google/wiki40b huggingface dataset:
Tadeusz Kościuszko-monumentet i Łódź

Tadeusz Kościuszko-monumentet (polsk Pomnik Tadeusza Kościuszki) ligger på Frihetsplassen i Łódź, like ved Piotrkowska-gatens utløp i sørlig retning. Hele monumentet er 17 meter høyt og ble bygd i fire år.
I dag er monumentet et av Łódź’ mest karakteristiske symboler, på samme måte som Sirenen i Warszawa og Adam Mickiewicz-monumentet i Kraków.

Historie og form

Den 15. oktober 1917, 100 år etter den berømte nasjonalheltens død, ble det bestemt at et monument over ham skulle reises. Samtidig fikk den tidligere Spacerowa-gaten, byens andre representative gate etter Piotrkowska-gaten, det nye navnet «Tadeusz Kościuszkos allé».
Monumentet ble utformet av skulptøren Mieczysław Lubelski. Det forestiller Tadeusz Kościuszko i sittende stilling, støttet av et tre som symboliserer «Rettferdighetstreet». I sin andre hånd holder han et sammenrullet dokument (sannsynligvis Połaniec-proklamasjonen). Mellom bena hans ligger en ridderrustning og en liten kanon. Den fire meter høye skulpturen står på en åttekantet sokkel, som er overbygd med en avskåret pyramide. Fire tavler er montert på sokkelen. De forestiller viktige hendelser fra nasjonalheltens liv: Eden på markedsplassen i Kraków, underskrivningen av Połaniec-proklamasjonen samt to basrelieffer av Kościuszko med George Washington og Bartosz Głowacki.
Den offisielle avdukingen av monumentet den 14. februar 1930 ble en stor begivenhet som samlet om lag 30 000 av byens innbyggere.
Under andre verdenskrig, den 11. november 1939, ble monumentet revet ned av tyske nazister. Det ble først gjenoppreist i sin opprinnelige form i 1960 av den samme Mieczysław Lubelski, men også Antoni Biłas samt Elwira og Jerzy Mazurczyk. Fem bevarte elementer fra de opprinnelige basrelieffene er utstilt i Selvstendighetstradisjonenes museum ved Gdańska-gaten 13.
Amiserica

Levevis

Larvene lever i jorda av røtter, mens de voksne insektene kan finnes gnagende på blader og blomster. De flyr godt og mye, helst om natta.
Masseutryddelse

Masseutryddelse er et begrep som refererer til tider og hendelser som har ført til at store deler av livet på kloden vår har blitt utryddet. Slike hendelser har skjedd mange ganger, men fem av dem skiller seg ut som spesielt dramatiske, og den mest kjente av disse er trolig den som førte til utryddelsen av dinosaurene, for omkring 65 millioner år siden. Noen mener også, at kloden vår opplever den 6. store masseutryddelsen i øyeblikket.
I 2016 hevdet Ivar Myklebust (direktør i Artsdatabanken) og Hans K. Stenøien (professor ved NTNU-Vitenskapsmuseet) at, verdens arter utryddes 1000 ganger raskere enn det som er naturlig, og at, dette kan ha dramatiske konsekvenser for naturens evne til å forsyne menneskeheten med livsnødvendige goder og tjenester, i en kronikk på forskning.no.

ca. 440 millioner år siden

Kambrium-ordovicium-masseutryddelsen markerer overgangen mellom kambrium og ordovicium og varte i cirka 500 000 år. Hendelsen utryddet nesten 86 prosent av alle havdyrarter og skyltes trolig et massivt oksygentap.

ca. 251 millioner år siden

Perm-trias-utryddelsen er sannsynligvis den største masseutryddelsen noensinne. Svært mange dyrearter, kanskje 90 % av alle marine arter og 70 % av alle landarter deriblant trilobittene, ble utryddet. Ny forskning viser at denne hendelsen skjedde meget raskt og medførte en kortvarig, men kraftig nedgang i marint plankton. Masseutryddelsen skjedde på under 50 000 år, og trolig under 10 000 år. Blant de mulige forklaringene er nedslag av en stor asteroide, en kortvarig strålestorm fra en supernova eller en periode med svært høy vulkanisme i Sibir med dannelsen av De sibirske trappene. En kombinasjon er også mulig, den såkalte «Mordet på Orientekspressen-teorien».

