Kyrossylinderen

Kyrossylinderen (persisk: استوانه کوروش, Ostovane-ye Kūrosh) er en keramisk leirsylinder, nå brukket i flere deler, som det er skrevet en erklæring med akkadisk kileskrift i navnet til Akamenide-dynastiets konge Kyros den store. Den er datert fra 500-tallet f.Kr. og ble oppdaget i ruinene av Babylon i Mesopotamia (dagens Irak) i 1879. Den er nå oppbevart i British Museum i London som sponset ekspedisjonen som gjenoppdaget sylinderen. Den ble skapt og benyttet som en avsetning i fundamentet som følge av Kyros’ erobring av Babylon i 539 f.Kr. da det nybabylonske rike ble invadert og underlagt Perserriket.
Teksten på sylinderen lovpriser Kyros, lister hans slekt og framstiller ham som en konge fra en linje av konger. Den babylonske kong Nabonidus, som ble beseiret og avsatt av Kyros, er fordømt som en ugudelig undertrykker av folket i Babylonia og hans lave avstamning er underforstått satt i kontrast til Kyros’ kongelige opphav. Den seierrike Kyros er framstilt som utvalgt av den fremste babylonske guden Marduk for å gjenopprette fred og orden til babylonerne. Teksten slår fast at Kyros ble ønsket velkommen av folket i Babylon som deres nye hersker og kom til byen i fred.Den anker til Marduk for beskyttelse og hjelpe Kyros og hans sønn Kambyses. Sylinderen lovpriste Kyros som en velgjører av folket i Babylonia som forbedret deres liv, sendte hjem fortrengte folk og gjenopprettet templene og helligdommene over hele Mesopotamia og andre steder i regionen. Den konkluderer med en beskrivelse av hvordan Kyros reparerte Babylons bymur og fant en tilsvarende inskripsjon plassert der fra en tidligere konge.
Teksten på sylinderen har tradisjonelt blitt sett på av bibelforskere som bekreftende bevis av Kyros politikk i hjemsendelsen av det jødiske folk som følge av deres babylonske fangenskap, en handling som Esras bok i Den hebraiske Bibelen]] (Det gamle testamente) tilskrev Kyros, sa teksten referer til restaureringen av helligdommer og at deporterte folk kunne vende tilbake til sine hjemland. Denne tolkningen har blitt bestridt da teksten identifiserer kun mesopotamiske helligdommer, og nevner ikke særskilt jødene, Jerusalem eller Judea.
Sylinderen har også blitt referert til av Mohammad Reza Pahlavi, den siste sjahen av Iran som den første erklæringen om universale menneskerettigheter, et syn som har blitt avvist av en del historikere som en anakronistisk og en misforståelse av sylinderens generiske vesen som et typisk utsagn gjort av en ny monark ved begynnelsen av hans regjeringstid. Neil MacGregor, tidligere direktør for British Museum, har uttrykt at sylinderen var «det første forsøket vi kjenner om å betjene et samfunn, en stat med forskjellige nasjonaliteter og tro — en ny form for statsmannskunst.» Sylinderen ble tatt i bruk som et nasjonalsymbol for Iran av den keiserlige stat som stilte det ut i Tehran i 1971 for å minnes 2 500 år med monarki i Perserriket. Den 14. oktober 1971 overrakte sjahens søster, prinsesse Ashraf Pahlavi, en kopi av Kyrossylinderen til Forente nasjoners generalsekretær U Thant. Prinsessen forsikret at «arven til Kyros var arven til menneskelig forståelse, toleranse, mot, medlidenhet, og fram for alt menneskelig frihet.»

