google/wiki40b huggingface dataset:
While My Guitar Gently Weeps

Komposisjon og innspilling

Ifølge Harrison kom inspirasjonen til «While My Guitar Gently Weeps» etter at han leste den kinesiske boken I Ching som, slik han sa, «syntes for meg å være basert på et østlig konsept at alle ting er relativt til alt annet, i motsetningen til det vestlige synet at tingene er bare tilfeldige».
Harrison tok med seg denne tanken til sine foreldres hjem i Nord-England og bestemte seg for å skrive en sang basert på de første ordene han så når han åpnet en tilfeldig bok. De første ordene var «gently weeps», og med disse begynte han å skrive sangen. Den endelige utgaven var naturligvis ikke endelig, som Harrison sa, «noen av ordene ble endret før jeg til slutt spilte den inn».
Sangen ble møtt med liten til ingen interesse fra de andre Beatles-medlemmene. Nedslått, men ikke utslått inviterte Harrison sin kompis Eric Clapton til å delta på en innspillingsdag. Clapton var tvilende, «ingen (utenforstående) spiller noen gang på en Beatles-plate!», men Harrison overbeviste ham om det motsatte. Å ha Clapton med betydde to ting for Harrison; et øyeblikks pause fra de indre slitasjene i bandet, og en sjanse for ham å fri seg fra å spille førstegitar og heller konsentrere seg om vokal og rytmegitar. Sangen har senere også blitt spilt av Clapton, Jeff Healey, Peter Frampton og Spinshank.
Det har vært diskutert om det virkelig er Clapton som står bak den berømte soloen i «While My Guitar Gently Weeps». Noen rykter vil ha til at soloen ble tatt opp på nytt og at det ikke var Claptons versjon som kom med på albumet. Harrison selv har lagt disse ryktene døde: «Så Eric spilte den, og jeg synes den var skikkelig bra. Da vi hørte på lydbåndene etterpå sa han, ‘Ah, det er et problem, soloen er ikke ‘Beatley’ nok!’ Så vi kjørte den gjennom ADT-en for ‘wobble’ den opp litt...»
Romnes kirke

Historie

Kirken omtales som Raumanæs Kirkja på 1300-tallet, og var viet til St. Lars.
Den ble inndratt som krongods etter reformasjonen, men ble i 1723 solgt av kong Frederik IV til Peder Alstrup i Bamble, som også kjøpte andre kirker i Nedre Telemark. I 1734 solgte han kirken videre til Herman Leopoldus, den senere baron Løvenskiold. I 1833 solgte verkseier Eggert Løvenskiold kirken til Staten som igjen lot den gå over på private hender til verkseierne Nicolai Benjamin Møller og Diderik Cappelen. I forbindelse med at Cappelen skjenket Holla en ny kirke, ble det bestemt at Romnes skulle nedlegges. Kirken ble siden overgitt til godseier Niels Aall – som forpliktet seg til å vedlikeholde den – og var i familien Aalls privateie frem til 1986. Kirken er restaurert ad flere omganger.

Kirkebygningen

Romnes er oppført i sten sammenføyet med kalk, mens hjørnene består av kalksten og gneis. Skipet er 11 m langt og 10 m bredt med 1,45 m tykke vegger. Det 5,73 m lange koret, er litt lavere enn skipet og ender i en lavere apsis med en dyp og grunn resess. Inngangsportalen mot vest har en tilhugget stenportal med dekorerte terningkapitéler. Kirken hadde også en inngang på den søndre langvegg i koret. Opprinnelig har både apsis, kor og skip hatt hvert sitt vindu, men disse er siden utvidet.
På nordsiden av korets nordøstre hjørnekvader ses en løve med bakovervendt hode og lang hale. På hjørnet av skipets østmur mot nord skimtes et ringmotiv. På korportalens nederste innfatningssten mot vest er det innrisset et diagonalornament.
Det kvadratiske klokketårnet i tre kom til på slutten av 1800-tallet, som erstatning for et tidligere tårn. Før dette fantes en takrytter med to små klokker. Kirken har i dag krumme, røde teglsten på takene, men det er ikke kjent hvordan den opprinnelig tekking var.

