google/wiki40b huggingface dataset:
Martin Kellerman

Oppvekst

Kellerman er født og oppvokst i Växjö, men fra han var sju til ti år bodde bodde han med familien i Rødbergshamn i Lenvik i Troms. Disse årene i Nord-Norge blir blant annet beskrevet i Rockyfortellingen "Too Cool For School" der rammehistorien er at Rocky besøker broren sin i fengsel og de mimrer om sin felles barndom. Seinere flyttet familien til Upplands-Väsby.

Rockys fødsel og vekst

I 1998, på et tidspunktet tid i livet da han hadde det litt vanskelig, skapte Kellerman Rocky.Den første tegningen av Rocky ble tegnet på baksiden av en togbillett da han var på vei hjem etter å ha blitt dumpet av kjæresten. Bildet var av et menneske med hundehode i en hengeløkke. Han hadde på det tidspunktet fått sparken fra jobben som serietegner for Aktuell Rapport, og blitt kastet ut fra leiligheten der han bodde. Rocky debuterte i den store gratisavisa Metro kort tid etterpå, og utkom første gang i bokform på Galago Förlag året etter, i 1999. 
Etter å laget serien for daglig publisering i to år, og utgitt to stripesamlinger på Galago, tok Kellerman en pause fra serien i 2000 for å skrive manuset til og instruere en teaterversjon av Rocky, som ble en enorm suksess på Stockholm Stadsteater. Etter arbeidet med teateret vendte Kellerman i 2001 tilbake til tegnebordet, og fortsatte den selvbiografiske krøniken, og antallet publiseringsavtaler i Sverige og utlandet ble mangedoblet i løpet av det neste året.
Seinere har Rocky vært utgangspunktet også for en serie animerte kortfilmer, som ble vist på SVT og NRK og utgitt på DVD i de nordiske landene, men den pågående selvbiografiske stripeserien har hele tiden vært og er fortsatt Kellermans soleklare hovedverk. Rocky er til nå gitt ut i bøker i ti forskjellige land.
Martin Kellerman bor i dag i Stockholm. Han representeres og distribueres av Strand Comics.
Anne Lise Ryel

Styreverv

Ryel har hatt og har også en rekke helserelaterte styreverv, blant annet i Nasjonalt råd for tobakksforebygging, Nordic Cancer Union og Center for Advanced Study ved Vitenskapsakademiet. Videre har hun vært medlem av råd for Senter for pasientmedvirkning og sykepleieforskning på Rikshospitalet og WHO Cancer Technical Group. Hun har også vært medlem av hovedstyret og sentralstyret i HSH, nestleder i Oslo Arbeiderparti og medlem av Oslo Arbeiderpartis representantskap. I tillegg har hun vært medlem av styret for Universitetet i Bergen.
Johan Ramstedts regjering

Johan Ramstedts regjering var Sveriges regjering mellom 14. april 1905 og 2. august 1905. Regjeringssjef (statsminister) var Johan Ramstedt.
Bestemors stue

«Bestemors stue» er en skillingsvise som også kalles for «Hjem, hjem mitt kjære hjem». Den synges på melodien til «Titanics undergang».
Eutyfron

Eutyfron (gresk: Ευθύφρων) er en av Platons tidlige dialoger, hvori formuleres Eutyfrons dilemma.
Sokrates stiller spørsmålet om det gode og fromhet kommer fra gudene, eller om gudene velger det gode fordi det er godt.
Hvis det gode kommer fra gudene er det bare en annen måte å si at alt det som gudene bestemmer er godt, og dersom gudene velger det gode for at det er godt så må noe annet enn gudene være moralens kilde. I så fall er det gode godt være seg gudene vil det eller ikke.
I det førstnevnte tilfelle er altså moralen helt vilkårlig og hvilke grufullheter som helst kan være goda dersom gudene bestemmer det, og i det sistnevnte tilfelle er det noe annet enn gudene som gjør at det gode er godt og det onde ondt.
Andrea del Verrocchio

Andrea di Michele di Francesco de' Cioni, bedre kjent som Andrea del Verrocchio (født i Firenze ca. 1435, død i Venezia 7. oktober 1488), var en italiensk gullsmed, billedhugger, tegner og maler. Hans elever innbefatter Leonardo, Perugino, Ghirlandaio og Botticelli. Han skal også ha hatt innflytelse på Michelangelo. Han arbeidet i en klar, klassisk stil som kjennetegnet den tidlige, florentinske renessansen.

