New Zealands historie

Før europeisk ankomst

New Zealand ble opprinnelig ble oppdaget og bosatt av polynesiere en gang mellom år 1000 og 1300 e.Kr. Noen historiske bevis tyder likevel på at det kan ha skjedd før dette. Menneskene som slo seg ned på hovedøyene ble til maorifolket. En annen befolkning som bosatte seg på Chathamøyene øst for New Zealand ble til maorifolket. Det er usikkert om maorienes forfedre kom direkte fra Polynesia eller om de var maorier fra hovedøyene som dro øst.
Noen av maoriene, særlig på Nordøya, kalte sitt nye hjemland «Aotearoa». Dette blir ofte oversatt som «Den lange hvite skyens land» 
De opprinnelige beboerne var moa-jegere. Moa var en stor fugl som veide opp til 250 kilo og som hadde mistet evnen til å fly. Den døde ut på 1700-tallet eller tidligere da den ikke greide å tilpasse seg jakt fra mennesker og andre pattedyr. Før menneskene ankom var moa byttedyret til den nå utdødde moaørnen. Moa-jegerne kan ha assimilert med senere ankomne innvandrere fra Polynesia som ifølge maorisk tradisjon ankom mellom år 952 og 1150 e.Kr.
New Zealand har ingen innfødte landpattedyr bortsett fra to flaggermusarter. Etter at moaen var utdødd spiste maoriene for det meste kumara, en type søtpotet de hadde med seg fra Polynesia. Kannibalisme, som andre steder i stillehavsområdet, utgjorde en meget begrenset del av dietten.

Europeiske oppdagelsesreisender

De første europeere vi vet nådde New Zealand ble ledet av den hollandske oppdageren Abel Tasman. De ankom med skipene Heemskerck og Zeehaen, som ankret opp i nordenden av Sørøya i desember 1642 men som seilte nord til Tonga etter et sammenstøt med lokale maorier. Tasman tegnet skisser av hovedøyenes vestkyster og kalte dem «Nova Zeeland». Navnet «Nieuw Zeeland» finnes på sjøkart over området like etter dette. Tidligere beskrev sistnevnte en øy nær Ny-Guinea. Løytnant James Cook gjennomførte en full oppdagelsesferd av begge øyers kyster i 1769 og 1770. Cook vendte tilbake til New Zealand i løpet av begge sine to senere reiser til Stillehavet.

Hval- og selfangere

Fra 1790-årene ble New Zealand besøkt av britiske, franske og amerikanske hvalskuter. Mannskapene deres kom iblant i konflikt med maoriene. Fra rundt 1800 ankom handelsmenn og misjonærer og forsterket konfliktene. Den første «fullblods»-europeeren født på territoriet var Thomas King i 1815 i Bay of Islands. Dette ble fulgt av stor europeisk innvandring og i 1839 kjøpte «The New Zealand Company» mye land. Samtidig viste franskmennene interesse for øyene. Disse faktorene gjorde at den britiske regjeringen bestemte seg for å ta kontroll.

