google/wiki40b huggingface dataset:
Neue Deutsche Biographie

Neue Deutsche Biographie (NDB) er et tyskspråklig biografisk leksikon som blir utgitt av Historische Kommission (historisk utvalg/kommisjon) ved Bayerische Akademie der Wissenschaften. Per april 2010 finnes det i 24 bind over 21 000 enkelt- og samleartikler. Personartiklene i leksikonet kan sammen med dem fra Allgemeine Deutsche Biographie (ADB) bli funnet på ett nettsted tilhørende Bayerische Staatsbibliothek (BSB) i ADB & NDB-fellesregistret. Artiklene blir skrevet av tyske fagredaktører og inneholder som regel ulike navnevariasjoner, genealogiangivelser, livsløp med historisk innordning, utmerkelser, kilder, utgitte verker og litteraturlister, samt portretthenvisninger.
Det første NDB-bindet utkom i 1953. Leksikonet er beregnet på 28 bind, som alle skal ha blitt utgitt innen 2020. Redaktører har vært Otto Graf zu Stolberg-Wernigerode (til 1967), Walter Bußmann (1968), Fritz Wagner (til 1987), Karl Otmar Freiherr von Aretin (til 1998), Hans Günter Hockerts (til 2012), Maximilian Lanzinner (2013) og Hans-Christof Kraus (siden 2014).

Nettutgave

Fra og med august 2001 ligger fellesregistret til Historische Kommission av Bayerische Akademie der Wissenschaften og Bayerisches Staatsbibliothek gratis tilgjengelig på nettet. Siden april 2008 ligger i dette registret 22 NDB-bind tilgjengelig på nettet, såvel som de digitaliserte utgavene av Elektronischen Allgemeinen Deutschen Biographie (E-ADB) fra 2002. Fellesregistret har siden 2003 også blitt publisert i oppdatert og utvidet form på CD. Navneregistret med oppdatert tilleggsinformasjon og bio-bibliografiske angivelser har siden juli 2009 vært integrert i «biografi-portalen» (das Biographie-Portal). I september 2007 ble et beløp fra Historischen Kommission bei der Bayerischen Akademie der Wissenschaften und der Bayerischen Staatsbibliothek bevilget til Deutsche Forschungsgemeinschaft, for å tilgjengeliggjøre Allgemeine Deutsche Biographie og de første 22 bindene til NDB som xml-fulltekst på nettet, samt å harmonisere de inkluderte navnene i ADB- og NDB-fellesregistret.
Skansenøyra naturreservat

Skansenøyra naturreservat ligger ved Rognan i Saltdal kommune i Nordland. Naturreservatet omfatter et deltaområde i Saltdalselvas utløp i Saltdalsfjorden. Området har et areal på 208 dekar, hvorav 15 dekar landareal. Området er vernet for å bevare den mest uberørte delen av en truet våtmarkstype med stor regional verneverdi, særlig på grunn av dets funksjoner for lokalitetens rike og varierte fugleliv og områdets betydning som ekskursjonsområde.
Chilasa paradoxa

Utseende

Kroppen har et ytre skjelett (hudplater) som holder de bløte indre organer på plass. Det ytre hudskjelettet er bygd opp for det meste av kitin.  Bakkroppens indre organer består av fordøyelsesorganer, forplantningsorganer og åndedrett. Åndedrettet hos sommerfugler foregår ikke ved lunger, men ved at luft hentes inn og ut av kroppen gjennom små hull i hudskjelettet (spirakler).  I kroppen er det et svært finmasket system av trakéer som leder oksygenet til kroppens vitale deler. En blodvæske som sirkulerer i kroppen, pumpes rundt av et avlangt rørformet hjerte.  
Brystpartiet består for det meste av vingenes muskulatur. Sanseorganer, for syn, smak og lukt er stort sett plassert i hodet. Nervesystemet består av en bukmarg med to nervestrenger og én nerveknute (ganglion) i hvert kroppssegment. Den første nerveknuten, som ligger foran munnåpningen, er spesielt stor og omtales som hjerne.
Larvens hode består av en hard hodekapsel med noen punktøyne. Under øynene er det noen små antenner larven bruker til å finne riktig føde. Larvens bakkropp består nesten bare av fordøyelsessystemet. Dette er ganske kort og mye av maten larven spiser passerer før all næringen er tatt opp. Avføringen kommer ut som små kuler helt bakerst på kroppen.  Larvene ånder gjennom åpninger i hudskjelettet (spirakler), langs kroppens sider.

