Luke Haines

Historie

Haines dannet flere band da han gikk på skolen. På college ble han med i The Servants som spilte inn to album, men ikke solgte spesielt godt. Det var først da Haines dannet The Auteurs sammen med kjæresten Alice Readman fra The Servants og Glenn Collins i 1990 at han begynte å oppnå en grad av suksess.
De holdt jevnlige konserter i London-området, og etter en NME-sponset spillejobb ble plateselskapet Hut Records oppmerksom på bandet. De slapp sin første singel, «Showgirl», i 1992. Debutalbumet, New Wave kom en måned senere. Haines hevdet senere at det var dette albumet som startet britpop, skjønt han senere viste forakt ovenfor bevegelsen.
Det andre albumet, Now I'm a Cowboy fra 1994, inneholdt «Lenny Valentino» som er en av deres mest kjente spor. På denne tiden turnerte bandet Europa og USA jevnlig, og bygde seg opp et rykte som et av de beste britiske bandene.
Da bandet så ut til å skulle bryte igjennom til «hovedstrømmen» (som andre britiske band som Oasis og Blur gjorde på den tiden), knakk Haines begge anklene, noe som førte til at det meste av Europa-turneen i 1994 ble avlyst. Han hevdet først at han hoppet ned fra en 4,5 meter høy vegg for å bli ferdig med turneen og innkassere forsikringspengene, men senere, i coveret til Das Capital, benektet han at det skjedde med vilje, og skrev at «jeg bare drakk for mye vin og datt ned. Slikt skjer.» Mesteparten av 1995 tilbrakte han i rullestol, og skrev de svært forskjellige sangene som skulle bli Auteurs’ tredje album, After Murder Park. Dette var enda goldere og mer introspektivt enn de tidligere albumene, og like engelsk som hans tidligere arbeide, men viste helt andre påvirkninger: rolig folk fra Richard Thompson, aggresjon fra My Bloody Valentine, eksperimentalisme fra Wire, og de skarpe tekstene fra The Fall. Det ble spilt inn i Abbey Road Studios på høyden av britpop, og var ironisk nok et monumentalt antibritpop-album.
The Auteurs spilte inn en sesjon for John Peel den 20. februar 1996.
På dette tidspunktet, lagde Haines et soloprosjekt som han kalte Baader Meinhof, oppkalt etter terroristgruppen Baader Meinhof. Haines slapp ett album under dette navnet i 1996. Lyden var lik The Auteurs, men mer spartansk probusert og med elementer av funk og electronica.
Etter dette oppløste Haines the Auteurs, bare for å bringe dem sammen igjen for deres fjerde album, How I Learned to Love the Bootboys. Dette albumet er elektronisk, men fører også videre poppen fra de første to albumene. På den andre siden er tekstene mer i stil med After Murder Park. Fra dette punktet av, ble The Auteurs et navn som Haines brukte på alle musikere som han valgte å bringe sammen for spesifikke prosjekter.
Etter dette albumet, lagde Haines et annet sideprosjekt med John Moore (tidligere fra The Jesus and Mary Chain) og Sarah Nixey: Black Box Recorder. Med en lyd som var klart influert av trip-hop og den ambiente lyden av franske band som Air, probuserte de tre kommersielt vellykkede album, England Made Me, The Facts of Life, og Passionoia. Det er også en B-side-samling, The Worst of Black Box Recorder. The Facts of Life ble også en singel som har vært Haines’ største suksess hittil.
Haines har også begynt å lage filmmusikk. Han har laget musikk for Christie Malry's Own Double Entry, en britisk film basert på romanen av B.S. Johnson. 
Han har også laget et soloalbum under sitt eget navn, The Oliver Twist Manifesto. Han fortsetter imidlertid å gjendanne The Auteurs og lager nye versjoner av sangene deres. «Best of»-albumet til The Auteurs, Das Capital besto av sanger omarbeidet av et klassisk orkester på et typisk eksentrisk vis.
Et nytt album, Off My Rocker at the Art School Bop, ble sluppet i oktober 2006.