Coracle

En coracle er en liten lett båt som tradisjonelt har vært brukt i Wales, men også i Sørvest-England, Irland (spesielt i elva Boyne) og Skottland (spesielt i elva Spey). Navnet er også brukt på lignende båter i India, Vietnam, Irak og Tibet.
Ordet "coracle" kommer fra walisisk cwrwgl, som tilsvarer det irske og skotsk-gæliske currach, og er registrert i engelsk så tidlig som i det 16. århundre. Andre historiske stavemåter på engelsk er corougle, corracle, curricle og coricle.

Utforming

Båtens form er oval og svært lik et halvt valnøttskall, rammeverket er lagd kløvd og flettet vier, bundet sammen med vierbark. Det ytre laget var opprinnelig et dyreskinn, for eksempel fra hest eller storfe, med et lag tjære for å gjøre det vanntett – i dag blir det brukt kaliko eller lerret behandlet med tjære, eller ganske enkelt glassfiber. Den vietnamesiske/asiatiske versjonen er konstruert på en litt annen måte: det blir brukt flettet bambus og den blir vanntettet med harpiks og kokosnøttolje. Konstruksjonen er uten kjøl og med flat bunn for å spre vekten av båten og lasten jevnt i hele strukturen og for at den skal kreve så litt vanndybde som mulig, ofte bare noen få tommer, noe som gjør den ideell for bruk i elver.
Hver coracle har sin unike utforming, siden den er tilpasset forholdene i elven der den er bygd og ment brukt. Vanligvis er det et design for hver elv, men dette er ikke alltid tilfelle. Teifi-coraclen er for eksempel flatbunnet, siden den er utformet for å kunne håndtere de grunne strykene som er vanlig i elven om sommeren, mens en coracle fra Carmarthen er rundere og dypere fordi den blir brukt i tidevann i Tywi, der det ikke finnes noen stryk. En coracle fra Teifi blir lagd av lokale treslag - vier og hassel, mens for Tywi er det ask som har vært gjeldende lenge. Båter som brukes kommersielt blir ofte lagd av glassfiber i våre dager. Teifi-tradisjonen tilsier at det ikke blir brukt metall, flettingen holder strukturen sammen, men i Carmarthen-varianten blir det brukt kobbernagler og ingen fletting.
De er effektive fiskebåter, når de blir håndtert av en trenet person lager de lite bevegelse i vannet, og skremmer ikke fisken og kan lett manøvreres med en arm, mens den andre armen brukes for å håndtere garnet; to coracler på hvert garn. En coracle blir drevet fram ved hjelp av en bredbladet padleåre, som tradisjonelt varierer i utforming i de forskjellige elvene.
Pådleåra beveges i en 8-tallsfigur i vannet, og brukes i front av båten for å drive den framover, mens den som padler har ansiktet i framdriftsretningen.
En annen viktig egenskap med den walisiske coraclen er at den kan bæres på ryggen av en person. «Llwyth dyn ei gorwgl» — en manns bør er hans coracle. (Walisisk ordtak).

Historie

Coraclen ble konstruert for bruk i de raskt strømmende elvene i Wales og deler av resten av Storbritannia og Irland og har vært i bruk i århundrer. Julius Cæsar la merke til dem da han invaderte Storbritannia i midten av det første århundre før Kristus, og brukte dem i sitt felttog i Spania. Rester av det som blir antatt å være en coracle ble funnet i en tidlig bronsealdergrav ved Barns Farm i nærheten av Dalgety Bay, og to andre er også beskrevet, fra Corbridge og fra i nærheten av Ferriby.
Ifølge Ian Harries, som bruker coracle i forbindelse med, er en coracle så lett og bærbar at den lett kan bæres på ryggen når fiskeren går til og fra arbeidet. Fiske ved hjelp av coracle blir vanligvis utført av to fiskere, en i hver coracle. Garnet strekkes mellom båtene, det holdes i en hånd, mens den andre brukes for å manøvrere båten. Når en fisk går i garnet, blir garnet dratt opp i båtene fra hver sin ende til de ligger helt inntil hverandre, og fisken blir tatt ut av garnet og avlivet.

Dagens bruk

Coracler er nå å se jevnlig kun i turistområder vest i Wales, og sporadisk i Shropshire på elva Severn – en pub i Sundorne, Shrewsbury med navet "The Coracle" har et skilt som viser en mann som bruker en coracle på elva. De walisiske elvene Teifi og Tywi er de sikreste stedene for å finne coracler i Wales, selv om typen av coracle kan være litt forskjellig fra elv til elv. På Teifi er de oftest i bruk mellom Cenarth og Cilgerran og landsbyen Llechryd.
I 1974 krysset en walisisk coracle ført av Bernard Thomas fra Llechryd Den engelske kanal til Frankrike på 13½ time. Turen ble gjennomført for å vise hvordan såkalte Bull Boats som ble brukt av Mandan-indianerne i Nord-Dakota kunne ha vært kopier av coracler innført dit av den mytiske prins Madog i det 12. århundre.
I mange år fram til 1979, var coraclebyggeren Fred Davies fra Shrewsbury en kjent person blant fotballtilhengere; han satt i sin coracle under hjemmekampene til  Shrewsbury Town FC på Gay Meadow, og hentet baller som hadde havnet i elva Severn. Selv om Davies døde i 1994, blir han fremdeles forbundet med klubben.

Sikkerhet

Båtens konstruksjon, slik den er beskrevet over, gjør at den er forholdsvis ustabil. Siden den flyter «på» vannet, og ikke «i» vannet kan den lett tas av strøm og vind. The Coracle Society har publisert retningslinjer for sikker bruk av coracle.