google/wiki40b huggingface dataset:
Gino Scarpa

Bakgrunn og arbeid

Gino Scarpa studerte arkitektur i Venezia fra 1945 til 1949 og grafikk i Malmö fra 1964 til 1966. 
Siden debututstillingen i Venezia i 1946 har Gino Scarpa  arbeidet som maler, grafiker og billedhogger. Han har deltatt på en mengde utstillinger i inn- og utland, samt hatt en lang rekke utsmykningsoppgaver og fått flere priser. Scarpa har også illustrert flere bøker, som «Steppeulven» for Den Norske Bokklubben, samt «Den skjeggete brud» og «Jeg var Marco Polo», begge av Tor Åge Bringsværd. 
Scarpas bilder er preget av sikkert håndverk og en dekorativ og fabulerende figurativ stil. Motivene viser ofte overdrevent langstrakte kvinneskikkelser og akter med et lett mystisk og erotisk uttrykk, gjerne kombinert med elementer fra italiensk renessanse og klassisk mytologi.

Utstillinger og innkjøp

Gino Scarpa har hatt flere separatutstillinger i Italia, Østerrike, Tyskland, Belgia, Frankrike, Norge, Danmark, Sverige, USA og Latin-Amerika. Han har i tillegg deltatt på biennaler i Venezia, internasjonale grafikkbiennaler i Kraków, Ljubljana, Fredrikstad, Frechen, Lignano, Heidelberg, Catania, samt internasjonale grafikk- og maleriutstillinger i New York, San Francisco, Detroit, Kentucky, Chicago, Roma, Venezia, Firenze, Brussel, Paris, Beograd, København, Basel, Düsseldorf, Köln, Visuelt i Oslo, Statens kunstutstillinger, Galleri F 15 og Henie Onstad Kunstsenter. 
Scarpa er innkjøpt av en mengde offentlige samlinger, blant andre Museo Internazionale d'Arte Moderna i Venezia og Roma, Nasjonalgalleriet, Riksgalleriet, Norsk kulturråd, Museet for Samtidskunst, Konserthuset i Oslo, Museum of Modern Art i New York, Galleria degli Uffizi i Firenze, Statens Museum for Kunst i København, Malmö Museum, Bergen Billedgalleri, Det faste galleri i Trondheim og Statoil kunstsamling.
Hengfeng

Hengfeng (kinesisk: 横峰县; pinyin: Héngfēng Xiàn) er et fylke i byprefekturet Shangrao i Jiangxi i Folkerepublikken Kina.
I 1999 var folketallet på 189 465 innbyggere.
Thormøhlens gate

Thormøhlens gate eller Thormøhlensgate er den lengste sammenhengende (i navnet) gaten i bydelen Møhlenpris i Bergen. Den går fra Puddefjordsbroen i nord til kryss med veien over Nygårdsbroen i sørenden av Nygårdsparken. Gjennomfartstrafikk foregår langs Nygårdsparken til kryss med O. J. Brochsvei som fører biler langs kaien under Puddefjordsbroen i nord. Gaten er kalt opp etter Jørgen Thor Møhlen.
Bebyggelsen består på østsiden primært av bolighus, de fleste bygd på tidlig 1900-tall, inntil en fotballbane og parken utgjør fortsettelen. Det første huset mot broen er forøvrig kalt «Trikkebyen 2» og skulle opprinnelig ha dekket hele kvartalet. Gaten er sperret for gjennomkjøring langs skolen, med unntak for veterantrikkekjøring der. Videre er gaten tilnærmet gatetun ved Vitalitetssenteret, med gjennomkjøringssperre i form av fortauskant.
På vestsiden av gaten er der et aldershjem, en blokk fra år 2000, Trikkebyen, Bergen tekniske museum, Møhlenpris skole, en blokk fra tidlig 2000-tall med tilknyttet idrettshall m. m.(kalt «Vitalitetssenteret»).
Området mot fjorden sørover var tidligere knyttet til skipsindustri, men har etterhvert skiftet karakter ved at mye er blitt revet og erstattet med nybygg i tilknytning til høyteknologi. Handelshøyskolen BI flyttet inn i et av nybyggene sommer/høst 2011. Noen av byggene er ansett verneverdige/bevaringsverdige, og skal stå, sammen med en av de gamle dokkene. Gaten avsluttes med VilVitesenteret og flere store bygg tilknyttet Høyteknologisenteret i Bergen ved tidligere Marineholmen..
TV11

