google/wiki40b huggingface dataset:
NOU 2007: 6, Bostad-utvalget

Kritikk mot Norge

Spesielt på grunn av kristendommens plass i opplæringens formål har Norge møtt kritikk bl.a. fra norske livssynsminoriteter. FNs menneskerettighetskomité har kritisert Norge for KRL og fagets tilknytning til skolens kristne formål.

Regjeringens initiativ

Jens Stoltenbergs andre regjering varslet i Soria Moria-erklæringen at den vil gjennomgå skolens kristne formålsparagraf. Også barnehagene ses nå i større grad som en frivillig del av utdanningsløpet, og regjeringen ønsker å se formålene for skole og barnehage i sammenheng.

Kritikk mot utvalget

Elevorganisasjonen har klaget til Kunnskapsdepartementet i forbindelse med at ingen elever er oppnevnt til utvalget, og de har bedt departementet oppnevne ett nytt medlem til utvalget, en elevrepresentant.

Utvalgets felles forslag til verdiparagrafer

Bolstad-utvalget har i NOU 2007:6 samlet seg om forslag til nye formålsbestemmelser i barnehageloven og opplæringsloven:
Barnehageloven § 1:
Barnehagen skal i samarbeid og forståelse med hjemmet ivareta barnas behov for omsorg og lek, og fremme læring og danning som grunnlag for allsidig utvikling. Barnehagen skal bygge på respekt for menneskeverdet, på åndsfrihet, nestekjærlighet, likeverd og solidaritet, slik disse grunnleggende verdiene kommer til uttrykk i kristen og humanistisk tradisjon, i ulike religioner og livssyn, og slik de er forankret i menneskerettighetene. 
Barna skal få utfolde skaperglede, undring og utforskertrang. De skal lære å ta vare på naturen og hverandre. Barna skal utvikle grunnleggende kunnskaper og ferdigheter. De skal ha rett til medvirkning tilpasset alder og forutsetninger.
Barnehagen skal møte barna med tillit og respekt, og anerkjenne barndommens egenverdi. Den skal bidra til trivsel og glede i lek og læring, og være et utfordrende og trygt sted for fellesskap og vennskap. Barnehagen skal fremme likestilling og motarbeide alle former for diskriminering.
Opplæringsloven § 1-2:
Opplæringa i skole og lærebedrift skal opne dører mot verda og framtida og gi elevane historisk og kulturell innsikt. Ho skal byggje på respekt for menneskeverdet, på åndsfridom, nestekjærleik, likeverd og solidaritet, slik desse grunnleggjande verdiane kjem til uttrykk i kristen og humanistisk tradisjon, i ulike religionar og livssyn, og slik dei er forankra i menneskerettane. Opplæringa skal fremje demokrati, likestilling og vitskapleg tenkjemåte.
Elevane skal utvikle kunnskap, dugleik og holdningar for å kunne meistre liva sine og for å kunne delta i arbeid og fellesskap i samfunnet. Dei skal få utfalde skaparglede, engasjement og utforskartrong. Elevane skal lære å tenkje kritisk, handle etisk og ta økologisk ansvar. Dei skal ha medansvar og høve til medverknad.
Skolen og lærebedrifta skal møte elevane med tillit og krav, og gi dei utfordringar som fremjar danning og lærelyst. Alle former for diskriminering skal motarbeidast.
Skolen skal samarbeide med heimen.
Trettenprikket marihøne

Utseende

Trettenprikket marihøne er mellom 4,5 og 7 millimeter lang. Dekkvingene er røde med tretten svarte flekker. Brystskjoldet er svart med en brokete gule sidekanter.

