Daniels bok

Daniel (arameisk og hebraisk: דָּנִיֵּאל – Dāniyyêl; gresk: Δανιήλ – Daniḗl) er en bok i den jødiske Tanákh og er også inkludert i de kristnes Det gamle testamentet. Boken forteller hvordan Daniel og hans tre jødiske følgesvenner ble bortført i landflyktighet til Babylon for å bli undervist i babylonsk språk og kultur og hvordan deres posisjon ble opphøyet til hoffet til den babylonske herskeren Nebukadnesar II. Fortellingene ved hoffet strekker seg over hendelser som skjedde under styrene til Nebukadnesar, Belsassar, og mederen Dareios. Boken avsluttes med Daniels drømmer i form av fire guddommelige profetiske visjoner og framtidssyn.
Begynnelsen på Daniels bok er skrevet på hebraisk, det øvrige er skrevet i bibelsk arameisk, mens avslutningen er igjen skrevet på hebraisk. Boken består av en rekke fortellinger fortalt i tredjeperson (kapitlene 1-6) fulgt av fire apokalyptiske visjoner i førsteperson (kapitlene 7-12).
Den jødiske Tanákh plasser Daniels bok sammen med Ketubimskriftene, og Daniel er i den rabbinske litteraturen ikke listet sammen med profetene i den jødiske kanon. I kontrast er Daniel inkludert blant de fremste profeter i den kristne kanon i Det gamle testamente.
Det kritiske syn som det er størst enighet om forstår forfatteren av teksten som en anonym forfatter som levde i den makkabeiske perioden under Antiokos IV Epifanes i løpet av 100-tallet f.Kr. og som satte sammen oldtidslegender med en pseudepigrafi bestående av «visjoner». Mer konservative bibelforskere har imidlertid opprettholdt den historiske jødisk-kristne tradisjonen at Daniel, hovedpersonen i fortellingen fra 500-tallet f.Kr., også er den historiske forfatteren av teksten.

Forfatterskap

Blant jøder og kristne har man så langt tilbake som man dokumentere vært overbevist om at Daniels bok har blitt skrevet under landflyktigheten i Babylon på 500-tallet f.Kr. Denne oppfatningen ble først betvilt av filosofen Porfyrios (233-305 e. Kr.) som i 15 bind rettet et voldsomt angrep på kristendommen og blant annet mot Daniels bok. Porfyrios forsøkte å sortere ut alt som var overnaturlig fra Bibelen, og hevdet at Daniels bok var skrevet av en palestinsk jøde og måtte være skrevet etter Antiokus IV Epifanes (som styrte i 175-164 f.Kr.) ettersom den i detaljer beskrev historiens gang fra landflyktigheten og fram til denne tid i kapittelet 11. Denne kritikken ble tilbakevist av kirkefedrene, men ble uansett tatt opp igjen av filosofen Spinoza. Daniels boks ektehet ble siden ikke dratt i tvil for alvor før på begynnelsen av 1700-tallet. To retninger har siden dominert debatten; den ene fastholder at Daniel var guddommelig inspirert av Gud og profeterte Guds budskap; og den andre anser at boken har vært et forfalskning (eller skrevet under falske forutsetninger) av en ukjent jøde i Antiokus' tid, særlig grunnet de nøyaktige gjengivelser. Den sistnevnte holdningen har siden vært toneangivende blant moderne teologer.

Tekstkilder

Det er tre hovedversjoner av Daniels bok: versjonen med tolv kapitler bevart i Den masoretiske bibelteksten og to lengre greske versjoner (den opprinnelige Septuaginta-versjonen, ca. 100 f.Kr., og den senere Theodotions versjon, ca. 100-tallet e.Kr.). Begge de greske versjonene inneholder apokryfiske kapitlene som ikke finnes i den masoretiske teksten.

Dødehavsrullene

Totalt åtte kopier av Daniels bok har blitt funnet ved Qumran:  to i Grotte 1, fem i Grotte 4, og en i Grotte 6. Ingen er fullstendige grunnet forvitring, men til sammen har de bevart teksten fra elleve av Daniels boks tolv kapitler. Det tolvte kapitlet er funnet i Florilegium 4Q174. Alle åtte manuskripter ble kopiert innenfor 175 år, fra 125 f.Kr. (4QDanᶜ) til rundt 50 e.Kr. (4QDanᵇ).
Syv av de åtte rullene inneholdt opprinnelig hele boken om Daniel i kortformen som den er i den masoretiske teksten, men intet av den lengre formen som er bevart i Septuaginta. Ingen de åtte rullene avslører noen betydelig uenighet med den masoretiske teksten, men James C. VanderKam har observert at 1QDanᵃ er den som står nærmeste den tradisjonelle teksten.
Fire av rullene som har bevart relevante seksjoner (1QDanᵃ, 4QDanᵃ, 4QDanᵇ, and 4QDanᵈ) følger alle den samme det tospråklige vesen i Daniels bok hvor boken åpner i hebraisk, bytter til arameisk ved 2:4b, deretter går tilbake til hebraisk ved 8:1.