TV11 er en svensk fjernsynskanal som innår i TV4-Gruppen. Kanalens fremste målgruppe er seere i alderen 15 til 39 år. Programsjef er Anton Glanzelius. Programtilbudet består av drama, situasjonskomedier, underholdning og reality som eksempelvis en ny sesong av Big Brother.
Norgesmesterskapet i boksing 1972

Norgesmesterskapet i boksing 1972 ble arrangert 19. mars i Porsgrunn.
Kongepokalen ble vunnet av Harald Skog. 
Forbundspokalen ble vunnet av Bjørn Caspersen.
Beste klubb ble AIK Lund.
Asemum

Utseende

Små til middelsstore (10-18 millimeter), avlange, rødbrune til svarte trebukker med forholdsvis korte antenner. Hodet er skrått fremoverrettet, fasettøynene forholdsvis store og nyreformede. Antennene er maksimalt halvparten så lange som kroppen. Pronotum har jevnt rundede sider og er moderat hvelvet. Dekkvingene har fine lengderibber. Beina er nokså korte.

Levevis

De fleste av disse billene har larver i død ved av bartrær. De voksne billene er gjerne nattaktive og besøker ikke blomster.

Utbredelse

Slekten er vidt utbredt i de nordlige områdene av Jorda.
Volvo L-3314

Volvo Laplander L-3314, også kalt Volvo Felt, Volvo-Jeep eller Volvo Valp i dagligtale er en serie terrengående biler fra Volvo. De ble utviklet på 1950-tallet, med N.M. Hartelius som prosjektleder.

Historikk

Prøveserien het L-2304, og hadde Volvo B16-motor, M41 girkasse, akslinger fra Salisbury Axles Ltd i Storbritannia og fordelingsgirkasse fra Willys. Bilen var frambygd, det vil si føreren sitter foran/over framakslingen/motoren. Bilen var spesialdesignet for det svenske forsvaret.
Produksjonsmodellen het L-3314, og hadde til forskjell fra forserien B-18-motor, modifisert Willys fordelingskasse produsert av ZF (ZF VG 50), DANA akslinger lisensprodusert av Salisbury Axles Ltd der bakakslingen ble levert med differensialbrems og andre forbedringer. Denne utgaven ble også brukt av det norske forsvaret med noen endringer under modellnavnet L-3314N. Andre utgaver var Volvo L-3314 HT med stålkarosseri og vinsj, L-3304 kanonvogn som var normalbygd og L-3315 radiovogn. Bilene ble produsert på 1960-tallet.
Noen sivile L-3314 ble produsert, hovedsakelig til statlige etater i Norden (energiverk og liknende). Som eksempel hadde Universitetet i Oslo en L-3314 HT.
Volvo C303 er en videreutvikling av L-3314. Volvo solgte pressverktøyet til L-3314 til det ungarske firmaet Hungarocamion som lisensproduserte en sivil versjon av L3314 som ble kalt Volvo C202. Den fikk en oppgradering med B-20-motor, men differensialbremsen i bakakselen ble tatt ut. C202 var for dyr og ble aldri noen suksess.

I Norge

I det norske forsvaret var betegnelsen «Vogn, felt, 1/2 tonn, 4x4, Volvo, modell L3314N», men fikk raskt klengenavnet «Volvo Felt» eller «Volvo-Jeep». I Sverige fikk den derimot klengenavnet «Volvo Valp».
Den norske utgaven ble satt sammen av Raufoss Ammunisjonsfabrikk. 2 273 eksemplarer ble montert der. Den norske versjonen hadde NATO-krav å oppfylle, noe som gjorde at den fikk 24-volts elektrisk system, radiostøydemping på tenningssystemet og nedfellbar frontrute. Norske underleverandører produserte deler til L-3314N, blant annet var kapellet norskbygd og dekkene produsert av Askim Gummivarefabrik. To typer dekk ble brukt, Viking Knobby (A/T-mønster) og Viking Hardhaus (terrengmønster).
Den overtok for feltvogner (Willys- og Ford-jeeper) og lette lastevogner (Dodge WC52), blant annet som feltvogn, ambulanse og sambandsbærer. L-3314N ble igjen til en viss grad erstattet av Land Rover Serie III og senere helt av Mercedes-Benz Geländewagen.
Med svært store hjul, trekkvillig motor, god vektfordeling, differensialbrems i bakakslingen ble L-3314N den feltvogna med best framkommelighet forsvaret har hatt.