Inventar

Under restaureringen i 1921, ble kalken i korets langvegger fjernet, og kalkmalerier fra senmiddelalderen i form av draperier i rødt og sort kom til syne. Korets tønneformede hvelv er dekket med skyer fra 1760-årene. Tak- og veggdekorasjonene i våpenhuset ble dekorert av Finn Kraft i 1932.
Prekestolen er fra 1700-tallet, og viser evangelistene med attributtdyr. Jesus som Salvator Mundi ses på prekestolens sidefelt, med rikseplet i venstre hånd, og den høyre hånd løftet. Over stolen svever en skyhimmel med en forgylt due under. Kirkerommet har lukkede stolestader, og over disse er det bygget gallerier. Over inngangspartiet i vest, ses også et galleri som går under navnet Aallgalleriet, selv om det ble bygget før familien Aall begynte å kjøpe eiendommer i området. I korets nordside står prestestolen med klokkerstolen likeoverfor, begge delvis innelukket med gitter. Den utskårne og bemalte døpefonten i tre er plassert ved klokkerstolen. I 1773 oppførte kammerråd Andreas Rougtvedt en muret gravkjeller under kirken, hvor han lot sin hustru Maria samt to barn gravsette.
Ringworld

Ringworld er en science fiction-roman skrevet av Larry Niven og gitt ut i 1970. Romanen vant Nebulaprisen in 1970, og dessuten Hugoprisen og Locusprisen in 1971. Romanen regnes som en klassiker innen science fiction-sjangeren.
Ringworld fikk til sammen tre oppfølgere og fire «prequels».

Handling

Ringworld følger en liten gruppe utforskere som sendes forbi «det kjente universet» for å undersøke en mystisk og nyoppdaget artefakt: en enorm ring en million engelske mil bred og 600 millioner engelske mil i omkrets, som omkranser en sol-lignende stjerne. På innsiden har ringen en flat og beboelig overflate tilsvarende arealet til tre millioner Jorden-lignende planeter.
Gruppen består av Louis Wu (menneske), Teela Brown (menneske), Speaker-To-Animals (en krigersk utenomjordisk art kalt «kzin») og Nessus (en forsiktig utenomjordisk art kalt «Pierson's Puppeteer»).
Ekspedisjonens romskip blir skutt ned av Ringverdenens forsvarssystemer og kræsjlander på den indre siden av ringen. Med ødelagt romskip har den lille gruppen ikke noe annet valg enn å legge ut på oppdagelsesferd i ruinene av sivilisasjonen som tilsynelatende en gang bygget Ringverdenen.
Endlers guppy

Guppy og endlers guppy

Selv om endlers guppy er nært beslektet med guppy, er det snakk om to forskjellige arter. Endlere føder levende unger, akkurat som guppyene. De kan også krysses med guppy, og avkommet vil ikke bli sterilt. Mange innenfor akvariemiljøet mener slik hybridisering fortynner genbassenget, og anbefaler at Endlers guppy bør holdes adskilt fra guppy. 
Andre foretrekker hybrider, siden både vanlig guppy og Endlers guppy har vert utsatt for mye innavl, vil hybridene få bedre helse.
Mange av fiskene som selges i dyrebutikker som endlers guppy er egentlig hybrider.

Akvaristikk

Endlers guppy føder levende unger omtrent hver 28. dag. De er hardføre og lite krevende i akvariet, skjønt de foretrekker hardt, varmt vann. Jo varmere vann, desto fortere vil de vokse, skjønt dette også ser ut til å slite dem ut fortere, og de vil ikke leve like lenge.
De kan holdes mellom 18 og 29°C men det optimale temperaturområdet ser ut til å være mellom 24 og 27°C. 
Dette er litt varmere enn hva guppyene foretrekker. 
De bør holdes i kar med planter (fortrinnsvis levende, men falske planter gjør også nytten) for å gi dem gjemmesteder, og for å gi yngelen større sjanser til å overleve. De skiller seg fra guppyene ved at de vanligvis ikke eter sine egne unger. Lever bra sammen med andre fisker.

