google/wiki40b huggingface dataset:
Aust-Agder tingrett

Aust-Agder tingrett er en førsteinstansdomstol under Agder lagdømme. Tingrettene i Holt, Nedenes og Sand ble innlemmet i Aust-Agder tingrett med virkning fra 1. september 2004.
Tingretten ligger i Arendal i Aust-Agder og dekker kommunene Grimstad, Arendal, Froland, Åmli, Tvedestrand, Vegårshei, Risør og Gjerstad. Domstolen består av sorenskriver Anne Gro Aanensen Kleven, fire dommere og tre dommerfullmektiger.
The Glove

Handling

Sam Kellough er en moderne dusørjeger i Los Angeles som bestemmer seg for å fakke Victor Hale, en storvokst afroamerikansk eksfange som har en dusørpris på 20 000 dollar hengende over seg. Men Victor Hale er ikke bare den som blir jaget, han jager også selv. Etter å ha blitt mishandlet i fengsel er han nå ut etter hevn overfor sine tidligere fangevoktere. Han oppsøker dem en etter en og dreper dem med samme instrument de en gang mishandlet ham med, en stor lærhanske med kraftig stålbeslag.

Om filmen

The Glove ble ikke satt opp på norsk kino, men ble utgitt på video i 1982 av Novio.
Restanse

Restanse (latin, stå igjen) er et begrep som nyttes innen økonomi og generell saksbehandling for gjeldsposter, eller gjenstående poster til avskriving.
Innen økonomi omtales den delen av en gjeldspost som ikke er betalt for restanse. Det kan være en støttegjeldspost, eller et ubetalt beløp som har gått til forfall, over betalingsfristen. En restanse kan dermed bli gjenstand for inkasso. På engelsk nyttes ordet Arrears synonymt for denne bruken av begrepet.
Innen saksbehandling betyr restanse at det gjenstår poster som må avskrives, eller saksbehandles. En restanseliste utarbeides gjerne for å gi oversikt over de postene som må gjennomgås, besvares, journalføres eller arkiveres. Ved siden av formelle saker til behandling kan det også være notater, e-poster eller brev.
Autobahn til Union

Autobahn til Union er en EP med Gatas Parlament, utgitt i 1994. Dette er den første rap-utgivelsen på norsk noensinne.
Ada Kaleh

Ada Kaleh (tyrkisk for «Festningsøyen») var en liten øy i Donau som var bosatt av tyrkere, og oversvømt da Jernporten, et vannkraftverk, ble bygd i 1970. Øyen lå omtrent 3 km nedenfor Orşova og var 1,75 km lang og 0,4-0,5 km bred.
Øyen var en tyrkisk eksklave og hadde en moské og mange trange og skeive smug, og var kjent som en frihavn og et sted for smuglere. I tillegg til tyrkere levde mange andre etniske grupper her.
Øyen var omringet av en mur som østerrikerne bygde der i 1669 for å forsvare den mot tyrkerne. I 1699 kom øyen inn under tyrkisk kontroll, fra 1716 til 1718 var den under Østerrike og etter en fire måneder lang beleiring i 1738 var den tyrkisk igjen. Østerrike gjenerobret øyen i 1789, men måtte gi den tilbake til tyrkerne som følge av en påfølgende fredsavtale. Etter dette ble øyen mindre militært viktig.
I 1804, under det første serbiske opprøret ledet av Milenko Stojković, som ble fanget og henrettet av dahiaer, flyktet Stojković fra Beograd og søkte tilflukt på øyen.
I 1878 tvang Berlinerkongressen Det osmanske riket langt sørover, og øyen kom inn under Østerrike-Ungarn, selv om den var eid av den tyrkiske sultanen. Innbyggerne hadde goder som skatte- og tollfritak og var ikke vernepliktige. Da Det osmanske riket ble løst opp i 1923 valgte innbyggerne å bli innlemmet i Romania.
Ada Kaleh-moskeen fra 1903 ble bygd over et tidligere fransiskanerkloster. Innbyggerne levde i hovedsak av tobakksdyrking og fiske, og senere også turisme. De siste årene øyen eksisterte hadde den mellom 600 og 1000 innbyggere.
Da demningen ble bygd ble enkelte bygninger på øyen flyttet til den nærliggende øyen Şimian, inkludert deler av murverket i katakombene til festningen, moskeen, basaren, huset til Mahmut Pasha, gravplassen og flere legemer. Innbyggerne på øyen valgte å emigrere til Tyrkia istedenfor å slå seg ned på Şimian.
Zaragoza