ca. 200 millioner år siden

I trias-jura-masseutryddelsen ble omkring 50% av alle arter utryddet, årsaken er ukjent. I Tsjad i Afrika er det funnet en serie med meteorittkratre som ser ut til å være fra denne tiden, men de kan ikke knyttes til utdøingen. Imidlertid begynte superkontinentet Pangea å sprekke opp på den tiden, noe som første til stor vulkansk aktivitet og store utslipp av metangass, som kan ha ført til enorme klimaendringer. Noen regner derfor med, at masseutryddelsen kan ha vært et resultat av en lengre biologisk krise.

ca. 65 millioner år siden

Kritt-paleogen-utryddelsen er én av de mest fryktelige katastrofene. En middels stor asteroide slo inn i Yucatanhalvøya (Chicxulubkrateret), i det som nå er Mexico. I løpet av få minutter var hele det nordamerikanske kontinent oppslukt av en enorm ildstorm. Støv og aske skygget for solen i flere år, og ingen livsformer på jorden slapp umerket fra katastrofen. Mange arter, blant annet dinosaurene, forsvant for alltid. I havet døde nær 90 prosent av de kjente planktoniske kalkalgene ut, mens kalkflagellatene (gulalger) ble  sterkt redusert. Årsaken til at dinosaurene ikke overlevde har trolig sammenheng med at de var vekselvarme dyr som avhengige av sollys (varme) for å kunne opprettholde de metabolistiske funksjonene, så når støvskyene dekket for solens energi var det nesten bare de jevnvarme pattedyrene og deler av det marine livet som overlevde.
Nærbø

Jærbanen og Jærmuseet

Nærbø stasjon på Jærbanen betjenes av lokaltog mellom Stavanger og Egersund. Utenom sommeren har lokaltoget noen avganger fra Stavanger som har Nærbø som endestasjon.
Jærmuseet ligger ved Nærbø. Museet legger vekt på historien til jordbruket på Jæren. På Nærbø er det mye virksomhet og industri knyttet til jordbruket.

Tidligere kommune 1894-1964

Nærbø er en tidligere selvstendig kommune. Fra 1837 var Nærbø del av Hå formannskapsdistrikt. Hå ble i 1894 delt i Nærbø og Varhaug kommuner. Nærbø hadde da den ble etablert som selvstendig kommune 1 806 innbyggere. 1. januar 1964 ble Nærbø slått sammen med Ogna og Varhaug kommuner til den nye Hå kommune. Nærbø hadde ved sammenslåingen 3 926 innbyggere. Siste ordfører i Nærbø kommune var gårdbruker Odd Skjærpe.

Stedsnavnet

Stedsnavnet «Nærbø» er konstruert av et ledd fra navnene til de tidligere sognene Njærheim og Bø som ble slått sammen ved en resolusjon i 1832.
SpiceJet

SpiceJet er et indisk flyselskap med hovedkontor i Gurgaon i India som ble etablert i 2005. Det er det fjerde største flyselskapet i landet ut ifra antall passasjerer. Selskapet flyr 340 daglige flyvninger til 49 destinasjoner hvorav 41 er innenlands og åtte går til internasjonale destinasjoner. SpiceJet har som formål å være et lavprisselskap.

Historie

SpiceJet stammer fra 1984 da S.K. Modi dannet selskapet Modiluft. I 1993 endret de navn til MG Express og startet et samarbeid med Lufthansa for teknisk hjelp og vedlikehold. Flyselskapet fløy allikevel under navnet Modiluft frem til de avsluttet flyvningene i 1996. I 2004 ble selskapet kjøpt opp av Ajay Singh. Han døpte det om til SpiceJet og startet flyvninger i 2005. Den første turen gikk fra Delhi til Mumbai 24. mai 2005.