Levevis

Trettenprikket marihøne finnes i tilknytning til våtmarkerer.
Hopsjøstiftelsen

Hopsjøstiftelsen A/L ble stiftet 4. november 1989 med det formål å kjøpe og bevare restene etter handelsstedet Hopsjø ved Melandsjøen på Hitra. Bygningene som ble sikret av stiftelsen var selve pakkhusbrygga og krambua, i tillegg til at det er sikret avtaler for bruk av kaiområde med flytebrygge. Virksomheten har siden utviklet seg til å omfatte flere bygninger.
Initiativtaker til tilbakekjøpet og etableringen av stiftelsen var Tor Bugten.
Stiftelsen startet restaureringsarbeidet umiddelbart og sommeren 1990 kunne brygga åpnes offisielt, inneholdende et serveringssted, mens krambua inneholdt Tor Bugtens enorme samling av gamle krambodting og ble et levende museum for hva som tidligere hadde foregått på stedet. I tilknytning til stedet finnes Margrethes Minde som er et lokalt utfartssted og tidligere landsted for handelsstedets eiere.
Dolm kirke på den andre siden av Dolmsundet var i handelsstedets eie i mange år.
I tillegg til et enormt antall dugnadstimer (25 000?) er det investert vel 3,5 millioner kroner i utbedring og gjenreisning av stedet. Stiftelsen er sammen med andre lokale aktører arrangør av de årlige Hopsjødagene hver juli.
Krambua kan spores tilbake til 1716, mens dagens bygning er noe yngere, men fra 1700-tallet. Litjbrygga ble gjenreist i 1991 og benyttes som lager og sanitærbygning.
De siste årene har også gården på Hopsjø blitt restaurert, med utgangspunkt i hvordan den så ut rundt 1900. Hovedlåna eies og disponeres av Neerland-familien, mens annekset opereres av driftsselskapet og er innredet for utleie.
I 1992 ble driften av stedet profesjonalisert ved etableringen av driftsselskapet Hopsjø Kyst og Kultursenter AS. Selskapet har idag det formelle ansvaret for driften av handelsstedet Hopsjø.
Staudinger kraftverk

Staudinger kraftverk , også kjent under navnet Großkrotzenburg kraftverk, er et varmekraftverk i kommunen Großkrotzenburg i delstaten Hessen i Tyskland, rundt 25 km øst for storbyen Frankfurt am Main. Det har en installert produksjonskapasitet på 2 000 MW, fordelt på 5 fortsatt operative blokker.
Kraftverket ble igangsatt utbygd i 1965 og har fått mange enheter fram til endelig ferdigstillelse i 1982 og sluttoppføring av dagens anlegg i 1992. Hovedbrenselskilden er steinkull, naturgass bruke i tillegg av blokk 4 for å utligne varierende belastning. Den siste blokken slipper ikke ut avgasser til luft men frigjør dem sammen med kjølevannet i det ene kjøletårnet. Operatør er energiselskapet E.ON Energie AG.
Det drives en del kogenerasjon fra blokk 2 og 5, og disse leverer i sum 500 MW som fjernvarme. Det slippes ikke ut klimagasser fra blokk 2.
De isolerte CO2-utslippene ved Blokk 5 i 2008 var ca. 2 101 000 tonn, mens det samme årets kvote var 1,819 mill. tonn.
Utslippene ved Blokk 4 var 398 650 tonn mot en kvote på 81 900 tonn for samme blokk.
Utslippene ved Blokk 3 var 1 001 000 tonn mot en kvote på 694 000 tonn for samme blokk.
Utslippene ved Blokk 1 1 039 000 tonn, mot en kvote på 481 200 tonn.
Tom R. Jacobsen

