Norman Angell

Liv og virke

Angell var en av seks barn av Thomas Angell Lane og Mary (Brittain) Lane i Holbeach, Lincolnshire. Han ble døpt Ralph Norman Angell Lane, men valgte senere å utelate Lane.
Han gikk på flere skoler i England, Lycée de St. Omer i Frankrike, og Universitet i Genève, mens han redigerte en engelsk avis, utgitt i Genève. Mens han oppholdt seg i Genève følte han at Europa var «håpløst sammenfiltret i uoppløselig problemer». Mens han fortsatt var en ung mann på 17 år, tok han den modige beslutningen å utvandre USAs Vestkyst, hvor han var i flere år og arbeidet ved vinplantasje, grøftegraver for irrigasjon, som cowboy, en småbruker i California (etter å ha søkt om amerikansk statsborgerskap), postombærer for nabolaget, skjerper, deretter nærmere hans naturlige evner, også reporter for avisen St. Louis Globe-Democrat og senere for San Francisco Chronicle.
Grunnet familiære årsaker vendte han kortvarig tilbake til England igjen i 1898, flyttet deretter til Paris for å arbeide som redaksjonssekretær for den engelskspråklige avisen Daily Messenger, og deretter som bidragsyter til avisen Éclair. Han fungerte også i denne perioden som fransk korrespondent for en del amerikanske aviser, hvilket han sendte dagelige meldinger om utviklingen i den beryktede Dreyfus-saken. Fra 1905 til 1912 var han Paris-redaktør for Daily Mail.
Tilbake i England meldte han seg inn i Labour Party i 1920 og ble valgt inn i parlamentet for valgkretsen Bradford North fra 1929 til 1931. I 1931 ble han adlet for sine offentlige tjenester, og i 1933 ble han gitt Fredsprisen i Oslo. Christian Lous Langes tale den 10. desember 1934 nevnte at «Norman Angell, den mann, som komitéen har tilkjent Nobelprisen for 1933, hører til opdragernes klasse; han er en av dem, som forbereder opinionen og baner vei for de reformer, som så statsmennene prøver å ta op til gjennemførelse. Hans del i dette opdragelsesarbeide har vært både original og betydningsfull.»
I sin forelesning 12. juni 1935 sa Angell blant annet at «Om vi anerkjenner at viljen for fred er ekte, vil den lede oss til å anerkjenne at ytterligere en sannhet er relatert til den: krig fortsetter ikke ettersom mennesker er onde, selviske, grisk. Den kunne ikke fortsette i det hele tatt om millioner på begge sider ikke er beredt til å gjøre oppofringer som ingen annen menneskelig aktivitet oppfordrer til i tilsvarende grad...»
På midten av 1930-tallet drev Angell aktivt kampanjer for en kollektiv internasjonal opposisjon til den aggressive politikk til Tyskland, Italia og Japan. Da den andre verdenskrigen var et faktum, reiste han til USA i 1940 for å holde forelesninger for å skaffe amerikansk støtte for Storbritannia, og han ble boende i USA fram til etter utgivelsen av hans selvbiografi i 1951. Han dro senere tilbake til Storbritannia og døde i en alder av 94 år i Croydon, Surrey.

Den store illusjonen

Angells mest innflytelsesrike verk er The Great Illusion (Den store illusjonen). Den begynte som en pamflett som ble utgitt i 1909 under tittelen Europe's Optical Illusion, og ble gjenutgitt i 1910, og deretter ble den stadig utvidet og kom i reviderte utgaver under tittelen The Great Illusion. Bokens påstand var at integrering av økonomiene til de europeiske statene hadde vokst til en slik grad at krig mellom dem ville være fullstendig fåfengt, noe som ville gjøre militarisme foreldet. Moderne krig rammet også angriperen så hardt at en erobring ikke lenger var verdt prisen. Han mente at frihandel og høyere utdanningsnivå ville minske mulighetene for en ny storkrig. Han bortviste oppfatningen om at mennesket har en krigersk natur og at væpnede konflikter derfor er uunngåelig.
Historikeren Niall Fergusons tolkning av boken The Great Illusion er at den er en liberal imperialistisk traktat, beregnet på tysk opinion. Ferguson legger spesielt vekt på følgende formulering i boken: «Forlengelsen av det dominerende prinsippet i det britiske imperiet til Europa i sin helhet er løsningen på det internasjonale problemet denne boken oppfordrer til.»
En ny utgave av The Great Illusion ble utgitt i 1933. Den la til temaet om kollektivt forsvar. Tittelen på den franske filmen Grand Illusion (1937) var inspirert av boken.