Destinasjoner

SpiceJet flyr fra 2016 til disse destinasjonene:
Agartala, Ahmedabad, Allahabad, Amritsar, Aurangabad, Bagdogra, Bangkok, Belgaum, Bengalore, Bhopal, Chandigarh, Chennai, Coimbatore, Colombo, Dehradun, Delhi, Dharamshala, Dubai, Guangzhou, Goa, Guwahati, Hubli, Hyberabad, Indore, Jabalpur, Jaipur, Jammu, Kabul, Kochi, Kolkata, Kozhikode, Lucknow, Madurai, Male, Mangalore, Mumbai, Muscat, Pondicherry, Port blair, Pune, Rajahmundry, Riyadh, Sharjah, Srinagar, Thiruvananthapuram, Tiruchirapalli, Tirupati, Tuticorin, Udaipur, Varanasi, Vijayawada, Visakhapatnam.

Utmerkelser

I 2016 vant SpiceJet prisen som det Indiske innenlandsselskapet med best rykte basert på en bruker og media undersøkelse gjort av Bluebytes News i samarbeid med TRA Reaserch.
Sérgio Luiz Donizetti

Landslaget

Sérgio Luiz Donizetti spilte 17 landskamper for Brasils herrelandslag. Han ble tatt ut i Brasils tropp til Copa América 1987, 1991 og Fotball under Sommer-OL 1988.
Linux on System z

Linux on System z er en fellesbetegnelse på flere 64-biter utgaver av operativsystemet Linux, som er laget for å kjøre på stormaskiner fra IBM, særlig på maskiner som er bygd opp omkring arkitekturen z/Architecture. Betegnelsen omfatter Linux on zEnterprise 196, Linux on System z10, Linux on System z9, Linux on zSeries, Linux/390, zLinux, z/Linux, m.fl.
Linux on System z oppstod fra to separate bestrebelser på å portere Linux til IBMs største maskiner. Det første forsøket var «Bigfoot»-prosjektet. Det ble ledet av Linas Vepstas i slutten av 1998 og begynnelsen av 1999, frembragte en uavhengig Linux-distribusjon, men ble senere forkastet. Den 18. desember 1999 lanserte IBM en samling patcher til versjon 2.2.13 av Linux-kjernen, og dette ble begynnelsen på dagens Linuz on System z. Den formelle produktlanserinen var i 2000.
Éamonn Ceannt

Liv og virke

Ceannt ble født i grevskapet Galway noe nord på Irlands vestkyst, som ett av syv barn. Hans far arbeidet i Royal Irish Constabulary, og da han gikk av med pensjon i 1892 flyttet familien til Dublin. 
Den unge Ceannt ble interessert i den nasjonalistiske bevegelsen. Han gikk inn i Gaelic League, skiftet til den irske formen av navnet sitt, og lærte seg å spille uilleannfløyte så godt at da pave Pius X besøkte Irland med en gruppe eldre irske prester som hadde levd i eksil opptrådte Ceannt for paven. Av yrke var han regnskapsfører for Dublin Corporation (det vil si byadministrasjonen).  
Omkring 1913 gikk han inn i Irish Republican Brotherhood (IRB), og han ble en av grunnleggerne av Irish Volunteers. Som en av de som var medlem av begge organisasjoner ble han med i planleggingen av påskeopprøret i 1916, og som medlem av IRBs militære råd ble han en av de syv som signerte påskeproklamasjonen. Han ble kommandant for 4. bataljon av Volunteers, og ble under opprøret stasjoner ved South Dublin Union og Marrowbone Lane Distillery med i overkant av hundre mann under sin kommando. Hans nestkommanderende var Cathal Brugha og W.T. Cosgrave. Enheten ble involvert i harde kamper, men overgav seg ikke før de mottok kapitulasjonsordren fra Pádraig Pearse. Ceannts stilling var en av bare to som ikke ble tatt før overgivelsen; den andre var Eamon de Valeras stilling ved Boland's Mill. 
Ceannt ble satt i Kilmainham fengsel, og stilt for krigsrett hvor han ble dømt til døden. Han ble henrettet ved skyting den 8. mai 1916, 34 år gammel.
Dominique Bouhours

