Mehamn-ulykken

Flyhavarikommisjonens ulykkesundersøkelse i 1982

Flyhavarikommisjonen la fram sin rapport i Mehamn sommeren 1984. Konklusjonen var at flyet styrtet på grunn av et sammenbrudd i halepartiet forårsaket av aerodynamisk og mekanisk overbelastning i kraftig turbulens over Omgangslandet sørøst for Gamvik. Kommisjonen påtalte at fartøysjefen hadde foretatt ureglementerte legebesøk og benyttet medisinske preparater uten at legenemnda for flygere var informert om dette slik de skulle ha vært ifølge regelverket som gjelder for trafikkflygere.
I media ble fokus satt på flygerens medisinbruk på tross av at kommisjonen ikke hadde oppgitt dette som årsak til ulykken. Kommisjonen hadde beskrevet ulike handlinger i cockpit fra en delvis eller helt inkapasitert fartøysjef, og dette førte til forsterket fokus på fartøysjefen og hans medisinske status. Kommisjonen konkluderte med at de ikke anså dette som den primære ulykkesårsaken, men påpekte at det var i strid med gjeldende internasjonale og nasjonale bestemmelser for trafikkflygere å oppsøke lege uten å informere Legenemnda for Flygere. NRK Dagsrevyens hovedoppslag i forbindelse med offentliggjøringen av rapporten var viet fartøysjefens medisinbruk, noe som forsterket inntrykket i media om at kommisjonen la skylden for havariet på fartøysjefen.
Granskingen av fartøysjefens medisinske status og medisinbruk skapte sterke reaksjoner blant flygere i Widerøe, men kommisjonen var pålagt å granske besetningens medisinske forhold i henhold til de internasjonale reglene for gransking av flyulykker fastsatt av FN-organisasjonen ICAO (International Civil Aviation Organisation), slik at det ville vært en tjenesteforsømmelse å ikke granske disse forholdene.
Senere ble det fra noen flygere i Widerøe rettet kritikk mot enkelte utsagn i rapporten. Særlig kritisk var de til beskrivelsen av hvordan bagasje fra fremre bagasjerom kunne ha løsnet og truffet halepartiet. Denne teorien ble senere tilbakevist i granskingsrapporten fra 2005. Det at fartøysjefen var den eneste som ikke ble funnet i eller ved vraket og at kabindøren kanskje hadde åpnet seg i luften, førte til spekulasjoner fra enkelte aktører om at fartøysjefen hadde forsøkt å lukke døren, eller at det var uro fra en av passasjerene som fartøysjefen forsøkte å roe ned, eller at flyet hadde blitt ukontrollerbart med åpen dør. Granskingsrapporten i 2005 viste at en åpen dør ikke ville skape kontrollmessige problemer. At fartøysjefen satt i førersetet da flyet havarerte mot sjøen ble fastslått på grunnlag av analyser av stolen og setebeltene. Senere havarier har vist at det er normalt at fartøysjefen som sitter i venstre sete kastes ut av flyet ved havari med denne flytypen.

Utvidet gransking i 1987

I januar 1987 ble det fornyet oppmerksomhet omkring ulykken etter en artikkelserie i avisen Fremover i Narvik, skrevet av journalist Oddvar Kristoffersen, i samarbeid med to flygere fra Widerøe og en flyger fra SAS, hevdet at havariårsaken var en kollisjon med et britisk Harrier jagerfly. Presseoppslagene førte til at flere vitner sto fram og fortalte at de hadde sett fremmede jagerfly i nærheten av havariområdet.
Regjeringen anmodet Flyhavarikommisjonen om ny gransking og utvidet sammensetningen av kommisjonen med ytterligere tre uavhengige medlemmer. Denne utvidede granskingskommisjonen la fram sin rapport høsten 1988. I hovedtrekk kom de til de samme konklusjonene angående ulykkesårsaken som kommisjonen fra 1984. Dette gjaldt også fartøysjefens avvik fra de gjeldende, medisinske bestemmelsene for trafikkflygere, men ettersom dette ikke hadde noen direkte innvirkning på havariet, ble dette forholdet forsøkt dempet ned. Den utvidede havarikommisjonen fant ingen bevis for at det hadde vært fremmede jagerfly i nærheten av LN-BNK da det havarerte. Vrakrestene hadde heller ingen indikasjoner på at det hadde skjedd en kollisjon med LN-BNK.
NRK sendte høsten 1988 (like før granskingsrapporten ble offentliggjort) to TV-programmer om Mehamn-ulykken. Programmene var produsert av Bjørn Nilsen under tittelen «Hva hendte?». I disse to TV-programmene ble det igjen hevdet at det hadde vært fremmede jagerfly ved havaristedet da LN-BNK styrtet. I forbindelse med TV-programmene lanserte Bjørn Nilsen boken Ingen kjent trafikk, i samarbeid med to journalister fra avisen Fremover (Oddvar Kristoffersen og J. Ludvig Solvang). De hevdet i boken var at det kunne være hemmelige jagerflyoperasjoner for NATO som hadde forårsaket ulykken ved at det hadde skjedd en kollisjon med et ukjent jagerfly og LN-BNK ved Omgang (kollisjonsteorien). U2-operasjoner den angjeldende dagen ble også beskrevet. TV-programmene og boken førte til økt uro omkring ulykken.