Karriere

Tidlig på 70-tallet spilte han på Halsen før han gikk til Fram i 1972. I 1978-79 spilte han for Bryne. I 1979 spilte han en fantastisk kamp mot Rosenborg på Lerkendal da Bryne vant 3-1. Jacobsen gikk til Vålerenga i 1980 for rekordsummen 100 000 kr og spilte der frem til 84. Deretter spilte han for Fram fra 1985 til 1987. Etter dette var han spillende trener for Langesund I.F på slutten av 80-tallet og rykket opp med klubben fra 4. til 3. divisjon i 1988. I 1983 ble han kåret til 1.divisjons nestbeste spiller etter Svein Fjælberg. Var redningen hans på Sten Glenn Håbergs kanonlobb på Kristiansand stadion i 1983 århundrets beste? Eller hva med stupredningen på 5-meteren mot Kongsvinger på Bislett samme år? Jacobsen spilte forøvrig en kjempekamp mot LSK på Åråsen i nest-siste serierunde i 83' (0-0) som sikret seriegullet den sesongen. Tidlig i sesongen reddet han et straffespark i 0-0 kampen borte mot Viking. For V.I.F. spilte han 100 seriekamper og slapp inn 92 mål. I seriekamp nummer 99 ble han skadet etter 65 minutter og måtte byttes ut. For å få sin hundrede kamp, spilte han bare de siste to minuttene av den neste kampen med brukket arm.   Jacobsen var også tapende cup-finalist mot Moss i 1983 (0-2). I semifinalen mot Steinkjer på Bislett (som VIF vant 1-0) reddet Jacobsen to skudd med retning mot vinkelen i løpet av noen få sekunder og hjalp dermed klubben til sin andre cupfinale på tre år. 
Under sin tid i Vålerenga holdt Jacobsen nullen i 42 av de 99 seriekampene han startet og ble kåret til banens beste spiller på VG-børsen i 10 av disse. Jacobsen ble seriemester tre ganger med klubben, i 1981, 1983 og 1984 og cupmester i 1980 da VIF slo Lillestrøm 4–1 i finalen.

Landslagskarrieren

Tom R. Jacobsen debuterte på A-landslaget mot Sovjetunionen i 1975, mens han spilte for 3.-divisjonsklubben Fram Larvik i en kamp Norge tapte 4–0. I sine syv første opptredener på A-landslaget opplevde han at Norge ikke skåret et eneste mål. I 1978 berget han 0-0 mot Irland på Ullevål, med et panter-sprang i sluttminuttene. I Lokeren samme år var han fullt på høyde med Jean-Marie Pfaff i Belgias mål, i en kamp som endte uavgjort 1-1.
Jacobsen spilte sin antatt beste landskamp mot Sveits i Bern i 1980 da Norge vant 2–1 og han ble belønnet med 10 poeng på VG-børsen. Jacobsen spilte på A-landslaget i perioden 1975–1983, og fikk gullklokka etter sin 25 A-landskamp mot Bulgaria sommeren 1983. Han fikk tilsammen 26 landskamper. Jacobsen var også ubenyttet reserve 18 ganger på A-landslaget.
Soga om Ølhette

Soga om Ølhette (Ölkofra saga eller Ölkofra þáttr) er en tått, en kort islendingesaga fra ca 1250. Historien foregår i det sørvestlige Island ca år 1000 og handler om Torhall fra Torhallstad, som ble kalt Ølkofre («øl-hode»). Sagaen har blitt beskrevet som «a comic satire on the early Icelandic judicial system and on the covetousness [grådighet] of chieftains.»
Ved et ulykkestilfelle brenner bonden og ølbryggeren Ølkovre ned en skog som tilhører seks mektige storbønder (blant dem Snorre Gode og lovsigemannen Skapti Þóroddsson). De seks reiser sak mot ham på Alltinget, og vil ha ham dømt fredløs for mordbrann. Med venners hjelp lykkes Ølkovre i å fri seg fra anklagene. Med sin satire over rettsvesenet har sagaen noen fellestrekk med Sambandsmennenes saga.
Sagaen er kjent fra håndskriftet Möðruvallabók, og er oversatt til norsk som Om Ølkovre av Hallvard Lie, i 1954. Siste norske oversettelse er Soga om Ølhette ved Ivar Berg i fembindsverket Islendingesagaene, 2014.
Thomson-Urrutia-traktaten