Liv og virke

Bouhours gikk inn i jesuittordenen da han var 16 år, og senere ble han utnevnt til å forelese i litteratur på Collège de Clermont i Paris, og om retorikk ved Tours og Rouen. Han ble senere privatlærer for de to sønnene til Henri II d'Orléans, hertug av Longueville.
Han ble sendt til Dunkerque for å støtte katolske flyktninger fra det engelske samveldet, og samtidig utga han flere bøker. I 1665 eller 1666 vendte han tilbake til Paris og utga i 1671 Les Entretiens d'Ariste et d'Eugène, som ble trykket opp igjen fire ganger i Paris, to ganger i Grenoble, og deretter i Lyon, Brussel, Amsterdam, Leiden og i andre byer. Verket besto av seks oppbyggende samtaler (entretiens) mellom to omgjengelig venner. Emnene, lærde, men ikke pedantiske, er havet, betraktet som et objekt for kontemplasjon; det franske språk; hemmeligheter; sann vitt («Le Bel Esprit»); det uutsigelig («Le Je ne sais quoi»); og valgspråk («Devises»). Alle uttrykt i plettfritt formspråk og uanstrengte hentydninger til klassikerne eller Torquato Tasso. Populariteten til Bouhours' kåserende Entretiens strakte seg til Polen hvor adelsmannen og forfatteren Stanisław Lubomirski etterlignet ham i Dialogene til Artakses og Ewander.
Hans utgivelse Doutes sur la langue française proposés aux Messieurs de l'Académie française (Paris, 1674; korrigert andreutgave, 1675) ble karakterisert som «den aller viktigste og best organiserte av hans tallrike kommentarer om det litterære språk i hans tid.» Hans tvil er samlet under fem overskrifter: ordforråd, fraser og sammenstillinger, grammatiske konstruksjoner, klarhet og stilistisk konsistens, i hvert tilfelle satte han litterære sitater under gransking. Hans standarder, uttrykt i forslag han kom med for forbedringer for hvert eksempel, viste vei ut av tvetydigheter, uoverensstemmelser, og uryddige konstruksjoner. Verket ble i omfattende grad akseptert og Bouhours standarder er fortsatt den aksepterte norm blant utdannede lesere i dag.
Det fremste blant hans andre verker er La Manière de bien penser sur les ouvrages d'esprit (1687), som ble oversatt og utgitt i London i 1705 under tittelen The Art of Criticism; Vie de Saint Ignace de Loyola (1679); Vie de Saint François Xavier (1682), og sammen med Michel Le Tellier og Pierre Besnier utarbeidet han en oversettelse av Det nye testamente til fransk på grunnlag av Vulgata. Den ble trykt i 1686 i Paris med tittelen Le Nouveau Testament de Nostre Seigneur Jesus-Christ. Hans brev mot jansenismen fikk stor utbredelse.
Pays de la Loire

Geografi

Pays de la Loire ligger nordvest i Frankrike og har kystlinje mot Biscayabukta i vest. Regionen har i nord grense mot Bretagne og Normandie, i øst mot Centre-Val de Loire og i sør mot Poitou-Charentes. Regionen er den femte største i Frankrike målt etter areal.
Sarabande

Sarabande (fransk; italiensk sarabanda; spansk zarabanda) er en dans i tredelt takt som var populær i europeiske hoffkretser fra rundt 1650, og som ble en av de faste satsene i barokkens suiter.

Navn

Marin Mersenne skrev i Harmonie Universelle (1636) at navnet sarabande kom av ordene sarao «dans» og «banda» «gruppe». Den tyske lieder-forskeren Franz Magnus Böhme (1886) antok derimot at ordet var av maurisk opphav.