Levevis

Parringen skjer ved sammenkobling mellom de to kjønnene. Eggene legges direkte på næringsplanten. Larven lever som plantespiser og er radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning.
Chilasa paradoxa  tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår  en metamorfose i løpet av utviklingen. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium,  en hvileperiode, der sommerfuglens indre og ytre organer endres. Larvens bøyelige og myke kropp omdannes til en puppe med et hardt skall. Når skallet er hardt begynner omdanningen fra larve til den voksne (imago) sommerfuglen. De indre organer brytes i varierende grad ned til en cellemasse.  En omorganisering skjer og dyret bygges opp igjen.  Puppeperioden varierer etter temperaturen.
Tlajomulco de Zuñiga

Tlajomulco de Zuñiga (eller bare Tlajomulco) er en by i vestre Mexico som ligger i delstaten Jalisco. Byen inngår i Guadalajaras storbyområde og har 21 092 innbyggere (2007). Hele kommunen har 249 864 innbyggere (2007) på et areal på 704 km². Kommunen Tlajomulco de Zuñiga omfatter flere byer som er jamstore eller til og med større enn sentralbyen med Hacienda Santa Fe som den største med 31 132 innbyggere (2007).
Jegeravgift

Jegeravgiften er en årlig avgift pålagt fra staten for de som ønsker å jakte i Norge. Avgiften går til Direktoratet for naturforvaltning ved Viltfondet. Avgiften gjelder for jaktsesongen, som er fra 1. april til 31. mars. Den som er registrert i jegerregisteret får hvert år tilsendt et jegeravgiftskort som jegeren er pliktig å ha med seg på jakten. Hver jeger har et unikt jegernummer, som står oppført på kortet. På kortet skal det dessuten være kvittering for betalt jegeravgift, og eventuelt være påført godkjent skyteprøve for storviltjegere.
Inntektene fra viltfondet skal gå til administrasjon, statistikk, forskning og lokal viltpleie. Inntektene fra jegeravgiften 2006/2007 forventes å bli ca. 57,5 mill. kroner. Sammen med fellingsavgiftene forventes samlede offentlige avgifter fra jegerne å beløpe seg til ca. 82 mill. kroner i 2006/2007 sesongen. 
I alt betalte 195 200 personer jegeravgift for jaktåret 2005/2006, derav 2 900 bosatt i utlandet. Av alle de personene som var bosatt i Norge og betalte jegeravgift for jaktåret 2005/2006, var 11 800 kvinner (ca. 6%). I kommunene Engerdal i Hedmark og Lierne i Nord-Trøndelag betalte nesten halvparten av den mannlige befolkningen over 16 år jegeravgift for 2005/2006.

Bestått jegerprøve

Den som skal jakte for første gang, må ha gjennomført og bestått jegerprøven, som er et obligatorisk kurs på 30 timer med etterfølgende eksamen, der 40 av 50 spørsmål må være korrekt besvart.

Årlig skyteprøve for storviltjegere

Jegere som skal jakte med rifle på gaupe, rådyr, elg, hjort, villrein, sel, dåhjort, bjørn, ulv, jerv, villsvin, eller moskusfe må avlegge en årlig skyteprøve for storviltjegere. Skyteprøven består av 30 treningsskudd og en femskuddsserie mot dyrefigur. Avstanden er 100 meter. Jakt på gaupe, rådyr, jerv og villsvin kan også foregå med hagle, og da er det ikke nødvendig med skyteprøve.

Pliktig statistikkskjema

Enhver som har mottatt jegeravgiftskort plikter å sende inn oppgave over felt vilt på fastsatt skjema til Statistisk sentralbyrå, etter endt jaktsesong. Skjemaet skal innleveres selv om det ikke er jaktet i sesongen. Dersom ikke statistikkskjemaet er levert innen 1. mai, tilkommer en tilleggsavgift på kr. 150,-.