Skalamodeller

Majorette laget i 1983 en die cast metal-modell i skala 1/64 i forskjellige farger.
Romerike hobbysenter laget et resin byggesett i skala 1/35. Settet gis ikke ut lenger.
Autocult (Tyskland) laget i 2017 en modell i resin i skala 1/43. Produsentens serienummer: 08007
Pseudophosphorus

Levevis

Som de fleste andre trebukker borer larvene i ved.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Vest-Afrika (Nigeria, Elfenbeinskysten og Sierra Leone).
Tyrannasorus

Utseende

En liten, blank, rødbrun bille. Arten hadde ni-leddet antenne.

Utbredelse

Artene er beskrevet fra rav fra Den dominikanske republikk. Dette stammer fra Miocen-tiden og er ca. 14-20 millioner år gammelt.
San Paolo

Navnebytte

Bystyret i Napoli ville søke den italienske regjeringen om å få endre navnet på San Paolo til Stadio Diego Maradona. Forslaget ble nedstemt i bystyret, ettersom italiensk lov forbyr å kalle opp offentlige bygninger etter en person som fremdeles lever.
Callosamia

Utseende

Middelsstore (vingespenn 60-70 millimeter) påfuglspinnere, de minste medlemmene i gruppen Attacini. Hunnene er mest lyst rødbrune, hannene mørkt gråbrune på grunnfarge. Forvingene er ikke eller lite sigdformede. I vingespissen er det en liten øyeflekk. Hver vinge har en liten, mer eller mindre L-formet, hvit flekk og en hvit tverrstripe utenfor denne. Den ytre delen er ofte lysere enn den indre.

Levevis

Larvene lever på ulike slags busker og trær. Disse artene kan utnytte en rekke forskjellige fødeplanter. De voksne sommerfuglene tar ikke næring til seg, men overlever på fett de har lagret fra larvetiden. De store hunnene sitter mest i ro og sender ut feromoner, som de aktive hannene kan merke på lang avstand.

Utbredelse

Slekten er utbredt i det østlige Nord-Amerika.
5. etappe i Tour de France 2005

Info

Nok en etappe som endte med massespurt. Et brudd med blant andre Juan Antonio Flecha, etappevinner fra 2003, ble tatt igjen cirka en mil fra mål. Norges håp, Hushovd, trådde ut av pedalen 550 meter fra mål og tapte noen få meter, men allikevel kjempet han seg tilbake i posisjon og var bra med i spurten. Der nådde han ikke helt opp, og ble nummer tre, litt under en sykkellengde bak McEwen. Lance Armstrong kjørte i mål med hovedfeltet og beholdt dermed den gule ledertrøyen, Maillot jaune. Arvesen forsøkte ikke å gå i brudd, slik han på forhånd annonserte i mediene.

Resultatliste

Resultater 5. etappe:
1 Robbie McEwen (Aus) Davitamon-Lotto 3.46.00
2 Tom Boonen (Bel) Quick.Step
3 Thor Hushovd (Nor) Credit Agricole
4 Stuart O'Grady (Aus) Cofidis, Le Credit Par Telephone
5 Angelo Furlan (Ita) Domina Vacanze
6 Allan Davis (Aus) Liberty Seguros-Würth
7 Bernhard Eisel (Aut) Française Des Jeux
8 Baden Cooke (Aus) Française Des Jeux
9 Jens Voigt (Ger) Team CSC
10 Robert Förster (Ger) Gerolsteiner
The Macallan

Smak

The Macallans maltwhisky defineres ofte som lett og elegant. Duften er sterk og kompleks, men likevel myk og kompletteres av frukt og vanilje. Smaken er krydret, svært velbalansert og fruktig, og her fremtrer den søte malten. Ettersmaken er middels lang og blir enda søtere. Macallan bruker derfor nevnes som et bra valg for den som tar sine første skritt inn i single maltwhiskyens verden.
Attacus intermedius

Utseende

En meget stor (vingespenn ca. 220 millimeter), brun påfuglspinner med sigdformede forvinger, særlig hos hannen, som er spinklere og mer smalvinget enn hunnen.
Vingenes lyse tverrstripe er kantet med sølvgrå skjell på yttersiden, de gjennomsiktige flekkene er middels store.