Oppdagelse

Den assyrisk-britiske arkeologen Hormuzd Rassam gjenoppdaget Kyrossylinderen i mars 1879 i løpet av et større utgravningsprosjekt i Mesopotamia på oppdrag av British Museum. Den ble funnet i fundamentet til Ésagila, det fremste tempelet i Babylon. Rassams utgravning fulgte en tidligere undersøkelse fra 1850 ved den britisk arkeologen Austen Henry Layard, som gravde ut tre hauger i samme område, men som ikke fant noe av større betydning. I 1877 ble  Layard britisk ambassadør for Det osmanske rike som styrte over Mesopotamia på denne tiden. Han hjalp Rassam, som hadde vært hans assistent i 1850, med tillatelse fra de osmanske myndighetene. Sultanens tillatelse ga Rassam tillatelse til å «pakke og sende til England» alle oldtidsgjenstander som ble funnet..
Med tillatelse sikret satte Rassam i gang storstilt utgravning ved Babylon og andre steder på vegne av British Museum. Utgravningene skjedde i fire adskilte faser. Mellom hver fase vendte han tilbake til England for å frakte sine funn og for å skire midler for ytterligere arbeid. Kyrossylinderen ble funnet på den av hans fire ekspedisjoner, som begynte med hans reise fra London den 8. oktober 1878. Han ankom sin hjemby Mosul og reiste ned Tigris til Bagdad, som han nådde den 30. januar 1879. I løpet av februar og mars overvåket han utgravningene av et antall babylonske steder, inkludert selve Babylon.
Han avdekket snart en rekke betydningsfulle bygninger, inkludert tempelet Ésagila. Det var en betydelig helligdom dedikert den fremste babylonske guden Marduk, skjønt dens identitet ble ikke helt bekreftet før den tyske arkeologen Robert Koldeweys utgravninger i 1900. Utgraverne fant et stort antall forretningsdokumenter skrevet på leirtabler som var gravlagt i tempelets fundament, blant dem også Kyrossylinderen. Rassam ga motstridende redegjørelser for hvor hans oppdagelser ble gjort. Han skrev i sine memoarer, Asshur and the land of Nimrod, at sylinderen ble funnet i en haug i den sørlige enden av Babylon i nærheten av landsbyen Jumjuma eller Jimjima. Imidlertid skrev han i et brev til Samuel Birch ved British Museum den 20. november 1879 at «Sylinderen til Kyros ble funnet ved Omran [Tell Amran-ibn-Ali] med rundt seks hundre stykker terrakottaer med inskripsjoner før jeg forlot Bagdad.» 
Oppdagelsen ble annonsert til offentligheten av Henry Rawlinson, president av Royal Asiatic Society, ved et møte i samfunnet den 17. november 1879. Han beskrev den som «en av de mest interessante historiske nedtegnelser i kileskrift som har blitt brakt fram i lyset,» skjønt han feilaktig beskrev den som funnet i oldtidsbyen Borsippa framfor Babylon. Rawlinsons artikkel « Notes on a newly-discovered Clay Cylinder of Cyrus the Great» ble først publisert i samfunnets tidsskrift året etter, inkludert den første delvise oversettelse av teksten.

Beskrivelse

Kyrossylinderen er en tønneformet sylinder av keramisk leire som måler 22,5 cm ganger 10 cm ved den maksimale diameter. Den ble skapt i flere omganger rundt en kjegleformet leirekjerne innfor hvor det er store, grå steininklusjoner. Den ble bygget opp med ekstra lag med leir som formet den som en sylinder før et fint overflatelag med leire ble lagt til på overflaten hvor teksten ble risset inn. Da den ble funnet var den i flere fragmenter, antagelig gått i stykker i antikken. I dag består den av to hovedfragmenter, kjent som «A» og «B», som satt sammen i 1972.
Hoveddelen av sylinderen, oppdaget av Rassam i 1879, er fragment «A». Den ble restaurert i 1961 da den ble brent på nytt i en keramisk prosess og lagt til mørtel. Det mindre fragmentet, «B», er en seksjon som måler 8,6 cm ganger 5,6 cm. Dette siste fragmentet ble anskaffet av J.B. Nies fra Universitetet i Yale fra en antikvitetsforhandler. Nies publiserte teksten i 1920. Dette fragmentet hadde tilsynelatende blitt brutt av fra sylinderen under opprinnelige utgravningen i 1879 og ble enten fjernet fra utgravningene, eller ble funnet i en av fyllingene som Rassam etterlot seg. Den ble ikke bekreftet som en del av sylinderen før Paul-Richard Berger fra Universitetet i Münster med sikkerhet identifiserte den i 1970. Yale lånte fragmentet til British Museum, men i praksis på ubestemt tid, i bytte for «en egnet kileskrifttavle fra samlingene til British Museum.
Selv om Kyrossylinderen klart er datert etter Kyros den stores erobring av Babylon i 539 f.Kr. er den nøyaktige datoen for når den ble opprettet ikke klar. Det er vanligvis sagt at den er datert til den første del av Kyros’ regjeringstid over Babylon, en del tid etter 539 f.Kr. British Museum plasserer sylinderens opprinnelse til mellom  539 og 530 f.Kr.

Tolkning

I henhold til British Museum reflekterer Kyrossylinderen en lang tradisjon så tidlig som tredje millennium f.Kr. i Mesopotamia hvor kongene begynte deres regjeringstid med erklæringer om reformer. Kyros’ erklæring understreket hans berettigelse som konge, og er et iøynefallende utsagn for hans repsekt for religiøse og politiske tradisjoner i Babylon. British Museum og forskere for perioden beskriver den som et instrument for oldtidens mesopotamiske propaganda.
Teksten er en kongelig bygningsinskripsjon, en sjanger som ikke har noen tilsvarighet i gammelpersisk litteratur. Den illustrerer hvordan Kyros benyttet seg av lokale tradisjoner og symboler for å legitimere hans erobring og kontrollere Babylon. Mange elementer i teksten støttet seg på langvarig mesopotamisk tematikk for å legitimere styre i Babylon: den forgående konge ble refset og uttalt at han hadde krenket og blitt forlatt av gudene for sin ondskap; den nye kongen fikk makten gjennom gudenes guddommelige vilje; den nye kongen korrigerte forgjengerens feil; framhevet folkets velvære; gudenes helligdommer ble restaurert eller gjenoppbygd, det er gjort ofringer til gudene eller økte ofringer og man søker gudenes velsignelser; og reparasjoner er gjort i hele byen, på samme vis som tidligere rettmessige konger.