Aldersgrenser

Selvstendig jakt på småvilt kan en drive fra en er fylt 16 år, og storviltjakt fra en er fylt 18 år. 
I opplæringsøyemed kan likevel en som er fylt 14 år fram til fylte 16 år delta med gevær i småviltjakt og en som har fylt 16 år fram til fylte 18 år i storviltjakt, forutsatt at vedkommende har tillatelse fra foreldre eller foresatte, og er under forsvarlig tilsyn samt har tillatelse fra rettighetshaver. For slik jakt i opplæringsøyemed er det ikke nødvendig å betale jegeravgift. Det stilles krav om jegerprøve og skyteprøve for storviltjegere.

Andre forhold

Den som vil drive jakt må i tillegg til jegeravgiftskort selvsagt ha tillatelse fra grunneieren.
Danny Koevermans

Sparta

Koevermans fikk sin debut for Sparta i sesongen 2001-02. Først sesongen etter begynner Koevermans å putte mål jevnt og trutt. Han scoret denne sesongen 25 ganger på 34 kamper. Sesongen etter scoret han mindre, men hadde dog en god statistikk med 15 mål på 20 kamper. Sesongen 2004-05 ble han toppscorer i 1. divisjon med 24 mål. Han hadde rukket å imponere flere toppklubber, og ble kjøpt av AZ.

AZ

Nå er Koevermans inne i sin andre sesong hos AZ. De første ukene i hans første sesong var vanskelige, han fikk lite spilletid, pga at Shota Arveladze var i storform og scoret i så å si hver eneste kamp. Etter vinterpausen fikk Koevermans mange flere innhopp pga at Arveladze var ute med småskader. Trener Louis van Gaal har også ved forskjellige anledninger brukt spillerne samtidig. Koevermans har kontrakt hos AZ til 2010.
Ambonus

Utseende

Middelsstore, slanke, mørkt brunlige trebukker. Antennenene er betydelig lengre enn kroppen. Pronotum har rundede sider uten tenner på sidene. Dekkvingene er avsmalnende bakover med lyse flekker, og ender i en spiss.

Levevis

Larvene lever i død ved, mest av løvtrær.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Mellom- og Sør-Amerika, fra Honduras i nord til Argentina i sør.
Dansk mesterskap i troppsgymnastikk 2016

Dansk mesterskap i troppsgymnastikk 2016 i TeamGym ble arrangert som to konkurranser, der den avgjørende Winners Final ble arrangert 4. juni 2016 i Aarhus. 
De fire beste lagene fra innledende konkurranser møtes i en Winners Final, for å kåre den endelige vinneren. Lagene tar ikke med seg poengene fra den første konkurransen til finalen.
Tessa (roman)

«Tessa» er en roman av Margit Sandemo utgitt i 1996, men dette var en av Sandemos aller første romaner. På grunn av hennes enorme suksess med blant annet Sagaen om Isfolket, ble også gamle romaner trykker opp på nytt og gitt ut. Forlaget skriver på baksiden av boka, at romanen er en av Sandemos første, men aldri tidligere utgitt i Norge. Allikevel kan leseren kjenne igjen historien fra Sandemos roman «Selv om jeg elsker deg» som ble skrevet noen år senere. Her har Sandemo brukt samme plott til historien, selv om sluttene er noe ulik. Originalens tittel er også «Tessa», og romanen er også utgitt i serien «Margit Sandemos beste føljetonger».
Xinlekulturen

Xinlekulturen (kinesisk: 新樂文化, pinyin: Xīnlè wénhuà) er oppkalt etter funnstedet Xinle i Liaoning i Kina, og dateringer varierer mellom omkring 5 500 og 2 500 f.Kr. Funnene ble gjort i 1973, ved nedre del av floden Liao He, i subdistriktet Xinle i bydistriktet Huanggu i Shenyang.
Xinle var bebodd mellom 5 500 og 4 500 f.Kr. Forkullet hirse er blitt funnet i Xinle, men andre funnsteder i nærheten oppviser funn knyttet til fiske. Xinlekulturen var også et overgangsstadium mellom de fullt utviklede bondesamfunnene på den nordkinesiske slette og jeger-samler-samfunnene i Korea og Japan. Xinle oppviser keramikk som i mye overensstemmer med chulmun- og jomonkeramikken, men som er helt forskjellig fra den bemalte keramikken hos de hirsedyrkende yangshaobøndene på det kinesiske fastlandet. Liksom folkene i postglaciale kulturene i de mandsjuriske og mongolske områdene benyttet xinlemenneskene seg av flintredskap. Deras inventarium av slipte steinredskap, med blant annet mortler og polerte økser eller tverrøkser, minner om det som knyttes til chulmun- och jomonkulturene.
Webconverger