Levevis

Larvene lever på ulike slags busker og trær. Disse artene kan utnytte en rekke forskjellige fødeplanter. De voksne sommerfuglene tar ikke næring til seg, men overlever på fett de har lagret fra larvetiden. De svære hunnene sitter mest i ro og sender ut feromoner, som de aktive hannene kan merke på lang avstand.

Utbredelse

Arten lever bare på Tanimbar-øyene i Indonesia.
Piotr Johansson

Klubbkarriere

Johansson signerte for Malmö FF 10. juli 2014. Johansson, som hadde sin A-lagsdebut i en vennskapskamp mot FK Partizan 27. juni 2014 i Beograd, spilte første kamp i Allsvenskan hjemme mot Åtvidabergs FF 12. juli 2014.
Sapri

Sapri er en by og kommune helt sør i den italienske Campania-regionen. Kommunen har 6 835 innbyggere (2013).
For vår jord

Melodi Grand Prix

Sangen var den åttende ut av ti deltakere i den norske finalen i Chateau Neuf lørdag 26. mars 1988. I avstemningen fikk «For vår jord» fullt hus av tre distriktsjuryer og vant til slutt klart med 65 poeng. Dermed ble sangen Norges bidrag til Eurovision Song Contest 1988 i Dublin.  
Utdypende artikkel: Melodi Grand Prix 1988

Eurovision Song Contest

Den internasjonale finalen gikk av stabelen i irske Dublin lørdag 30. april 1988. Der var Norge den 15. deltakeren på scenen, etter Hellas og før Belgia. Karoline Krüger framførte sangen, sittende ved et flygel. Blant koristene var Tor Endresen, mens Arild Stav dirigerte det irske kringkastingsorkestret.  
I avstemningen fikk det norske bidraget 88 poeng og ble til slutt nummer 5 av 21 deltakere. «For vår jord» fikk tolv poeng fra den britiske juryen og ti poeng fra den jugoslaviske juryen. Femteplassen var Norges fjerde beste resultat i konkurransen til da. 
Utdypende artikkel: Eurovision Song Contest 1988

Teksten

Sangen er en ballade med miljøpolitisk tema, hvor jeg-personen beskriver en kvinne som «står vakt for vår jord». Karakteren beskrives som noe utstøtt på grunn av sin tro. Teksten antyder imidlertid at kvinnens erkjennelse av behovet for å verne jorden er noe som burde deles mer bredt.
IPhone SE

Historie

Etter at iPhone 6 og 6 Plus ble sluppet ut med større 4.7" og 5.5" skjermer, klagde flere kunder på at de foretrakk en mindre 4" skjerm, og at når disse smarttelefonene kom ut, hadde man ikke mulighet til å oppgradere uten å få en større telefon. Apple sa under kunngjøringen sin av smarttelefonen at iPhone-en med 4" skjerm var den nest mest populære av alle smarttelefonene sine og at de hadde solgt 30 millioner slike telefoner i 2015. Noen foretrakk også designet til 5s-en fremfor 6s-en.
«SE» skal ifølge Phil Schiller stå for «Special Edition» (eller «spesialutgave» på norsk).
Den ble først sluppet ut med mulighet for 16 eller 64 GB lagringsminne, og ble deretter sluppet ut på nytt 24. mars 2017 med mulighet for 32 eller 128 GB lagringsminne.
I mai 2017 begynte en av Apples kontraktprodusenter, Wistron, å produsere iPhone SE-telefoner i en fabrikk i Bangalore i India. Dette var for å styrke Apples posisjon i det indiske mobilmarkedet, hvor kinesiske mobiltelefoner holder rundt halvparten av markedet. Modellene produsert i India vil kunne oppfylle kravet om at rundt 30 % av delene i mobilen må komme fra lokale kilder, som vil redusere prisene på telefonene i India.