Liv og verk

Han var den ledende billedhugger i Firenze i andre halvdel av 1400-tallet, og hans høyst vellykkede verksted hadde en vidtspennende påvirkning på yngre generasjoner. Han hadde mange beskyttere; Medici-familien, den venetianske stat og bystyret i Pistoia gav ham oppdrag.
Verrocchio var mangesidig og hadde talent både for billedhugging av bronse- og sølvstatuetter og marmorrelieffer og for altermaling. Han ble inspirert av samtidens interesse for antikken og iakttagelse av naturen. Hans fontener, portrettbyster og ryttermonumentet over Colleoni (1482–1488) står i gjeld til den ikonografiske tradisjon som hadde røtter fra tidlig 1400-tall. Hans gravmonumenter er også bemerkelsesverdige.
Persistente organiske forurensninger

Persistente organiske forurensninger eller POPer, fra engelsk Persistent organic pollutants, er organiske forbindelser som ikke brytes ned i naturen og opphopes gjennom næringskjeden til dyr og mennesker, og hvor de således har mulige skadelige effekter på miljø, og dyr og menneskers helse. POPer finnes nesten over alt — i mat, dyrefor, jord, luft og vann. Særlig alarmerende er konsentrasjonen av disse i menneskelig vev eller i morsmelk.
Persistente organiske forurensninger viser til en gruppe av meget stabile kjemiske forbindelser eller blandinger av disse. Persistente betyr ikke-nedbrytbare og er menneskeskapte forurensninger. De omfatter kjemiske stoffer som PCB (polyklorerte bifenyler) og pesticider som DDT. Andre POPer som for eksempel dioksiner er biprodukter fra industrielle prosesser, kjemisk industri og søppelforbrenning. Mange av de persistente organiske forurensningene benyttes som pesticider (bekjempelsesmidler). Andre benyttes i industrielle prosesser og ved produksjon av oppløsningsmidler, polyvinylklorid og legemiddeler.
POPer har ofte en relativ lav akutt giftighet, noe som kamuflerer mulige skadevirkninger. Imidlertid, på lengre sikt og selv i relativt lave konsentrasjoner har POPer et potensial til å skade dyr og mennesker. På grunn av POPenes mulige skadelige egenskaper er mange de mest persistente organiske forurensningene blitt forfulgt i henhold Stockholmskonvensjonen av 2001. Stockholmkonvensjon trådte i kraft i 2004 og er FNs avtale om forbud mot tungt nedbrytbare organiske miljøgifter. Konvensjonen består av et regelverk som er utformet for å forsøke å begrense anvendelsen og spredningen av de tolv farligste forurensningene, de såkalte «dirty dozen», som blant annet innbefatter DDT, polyklorerete bifenyler og dioksiner.
Schwansen

Schwansen, eller Svans, er en halvøy i den nordligste delen av Slesvig-Holsten i Tyskland. Det ligger mellom utløpet Slien (Schlei) i nord og Eckernförde i sør.
Landskapet på halvøa er i stor grad preget av landbruk og store gods. Ved Eckernfördebukta finnes småskoger, lange strender og klinter. Området har rundt 20 000 innbyggere.
Den danske dialekten sønderjysk ble fortsatt snakket i Schwansen i tiden rundt 1780, og i den siste tiden i landsbyene i nærheten av Slien. Danmark tapte Schwansen ved andre slesvigske krig i 1864.
Fjellklatresmett

Utbredelse

Den er endemisk til Sørøya i New Zealand.
Svenskt Diplomatarium

Svenskt Diplomatarium er både en samling dokumenter fra middelalderen i Sverige og en trykt utgave av denne. Samlingen er også tilgjengelig på Internett. Det er både originaldokumenter og avskrifter i samlingen, de fleste dokumentene oppbevares i det svenske Riksarkivet, mens andre finnes i Uppsala universitetsbibliotek eller i utenlandske samlinger. Arbeidet med samlingen begynte i 1820, og til nå er rundt 40 000 dokumenter tilgjengelig.
Språket i dokumentene er oftest på latin eller gammelsvensk, men iblant forekommer også lavtysk fra middelalderen. Dokumentene gjennomgåes og oversettes av eksperter så informasjonen kan gjøres tilgjengelig for et videre publikum. Svenskt Diplomatarium er den viktigste kildesamling for kunnskap om middelalderen i Sverige. Tilsvarende samlinger finnes i flere europeiske land, blant annet i Norge med Diplomatarium Norvegicum.
Snilerevyen

Snilerevyen er den årlige revyen ved Lillestrøm videregående skole. Revy ved Lillestrøm videregående skole ble først satt opp som russerevy i 1980- og 1990-årene, men en ordentlig skolerevytradisjon ble ikke startet opp før i 2014.
Snilerevyen settes opp utelukkende av skolens elever, og alle kan bidra, uavhengig av linje.