Historie

Byen var en romersk utpost kalt Caesaraugusta, grunnlagt under Augustus. Før dette var byen kun kjent under det keltiberiske navnet Salduba.
Fra 1018 til 1118 var Zaragoza en av Taifakongedømmene, uavhengige muslimske stater som dukket opp i det ellevte århundre etter Córdoba-kalifatets kollaps. I 1118 ble byen gjenerobret av de kristne og gjort til hovedstad i kongeriket Aragón.
Zaragoza var også åstedet for to kontroversielle martyrdødsfall i forbindelse med den spanske inkvisisjonen, Dominguito del Val, en korgutt i basilikaen, og Pedro de Arbués, inkvisisjonens overhode.
Byen ble også utsatt for to berømte beleiringer under Napoleonskrigene, den første fra juni til august i 1808, den andre fra desember 1808 til februar 1809.

Økonomi

I tillegg til en fordelaktig geografisk plassering etablerte General Motors en Opel-fabrikk i en landsby i nærheten av Zaragoza i 1982. Med en stadig nedgang i jordbruksinntekter har denne fabrikken blitt en av hovedpilarene i regionens økonomi, sammen med et par andre større fabrikker. For tiden nyter Zaragoza også godt av prosjektene knyttet til Expo 2008, den neste offisielle verdensutstillingen. Zaragoza har alltid vært et knutepunkt i Spania, noe som ble forsterket ved etableringen av høyhastighetsjernbanenettverket i 2003.
Telodorcus lachnosternus

Utseende

En middelsstor til stor (hannen 37-45 millimeter), halvblank, rødbrun til svart, nokså avlang hjortebille, hannens kjever nokså rette med et par små tenner. Hunnen er mye mindre enn hannen.

Utbredelse

Arten lever på Filippinene.
Sigmund Rascher

Sigmund Rascher (født 12. februar 1909 i München, død 26. april 1945 i Dachau konsentrasjonsleir) var en tysk lege som først og fremst er kjent for sine medisinske eksperimenter på konsentrasjonsleirfanger som domstolen i legeprosessen i Nürnberg karakteriserte som umenneskelige og forbryterske. Få dager før frigjøringen av leiren ble Rascher skutt av SS for å ha medvirket til at hans kone hadde bortført minst ett barn og utgitt det for å være deres eget.

Biografi

Efter studier i Sveits vendte han tilbake til sin fødeby i 1934, hvor han mottok sin doktorgrad i 1936. Samme år meldte han seg inn i nazistorganisasjonen SA, og i 1939 gikk han over i SS.
Fra da av gjorde han karriere i Det tredje rike, hovedsakelig ved hjelp av eksperimenter for å måle menneskekroppens reaksjoner på ekstreme belastninger, slik som kulde.
Solvaykonferansen

Solvaykonferansen er en internasjonal vitenskapelig konferanse, første gang arrangert i Brussel i Belgia i 1911.
Little Midland

