNamara som direktør for forsvarsforskning, før han i oktober 1965 ble utnevnt til statssekretær for United States Air Force under president Lyndon B. Johnson, et embete han beholdt til februar 1969. 
Mellom 1969 og 1977 var Brown president for California Institute of Technology.

Forsvarsminister

I januar 1977 ble Brown utnevnt til landets forsvarsminister av president Jimmy Carter. I Carters kabinett var han talsmann for avspenningspolitikken, noe som gjorde at han stadig kom i konflikt med presidentens sikkerhetsrådgiver Zbigniew Brzezinski. Brown deltok som mekler i det grunnleggende arbeidet for Camp David-avtalen i Midtøsten. Han støttet også ratifiseringen av SALT II–avtalen i 1979, men avtalen gikk ikke igjennom i Senatet på grunn av den afghansk-sovjetiske krigen. I hans tid mislykkes forsøket på å redde ut gislene fra den amerikanske ambassaden i Teheran, det største nederlaget i karrieren i følge ham selv.
Brown hadde større fremgang i Senatet da han anbefalte ratifiseringen av avtalen om overføringen av Panamakanalsonen til Panama før år 2000. Brown mente at avtalen var til nytte for USA, samtidig som den garanterte for Panamakanalens sikkerhet og fremtidige bruk.

Etter ministertiden

Han ble tildelt Presidentens frihetsmedalje i 1981 og har i sin tid etter at han forlot ministerembetet vært leder for den utenrikspolitiske instituttet ved Johns Hopkins University.
Politiske grupper med egne skjortefarger

Flere politiske grupperinger har fått kallenavn etter fargen på skjorter og plagg som tilhengerne har båret. Ideologiske symboler og uniformering var særlig vanlig i de politiske massebevegelsene i Europa i mellomkrigstida, ikke minst i gruppenes egne «vernekorps» og ungdomsgrupper. Best kjent er de fascistiske «svartskjortene» i Italia og de nazistiske «brunskjortene» i Tyskland. Kommunistene brukte røde faner og halstørkler og ble omtalt som «den røde fare», «de røde horder» og liknende. I den russiske borgerkrigen sloss hvitegardistene i Den hvite armé i hvite uniformer mot kommunistenes røde armé. Også falangistene i Francisco Francos fascistiske Spania var karakteristisk uniformert i svart.
Lierbyen

Kjente personer fra Lierbyen

Nordøst for Lierbyen sentrum ligger Ryengrenda, et kulturelt tyngdepunkt i Lier kommune. Her bor forfatteren Gert Nygårdshaug som har skrevet flere bøker i flere sjangere, herunder barnebøker og krim. Krimhelten Frederik Drum har egen fanklubb og er kjent for sin interesse for mat og vin.
Syd for Lierbyen sentrum ligger bedriften Gro Industrier. Her produseres konsentrat fra eple, solbær og kirsebær samt syltetøytilsetninger til yougurt. Bedriften sysselsetter ca. 20 personer. Bedriften holder til i lokalene til Lier Konservesfabrikk.
Ved den nedlagte Lier jernbanestasjon ble det i 1925 avduket en statue av Oberst Hans Christian Heg. Heg kjempet i den amerikanske borgerkrigen som leder for det 15. Wisconsin regiment. Hans far, Even Heg utvandret fra Lier i 1840.

Lier Janitsjar

Lier Janitsjar er et voksenkorps som ble stiftet 23. oktober i 1931. Lier Janitsjar er et konsert- og underholdningskorps som arrangerer 4 – 6 konserter årlig. Korpset er svært aktive i å søke samarbeid med andre kulturelle krefter i bygda, for å vise amatørkulturens musikalske bredde. Korpset har hatt samarbeidsprosjekter med ulike kor, amatørteater, fotoklubb, kulturskole, ten sing, rock- og bluesband, dans/dramalinje ved den videregående skolen m.m.

Lier Kammerkor

Lier Kammerkor ble stiftet høsten 1974 under navnet Tranby blandede kor. Initiativtaker var Anniken Bjaarstad. I 1979 ble navnet endret til Lier Kammerkor for på den måten å markere at vi er et lite kor som setter kvalitet i fokus. Koret har et bredt repertoar som spenner fra norsk folkemusikk og jazz til musikaler og kirkemusikk.
Korets dirigent, komponist, arrangør og musikalske leder har hele tiden vært Petter Bjaarstad. Lier Kammerkor har de siste 10 årene satt opp og fremført 3 store forestillinger i Drammens teater. Den første Det er berre livet med musikk av Finn Ludt, ble framført i 1998 og kabareten Drømmer i mørket, basert på norsk film- og scenemusikk gjennom 100 år, ble framført i 2001. I 2007 fremførte koret forestillingen Evig din? som solgte for 2 fulle hus i Drammens teater. Koret har for tiden 21 medlemmer og øver på Lierbyen skole.