Grupper i revyen

Gruppene ledes av gruppesjefer som velges på revyens årsmøte etter forestillingsperioden.
Ovotispa

Utseende

En nokså liten (4 - 5 millimeter), avlang, flat, blankt svart bladbille, med noe blålig metallisk glans. Den skilles fra Leptispa-artene på noe bredere kroppsform. Hodet er lite men godt synlig ovenfra, antennene forholdsvis korte. Kroppsformen er jevnbred, pronotum nesten kvadratisk. Antennene er 11-leddete og nokså korte. Pronotum er avrundet firkantet, dekkvingene har 10 fine punktrader. Beina er nokså korte.

Levevis

Både larver og voksne lever på planter. Denne artens vertsplante er ukjent men det er sannsynlig at den er knyttet til planter  i gressfamilien eller sivfamilien og eter fra dem.

Utbredelse

Arten er kjent fra Kina og Vietnam.
Nattbord

Et nattbord er et lite bord eller skap designet for å stå ved siden av en seng eller et annet sted i et soverom.
Før man fikk innendørs vannklosetter, var den viktigste funksjonen til nattbordet å inneholde en potte. Som et resultat, var tidlig nattbord ofte små skap, noen ganger utstyrt med en skuff, og vanligvis inneholder en lukket lagringsplass under dekket av ett eller flere dører. Et annet begrep noen ganger gitt til slike skap var dostol.
Moderne nattbord er vanligvis små nattbord, ofte med en skuff. De brukes ofte til å støtte elementer som kan være nyttige i løpet av natten, for eksempel en lampe, vekkerklokke, mobiltelefon, bøker, prevensjonsmidler, et glass vann, medisiner, eller en bærbar datamaskin.
Kommunistisk Arbeiderforbund

Kommunistisk Arbeiderforbund (KA) var en marxist-leninistisk, men også en stalinistisk partiforberedende organisasjon som var aktiv fra 1972 til 2006.
KA ga ut tidsskriftet Røde Fane og seinere avisen Den røde arbeideren.
Forbundet hadde en stund egen ungdomsorganisasjon, Marxist-Leninistisk Ungdom. MLU ga ut publikasjonen Ungkommunisten.

Historie

KA ble etablert i oktober 1972. Det hadde sin bakgrunn i en opposisjon i NKP som først fikk sitt organisatoriske uttrykk i gruppen Marxist-Leninistisk Front (MLF) i mai 1970, som brøt med NKP i 1971. MLF samarbeidet først med SUF/MLG, blant annet i forbindelse med Austad-streiken i 1971, men samarbeidet havarerte i 1972 og KA ble dannet. Ved dannelsen hevdet KA at de lå til venstre for AKP(m-l) og tidligere SUF. Ifølge Pax Leksikon var motsetninger innenfor Arbeiderkomiteen mot EEC og dyrtid (AKMED) «en medvirkende grunn - om ikke det formelle grunnlaget» til bruddet. Et ikke ubetydelig mindretall av MLF-medlemmene, blant disse AKMED-lederen Georg Vaagen, valgte å bryte ut og støtte MLG.
Egil Engeland var formann i KA fra starten av, men Kjell Hovden var den reelle lederen – en klassisk arbeider-intellektuell med bakgrunn som fagforeningsmann, kjent leder av NORGAS-streiken og teoretisk skolert AKP-motstander. Hovdens kongstanke var at et kommunistisk parti måtte ha sin sosiale basis i arbeiderklassen og være basert på grundig skolering.
I 1973 ble det etablert et samarbeid mellom KA og Kommunistisk Universitetslag (KUL), en studentgruppe konsentrert rundt Filosofisk institutt på Universitetet i Oslo, med den senere historikeren Harald Berntsen som formann. Grunnlaget for KUL var i likhet med KA en venstreopposisjon til AKP(m-l). Berntsen ble senere valgt til formann i KA.
På slutten av 1970-tallet gav KA ut heftet «AKP i norsk politikk».
Etter bruddet mellom Kina og Albania i 1978 støttet det stalinistiske KA den politiske linja til Arbeidets parti i Albania. Noe fundamentalt oppgjør med maoismen kom det imidlertid ikke til, hvilket var avgjørende årsak til at en gruppe ideologisk skolerte ungdommer brøt ut og dannet den proalbanske organisasjonen Marxist-leninistisk forbund.
Tidsskriftet Røde Fane ble utgitt av KA. Publikasjonen må ikke forveksles med AKP(m-l)s tidsskrift med samme navn – et tidsskriftnavn kritikere mener at AKP «stjal» for å kunne vise til politiske røtter innen venstrefløyen i NKP. AKPs Røde Fane ble av KA stemplet som et pirat-tidsskrift og foraktelig omtalt som «svartefana».
Den gamle motdagisten Liz Dediken sluttet seg til KA på sine eldre dager. Etter at hun døde, viste det seg at hun hadde testamentert hele sin eiendom til KA. Dette inkluderte blant annet en bygård (Thorvald Meyers gate 15 i Oslo), som hun hadde arvet fra sin far. Bygården inneholdt et lite trykkeri der KA kunne trykke publikasjonene sine, blant annet bladet Den røde arbeideren som var på gata hver 1. mai fram til 2005. Torbjørn Hystad var redaktør de siste åra avisa kom ut. I 2006 var avisa bare tilgjengelig i nettutgave.
Våren 2006 ble det kunngjort på organisasjonens hjemmeside at Kommunistisk Arbeiderforbund (KA) oppløses og Den røde arbeideren legges ned.
Léon Bourgeois

