Kinshasa

Historie

Byen ble grunnlagt i 1881 av Henry Morton Stanley som handelsstasjon. I den belgiske kolonitiden het byen Léopoldville, etter den belgiske kong Léopold II. Den vokste fram av to byer på sørsiden av Kongo, Kinshasa og Kintabo. I 1898 ble en jernbanelinje til kystbyen Matadi ferdigstilt, og dette førte til at byen vokste raskt. Byens  utvikling økte kraftig etter at den i 1923 ble hovedstad for Belgisk Kongo. Tidligere var Boma territoriets hovedstad.
I 1965 tok Joseph-Désiré Mobutu makten i Kongo i sitt andre kupp og innledet en politikk med «afrikanisering» av navn på personer og steder i landet. I 1966 ble Léopoldville omdøpt Kinshasa etter en landsby kalt Kinchassa som en gang lå i nærheten av stedet. Byen vokste raskt under Mobutu, folk fra hele landet kom hit på leting etter lykken eller for å flykte fra etnisk strid andre steder. Dette førte til en endring av byens etniske og språklige komposisjon også. Selv om byen ligger i området som tradisjonelt hører til Bateke- og Bahumbufolket, er lingua franca blant de afrikanske språkene i Kinshasa i dag lingala.
Kinshasa led sterkt på grunn av Mobutus utskeielser, korrupsjon, nepotisme og borgerkrigen som førte til hans undergang. Likevel er det fortsatt et stort kulturelt og intellektuelt sentrum for Sentral-Afrika, med blomstrende samfunn av musikere og kunstnere. Det er også landets største industrielle sentrum. Byen har nylig måttet avverge opptøyer av soldater som protesterte mot regjeringens manglende lønnsutbetalinger.
I september 1996 begynte Laurent-Désiré Kabila et opprør i landets østre deler som fikk militær støtte av Rwanda og Uganda. Kabilas inntog i Kinshasa skjedde den 16. mai 1997, og den syke og internasjonalt isolerte Mobutu hadde ikke mye å sette imot. Den 29. mai samme år erklærte Kabila seg som landets president.

Religion

Den viktigste religionen i Kinshasa er katolisisme, brakt inn i landet under Belgias kolonisering av landet. I Belgisk Kongo var også den flamske innflytelsen stor, og protestantismen var absolutt til stede. Den vallonske innflytelsen var likevel større, og den romersk-katolske religionen ble den dominante. Det har også vært praktisert animisme i regionen i mange århundrer.
Byen er hovedsete for det katolske erkebispedømmet Kinshasa ( Archidioecesis Kinshasanus på latin). Erkebispedømmet dekker et område på 8500 km² og har en befolkning på 7 203 000 innbyggere (2006), hvorav 50% er katolikker. Siste (til 1. november 2018) erkebiskop her var Laurent Monsengwo Pasinya, fra 6. desember av 2007 etter at hans forgjenger, Frédéric Etsou-Nzabi-Bamungwabi, døde. Sistnevnte var også kardinal. Erkebispedømmet hadde 125 menigheter i 2006, og det hadde 8 bispedømmer. Erkebispedømmet er delt inn i tre apostoliske regioner (sentral, øst og vest).

Språk

Det offisielle språket i Den demokratiske republikken Kongo, hvor Kinshasa er hovedstad, er fransk. Kinshasa er den nest største franskspråklige byen i verden selv om lingala er mye brukt som talespråk. Fransk er språket på gateskilt, plakater, aviser, offentlige dokumenter, skoler, TV og presse, og det er brukt i relasjoner mellom mennesker av ulik rang; folk av lik rang snakker kongolesiske språk (Kikongo, lingala, Tshiluba eller swahili) seg imellom. Så mens kulturen er dominert av fransk er det en kompleks flerspråklighet i Kinshasa.