Design

Selve maskinvaren i telefonen ligner iPhone 6S med Apple A9 system-on-chip, mens det eksterne designet nesten er identisk med iPhone 5 og 5S. Den er tilgjengelig i samme farger som iPhone 6S: space gray, sølv, gull, og rosegull.
Telefonen har støtte for Apple Pay via nærfeltskommunikasjon, den virtuelle assistenten Siri, og Live Photos.
Borgstua i Kinsarvik

Borgstua i Kinsarvik er en fredet bygning som er plassert ved Kinsarvik kirke. Den skal ha blitt oppført i 1763 eller 1764.
I 1957 ble borgstua flyttet til sin nåværende plassering, da ble det samtidig støpt en kjeller under den.
Ludwig Quidde

Bakgrunn

Quidde var sønn av den velhavende kjøpmann Ludwig August Quidde og hans hustru Anna Adelheid Quidde, født Cassebohm. Den senere dommer og president for Bremer Bürgerschaft, Rudolph Quidde (1861–1942), var hans bror.

Karriere

Etter Abitur studerte han fra 1881 historie, filosofi og næringsvitenskaper i Strassburg og Göttingen. Han tok doktorgraden med avhandlingen König Sigismund und das Deutsche Reich von 1410 bis 1419. I 1882 giftet han seg med musikeren og forfatteren Margarete Jacobson, og i 1889 grunnla han tidsskriftet Deutsche Zeitschrift für Geschichtswissenschaft. Han ble professor i 1890, fikk ansvaret for redigeringen av riksdagsaktene og ble leder for det prøyssiske historiske instituttet i Rom. I 1893 var han en av grunnleggerne av det tyske historikerforbundet og den tyske historikerkongressen. Samme år ble han medlem av Deutsche Volkspartei, og fra 1894 til 1900 utga han dessuten Münchner Freie Presse.
På grunn av satiren Caligula (som henspilte på keiser-konge Wilhelm II) ble Quidde dømt til tre måneders fengsel for majestetsfornærmelse. Skriftet ble likevel et av de mest populære i sin tid, og utkom i 30 opplag. Saken førte imidlertid til at hans vitenskapelige løpebane og aktelse i samfunnet ble begrenset. Bare en sterk ukuelighet førte til at han ikke gav opp, og viet seg helt til politikken i de følgende årene.
Særlig ble han virksom i pasifistiske organisasjoner. I 1901 ble han tysk representant ved det internasjonale fredsbyrået i Bern, og i 1907 ble han innvalgt i Bayerns parlament, landdagen. Han organiserte blant annet verdensfredskongressen i München, og ble leder for Deutsche Friedensgesellschaft. I 1915 grunnla han avisen Bund Neues Vaterland i Haag, og i 1918 ble han visepresident for det provisoriske nasjonalrådet i Bayern. Samme år ble han medlem av Deutsche Demokratische Partei (DDP). I 1919 ble han innvalgt i den forfatningsgivende nasjonalforsamling. På grunn av skriftet Der deutsche Pazifismus während des Weltkrieges ble han anklaget for landsforræderi og kortvarig fengslet i 1924. I 1927 fikk han Nobels fredspris sammen med Ferdinand Edouard Buisson, grunnlegger av den franske Liga for menneskerettigheter.
I 1930 forlot han DDP, og ble en av grunnleggerne av Radikaldemokratische Partei (RDP). I 1933 emigrerte han til Sveits, hvor han skrev for avisen Neue Zürcher Zeitung.
Villmarkspregete områder

Villmarkspregete områder er i norsk forvaltning definert som områder som ligger minst 5 km fra tyngre tekniske inngrep.
Med «tyngre tekniske inngrep» forstås alle veger (også skogsbilveger og traktorveger), jernbanelinjer, løyper for barmarkskjøring, kraftlinjer med spenning på 33kV eller mer, vannmagasiner, regulerte elver og bekker, kraftstasjoner, rørgater, kanaler og flomverk.
Norges villmarkspregete områder er redusert fra 48% av landarealet i 1900 til 11,7% i 2003. Nedgangen var sterk fram til 1985, men er bremsa noe opp de siste tiåra.
United States Army Air Service