Bakgrunn, tidlig karriere

Léon Victor Bourgeois kom fra en jødisk familie. Faren var urmaker. Etter vanlig skolegang fikk Léon kjøpmannsutdannelse, og etter dette tok han juridiske studier ved Universitetet i Paris. 
Deretter virket han en kort stund som advokat. Han ble i 1882 prefekt for departmentet Tarn og i 1885 øverste forvaltningsembedsmann i Haute-Garonne.
I 1886 ble han direktør i det franske innenriksministeriet. I 1887 ble han politiprefekt i Paris.

Rikspolitiker

I 1888 ble han deputert for Marne, og tilhørte som sådan opposisjonen mot general Georges Boulanger og sluttet seg til venstreradikalernes parti. I 1888 ble han understatssekretrær i innenriksministeriet under ministeren Charles Floquet.  
Han var en av de viktigste politikerne under den tredje republikk og innehadde en rekke ministerposter mellom åren 1890 og 1917, blant annet statsminister 1895-1896, innenriksminister 1890 og 1895-1896, justisminister 1892-1893, arbeidsmarkedsminister 1912-14 undervisningsminister 1890-1896 og utenriksminister 1896, 1906 og 1914. Han var 1902-03 president for deputertkammeret, og fra 1905 senator. Dessuten ble han i 1903 utnevnt til medlem av den internasjonale tvistemålsdomstolen i Haag. Han var også Frankrikes første delegerte ved konferansene i Haag 1897 og 1907. 
Bourgeois ble 13. oktober 1906 tildelt storkors av St. Olavs Orden.

Folkeforbundet

Bourgeois regnes som en av Folkeforbundets åndelige forfedre. I 1918 ble han medlem av en regjeringskommisjon for utarbeidelsen av planer for et slikt folkeforbund. Da dette ble en realitet i 1919, krevde han at det skulle ha en sterk eksekutiv kraft i form av en egen militær- og politimyndighet, for slik å kunne gjøre sine anliggender gjeldende. Men dette opplegget ble som kjent avvist, fremfor alt av Storbritannia. 
I 1920 ble Bourgeois valgt til Folkeforbundets første president. For dette arbeide mottok han Nobels fredspris i 1920.  Fra 1920 til 1923 var han også president for det franske senat. Deretter trakk han seg ut av politikken, grunnet sitt stadig mer sviktende syn og andre helseproblemer, og han døde i 1925.