Truet art

Selv om arten ikke er rødlistet, er de i fare for å bli utryddet, etter hvert som mennesker tar over, forurenser og ødelegger deres naturlige habitat.
Craig Gordon

Klubber

Gordon innledet sin karriere i skotsk fotball i Heart of Midlothian (Hearts). I sesongen 2001–2002 var han utlånt til Cowdenbeath på nivå 3, og Gordon etablerte seg som Hearts' førstekeeper i 2003 og bidro til at laget vant Scottish Cup i 2006. Han ble også den faste keeperen på Skottlands herrelandslag i fotball.
Den engelske Premier League-klubben Sunderland kjøpte Gordon i 2007 for £9 million, noe som var den høyeste prisen en britisk klubb hadde betalt for en keeper. Gordon ble imidlertid i løpet av sin periode i Sunderland utsatt for alvorlige skader, og hans ble løst fra sin kontrakt i 2012.
Med en periode på to år uten å ha spilt en profesjonell kamp, skrev han kontrakt med Celtic i juli 2014. Da Fraser Forster ble kjøpt av Southampton for  £10 million i august samme år, ble det åpnet for at Gordon kunne bli førstekeeper. Han spilte sin første tellende kamp på over to år 13. august 2014, da Celtic vant 3-0 over St. Johnstone.
Mimepaphra

Utseende

En middelsstor, nokså kraftig, mørkbrun trebukk. Antennene er noe lengre enn kroppen, de tre innerste leddene er kraftige og mørkbrune, de øvrige leddene er tynne og rødoransje. Pronotum er tønneformet, litt avsmalnende forover, uten tenner på sidene. Dekkvingene er nesten jevnbrede, med punktrader og flekker av lyse skjell. Beina er nokså kraftige med klubbeformede lår.

Levevis

Larvene lever inne i død ved.

Utbredelse

Arten lever på Borneo.
Necalphus

Utseende

Middelsstore, brunaktige trebukker. Antennene er omtrent så lange som kroppen. Pronotum er bredere enn langt, med en kraftig tann midt på hver sidekant.

Levevis

Larvene lever i død ved.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sør-Amerika (Colombia, Ecuador og Brasil).
Helgenen

Helgenen (originaltittel: The Saint) er en serie med kriminalromaner skrevet av den britiske forfatteren Leslie Charteris mellom 1928 og 1963. Serien om den eventyrglade karakteren Simon Templar opptrådte også i en tegneserie publisert fra 1948 til 1961, opprinnelig med manuskript av Charteris.
Helgenen ble første gang filmatisert i perioden 1938–1954 med Louis Hayward, George Sanders og Hugh Sinclair som Simon Templar. Roger Moore spilte Simon Templar både på TV og på film mellom 1962 og 1969. Val Kilmer spilte Simon Templar i filmen fra 1997, og i 2013 ble rollen bekledd av Adam Rayner. Rollelisten i 2013-versjonen inkluderer blant andre Roger Moore som Jasper, Ian Ogilvy som The Fixer og Oliver Bell som den unge Simon Templar.
I 1965 ble singelen «Og så kom Helgenen frem» med gruppen Key Brothers & Quivers utgitt.

The Saint (1962-1969)

I 1962 lanserte ITV TV-serien The Saint med Roger Moore i hovedrollen. Første episode ble sendt 4. oktober 1962. Det ble spilt inn 118 episoder, 71 i svart/hvit og 47 i farger. Siste episode ble vist for første gang 9. februar 1969. Moore regisserte ni Helgenen-episoder, hvorav en gang som medregissør.
I 1989 spilte Simon Dutton rollen som Simon Templar i seks TV-filmer.