Little Midland eller LM var en britisk 4-hjuling, en sykkelbil laget fra 1910 til 1922 bygget av Little Midland Light Car Co Ltd. på ulike steder i Lancashire.
Selskapet ble stiftet i Clitheroe av William Cunningham. Hans første bil som ble laget i 1905 hadde et lett to-seters åpent karosseri og ble drevet av en 7,5 Hk, en-sylindret motor. I 1907 dukket en større 9 Hk fire sylindret modell opp med et fem seters karosserier. Muligens ble det bare bygget et eksemplar. En modell som kom i 1911 ble drevet av en JAP 964 cc,  7 Hk V twin luftkjølt motor som drev bakhjulene via en 2-trinns girkasse og kjededrift.
Etter en presentasjon av 1913 modellen, på 1912 Motorcycle and Cycle Car utstillingen på Olympia, ble det sagt at det var en av de første sykkelbiler som var bygget i England, og at det hadde blitt bygget kun en modell i de siste 2 år. Motoren var en luftkjølt 8 Hk JAP V-twin med Bosch magnettenning og B og B forgasser. Motorkraften gikk gjennom en metall-til-metall-plate clutch, deretter kjededrift til girkassen med to hastigheter fremover. Det ble opplyst at motoren kunne startes fra førersetet, men mekanismen ble ikke forklart. Vekten var 5 cwt og den kostet 95 guineas.
Etter første verdenskrig i 1919 ble det gjort forsøk på å gjenopplive produksjonen under nytt eierskap og selskapet ble registrert som Midland Light Car Co Ltd. basert i Duke Street, Blackburn. Selskapet ble omorganisert i 1920 og flyttet til Southgate Works, Preston. Etterkrigsbilene hadde en 980 cc  JAP væskekjølt  V-twin-motor med membran clutch og tre-trinns girkasse med kjededrift til bakakselen. Fjæringen var kvart elliptiske fjærer på alle hjul. Karosseriet hadde to seter pluss et svigermorsete og kostet 200 pund i 1920.
Schneider Canet-kanon

Schneider Canet-kanoner betegner en type hurtigskytende kanoner utviklet av den franske ingeniøren Gustave Canet. Canet var konstruktør for det franske firmaet Schneider et Cie. Schneider et Cie var opprinnelig et smelteverk grunnlagt i 1836 av brødrene Eugène og Adolphe Schneider i Creusot i Bourgogne, Frankrike. De spesialiserte seg på produksjon av produkter fra tungindustri, særlig våpen, men også turbiner, generatorer og lokomotiver. Firmaet eksisterer den dag i dag under navnet Schneider Electric SA.
Schneider-Canetkanonene har navn etter Schneiders overingeniør Gustave Canet (1846–1913) som utviklet en hurtigskytende 32 cm skipskanon. På basis av denne designet han videre et særlig system for 7,5 cm bergkanoner og videre 12- og 15,2 cm festningskanoner.
Norgesmesterskapet i boksing 2014

Norgesmesterskapet i boksing 2014 ble arrangert 8. mars i Tønsberg.
Kongepokalen ble vunnet av Salavat Khatuev. Forbundspokalene ble vunnet av Fam Elgan og Kai Robin Havnaa. Beste klubb ble Tønsberg-Kameratene.
Solaris (1972)

Handling

Det viser seg at den fjerne planeten Solaris skjuler en slags form for intelligens. Denne intelligensen har forårsaket psykiske forstyrrelser hos astronautene på en romstasjon i nærheten. En annen astronaut, Kris Kelvin, drar til romstasjonen for å undersøke saken. Vel fremme blir han selv også utfordret på det psykiske planet. Kona hans, som har vært død i flere år, materialiseres ut fra det blå – noe som fører Kelvin inn i forstyrrende tanker.

Solaris og 2001

Det trekkes ofte paralleller mellom Solaris og Stanley Kubricks 2001: En romodyssé (1968). Mange kaller Solaris for Russlands svar på 2001.
Noen er uenige i dette, etter som Solaris fokuserer mer på forholdet mellom mennesker enn forholdet mellom menneske og maskin.
Like før filminnspillinga av Solaris startet, såg Tarkovskij Kubricks film. Han syntes filmen var kald og steril, og dermed skapte han en mere menneskelig science fiction-film.

Soderberghs versjon fra 2002

I 2002 lagde Hollywood-regissøren Steven Soderbergh sin egen versjon av Stanisław Lems roman. Her hadde den høyt profilerte skuespilleren George Clooney hovedrollen som Kris Kelven. Filmen ble produsert av James Cameron.
Tiger City Jukes

Tiger City Jukes er et norsk blues- og rockeband stiftet av Knut Eide og Harald Stokke i 1995. Bandet har siden 1995 turnert jevnlig i Norge, Europa og USA.