Verker i utvalg

Blant hans skrifter kan nevnes Solidarité (1896), L'éducation de la démocratie française (1897), Essai d'une philosophie de la solidarité (1902), og L'oeuvre de la Sociéte de nations (1920-23).
Siden barndommen hadde Léon Bourgeois vært lidenskapelig kunstinteressert. Flere av hans egne verker som skulptør er i Musée des beaux-arts et d'archéologie de Châlons-en-Champagne.
Tethystola

Utseende

Middelsstore, avlange, brunaktige trebukker. Antennene er omtrent så lange som kroppen, pronotum er tønneformet uten tenner på sidene, dekkvingene jevnbrede. Noen av artene er ensfargede, andre har lyse tegninger.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sør-Amerika, fra Grenada i nord til Bolivia i sør, med særlig mange arter i Venezuela.
Supermotard

Supermotard er en relativt ny motorsykkelsport som kombinerer grenene motocross og roadracing.
Opprinnelig ble supermotard utviklet i USA og Frankrike. Den kalles Supermoto i Tyskland og engelskspråklige land. Supermotard kjøres på lukkede baner som består av cirka 60-70 prosent asfalt- og 30-40 prosent grusunderlag. Motorsyklene er motocrossmotorsykler ombygget med kraftigere bremser, stivere støtdemping og mindre hjul enn i motocross, samt spesialdekk for grus og asfalt. Denne grenen kjennetegnes spesielt ved brede sladder, samt hopp på grusdelen.
Nebbfly

Utdødde arter

Flere arter av nebbfly fra Hawaii og andre øyer i Stillehavet er i dag utdødde.
Fire bryllup og en gravferd

Handling

Charlie er alltid forlover, men aldri brudgom, fast besluttet på å unngå selv den minste forpliktelse kommer denne kjekke, engelske gentlemannen alltid for sent i brylluper. Men i dag får han en stor overraskelse. Ikke bare har han glemt ringen… han har også fått et glimt av drømmepiken.

Steder filmen ble spilt inn

Trass i at filmen har sin handling over hele Storbritannia, er all filmingen gjennomført i London og Home Counties. Dette inkluderer Betchworth i Surrey, Amersham i Buckinghamshire og West Thurrock i Essex. Tilogmed scenene som i filmen foregår i Skottland ble filmet i hjem i Surrey og Hampshire.
Bryting under Sentralamerikanske og karibiske leker 1962

Bryting under Sentralamerikanske og karibiske leker 1962. Bryting var en av flere sporter i de niende sentralamerikanske og karibiske leker som ble arrangert i Kingston på Jamaica i perioden 15. til 28. august 1962. Det var sjuende gangen som bryting var med i de sentralamerikanske og karibiske leker. Det ble konkurrert i åtte vektklasser i fristil, kun for menn. Mexico ble beste nasjon med fire gullmedaljer foran Venezuela og Panama med to hver.
Seljord Venstre

Seljord Venstre er Venstres lokallag i Seljord i Telemark. Seljord Venstre ble stiftet 7. januar 1883 som det første venstrelaget i Telemark av Viggo Ullmann, Aasmund Grave og Gunleik Nordgarden. Lokallaget fikk ved valget i 2015 3,7% av stemmene ved kommunevalget og har en representant i kommunestyret.
Katt på hett blikktak (film)

Handling

Filmen handler om det problematiske forholdet mellom ekteparet Margaret og Brick på den ene siden og forholdet mellom Brick og hans far på den andre.
Brick og Maggie sliter med å få barn. Han er en tidligere idrettsstjerne som nylig har måttet avslutte karrieren etter en skade. Han har også skyldfølelse på grunn av dødsfallet til en nær venn. På grunn av dette har han fått et alkoholproblem. Han har i tillegg problemer med å omgås sin autoritære far, «Big Daddy».
Brick og Maggie er for anledningen samlet hjemme hos hans foreldre i Mississippi for å feire farens 65-årsdag. Der er også hans bror og hans ufordragelige kone. En rekke konflikter oppstår under feiringen. Disse konfliktene avdekker flere sider ved den dysfunksjonelle familien som de to brødrene kommer fra. Brødrene har på hvert sitt vis blitt preget av den ukjærlige og autoritære væremåten til faren. Det blir i tillegg kjent at faren er dødssyk og har kort tid igjen å leve. Kvelden utarter til et stort emosjonelt oppgjør mellom faren og Brick. Det hele ender med forsoning og nyvunnet respekt mellom de to.
Volksgerichtshof