Historikk

Den første kjente referansen til en dans ved navn çarauanda er i et dikt fra Panama skrevet av Fernando Guzmán Mexía.
I 1569 ble en sarabande sunget til en tekst av Pedro de Trejo under en Corpus Christi-festival i den meksikanske byen Michoacán. Det endte med at Trejo ble stilt for inkvisisjonen på grunn av den uanstendige teksten. I 1579 beskrev en spansk misjonær en indiansk dans som var svært lik sarabande.
Fra de spanske koloniene kom dansen til Spania. Kong Filip II av Spania forbød til tider sarabanden som i sin daværende form ble sett på som en eksotisk, vill og uanstendig pardans det ble sunget usømmelige tekster til. Likevel blir den ofte nevnt i litteraturen fra denne perioden, blant annet av Cervantes og Lope de Vega.
Som musikkbetegnelse på fransk språk er sarabande første gang kjent fra César Oudins Tresoro de las dos lenguas francesca y espangnola (1607). Via Frankrike bredte dansen seg raskt over hele Europa.

Kjennetegn

På andre halvdel av 1600-tallet varierte tempobetegnelsene fra grave til prestissimo. Etter 1700 ble en sarabande i 3/4-takt vanligvis spilt med 64 til 86 taktslag i minuttet. Tomaso Albinoni påførte sarabanden i Balletti a tre, op. 3 påskriften allegro.
Fram til midten av 1600-tallet var sarabanden en hurtig til svært hurtig dans i 3/2-takt, deretter ble en merkbart langsommere 3/4-takt vanlig ved franske hoff.
Sarabander kjennetegnes av at andre taktslag gjennomgående blir aksentuert ved hjelp av punktering, forsiringer eller harmoniskift. Dette er den samme rytmen som i folia, som også er inspirert av sarabanden. En sarabande er vanligvis todelt med åtte takter per del, ofte oppdelt i undergrupper hver med to takter. Nå og da blir en «petite reprise» lagt til.

Sarabande i moderne tid

En sarabande fra Johann Sebastian Bachs Cellosuite nr. 5 i c-moll BWV 1011 er tittelmelodi i Ingmar Bergmans siste film, Saraband (2003). Han brukte samme sats i filmen Viskningar och rop (1972). Også som tittelemelodi i filmen Såsom i en spegel (1960/61) brukte Bergman en sarabande: fra Bachs Cellosuite nr. 2 i d-moll BWV 1008.
Sarabanden fra Cembalosuite nr. 4 i d-moll HWV 437 av Georg Friedrich Händel er flere ganger blitt brukt som filmmusikk, blant annet i Barry Lyndon av Stanley Kubrick.
Old Tjikko

Old Tjikko, en gran på Fulufjället i Dalarna, er verdens eldste kjente individuelt klonede tre. Forskere fra Umeå universitet testet fire ulike prøver av trerester i jorden ved treet ved hjelp av karbondatering, og konstaterte at disse var henholdsvis 375, 5 660, 9 000 og 9 550 år gamle. DNA viste at alle prøvene kom fra samme individ. 
Treets navn er etter oppdageren, professor Leif Kullmans hund, Tjikko.
EM for brassband 1987

EM for brassband 1987, det 10. europamesterskapet for brassband ble arrangert 2. mai 1987 i Nottingham.

Musikk

Pliktnummer i konkurransen var «Frontier!» av Michael Ball. I sin selvvalgte avdeling spilte Black Dyke Mills Band Contest Music av Wilfred Heaton. Desford Colliery Dowty spilte The Year of the Dragon av Philip Sparke, mens Williams Fairey fremførte Dances and Arias av Edward Gregson.
Discovery Norge

Discovery Norge (tidligere Discovery Channel) er en norsk tv-kanal.
Norge er et av Discoverys sterkeste markeder og kanalen har regelmessig en samlet andel av visning på cirka to prosent. Kanalen er mest populær blant yngre menn.
Discovery pleide å ha en kanal som dekket alle de fire nordiske landene. Discovery har lansert egne kanaler i de nordiske landene. Discovery Channel Danmark i 2001 og Discovery Channel Sverige i 2003.  
Discovery Networks tilbyr også Animal Planet, Discovery Science, Discovery World og Investigation Discovery i Norge.
On-Line Encyclopedia of Integer Sequences

On-Line Encyclopedia of Integer Sequences (OEIS) er en database for heltallsfølger, tilgjengelig på Internett. Den er et hyppig brukt hjelpemiddel i matematisk forskning.