Return of the Saint (1978-1979)

I 1978 kom det en ny TV-serie med «Helgenen», denne gangen med Ian Ogilvy i rollen som Simon Templar. Det ble innspilt 24 episoder, og serien hadde premiere på NRKs Detektimen den 7. september 1979.

Fotonovelle

Leslie Charteris selv spilte Helgenen i en fotonovelle i magasinet Life: «The Saint Goes West».
Soylent Green – USA år 2022

Handling

Handlingen foregår i New York, året er 2022 og byens befolkning er på hele 40 millioner. Byen er blitt et automatisert og livløst sted uten gress, naturlig mat og mennesker med følelser. Global oppvarming har ført til nesten uutholdelige temperaturer og loven forbyr folk å forlate byene. 
Filmen kretser rundt en gedigen matfabrikk kalt «Soylent Corporation». Halvparten av verdens befolkning er avhengig av dette konsernet for å overleve. Selskapet har tidligere produsert såkalte «høyenergi-grønnsaker» kalt «Soylent Red» og «Soylent Yellow». Deres nyeste produkt er «Soylent Green» – en grønn brikkeformet kjeks som de påstår er utvunnet av plankton. Samtidig med dette får detektiven Thorn i oppdrag å etterforske drapet på en industrileder. Han oppdager at han ble drept for å hindre at sannheten om Soylent Green skulle slippe ut. Thorn tynges av tvil etterhvert som han begynner å se hva som er blitt skjult for allmennheten.

Om filmen

Soylent Green fikk brukbare kritikker, noe som gjenspeiles i at den har fått 73 % på Rotten Tomatoes. 
Filmen vant en Saturn Award for beste science fiction-film og storprisen ved Avoriaz Fantastic Film Festival.
Musikken inkluderer stykker av kjente komponister som blant annet Edvard Grieg, Beethoven og Tchaikovsky.
Shenmu kullkraftverk

Shenmu kullkraftverk er et kullkraftverk i byprefekturet Yulin i provinsen Shaanxi i det sentrale Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 210 MW fordelt på 2 turbiner. Anlegget stod ferdig i 2000. Årsproduksjonen er 1,41 TWh.
Trolltun Borettslag

Trolltun borettslag, i dagligtalen omtalt som «kunstnerboligene», er et borettslag på Bøler i Oslo. Borettslaget består av 32 atelierleiligheter bygget i 1959 med støtte fra Oslo kommune og Husbanken. Borettslaget er tegnet av arkitekt Helge Thams, og bygget av OBOS. Borettslaget ble påtenkt allerede under krigen før det endelig ble bygget og erklært åpnet i 1959. Det var da forbeholdt norske billedkunstnere.
Kunstnerkolonien på Bøler, med Trolltun som offisielt navn, er et lite, usedvanlig borettslag. Det ligger fredelig og idyllisk til i randsonen til Østmarka, mellom Bølerlia og Nøklesvingen. Boligene er per i dag forbeholdt medlemmer i Norske Billedkunstnere, Norske Kunsthåndverkere og Forbundet Frie Fotografer, men tidligere har det også vært åpent for arkitekter og scenografer. Boligene kan i prinsippet ikke arves, men det har likevel forekommet et par arveskifter. Ved andelseiers død arver ektefelle og/eller andre livsarvinger andelen, men bare gjenlevende ektefelle eller samboer, som har bodd sammen med avdøde i de to siste år, kan bli boende uten å oppfylle kriteriene for å bo her. Den som ønsker å kjøpe bolig på Trolltun, må, i form av CV, dokumentere betydelig aktivitet innen sitt fagfelt over flere av de siste ti år. Styret tar stilling til om interessenter fyller kravene til å bli andelseier, og skal godkjenne interessenter før en kan være med i endelige budrunder.
Leilighetene ble ferdigstilt høsten 1959, med Oslo kommune som garantist for Husbanken og OBOS som utvikler sammen med Unge Kunstneres Boligbyggelag. Sistnevnte bestod av medlemmer i Unge Kunstneres Samfund (UKS). I 1956 ble byggingen av Trolltun vedtatt i Bystyret, i 1958 startet byggeprosessen. At prosjektet lyktes, skyldtes en enestående velvilje fra Oslo kommune. Kommunen stilte med gratis tomt og overkommelige finansieringsordninger.
Høsten 2009 kom boka om dette borettslagets historie ut. Den er ført i pennen av journalist og forfatter Helle Benedicte Berg (1971), og ble utgitt ut med støtte av Sparebankstiftelsen, OBOS, Fritt Ord, Norsk kulturråd, Bildende Kunstneres Hjelpefond, Bydel Østensjø og NBBL. Boka heter Kunstnerhus - Trolltun borettslag 1959–2009, og bilderedaktør for boka var fotokunstner Ane Hjort Guttu. Boka ble utgitt på Gaidaros forlag 22. august 2009.
Over 70 yrkesaktive malere og billedhuggere, og etter hvert også grafikere, arkitekter, illustratører, kunsthåndverkere, keramikere, tekstilkunstnere, smykkedesignere og fotografer, samt andre utøvende kunstnere på andre områder (i egenskap av å være ektefeller til boende kunstnere) har hatt hus og arbeidsplass på Trolltun.
Yun Wu