Volksgerichtshof (VGH, folkedomstolen) var en spesialdomstol for høyforræderi og landsforræderi i Tyskland fra 1934 til 1945. Den ble ledet av Fritz Rehn, Otto Georg Thierack, Roland Freisler og Harry Haffner. Roland Freisler var spesielt fanatisk, og ydmyket ofte de tiltalte.
Domstolen dømte overveiende politiske motstandere av det totalitære nasjonalsosialistiske regimet, og rettsstatlige prinsipper ble det ikke tatt hensyn til under rettssakene.
Tysk høyesterett innvilget de ansatte ved Volksgerichtshof det såkalte dommerprivilegiet i 1956, som innebar at ingen kunne stilles til ansvar for noe som helst så lenge de hadde handlet i overensstemmelse med daværende rett. Bortsett fra én person som ble forfulgt i en amerikansk rett, ble ingen av de 570 dommerne og statsadvokatene holdt ansvarlige senere.
Da Percy Adlon lagde filmen Fünf letzte Tage (= Fem siste dager) om motstandsbevegelsen Den hvite rose i 1982, ble det oppdaget at dødsdommene mot medlemmene av Den hvite rose stadig var rettskraftige i Vest-Tyskland. Først i 1985 avgav alle fraksjoner i Forbundsdagen en erklæring om at den nasjonalsosialistiske folkedomstolen hadde vært en terror-enhet, ikke et rettsstatlig element. I 1998 hadde det forente Tyskland opphevet alle dommene som folkedomstolen avsa i den nasjonalsosialistiske perioden.
Tønne (flytende varer)

Tønne er et gammelt hulmål for flytende varer. For tørre varer hadde tønnen et annet volum.
En tønne tilsvarer 115,8 liter. En fisketønne var like stor som en tønne med flytende varer. En tønne stampet sild (stampet sildetønne) utgjorde ca. 520 fisker, mens en tønne ustampet sild utgjorde ca. 367 fisker. En tønne smør (smørtønne) utgjør ca. 50 kg.
En tønne tilsvarer 1/2 oksehode à 231,6 liter eller 3 ankere à 38,6 liter.
Sojusmultfilm

Sojusmultfilm (russisk Союзмультфильм) er det viktigste produksjonsselskapet og studioet for animasjonsfilm i Russland. Det ble grunnlagt i 10. juni 1936 under navnet Sojusdetmultfilm, men skiftet navn til Sojusmultfilm året etter. Produksjonen bestod både av propagandafilm og underholdningfilm for barn, ofte med utgangspunkt i tradisjonell russisk folkekultur, men også klassiske eventyr og nyere, populære historier.
Etter Sovjetunionens fall i 1991 har imidlertid produksjonen av tegnefilm gått sterkt tilbake.

Tegnefilmer

Fra 1960- til 80-årene ble det laget flere filmer med figurer som ble en viktig del av sovjetrussisk populærkultur: Ole Brumm (Винни-Пух), Krokodillen Gena/Tsjeburasjka (Крокодил Гена), Karlsson på taket (Карлсон, который живёт на крыше), Musikantene fra Bremen (Бременские музыканты), Three from Buttermilk Village (Трое из Простоквашино), Nu, pogodi! (Ну, погоди!), Pinnsvinet i tåka (Hedgehog in the Fog, Ёжик в тумане), Mysteriet på den tredje planet (The Mystery of the Third Planet, Тайна третьей планеты) og andre.
Galleriet under viser noen av Soyuzmultfilms mest populære tegnefilmfigurer på sovjetrussiske frimerker fra 1988

Animatører

Sojusmultfilm hadde på det meste rundt 400 ansatte og var arbeidsplass for flere kjente sovjetrussiske animatører og illustratører, deriblant Fjodor Khitruk, Ivan Ivanov-Vano, Jurij Norshtejn (Jurij Norstein), Aleksandr Ptushko, Klara Rumjanova, Vasili Livanov og Stanislav Sokolov.
Çeşme (osmansk fontene)

En çeşme er en type fontene som ble oppført langs gater og ved offentlige plasser i Det osmanske riket. Çeşmer finnes fortsatt i stort antall i tyrkiske byer, særlig Çeşme, som antagelig navn grunnet disse.
I sin mest grunnleggende form er çeşmen bygd inn i en nisje i en mur, med en vannstråle som strømmer ut av ei kran som er festa på ei marmorplate og faller ned i ei skål av marmor. Den opprettstående plata med kran kalles «speilsteinen», og er ofte dekorert med blomstermotiver og geometriske figurer i lavt relieff. Nisjen er gjerne omramma av en bue, og muren rundt nisjen kan være dekorert i samme mønster som speilsteinen. Over nisjen er det alltid en kalligrafisk inskripsjon som forteller hvem som har gitt çeşmen og når den er oppført. De eldre inskripsjonene er som regel forma som et kronogram.