Arameisk andel

Forskere har spekulert om den tospråklige litterære strukturen i Daniels bok. Kapitlene 2 til 7 er på arameisk og resten er på hebraisk. En av de teorier som fremmes mest hyppig er at hele boken (unntatt 9:4-20) var opprinnelig skrevet på arameisk med deler oversatt til hebraisk, antagelig for muligheten at det lettere ville bli akseptert. Mange arameismer i den hebraiske teksten synes å støtte hypotesen om en unøyaktig innledende oversettelse til hebraisk. 
I henhold til den amerikanske bibelforskeren John J. Collins i hans kommentar fra 1993, Hermeneia Commentary, er det arameiske språket i Daniels bok fra en senere form enn hva som er benyttet i Samaria-korrespondense, men noe tidligere enn den form som ble benyttet i Dødehavsrullene, hvilket betyr at de arameiske kapitlene 2-6 kan ha bli skrevet før den hellenistiske perioden enn hva som er tilfelle med resten av boken, og hvor visjonen i kapittel 7 er den eneste arameiske delen som er datert til tiden til Antiokos IV Epifanes. Den hebraisk delen er, uansett opprinnelig hensikt, identisk med den som er funnet i Dødehavsrullene, det vil si at kapitlene 1 og 8-12 eksisterte før slutten av 100-tallet f.Kr.
I motsetning til det over sier Expositor's Bible Commentary (Zondervan, 1990) at språket i Daniels bok, sammenlignet med hebraisk og arameisk tekster fra den hellenistiske perioden, «viser seg å være ganske utvetydig for enhver forsker at dateringen til 100-tallet f.Kr. og opphavet i Palestina av Daniels bok ikke kan bli opprettholdt lenger uten å forbryte seg overfor språkvitenskapen.» Den legger til at de alvorlige feiltagelsene til Septuaginta i å gjengi mange persiske og akkadiske begreper, som kontorene nevnt Daniels bok 3:3, viser en uvitenhet overfor ord fra den gamle fortid, allerede glemt i den hellenistiske perioden, indikerer at Daniels bok ble skrevet på slutten av 500-tallet.
E. C. Lucas er mer forsiktig i sin bedømmelse av de lingvistiske argumentene. Ved evalueringen av Collins' tilnærming betrakter han at «den omfattende geografiske spredningen som materialet kommer fra og den ubetinget antagelsen at de lingvistiske utviklingene ville ha skjedd enhetlig over hele dette området» som en svakhet, og konkluderer at «karakteren i hebraisk og arameisk kunne støtte en dato på det 400- eller 300-tallet for en bevart skriftlig form av boken, men det krever ikke en dato til 100-tallet f.Kr.» Han er enig med Collins at det er «klare forskjeller» mellom den form for hebraisk som er avdekket i Qumran, og den som er funnet i Daniels bok.

Utenlandske lånord

Tre greske musikalske begreper finnes i kapittel 3 av Daniels bok og viser til musikalske instrumenter: κιθαρις (kithara), ψαλτηριον (psalterium) og συμφωνια (symphonia). Frank Gaebelein observerer at «greske handelsmenn og slaver tjenestegjorde i babylonske og assyriske periodene, en del av dem var uten tvil kyndige i gresk musikk og musikalske instrumenter.» For datering av disse lånordene, se ovenfor.
Det er også avdekket rundt 19 persiske lånord som opptrer i den arameiske andelen av Daniels bok. Perserne benyttet arameisk for administrativ kontroll av riket. Følgelig ble deres eget persiske språk påvirket av arameisk. Slik innflytelse sørget for at arameisk fikk mange persiske lånord som kan bli sett i senere historiske tekster. Ettersom Daniel var en statsmann i løpet av de persiske erobringene, kan Daniels bok ha bli skrevet i en tid da persisk hadde sinn største innflytelse på arameisk, noe som er antatt å ha vært på midten av 500-tallet f.Kr.

Bruken av Kaldea

Daniels bok benytter seg begrepet «kaldeianere» for både å referere til en etnisk gruppe og til astrologer generelt. I henhold til Montgomery og Hammer er bruken av kaldeanere som astrologer en anakronisme da den tiden hvor det hevdes at Daniel levde, nybabylonisk og tidlig persisk tid, er det referert til kun som en etnisitet. Sammenlign med de senere De kaldeiske orakler.

Beleiringen av Jerusalem 597 f.Kr.

I henhold til Daniels bok 1:1-2: «I det tredje året Jojakim var konge i Juda, kom Nebukadnesar, kongen i Babel, til Jerusalem og beleiret byen. Herren overga Juda-kongen Jojakim i hans hender, sammen med noe av utstyret fra Guds hus. Nebukadnesar tok det med til Sinear-landet, til sin guds hus. Han satte tempelutstyret i skattkammeret til sin gud.»
I henhold til De babylonske krøniker, en rekke nedtegnelser på leirtavler om betydelige hendelser i babylonisk historie, utgitt av Donald Wiseman i 1956, er det etablert at Nebukadnesar II erobret Jerusalem for første gang den 2. Adar (16. mars) 597 f.Kr. Før Wisemans utgivelse hadde Edwin Thiele fastslått fra bibelske tekster at Nebukadnesars innledende erobring av Jerusalem skjedde våren 597 f.Kr. mens andre forskere, inkludert William F. Albright, daterte hendelsen til 598 f.Kr.