Thomson-Urrutia-traktaten var en internasjonal avtale mellom USA og Colombia og ble undertegnet den 20. april 1921. I avtalen forpliktet USA seg til å betale Colombia 25 millioner dollar mot at Colombia anerkjente Panama, som i 1903, med USAs støtte, hadde erklært uavhengighet fra Colombia. Avtalen gav også colombianere fri adgang til Panamakanalen.
Barnas supershow

Barnas supershow er et norsk barne-TV-program som ble sendt på NRK fra 2004 til 2015. Det er et underholdningsshow med barn som programledere. Manuset er hovedsakelig skrevet av voksne, mens barna har alle rollene i programmet, for eksempel som bandmedlemmer, kokker, reportere og så videre. Produsent Ingrid Hafstad har uttalt at det som var nyskapende med Barnas supershow var at barn–voksen-relasjonen ble snudd på hodet. Barn i småskolealder har for første gang i NRKs barne-TV-historie fått de viktige rollene som voksne hadde tidligere. Programmet ble sendt på lørdager og var blant seernes favoritter. Hvert program tar opp et spesielt tema som er aktuelt for barn, for eksempel vennskap og redsel. Et innslag som alltid er med, er fjernstyringen av «Oddgeir». Barna styrer en voksen mann gjennom øretelefoner, og ber ham utføre oppgaver som gjør at barn og voksne får lik behandling, for eksempel ber han andre voksne på en restaurant om å spise opp maten sin før de kan få dessert. «Det må barn gjøre, og det skal være likt for alle.»

Pedagogikk

Underholdning er veldig viktig i dette programmet, og serien har også et pedagogisk mål. Det intellektuelle blir erstattet av vektlegging på sosiale ferdigheter. Siden sosiale ferdigheter er viktig for barn, har Barnas supershow valgt å gjøre det slik at barn selv er i hovedrollene. Dette blir da i motsetning til andre pedagogiske barne-TV-produksjoner hvor de voksne underholder barn. Målet er at dette skal føre til at barn utvikler selvtillit og får større samarbeidsevne. Barna har større aktivitet, og dette er et brudd med tradisjonelle programkonsepter.

Utmerkelser

Serien var en av NRKs mest populære og vant priser for beste barneproduksjon. Under Gullruten 2004 mottok den priser for både beste barne- eller ungdomsprogram og årets nyskapning og under Gullruten 2006 fikk den prisen for beste barne – eller ungdomsprogram. I november 2004 ble det kåret til verdens beste TV-program av det japanske fjernsynsselskapet NHK. Det ble samme år også kåret av organisasjonen BarneVakten til beste familieprogram. Programmet ble nominert til Gullruten for beste barneprogram i 2011 og 2012.

Ny sesong

11. september 2010 var det premiere på en ny runde Barnas supershow. I den nye runden er det nye programledere og nye innslag. Handlingen foregår i en «tre-hytte». Selv om programmet har nytt innhold, er mye av det samme konseptet videreført. Barnas supershow ble sendt fra 2010 til 2012 lørdager klokken 18.00 på NRK Super.
Den hittil siste sendingen av Barnas supershow var på NRK Super lørdag 24. november 2012.
Nikeforos II Orsini