Databasen

Databasen inneholder beskrivelse av følger av heltall som har interesse innen matematikk. I desember 2006 inneholdt den informasjon om rundt 125 000 følger. Sammen med en definisjon av følgen finnes nøkkelord, litteraturhenvisninger, lenker til beslektede følger med mer.
Mildt sagt

Mildt sagt er et musikkalbum med Gabrielle Leithaug. Albumet kom ut 2. mars 2012. Albumet er utgitt via selskapet Universal Music og er utgitt på CD, Vinyl og digitalt. Albumet er produsert av Lars K. Hustoft.
Marabou

Marabou er en svensk sjokoladeprodusent. Produksjonen ble startet i Sundbyberg i 1916 av nordmannen Johan Throne Holst (1868–1946), som hadde hatt stor suksess med Freia-merket i Norge.
Freia og Marabou ble slått sammen i 1990, og ble i 1993 kjøpt av Kraft Foods for tre milliarder norske kroner.

Produkter

Mjölkchoklad, Schweizernöt, Frukt & Mandel, Mörk choklad, Helnöt, Apelsin/Krokant, Digestive, Daim, Mint, Polka, Nonstop, Passion og Dukat.
La Possession

Geografi

La Possession ligger nordvest på øya og har kystlinje mot Det indiske hav i nordvest. Ellers grenser kommunen mot Port, Saint-Denis, Saint-Paul og Salazie. Mesteparten av kalderaen Mafate, som er en del av Réunion nasjonalpark ligger i kommunen.
Ceremony of the Keys (Tower of London)

Ceremony of the Keys, nøkkelseremonien, på Tower of London er den seremonielle lukkingen av festningen for kvelden. Det finnes lignende nøkkelseremonier på Holyrood Palace i Edinburgh og på Gibraltar.

Historisk bakgrunn

Seremonien er første gang omtalt av Charles Dickens i ukeskriftet Household Words i mars 1852. Hans beskrivelse av seremonien ble spredd gjennom ulike aviser. Forut for Dickens' omtale hadde det siden 1840-årene vært en økt interesse for Tower of London og stedets historie. Beskrivelsene som ble gitt fra 1840-årene legger ofte vekt på den angivelig eldgamle historien til seremoniene. En avisomtale av Ceremony of the Keys i Cheshire Observer i 1855 hevdet at nøkkelseremonien hadde vært utført i over 800 år.

Seremonien

Seremonien utføres enten av the Chief Yeoman Warder, hans nestkommanderende, the Yeoman Jailer, eller en av de fire Yeomen sargents. Alle deltagerne har ulike starttidspunkt, men må avslutte samtidig innen kl 22:00. The Chief Yeoman Warder starter fra the Byward Tower med en tent lanterne kl 21:53:35 og plukker opp sin eskorte bestående av fire gardister. Lanternen overlates til en av de bakerste gardistene. Deretter går de, med the Chief Yeoman Warder beskyttet i midten, tilbake til den ytterste porten – Middle Tower, låser, fortsetter til Byward Tower, låser og fortsetter mot Traitors Gate hvor de blir møtt av en soldat fra motsatt side som retter gevær mot den lille troppen og roper «Halt!» og videre;
Vakt: «Who comes there?» («Hvem der?»)

Chief «The keys» («Nøklene»)

Vakt: «Whose keys?» («Hvems nøkler?»)