Webconverger er en Linux-distribusjon som er basert på Debian. Den er konstruert for å bootes Live fra CD-ROM eller USB, men kan også installeres på en harddisk. Distribusjonen ble lansert ene og alene for å gi tilgang til internett, og brukes vanligvis digital skilting og Web kiosker. Webconverger er konstruert for å kjøre på x86-arkitekturen.
Første versjon ble lansert i 2007. Siste versjon er 34.0 og ble lansert 20. februar 2016.
Nanortalik skole

Nanortalik skole er en skole i byen Nanortalik, syd i Grønland.
Skolen dekker 1. til 11. klassetrinn. De har ca. 200 skoledager i året, med undervisning 5 dager i uka.
Skolens bibliotek er også åpen utenfor skoletiden mandager og onsdager. Her finnes litteratur på både grønlandsk og dansk; både bøker, tidsskrifter, aviser og lydbøker.
Consort

Consort eller consort of instruments er en engelsk betegnelse på instrumentalensembler fra 1500- og 1600-tallet.
I renessansen var consort-musikken vanligvis ikke instrumentspesifikk, det vil si at utøverne sto fritt i valg av instrumenter. Nesten alle instrumenter ble laget i grupper eller «familier» fra sopran- til bass-instrumenter, de viktigste familiene var blokkfløyter og gamber. Consorts med alle instrumentene fra samme familie, f.eks. bare gamber eller bare blokkfløyter, ble kalt whole consort. Det var også vanlig å blande instrumenter fra ulike instrumentfamilier, såkalte broken consort.
Av komponister som skrev consortmusikk i den elisabethanske æra (1558–1603) kan John Dowland, Anthony Holborne, William Byrd og Peter Philips nevnes. De viktigste komponistene fra jacobinsk tid (1603–1625) var Thomas Lupo, Orlando Gibbons, John Coprario og Alfonso Ferrabosco. Noen consort-komponister fra senere på 1600-tallet er Christopher Simpson, William Lawes og Henry Purcell.
Catapaecilmatini

Utseende

Nokså små stjertvinger. Bakvingen har gjerne tre tynne stjerter. Oversiden er gjerne metallisk blå, undersiden gulbrun med sølvfargede tverrstriper.

Utbredelse

Gruppen er utbredt i Sørøst-Asia.
Frederick Chapman Robbins

Bakgrunn

Frederick Chapman Robbins var sønn av de begge botanikkprofessorene William J. og Christine Robbins. Han vokste opp i Columbia i Missouri og gikk på David H. Hickman High School. Han bestemte seg tidlig for medisinen. Etter High School begynte han studiene i dette faget ved University of Missouri. I 1938 tok han bachelorgraden og fortsatte studiene ved Harvard Medical School i Cambridge i Massachusetts.

Karriere

Etter å ha tatt doktorgraden i 1940 ble han ansatt son bakteriolog ved det sentrale barnesykehuset i Boston. 
Under andre verdenskrig arbeidet han i US Army fra 1942 som ledere for avdelingen for virus- og rickettsiae-sykdommer ved 15th Medical General Laboratory i Nord-Afrika, i USA og i Italia der det ble forsket på hepatitt B, tyfus og Q-feber.
Robbins bidro til å perfeksjonere teknikker for dyrking av virus, slik at man kunne utvikle vaksiner mot blant annet polio, meslinger og røde hunder. Han ble i 1952 professor i pediatri ved Case Western Reserve University. 
I 1954 mottok han, sammen med sine medarbeidere John Franklin Enders og Thomas Huckle Weller Nobelprisen i fysiologi eller medisin for oppdagelsen at poliovirus kan forøke seg i vevkulturer. Dette banet vei for den poliovaksine som ble utviklet av Jonas Salk og Albert Sabin.
Han ble innvalgt i American Academy of Arts and Sciences i 1962. Fra 1966 og fremover var Robbins dekanus for School of Medicine ved Case Western. Han ledet legeutdanningen er frem till 1980 da han tiltrådte ledervervet i National Academy of Sciences Institute of Medicine.
Frederik Heidmann