Daniel profeten

Tilsvarende det tradisjonelle synet i jødedommen, har konservative kristne sett på Daniels bok som skrevet av profeten Daniel selv. Han skal ha skrevet boken en gang rundt 536 f.Kr. etter å ha blitt holdt i fangenskap i rundt 70 år. Men i motsetningen til jødedommen betrakter disse kristne Daniels visjoner som profetiske. Daniel spådde, hevdes det, at rikene til Babylonia og Persia ville bli etterfulgt av grekere under Aleksander den store. Daniel forutså også at det greske, hellenistiske riket ville bli delt opp blant Aleksanders fire generaler ved hans død. Daniel spådde deretter at det jødiske folket ville lide store forfølgelser under en myndighetsperson som ville komme til makten etter Aleksanders død. Mange kristne har tolket denne herskeren som Antiokos IV Epifanes, den greske herskeren av Syria. I historien forfulgte Antiokos jødene nådeløst i tiden 176-164 f.Kr., noe som førte til det makkabeiske opprør i 167 f.Kr.
I Matteusevangeliet 24:15 gir Jesus vitnesbyrd til Daniel: «Når dere ser at det motbydelige som ødelegger, det som profeten Daniel har talt om, står på hellig sted – la den som leser opp, tyde det!» I den hebraiske delen av Daniels bok, kapittel 8-12, snakker Daniel om denne styggedommen ved ensomheten i de to siste kapitlene, men det klargjør ikke hvem som skrev de arameiske delene av kapitlene 2-7.

Kristen eksatologi

«Sangen om tre hellige ungdommer» er del av matutin, morgenbønn, i den ortodokse kirke, i katolisismen er laudes, morgenbønn, på søndager og festdager.
De ulike episodene i den første halvparten av Daniels bok er benyttet av kristne som moralfortellinger, og er ofte forstått som bebudelser av hendelser i Det nye testamente.
Den apokalyptiske seksjonen er viktig for kristne for bildet «kom en som var lik en menneskesønn» (Daniels bok 7:13), og Jesus er presentert ved å benytte den samme ordlyden i Johannes' åpenbaring 1:13. Forbindelsen med Daniels visjoner (i motsetningen til anvendelsen i Esekiels bok) er gjort uttrykkelig i Evangeliet etter Matteus og Evangeliet etter Markus. I henhold til evangeliene benyttet Jesus betegnelsen «menneskesønnen» som det foretrukne navnet på seg selv. Kristne ser tidvis på dette som et krav fra Jesus at han er Messias. I henhold til en del kristne teologer representerer «menneskesønnen» det tilsvarende henvisningen «Den høyestes hellige» (Daniels bok 7:18) og Jesus benyttet tittelen «menneskesønnen» som en særskilt referanse til seg selv. Senere jødiske tolkninger har fremmet dette som en jødisk Messias. Slike tolkninger opptrer i likhetene mellom Enoks bok og Fjerde Esra.
I avsnittet om trengselstiden, «det motbydelige som ødelegger» (Markus 13:14 & Matteus 24:15) benytter Jesus seg av Daniels profeti om en ødeleggende helligbrøde i tempelet, «På motbydelighetens vinger kommer han som ødelegger», (Daniels bok 9:27) og «Noen av hans hærstyrker kommer og vanhelliger tempelborgen, avskaffer det daglige offeret og stiller opp det motbydelige som ødelegger» (Daniels bok 11:31) som henviser tilsynelatende til en framtidig hendelse, ødeleggelsen av Jerusalem i år 70 e.Kr. I henhold til Jesus' ord, vil denne hendelsen involvere riving av tempelet, flukt fra Judea, og det vil skje i Jesus' egen generasjon (Markus 13:2-4). Mange kristne har i dag benyttet denne spådommen på nytt for den endelige prøvelse umiddelbart forgående Dommens dag. En del betrakter profetien om de sytti ukene, til å være særlig påtagelig grunnet hva de tolker som en profetisk nøyaktighet.
I henhold til en del lærde er Danels bok 12:2 om trengsel og frelse i endetiden den klareste referanse i det hebraiske skriftene til de dødes oppstandelse, hvor mange «landsmenn» vekkes fra døden, en del til evig liv og en del til evig skam. Denne troen e også uttrykt i Andre Makkabeerbok 7:14 og er knyttet til, som i Daniels bok, oppfatningen om guddommelig straff.

Tradisjonelle gravsteder

Flere steder har blitt lokalisert for graven til Daniel, minst seks ulike steder, men graven i Susa i Iran er den som er oftest nevnt, først gang fremmet av Benjamin av Tudela som besøkte Asia i årene 1160 og 1163. Andre steder er Babylon, Kirkuk og Muqdadiyah i Irak, Malamir (Izeh) i Iran, og Samarkand i Usbekistan.