Biografi

Nikeforos var sønn av despoten Johannes II Orsini av Epirus og hans kone Anna Palaiologina. Johannes II døde plutselig i 1335 da Nikeforos var sju år gammel, og det antas at han ble forgiftet av sin kone. Anna Palaiologina overtok makten som regent for sin sønn, men hun klarte ikke å motstå en invasjon fra den bysantinske keiser Andronikos III Palaiologos som i 1336 overtok makten i de delene av Thessalia som Epirus hadde kontroll over.
Keiser Andronikos innbød til forhandlinger med Anna Palaiologina i 1338, men han nektet å anerkjenne hennes sønn Nikeforos som vasall og innsatte i stedet egne guvernører i Epirus. Han forberedte også et ekteskap mellom Nikeforos og Maria Kantakouzene, datteren til hans nære medarbeider Johannes VI Kantakouzenos. Anti-bysantinske aristokrater i Epirus klarte imidlertid å få sendt Nikeforos ut av landet og han fikk tihold hos Katarina II av Taranto som var titulær keiserinne av Konstantinopel, men regjerte i Taranto i Sør-Italia og i Fyrstedømmet Akhaia på Peloponnes. Håpet var at Epirus kunne gjenvinne sin selvstendighet med hjelp fra angevinerne.
I 1338 dro Katarina til Peloponnes for å ivareta sine interesser der, og tok Nikeforos med. Hun tilskyndet et opprør i den viktige byen Arta i Epirus. Men Andronikos III og Johannes Kantakouzenos slo ned opprøret og beleiret Nikeforos’ styrker. Nikeforos måtte overgi seg og han ble tvunget til å gifte seg med Maria Kantakouzenos i Konstantinopel, og ble værende der under den bysantinske borgerkrigen 1341 – 1347. Etter at Johannes Kantakouzenos ble keiser (Johannes VI) i 1347 fikk Nikeforos tittelen despot av Epirus og fra 1351 styrte han også et område langs Hellesponten i Trakia.
Mot slutten av 1355 vendte han tilbake til Hellas og prøvde å gjenerobre Epirus etter at den serbiske tsar Stefan Dušan som hadde erobret området i 1340-årene, var død. Nikeforos jagde ut sin svoger Simeon Uroš som var gift med Nikeforos’ søster Thomais Orsini og som hevdet herredømme over byene i regionen. Fra 1356 ble Nikeforos igjen regnet som reell hersker (despot) i Epirus. På landsbygda hadde albanske klaner skaffet seg kontroll og var vanskelig å overvinne. For å bedre sin posisjon prøvde Nikeforos å skille seg fra sin kone Maria Kantakouzene og gjorde forberedelser til å gifte seg med Theodora av Bulgaria, søster til Stefan Dušans enke Helena som styrte Serbia som regent for sin sønn Stefan Uroš V (født 1336). Maria var imidlertid populær blant adelen i Epirus, og Nikeforos ble tvunget til å ta henne tilbake. Han måtte også gå i forhandlinger med svogeren Simeon Uroš. Nikeforos ble drept i 1359 under et slag ved Akhelóos i Aitolia i den sørlige delen av Epirus i kamp mot albanske styrker.
Peranakan

Peranakan-kinesere eller baba-nyonya er uttrykk som benyttes om etterkommere av kinesiske innvandrere (opprinnelig etterkommere av kinesiske menn og malayiske eller indonesiske kvinner) i den indonesiske øyverden (Nusantara) i kolonitiden på sent 1600- og 1700-tall.
Medlemmene av denne befolkningsgruppe i Malakka kaller seg nyonya baba i stedet for baba-nyonya. Nyonya er termen for damene og baba for herrene. Ordet sikter særlig til den etnisk kinesiske befolkning i de britiske Straits Settlements i Britisk Malaya og den tidligere nederlandsk-kontrollerte øya Java og på andre steder, som helt eller delvis har antatt Nusantara-kulturen for å assimileres inn i de lokale samfunnene. De utgjorde eliten i Singapore, mer lojale til britene enn til Kina.
De fleste har bodd i generasjoner langs Malakkastredet. De var oftest kjøpmenn, mellomledd mellom briter og kinesere, eller kineserer og malayer, ettersom de oftest var engelskkyndige. På grunn av dette har de nesten alltid hatt ferdigheten å tale to eller flere språk. I senere generasjoner har en del tapt evnen til å kommunisere på kinesisk idet de ble assimilert med Malakkahalvøyas kultur og begynte å tale malayisk flytende som første eller annet språk.
Botanisk museum (Oslo)