Bakgrunn og familie

Han var sønn av Peter Heidmann, major ved 1. Trondhjemske Infanteriregiment, og Dorothea Mathea Sommerschild. Han var gift med Anna Catharina Bernhoff Ræder, datter av Johan Georg Ræder.
Heidmanns bolig i 1814 var farsgården Zinkrennan i Levanger, som han drev sammen med moren da faren døde i 1807. Formelt overtok han gården i 1821, samme året han ble amtmann i Hedemarkens amt. I dag er det bare borgstua som er igjen fra Heidmanns tid. 1828 overtok han amtmannsgården Kjonerud i Stange.

Karriere

I 1795 ble han sekondløytnant, og 10. juni 1803 premierløytnant ved Trondhjemske Dragonregiment. 
I 1814 var han medlem av Riksforsamlingen på Eidsvoll for Throndhjemske Dragoncorps, han tilhørte selvstendighetspartiet. I 1821–1849 var han amtmann i Hedemarkens amt. Han var stortingsmann for Nordre Trondhjems amt 1818–1820 og 1821–1823, og for Hedemarkens amt 1827–1829.

Utmerkelser

På grunn av sin innsats for gjenopprettelsen av Hamar by er en gate i Hamar, Heidmannsgate, oppkalt etter ham. Heidmann mottok St. Olavs Orden og Sverdordenen.
Codex Aureus av Echternach

Codex Aureus av Echternach (Codex aureus Epternacensis) (Nürnberg, Germanisches Nationalmuseum, Hs. 156142) er en illuminert evangeliebok på kalveskinnspergament fra 1000-tallet.

Innhold

Manuskriptet inneholder Vulgataversjonene av de fire evangelier og innledende materiale som for eksempel de eusebianske kanontavler, og er et fremragende eksempel på ottoniansk illuminasjon. Det ble skrevet ved abbediet i Echternach, sammsynligvis under ledelse av abbed Humbert (født 1028, død 1051).
Manuskriptet består av 136 folios som måler 446 mm x 310 mm. Det er et av de mest overdådig illuminerte ottonske manuskripter som finnes. Det har over 60 dekorative sider hvorav 16 fullsides miniatyrer, 9 fullsides initialer, 5 evangelistportretter, 10 dekorerte sider med kanontavler og 16 halvsides initialer. Dessuten er det 503 mindre initialer. Teksten er skrevet med gullblekk, og gjennomgående med minuskler.

Omslag

Frontomslaget til manuskriptet er en ottonsk juvelert bokbinding som er omtrent femti år eldre en selve manuskriptet. Dette bokomslaget kan formodentlig dateres til perioden mellom 985 og 991 og ble til i Trier. Det ble anferdiget på befaling av erkebiskop Egbert av Trier i hans verksteder. Omslaget var gave fra keiserinne Theophanu og hennes sønn Otto III. Det hadde ikke ennå noen fast bokblokk da det, antagelig kort etter innvielsen av Echternachts klosterbygning den 19. oktober 1031, fikk innbundet i seg Echternach-evangeliaret.
Det 43,5 cm høye fremre gulldekselet er forskjønnet med edelstener, perler, filigran, små emaljetavler og flate gullrelieffer. I midten er en elfenbenstavle som viser en 19,2 x 11,8 mm stor korsfestelsesscene med Longinus (antagelig laget mellom 985 og 987). Diagonalstriper forbinder en ytre og en indre ramme og inndeler gulloverflaten i åtte felt. Goldrelieffer viser de fire personifiserte paradisfloder med hvert sitt tilordnede evangelistsymbol; avbildet er også Maria, apostelen Peter som abbediets eldste skytshelgen, klosterets grunnlegger den hellige Willibrord, benediktinernes grunnlegger den hellige Benedikt, den hellige Bonifatius og misjonæren Liudger. 
Bindets bakside er trukket med silkestoff, og har forgylte kobberbeslag. Tidligere hadde det hele to sølvlåser, men bare det ene er blitt bevart.