Chief: «Queen Elizabeth's keys» («Dronning Elizabets nøkler»)

Vakt: «Pass Queen Elizabeth's Keys. All's well» («Passér, Dronning Elizabeths nøkler. Alt er vel»)
The Yeoman Warder med følge går så frem mot The Broadward steps, trappene bak the Bloody Tower, og stopper foran resten av garden, tar av seg hatten, går to steg frem og roper «God preserve Queen Elizabeth» («Gud bevare Dronning Elizabeth»). I dette øyeblikk slår klokken 10 slag. Deretter tar han nøklene med seg for overlevering til the Resident Governor of the Tower (tilsvarende fungerende plasskommandant), mens «tappenstrek» spilles av gardist på signalhorn.

Åpent for publikum

Seremonien er åpen for publikum de fleste dager, bortsett fra 1. juledag. Ønsker man å se seremonien må man imidlertid ha passérseddel. Det er gratis adgang, men man må booke i forveien.
Andreas Lunnan

Bakgrunn

Andreas Lunnan var sønn av lensmann Jens Lunnan og hustru Magnhild Sofie Nordberg.

Journalistkarriere

Han ble utdannet lærer, og arbeidet som journalist i Trønder-Avisa fra 1960 til 1975. 
Andreas Lunnan etablerte NRKs kontor på Steinkjer i 1976, og i 1983 ble NRK Nord-Trøndelag et eget distriktskontor med Lunnan som distrikssjef/distriktsredaktør. Han fratrådte stillingen i 1989 og ble programsekretær i riksradio og fjernsyn i NRK. Gjennom sine mange TV-serier fra distriktene ble han ikke minst assosiert med uttrykket «Itj fårrå nålles», som uttrykker ønske om at den man tar avskjed med må ha det bra. Han skrev også og formidlet selvopplevelser om hjerteinfarkt og andre hjertesykdommer.

Musikerkarriere

Som musiker var Lunnan i Melodi Grand Prix-juryen i 1971. Lunnan spilte i Gardemusikken, Inntrøndelag symfoniorkester, diverse jazzsammenhenger og som pianist i mange sjangre innenfor underholdningsmusikken. Som pianist turnerte han gjennom mange år med sangeren Kåre Jessen etter oppdrag fra folkeakademiet og Den kulturelle spaserstokken, blant annet med oppsetningen Hainnhoinn i bainn. Han utgav også to CD-er sammen med Jessen med viser av Birger Jørstad (Det vart poesi tå slekt) og Alv Schiefloe (Ane neri senga). Han medvirket også på utgivelsen In the wee hours med Frøydis Walstad og Møre Jassforsyning i 2005.

Ekteskap

Andreas Lunnangiftet seg i 1963 med Eli Okkenhaug, datter av komponist og organist Paul Okkenhaug og hustru Magnhild Buran. Deres datter Mari Lunnan har vært sanger og musikkjournalist.
Xifeng (Tieling)

Xifeng (kinesisk: 西丰县; pinyin: Xīfēng Xiàn) er et fylke i byprefekturet Tieling i provinsen Liaoning i Folkerepublikken Kina.
I 1999 var folketallet der på 342 003 innbyggere.
Buffalo (Wyoming)

Buffalo er en by (city) og administrasjonssetet i Johnson County i den nordlige del av den amerikanske delstaten Wyoming, med 4 585 innbyggere ved 2010 års folketelling.
Buffalo ligger ved foten av Bighorn Mountains, ved vssdraget Clear Creek.
Kvegdrift er tradisjonelt en viktig næring. Dessuten er metangassutvinning blitt en viktig industri i området. Ved nærheten til Bighorn Mountains er også naturturisme en betydelig næring.
Buffalo ligger nær nordre endepunkt for Interstate 25 der den knytter an til den øst-vestlige motorveien Interstate 90. De føderale landeveiene U.S. Route 16 og U.S. Route 87 går og gjennom byen. Utenfor byen ligger Johnson County Airport.
Vassbotndalen landskapsvernområde

Vassbotndalen landskapsvernområde ligger i Alta kommune i Finnmark. Området ble opprettet i 1991 og er på 76,96 km². Landskapsvernområdet er opprettet da det er et vakkert dalføre med flott planteliv.