Yun Wu (kinesisk: 云雾. pinyin: Yúnwù) er et grønt te fra Jiangxiprovinsen i Kina. Navnet, som betyer «sky tåke», kommer av at teet dyrkes på tåkete fjellsletter i Lushanfjellene.
3x3 basketball

3x3 basketball, 3mot3 basketball eller 3MOT3 er en variant av basketball inpsirert av streetbasket (gatebasketball). Sporten er organisert under FIBA, Det internasjonale basketballforbundet, og ble derfor tidlig omtalt som FIBA33 og FIBA 3x3
3MOT3 spilles på en halv basketballbane på kun en kurv. Hver lag består av tre spillere med maksimalt en innbytter. Vinner er laget som først når 21 poeng eller som leder etter ti minutter.
3MOT3 er planlagt som olympisk øvelse under Sommer-OL 2020.
Asymmetrisk flerprosessering

Asymmetrisk flerprosessering er en form for flerprosessering (bruken av to eller flere mikroprosessorer i et og samme datamaskinsystem) som ikke støttes direkte av maskinvaren, men som besørges av operativsystemet eller annen programvare. Assymmetrisk flerprosessering betyr at hver mikroprosessor har sitt eget dataminne og ikke kan utføre eller samarbeide om de samme oppgavene.
Assymmetrisk flerprosessering ble først brukt på Burroughs stormaskiner, såvel som på DECsystem-10 (med PDP-10) og IBM System/360 i 1960- og 1970-årene. Det gikk stort sett gradvis ut av bruk etterhvert som symmetrisk flerprosessering ble tilgjengelig.
Wimbledon-turneringen 2007

Wimbledon-turneringen 2007 ble spilt mellom 25. juni og 8. juli i London og er en Grand Slam-turnering i tennis på gress. Roger Federer vant singlefinalen for herrer over Rafael Nadal og tok sin femte strake tittel i turneringen og tangerte dermed svenske Björn Borgs bedrift fra 1976–1980. Singleturneringen for damer ble vunnet av Venus Williams, det var fjerde gangen hun vant singletittelen. Doubleturneringen for herrer ble vunnet av det franske doubleparet Michaël Llodra / Arnaud Clément og damedoublen av Cara Black / Liezel Huber som også vant i 2005. Mixeddoubletittelen ble vunnet av Jamie Murray / Jelena Jankovic.
Jean Indris Santerre

Bakgrunn

Santerre måtte amputere nedre del av venstre fot som følge av skader han pådro seg i forbindelse med jordskjelvet i Haiti 2010. Han begynte med parafriidrett i 2011.
Egil Aunsson

Egil Aunsson (Egil Vendelkråke) var en mytisk konge av ynglingeætten i Uppsala i Sverige som skal ha levd på 4-500-tallet. Egil nevnes i Ynglingesagaen og er sannsynligvis også identisk med den Ongentheow som nevnes i det gammelengelske kvadet Beowulf fra 700-tallet. Egil nedstammer fra guden Odin, og fra hans etterkommere stammer ynglingekongen Harald Hårfagre og hans ætt.