Geografi

Kinshasa er en by som kjennetegnes av store kontraster. Luksuriøse boligområder, shoppingdistrikter og flere universiteter ligger ikke langt unna store slumområder. Byen ligger ved bredden av Kongo, og på andre siden ligger Brazzaville, hovedstad i Republikken Kongo.  Dette er det eneste stedet i verden der to nasjonale hovedsteder ligger overfor hverandre og i synet av hverandre på hver sin bredde av en elv.
Kongoelva er den nest lengste elva i Afrika etter Nilen, og er den største i forhold til vannføring. Det gjør den til en viktig transportåre for mye av Kongo-bassenget, som er farbar for store elvelektere mellom Kinshasa og Kisangani. Mange av dens sideelver er også farbare. Kinshasa har en stor elvehavn med ferger til Brazzaville og Bangui. Elva er også en viktig kilde til vannkraft, og nedstrøms fra Kinshasa har den potensial til å generere kraft tilsvarende bruken av omtrent halvparten av Afrikas befolkning. 
Nær Kinshasa fins også et kjernekraftverk bygget på 1960-tallet.
Større bydeler er Cité de l'OUA, tilholdsstedet for Kongo-Kinshasas regjering, Zone de Matonge, internasjonalt kjent for sitt natteliv og boligområdet Gombe. Byen har jernbaneforbindelse med Matadi og flyplassen N'Djili.

Næringsliv

Byens industri bearbeider hovedsakelig landets råvarer. Viktige industrier er for eksempel oljeraffinerier og fremstilling av sement og svovelsyre. Andre viktige produkter er blant andre papir, bildekk, sko, klær, sigaretter, øl og ulike matvarer.
Utviklingen dempes av den høye inflasjonen som begynte på 1990-tallet. Dessuten mangler i stor grad utenlandsk valuta til innkjøp av materialer og verktøy.

Kommunikasjon

Kinshasa har to flyplasser. Byens internasjonale flyplass er Aéroport international de Ndjili, som også er base for tre nasjonale flyselskap. I 2004 reiste 516 345 passasjerer via denne flyplassen. En del av flyplassen er utleid til FN. Den andre flyplassen betjener kun innenriksflygninger.
Ettersom mange og store fosser hindrer videre ferd ned til havet er Kinshasa endestasjon for båttrafikken på Kongo. Last og passasjerer transporteres derfor med tog, buss eller bil til havnen i Matadi ved Atlanterhavet.
Kinshasas innenrikstransport er sterkt underutviklet. All lokaltrafikk skjer med overfylte busser eller private biler, men veinettet er i dårlig forfatning. Byen har ikke tunnelbane eller trikk, men et sporvognsnett etter modell av det i Brussel er prosjektert og vil kanskje være klart i 2015.

Helse

Kinshasa har et tjuetalls sykehus samt flere mindre medisinske klinikker. Basketspilleren Dikembe Mutombo fra Kinshasa har fått bygget et sykehus med 300 senger (Biamba Marie Mutombo Hospital) i nærheten av sitt hjem.
Kinshasa hadde det første dokumenterte tilfellet av HIV-1. Det var i 1959 og ble oppdaget i blodprøvene til en lokal mann.

Kriminalitet

I 2004 ble Kinshasa rangert som en av Afrikas farligste byer med hensyn til kriminalitet. Siden den andre krigen i Kongo har byen strevd for å komme seg fra kaoset, og mange gjenger har oppstått i slummen. Overfall, ran, voldtekt, kidnapping og gjengvold er vanlig. Kinshasas drapsrate er beregnet å være så høyt som 112 drap per 100 000 innbyggere.

Gatebarn

Gatebarn, ofte foreldreløse, er utsatt for overgrep av politiet og militæret. Av de anslagsvis 20 000 barna - opp til en alder av atten - som bor i Kinshasas gater, er nesten en fjerdedel tiggere, noen er gateselgere og om lag en tredel har en eller annen form form for arbeid Noen er der som resultat av krigen, andre er anklaget for hekseri og har blitt utstøtte.
Politiet samler regelmessig opp gatebarn, til en usikker skjebne, og det er registrert tilfeller av barn som blir skutt og drept av politiet for mindre forseelser.