Nye undersøkelser i 1997

Rød Valgallianse (RV) mente i likhet med boken Ingen kjent trafikk (1988) at det hadde vært britiske fly fra NATO involvert i ulykken. Erling Folkvord skrev om dette i boken Livet bak murene (kapittel: Jeg så jagerfly over Berlevåg). Denne boken var et innslag i stortingsvalgkampen for Rød Valgallianse dette året (1997). Oppslagene i media skapte ny uro, og nye vitner sto fram i media. Det ble fra flere hold fremmet krav om en ny gransking av flyhavariet, men Samferdselsdepartementet avslo dette. I stedet ble det foretatt en undersøkelse i regi av den faste Flyhavarikommisjonen angående påstandene som var framsatt. Undersøkelsene og vitneforklaringene viste at det ikke var hold i de framsatte påstandene. Oberstløytnant Gavin avga i 1997 forklaring til Luftkommandøren for Nord-Norge angående påstander i pressen om at han hadde observert britiske jagerfly nær Mehamn 11. mars 1982. Han hevdet da at uttalelsene var et tankespinn om hva som kunne ha skjedd, og ikke gjaldt hva som virkelig hendte. Fem år senere var dette fordreid til faktisk observasjon.
Medlemmene av den utvidede kommisjonen fra 1988 ble av Samferdselsdepartementet anmodet om å gjennomgå påstandene angående Mehamn-ulykken i Erling Folkvords bok Livet bak murene. Medlemmene fremmet i 24. mars 1998 et samlet og detaljert svar til Samferdselsdepartementet hvor de tilbakeviste påstandene i Folkvords skriv. Dette svaret er ikke blitt offentliggjort.

Stortingets behandling av Mehamn-rapporten 2006

Under behandlingen av Mehamn-rapporten i 2006 besluttet Stortinget at de etterlatte skulle tildeles billighetserstatning på grunn av den langvarige uroen omkring denne ulykken. Det at spørsmålet om erstatning kom opp var uventet, ettersom vurdering av en eventuell erstatning ikke var en del av Mehamn-kommisjonens mandat. Den hadde derfor heller ikke vurdert om det var grunnlag for en slik erstatning. 
Stortingets Kontroll- og konstitusjonskomités saksordfører for saken, Meltveit Kleppa (Lodve Solholm var leder) hevdet at forhold ved de tidligere granskingene var årsak til uroen omkring denne ulykken, og at Staten derfor på dette grunnlag burde gi billighetserstatning til de etterlatte. Staten besluttet å gi slik erstatning selv om de pårørende hadde mottatt erstatning tidligere. 
Denne begrunnelsen var ikke i henhold til de konklusjonene som Mehamn-kommisjonen hadde beskrevet i sin rapport i 2005, nemlig at det var useriøse aktører som med hjelp fra NRK og andre media hadde fremmet uriktige påstander omkring ulykken og dermed skapt uro omkring ulykkesårsaken. Stortinget så også ut til å akseptere NRKs påstand om at de ikke hadde misledet publikum i denne saken. Dette var ikke i henhold til kommisjonens funn av "andre aktørers opptreden" (Hovedrapport paragraf 17.6 side 508).
Totalkostnadene for erstatningene til de etterlatte ble på 8,75 mill.kr. Dette beløpet kom i tillegg til de ca. 20 mill.kr som Mehamn-kommisjonens to og et halvt år lange arbeid hadde kostet. Dermed ble de offentlige kostnadene på rundt 30 mill.kr for granskingen og de etterfølgende erstatningene.