I andre tekster

Kongekrøniken Historia Norvegiæ som sannsynligvis er eldre enn Snorres saga, forteller at Egil – som der kalles Egil Vendelkråke – er sønn av Auchun (Aun den gamle) og far til Ottar. Historien om trellen Tunne (Tonne) og oksen som drepte Egil fortelles også her.
I det gammelengelske diktet Beowulf blir Egil identifisert med Ongentheow som er far til Ohthere (Ottar).
I den kongerekka som nevnes i Íslendingabók er Ottars far oppført som Egil Vendelkråke, og Ottar er oppført uten dette tilnavnet. Snorre er den eneste som tillegger Ottar tilnavnet Vendelkråke.

Vendelkråke

Tilnavnet Vendelkråke som vekselvis er gitt til Egil og Ottar i ulike sagaer, skal ha oppstått da danekongen Frode drepte sveakongen i Vendsyssel ved Limfjorden på Jylland og lot liket ligge for å bli spist av fugler og dyr. Danene laget en trekråke som de sendte til svearne og sa at kongen ikke var verdt mer enn det.
Historikeren Henrik Rytter hevder at Snorre har feiltolket stedsnavnet «á Vendi» når han har plassert hendelsen i det danske Vendsyssel. Rytter mener det henviser til Vendil noen mil nord for Uppsala der det også er gjort rike arkeologiske funn, og som må ha vært hjemstedet til en rik høvdingætt.
I henhold til en svensk tradisjon fra 1600-tallet skal Egils sønn Ottar være gravlagt i Ottarshaugen i det svenske Vendil, nord for Uppsala.
Terrengløp

Terrengløp er en løpsøvelse innen friidrett med varierende distanser. Løpene løypa følger vei, sti eller jevn mark i et vekslende og småkupert terreng. Øvelsen var olympisk øvelse for menn i 1912, 1920 og 1924 (individuelt og lag), men er siden tatt ut av OL-programmet.

Internasjonalt

Det første internasjonale mesterskapet i terrengløp ble holdt i 1903. For kvinner kom det første løpet i 1967. Mesterskapene kårer mestere både individuelt, ofte på en kortere og en lengre distanse, og for lag. Offisielt VM har vært arrangert siden 1973 sanksjonert av Det internasjonale friidrettsforbundet (IAAF). Grete Waitz vant fem mesterskap (1978–81, 1983) og Ingrid Kristiansen ett (1988).

Norgesmesterskap

NM i terrengløp for menn er arrangert fra 1913, og for kvinner siden 1964. NM for lag er arrangert fra 1976. Flest norgesmesterskap blant herrene har Pål Benum med sine 7 titler for klubben BUL, mens Grete Waitz fra Vidar har flest på damesiden med hele 14 norgesmesterskap. Flere forskjellige distanser har vært benyttet både individuelt og i stafett, men per 2012 løpes individuelt 3 km og 10 km for menn, 2 km og 6 km for kvinner, samt terrengstafett.
Terrengløp er et alternativ som konkurransesport for langdistanseløpere, langrennsløpere, skøyteløpere. Blant mottakere av Egebergs Ærespris er det flere eksempler på langrennsløpere som har prestert på høyt nivå i terrengløp, som Oddvar Brå, Anders Aukland og Kristin Størmer Steira. Andre utøvere fra andre idretter som har vunnet NM-medalje i terrengløp er
orienteringsløperen Jon Tvedt og langrennsløperne Geir Skari, Kristin Mürer Stemland, Grete Ingeborg Nykkelmo og Didrik Tønseth.