Manuskriptets oppbevaring

Manuskriptet var i abbediet i Echternach i dagens Luxembourg inntil den franske revolusjon. Da klosteret ble stengt 1795/1796 kom manuskriptet via Mainz til Erfurt. Det ble solgt til Ernst II Ludwig av Sachsen-Gotha-Altenburg i 1801. Håndskriften ble da del av Bibliothek auf Schloss Friedenstein i Gotha. I fofbindelse med uroen rundt den såkalte Fürstenenteignung ble i 1928 eiendomsretten overdratt til Herzog von Sachsen-Coburg-Gotha'sche Stiftung für Kunst und Wissenschaft. Evangeliaret hørte med til de kunstverker som i 1945 ble bragt av hertugfamilien til Coburg. 
Den  9. mai 1955 solgte Haus Coburg-Gotha det av pengenød for 1,1 millioner DM til Germanisches Nationalmuseum i Nürnberg, der det fortsatt (2013) er.
Eidehøvdingen

Eidehøvdingen var en storbonde som trolig levde på 400-tallet i Gloppen kommune i Sogn og Fjordane.
I tilknytning til gården finnes en større gravhaug plassert på kanten av platået, ved Ulvesbakkene ned mot Sandane sentrum. Gravhaugen var forholdsvis stor, med en diameter på 25 meter og 2 meter i høyde. Inne i haugen ble det funnet en kiste av større steinheller, 4 meter lang, 75 centimeter bred og omtrent 1 meter dyp. Graven tilsier at det var en mektig mann som lå i kisten, han har dermed fått navnet «Eidehøvdingen». Graven er datert til slutten av 400-tallet etter Kristus. Eidehøvdingen ble gravlagt i sin fineste bekledning, med våpen og et rikt gravgods. Forholdsvis mye tøyfragmenter ble funnet i graven. Graven er en sentral kilde til kunnskap om jernalderens draktskikk, og regnes som en av Norges store, arkeologiske funn. Plasseringen av graven på kanten av platået, godt synlig mot fjorden, var trolig ment som et tegn til besøkende. 
Arkeologiske funn gjort i 2000 etter utgravinger i regi av Universitetet i Bergen tilsier at Eide var en storgård, og tolig en sentral gård på nordvestlandet i gammel tid. Utgravingene avdekket at gården hadde en hovedbygning med hele 43 meters lengde og en bredde på 8 meter. En tilhørende fjøsbygning med båseskiller til så mange som 30 storfe ble også avdekket. Gårdens datering tilsvarer graven til høvdingen. Den store gården har ligget på samme sted gjennom flere generasjoner.

«Tankeringen»

I graven fant de også en gjenstand skåret av ett stykke bjørk som kan trekkes ut i ulike geometriske mønster og figurer. Gjenstanden er dekorert med mønstre og figurer. Det er ikke funnet lignende gjenstander andre steder i Norge, og de eneste, lignende treringer som er kjent er en funnet Iran og en annen fra Afghanistan. Gjenstanden er blitt kalt «tankering», selv om det er ukjent hva den ble brukt til. En teori er at tankeringen fra Eide-høvdingens grav var en magisk gjenstand brukt til spådom. En annen teori er at den hadde rekreasjonell verdi, som en slags leke. I Gloppen kommune er det laget en forstørret utgave av tankeringen som er plassert som skulptur på kommunens tusenårssted, Heradsplassen, i Sandane sentrum.
Funnet av gården medførte en publikasjon om funnet med en detaljert beskrivelse av hvordan byggene så ut. Selskapet Arkikon har på bakgrunn av publikasjonen og skisser utarbeidet av arkeologer, utarbeidet et rekonstruksjonsforslag av gården. Forslaget er også basert på de arkeologiske sporene, samt kunnskap om den forhistoriske byggeskikken fra denne perioden. Det er planer om å gjenoppbygge deler, eller hele gården ut fra forslaget fra Arkikon. En lokal kunstner og håndverker har laget en miniatyrmodell av hovedhuset.

Arkeologi i nærområdet

I omtrent samme tidsperiode ble det bygget flere gravhauger og tinghauger i Gloppen. Flere hauger i området rundt gårdene Austrheim og ikke minst Hauge der den store tinghaugen Karnilshaugen ligger. Også lenger ute langs nordsida av Gloppefjorden på Vereide ble det bygget flere gravhauger, og området har vært gjenstand for flere arkeologiske funn.