Dominion og domene

New Zealand (som Fiji) bestemte seg for ikke å gå inn i et samvelde med Australia i 1901. I stedet gikk landet fra å være en koloni til å bli en egen dominion i 1907 med samme status som Australia og Canada. New Zealand beholdt en sterk lojalitet til Samveldet som det utgjorde en del av. Landet bidro med befolkningsmessig proporsjonale tropper til boerkrigen (1899–1902), første verdenskrig og andre verdenskrig. New Zealands fulle uavhengighet ble formalisert av Balfour-deklarasjonen i 1926 og Statue of Westminster i 1931. Sistnevnte ble ratifisert 25. november 1947. Samveldets monark er fremdeles også New Zealands majestet, som har vært et uavhengig konstitusjonelt monarki. I 1951 ble det legislative tinget Legislative Council avskaffet da det ble oppfattet som ineffektivt. Derav har New Zealand bare et parlamentarisk nivå. (En sammenligning kan være Over- og Underhuset i britisk styresett, der Overhuset ville blitt avskaffet.)
I 1983 ble ordet dominion erstattet med realm eller domene og dronningen ble gitt et formelt forhold til det Executive Council som er det samme som det forholdet hun har til Privy Council i Storbritannia. I 1986 ble loven  The Constitution Act 1986 vedtatt. Denne ugyldiggjorde Statue of Westminster fra 1931 og trådte i kraft 1. januar 1987. Fram til dette tidspunktet kunne det britiske parlamentet vedta lover for New Zealand hvis det ettertrykkelig var slått fast i loven at New Zealand hadde bedt om og godtatt dette. 
Akkurat som Australia innså New Zealand at Storbritannias dager som en førsterangs verdensmakt var talte. I 1951 skrev de derfor under ANZUS-pakten med Australia og USA. Men i 1986 frasa USA seg sine forsvarsforpliktelser overfor New Zealand da den daværende arbeiderpartiregjeringen forbød atomdrevne fartøy å fortøye i landets havner. 
Frem til 1973 hadde New Zealand nære økonomiske forbindelser med Storbritannia. Dette innebar at de var et foretrukket land for eksport av lam og meieriprodukter. Dette samarbeidet endte brått da Storbritannia ble en del av EU og New Zealand ble tvunget til å se til nabostatene i stillehavsregionen av Asia for eksportmarkeder. I 1985 inngikk New Zealand en økonomisk samarbeidsavtale med Australia kalt Closer Economic Relations eller bare CER. Landet har også deltatt i økonomiforumet Asia Pacific Economic Cooperation (APEC), og var vert for dets møte i 1999.
Den asiatiske stillehavsregionen har også overtatt for Storbritannia som kilde for immigranter. Tradisjonelt har New Zealand betraktet seg som bi-kulturelt, satt sammen av de av europeisk avstamning (pakeha) og maori. Dette i motsetning til land som Australia og Canada som ser seg selv som multikulturelle. Selv om de kulturelle båndene til Storbritannia fremdeles er sterke, og de fleste pakeha har røtter derfra, er det nesten ingen som fremdeles ser på det som «hjemme» eller «moderlandet». Da statsministeren i 1994 Jim Bolger foreslo at New Zealand skulle kutte alle bånd til det britiske monarkiet og bli en republikk fant dette liten støtte i befolkningen.
I de senere år har de fleste regjeringer forsøkt å rette på klagene fra maorier som har blitt urettferdig behandlet. I 1975 ble tribunalet Waitangi Tribunal opprettet. Dette skulle høre klager på brudd på Waitangi-traktaten fra statens side. I 1985 fikk tribunalet også makt til å høre klager mot staten så langt tilbake som til 1840.
Under arbeiderpartiregjeringen fra 1984 til 1990 begynte en omlegging av økonomien mot frimarked og privatisering av offentlig eierskap. I 1986 trådte loven Constitution Act i effekt og i 1993 stemte flertallet av innbyggerne for å forandre et britisklignende valgsystem til et basert på proporsjonal representasjon som i Norge. Dette ble kalt Mixed Member Proportional eller MMP.
I 1996 ble MMP for første gang tatt i bruk ved et valg. Systemet er laget slik at mindre partier har større mulighet for å få representanter valgt til parlamentet. Det virker også å ha fungert slik i praksis etter som de tradisjonelt to største partiene arbeiderpartiet Labour og høyre partiet National ikke har fått absolutt majoritet siden den gang. Siden har også New Zealand hatt mindretallsregjeringer bortsett fra ett år. Den nåværende Labour-regjeringen fikk 41 % av stemmene mot National sine 21 % i valget i juli 2002. Etter valget dannet Labour en mindretallsregjering med det venstreorienterte fremskrittspartiet Progressive Coalition. Regjeringen fører et løst samarbeid med det kristenkonservative partiet United Future for å skape flertall. 
New Zealand ble brukt som setting for Midgard i trilogien Ringenes herre basert på Tolkiens bøker. Dette har brakt mange ekstra turister til landet i den senere tid.