Helsefremmende trening

I hovedsak skiller løping i terreng seg fra løp på flatt underlag ved at flere muskelgrupper aktiveres for å kontrollere balanse og fremdriften på ulendt underlag. Ensidig trening på asfalt eller kunstdekke kan medføre slitasjeskader i større grad enn terrengløp. I tillegg kan det være generelt skadeforebyggende at stabiliserende muskelgrupper trenes.
Løpstrening i ujevnt terreng utøves som naturlig intervall. Holder utøveren et forholdsvis jevnt tempo vil terrenget avgjøre hvilken intensitet som kreves.
Haugtussa

Haugtussa er en diktsyklus fra 1895 av den norske forfatteren og målmannen Arne Garborg (1851–1924).

Om verket

Verket er et  sentralt verk fra 1890-tallet og et hovedverk i norsk nasjonallitteratur. Gjennom 71 dikt følger leseren ungjenta Veslemøy (kalt Haugtussa av sine jevnaldrende) og hennes utvikling som er framstilt med innlevelse og psykologisk innsikt.
Haugtussa er rikt på stemninger, tanker og følelser i spennet fra ung kjærlighet til samfunnskritikk, fra naturlyrikk med preg av Jærnaturen, til mystikk. Garborg gjør utstrakt bruk av formelle og innholdsmessige elementer fra folkediktningen. Også inntykk av norsk folkemusikk har bidratt til å gi verket egenart. Garborg spilte da også litt fele selv.
Diktene fra Haugtussa har  kvaliteter også som frittstående dikt, og enkeltdikt fra Haugtussa er med i nesten alle antologier over norsk diktning fra den aktuelle perioden.

I Helheim

Garborg fulgte opp Haugtussa med en ny diktsyklus I Helheim (1901), med samme hovedperson. Her fortelles det at Veslemøy faller i en søvn som varer i sju dager. Under søvnen foretar hun en vandring gjennom dødsriket, «Helheim». I Helheim er et visjonsdikt i slekt med Draumkvedet. Garborg kjente godt Ivar Mortensson-Egnund, som var svært opptatt av Draumkvedet. Og han var inspirert av dikteren Jonas Lie, som han også skrev en innsiktfull biografi om. 
Garborg vektlegger blant annet Jonas Lies «synske» evner, som avspeiler seg i flere verk helt fra debutromanen Den fremsynte. Det kan også nevnes at Jonas Lie tidlig på 1890-tallet slo an en viktig tone for 1890-årene med sine to samlinger med kunsteventyr, som han kalte Trold. Disse skulle komme til å inspirere diktere som Garborg og Hans E. Kinck. Garborgs Haugtussa og Kincks Flaggermusvinger utkom begge i 1895.

Sanger og sceniske framstillinger

Haugtussa har inspirert både billedkunstnere, komponister og scenekunstnere. Edvard Grieg tonesatte åtte av diktene fra Haugtussa i en sangsyklus som også har navnet Haugtussa. I nyere tid har komponister som Ståle Kleiberg, Ketil Bjørnstad og Kenneth Sivertsen skapt serier med Haugtussa-sanger. Andre komponister har tonesatt enkeltdikt fra Haugtussa, som Catharinus Elling og Olav Sande. Blant billedkunstere som har tatt for seg verket finner vi blant andre Håkon Bleken.
Verket har vært framført som ballett i en koreografi av Edith Roger med musikk av Finn Ludt. 
Det Norske Teatret i Oslo har satt opp en rekke ulike sceneproduksjoner basert på diktsyklusen. I en av forestillingene spilte Herborg Kråkevik hovedrollen som Haugtussa. I en annen forestilling framstilte kvedaren Øyonn Groven Myhren Veslemøy. Den sistnevnte forestillingen var basert på norsk folkemusikk. Medvirkende var også musikeren Odd Lund og skuespilleren Marit Kolbræk. Kunstnerparet Ane Dahl Torp og Sjur Miljeteig har hatt stor suksess med en sin forestilling der tekstutdrag fra diktsyklusen fremføres av Dahl Torp til nyskrevet musikk komponert og fremført av Miljeteig.
Hvert tredje år arrangeres stykket som utendørs teater/spel ved dikterens skrivestue, Knudaheio. Sist i 2011.