Botanisk museum ble etablert i 1863 og flyttet inn i dagens bygninger (1913) på Tøyen i 1915. Initiativet ble tatt av botanikk-professor Johan Nordal Fischer Wille og professor og rektor Waldemar Christopher Brøgger, sistnevnte opprettet også Geologisk museum i 1917. Museet ble slått sammen med Botanisk hage i 1975. 
I 1999 ble museet en del av Naturhistorisk museum ved Universitetet i Oslo. Botanisk museum har ansvar for universitetets vitenskapelige samling av tørkede planter. Museet er normalt ikke åpent for publikum.
I anledning UiOs 200-årsjubileum ble bygningen offisielt døpt om til Lids hus 2. september 2011, etter ekteparet Dagny Tande Lid og Johannes Lid.
Daniel Hægstad

Biografi

Som ung gutt var han fisker, og var fem vintre i Lofoten og et halvt år på sildenotfiske. Etter et kursus ved Lofoten og Vesteraalens amtskole begynte han på lærerstudium ved Tromsø Seminarium, der han tok eksamen i 1887. Han fikk jobb som lærer og kirkesanger i Øksfjord i Finnmark året etter, og ble der i 12 år, med unntak av skoleåret 1891–92, da han hadde permisjon og var lærer ved Brettesnes fabrikkskole i Lofoten.
I 1900 ble Daniel Hægstad ansatt som lærer og kirkesanger i Malnes i Bø, men flyttet året etter til Andenes og fikk samme stilling der. Han ble i stillingen til 1932, og flyttet senere til Levanger, der sønnen hans var telegrafbestyrer.
Mens han bodde i Finnmark var han blant annet oppsynsbetjent i Mehamn et år, og i flere år politioppsyn i forholdet mellom flyttsamene og fastboende. I Andøy var han varaordfører fra 1905, og ble ordfører i 1918 etter at daværende ordfører Svend Christian Svendsen døde. Han satt som ordfører til og med 1922. Han var representant i Nordland amtsting i 1911–12 og 1919-1922.
I sin ungdom hadde Daniel Hægstad vært spillemann i noen få år. På Andenes ledet han to sangkor. Han var medlem av Hålogaland historielag fra starten i 1920.
Som pensjonist skrev Daniel Hægstad ned de melodiene han kunne, særlig melodier han hadde lært av andre, men også noen slåtter han hadde komponert selv. Manuskriptene sendte han til flere offentlige arkiv og privatpersoner. Det er usikkert hvor mange manuskripter han laget, men i Tromsø Museum er det samlet 18 forskjellige manuskripter med til sammen 115 melodier. Han skrev også mange brev, særlig etter at han ble pensjonist. Mange av brevene er bevart, blant annet i ei samling i Hjemmefrontmuseet i Oslo.
Han giftet seg med Hansine Taraldsen fra Lødingen i 1889. Hun døde i 1938. Daniel Hægstads gate på Andenes er oppkalt etter ham.
Daniel Hægstads fele er siden 2009 utstilt i kommunestyresalen i Lødingen.
Arendals Pilsens Venner

Arendals Pilsens Venner er en interesseforening til fremme for Arendals Pils, et ølmerke som produseres av Arendals Bryggeri på industriområdet Stoa i Arendal kommune.

Redningsoperasjoner

Flere ganger har Arendals Bryggeri vært truet med nedleggelse, blant annet i 1999, 2003 og 2005. Arendals Pilsens Venner har ved sitt arbeid vært med å forhindre at dette skal skje, ved å legge press på myndigheter, eiere av bryggeriet, og ved å oppfordre folk til å kjøpe mer av produktene til bryggeriet.
Osen jernverk

Osen jernverk er et tidligere jernverk i Osen innerst i Fannefjorden i Molde kommune. Osen jernverk er det eneste jernverket i Møre og Romsdal. Det var fogden Ole Alsing som hadde idéen og gjennomførte den.
Osen jernverk stod ferdig i 1763 og lå ved Oselva, som renner mellom Osvatnet og Fannefjorden. Men det skulle vise seg at drift var vanskelig og ikke mange årene etter starten ble jernverket nedlagt. Osen jernverk lå slik til at området senere grodde igjen med krattskog. Anlegget forfalt og ingen av bygningene er bevart. Det som er tilbake er restene av masovnen, noen murer og rester av vannrenner.
Tidlig på 2000-tallet tok fortidsminnforeningen i Romsdal initiativ til å rydde stedet for krattskog. Med hjelp fra lokalmiljøet kunne de «gjenåpne» Osen jernverk i juni 2003. Det er laget en tursti fram til det gamle industrianlegget, og det er satt opp informasjonstavler.
Steinar Sørlie (1975)