United States Army Air Service (offisielt Air Service, United States Army), var fra 1918 til 1926 forgjenger til USAF. Det ble oppretter ved slutten av Første verdenskrig i 1918 oppretter av president Woodrow Wilson gjennom et dekret i 1918 etter den  
Nasjonale Forsvarsloven. I 1920 fikk Air Service er et rettslig grunnlag, og ble en av de egen kampavdeling i den amerikanske hæren på lik linje med Infanteriet, Kavaleriet eller Ingeniørkorpset. Det ble ledet av en  brigadegeneral. USAAS omfattet i 1920 om lag 10 000 mann. Det var en uavhengig enhet ledet av brigadegeneral Billy Mitchell). Det var primært en støtteenhet for flyvåpenet. Den 2. Juli 1926 ble den avløst av USAAC. (United States Army Air Service). Den var utstyrt med  med fly av typen SPAD S. XIII, Nieuport 28, Salmson Sal II.
Sven Stolpe

Karriere

Stolpe debuterte som forfatter i 1929 med essaysamlingen Två generationer. I 1930 utkom romanen I dödens väntrum, hvor Stolpe beskriver sine erfaringer fra opphold på sanatorium. Den ble en suksess, og ble etterfulgt av flere skjønnlitterære verk. Til tross for dette er Stolpe mest kjent for sin sakprosa, som introduktør, historiker og oversetter.
På 1940-tallet engasjerte han seg mot nazismen, blant annet sammen med vennen og poeten Bertil Malmberg. Stolpe kritiserte også undertrykkingen i Sovjetunionen. 
Stolpe ble tidlig interessert i katolisismen, hva som blant annet gav seg til uttrykk i essaysamling Den kristna falangen (1934–36). Til tross for dette sluttet han seg på 1930-tallet til den såkalte Oxfordbevegelsen, som var en internasjonal kristen vekkelsesbevegelse. I 1947 konverterte han til katolisismen. I forbindelse med dette skrev han Lätt, snabb och öm og Sakrament, av mange ansett som hans viktigste romaner. Mellom 1951 og 1960 var han medredaktør for det katolske tidsskriftet Credo.
En konsekvens av Stolpes katolske orientering var også biografiene han skrev om Jeanne d’Arc, dronning Kristina og den hellige Birgitta. I 1959 Han disputerte hanmed sin avhandling om Kristina, Från stoicism till mystik. I arbeidet med avhandlingen fikk Stolpe tilgang til det kirkelige arkiv i Roma.
I årene 1964-1972 arbeidet han som lektor i Mjölby. Han framstod ofte som konservativ kulturkritiker i media; blant annet var han kritiker i Aftonbladet mellom 1945 og 1961. Han var tidvis bosatt i Malexander, men også i Värmland, et landskap han beskrev i boken Mitt Värmland. 
I 1970 gav han ut boken Låt mig berätta, en samling humoristiske, og ifølge Stolpe selvopplevde, minner og anekdoter som fikk to oppfølgere: Låt mig berätta mer  i 1971 og Tål ni höra mer? i 1976. På 1970-tallet gav Stolpe også ut memoarverk, og begynte på egen hånd  å skrive en svensk litteraturhistorie i flere bind. Der fikk han skrive om sine litterære forbilder, som Verner von Heidenstam og Selma Lagerlöf. Han dedikerte også et bind til August Strindberg, en forfatter han var betydelig mer negativ til. I 1980 publiserte han en kontroversiell studie av Olof Lagercrantz, en forfatterkollega Stolpe likte dårlig og mente hadde hatt en destruktivt innflytelse på det svenske kulturlivet. Stolpe utlovte også liknende granskninger av Bertil Malmberg og Eyvind Johnson, som han mente hadde utøvd skadelige påvirkninger, med disse ble ikke utgitt. Eyvind Johnson og Stolpe var fra gammelt av konkurrenter og ideologiske motpoler og hadde fra 1930-tallet til 1950-tallet utvekslet en serie karikaturer og polemikker; Stolpe figurerer for eksempel i Johnsons romaner Krilons resa (1942, under dekknavnet Dr Tollius) og Tidens gång (1955).  
Etter å ha blitt smittet av tuberkulose oppholdt Stolpe seg på sanatorium i Sveits mellom 1927 og 1928 (skildret i romanen I dödens väntrum). Dette, sammen med en alvorlig trafikkulykke i voksen alder, gjorde at Stolpe bare hadde en halvt fungerende lunge. 
Stolpe ble tildelt professors namn i 1993.
Han er begravd på Vadstena kirkegård.