Trenerkarriere

???? - 2010 Keepertrener Kattem Kvinnefotball
2010 - 2011 Assistenttrener Kattem Kvinnefotball
2011 - 2015.     Keepertrener Trondheims/Ørn
Videokunst

Bakgrunn

Videokunst har blitt navngitt etter video bånd, som ble brukt i kunstformens barndom, men før det var prinsipper allerede kjent fra arbeider med film. Med senere endringer i teknologi ble det vanlig å bruke digitalisert video og harddiskopptak, og ikke minst har DVD blitt bruk i stadig økende grad som formidlingsmedium. Selv om det finnes opplagte paralleller og relasjoner mellom mediene så er ikke videokunst film.
En av de viktigste forskjellene mellom videokunst og kinovist film er at kunstformen bruke andre konvensjoner enn de som definerer filmens uttrykksform. Videokunst trenger ikke skuespillere, den kan være uten dialog og forteller eller gjenkjennbart tema. Svært ofte mangler underholdningsmomentet, og det kan være formidling av en stemning eller følelse som er det drivende. Distinksjonen er viktig for den trekker et skille mellom videokunst og kinofilm og også avant garde-film og kortfilm. Kanskje den enkleste definisjonen er at en kinofilms mål er å underholde, mens videokunst kan være mer sammensatt, fra å utforske grensene i kunstarten (Peter Campus – Double Vision) eller ved å angripe observatørens forventninger slik den er formet av konvensjonell kinofilm (Joan Jonas – Organic Honey's Vertical Roll).
Cecilie Fredriksen

Utdannelse

Fredriksen har en bachelorgrad i international business og spansk litteratur.
Ferrari F12berlinetta

Ferrari F12berlinetta (2012–17) er en toseters sportsbil fra italienske Ferrari av typen Grand tourer, der den erstattet Ferrari 599. I 2017 erstattes den av Ferrari 812 Superfast.
Årlig produksjon er i underkant av tusen biler.
F12 berlinetta fra 2012 har frontmontert V12 på 6,2 liter med trekk på bakhjulene, samme som i stasjonsvognen Ferrari FF og forgjengeren Ferrari 599, men med 740 hk.  Som de andre nyere Ferrari leveres F12 kun med 7-trinns automatgir. Den er tegnet av Pininfarina og bygd i aluminium av Carrozzeria Scaglietti. Den er 70 kg lettere enn 599, og tross 120 flere hestekrefter var forbruket redusert med 30 prosent.  Frem til januar 2015 var det solgt fire slike i Norge.
F60 America fra 2014 (10 eksemplarer) var en F12berlinetta med avtagbart tak og endel kosmetiske endringer. Navnet F60 markerte at Ferrari hadde solgt Ferrari i USA i 60 år. F12 TRS fra 2014 (3 eks.) var en toppløs barchetta inspirert av 50-tallets Ferrari TR. 
F12tdf fra 2016 er planlagt solgt i 799 eksemplar. Den har samme motor med 780 hk, men er 110 kg lettere og dermed raskere. Utover en ny passiv styring på bakhjulene (passo corto virtuale) har den LaFerrari sine supergode bremser. Navnet tdf kommer av billøpet Tour de France fra 60-tallet.  
F12berlinetta var basis for Touring Berlinetta Lusso fra 2016 (5 eks.),  laget av Carrozzeria Touring. Den er en egen modell (ikke merket som Ferrari) med helt nytt utseende.