Historie

Tiger City Jukes spilte inn sin første skive High Temperature med Martin Windstad på trommer og Rune Endal på bass i 1995 og startet turnering med den besetningen.   
I 1997 turnerer bandet intensivt i Norge. På vårparten spiller de inn plata White Line Fever hos Per Fredrik Kjølner i Tønsberg. White Line Fever gis ut av plateselskapet Blue Mood Records.   
I 1998 gjør de sin første store jobb i Sverige, på Mönsterås Bluesfestival, noe som åpner for flere gode klubbjobber i Sverige. Flere norske bluesfestivaler følger på i løpet av sommeren. I oktober gjør bandet sin første turné i Finland, med festivaljobber i Karleby og Jyväskylä. De gjør også sine første jobber som backingband for den amerikanske bluesartisten og munnspilleren Rock Bottom, som også er kjent fra The Silver King Band. Som en følge av samarbeidet med Rock Bottom, gjør Tiger City Jukes sin første turné i USA i 1999. I løpet av sommeren går Tiger City Jukes i studio i Spydeberg, ved Studio Nova, for å spille inn Ride In Style.   
I januar 2001 går Tiger City Jukes i studio hos Martin Hagfors’ Home Groan Studio, og spiller inn plata Sex, Money and Violence.  
I 2004 blir bandet utvidet til "Tiger City Jukes and The Jukettes" med Linda Kvam og Henriette Myhre. 
I 2009 blir Atle Rakvåg, som ellers spiller bl.a. med JT Lauritsen og Åge Sten Nilsen, ny bassist, og Helge Hovland blir med i bandet som tredje gitarist. Terje Johannesen, musiker og komponist fra Tønsberg, får jobben med å produsere den nye plata, og i desember starter innspillingen i studioet Lydkjøkkenet i Oslo.  
Utgivelsen Moonlight Crying blir mikset av Ulf Holand og gitt ut i 2013.  
I juni 2019 gir bandet ut sin sjette plate, Live i Artilleriverkstedet, som er som navnet bekrefter, spilt inn live i Artilleriverkstedet på Karljohansvern i Horten 1. september 2018. Her er bandet utvidet fra en kvintett til ni personer på scenen for å gjenskape stemningen fra Moonlight Crying utgivelsen. Terje Johannesen og Frode Grøtting bidrar med messing- og tre-blås samt perkusjon, og Linda Kvam og Marianne Eide forsterker vokalharmoniene.  
Denne konserten ble også filmet av produksjonsselskapet Supercruiser, og en femogførti minutters konsertvideo er tilgjengelig via bandets YouTube kanal.
Kabindeknomiosoma

Utseende

En liten (9 millimeter), bred, kastanjebrun oldenborre. Forkroppen er kraftig hårete. "Snuten" (clypeus) er rundet. Antennene er åtte-leddete med en tre-leddet vifte av nokså korte blader. Beina er kraftige, leggene (tibiae) utvidete mot spissen.

Utbredelse

Arten er kjent fra den Den demokratiske republikken Kongo.
Bokhandleren i Kabul

Bokhandleren i Kabul – Et familiedrama er en sakprosabok skrevet av Åsne Seierstad og utgitt i 2002 på forlaget Cappelen Damm AS. Seierstad mottok Bokhandlerprisen for boken i 2002.
Boken er skrevet med en metode som kalles «deltakende observerende intervju». Denne metoden gir en dyp innsikt i intervjuobjektet. Boken lå på topp på The New York Times' bestselgerliste i 41 uker i strekk.
Forfatteren ble kritisert for i innholdet i boken av bokhandleren selv, som egentlig heter Shah Mohammed Rais, og den omtalte bokhandleren saksøkte henne i Oslo tingrett. Denne saken tapte forfatteren, og dømtes til å gi bokhandlerens kone, Suraia Rais, en oppreisning på kr 125 000. I tillegg ble forlaget dømt til å betale et tilsvarende beløp. Retten mener boken krenket privatlivets fred og beskriver følelsene og tankene til bokhandleres kone uten å ha dekning for det. Videre skal Seierstad ikke ha handlet i god tro, og bokhandlerens kone er blitt krenket gjennom boken.
Dommen ble avsagt 23. juli 2010, og både Seierstad og forlaget anket denne.
Seierstad og forlaget anket dommen til Borgarting lagmannsrett der de ble frikjent i desember 2011. Dommen ble anket videre til Høyesterett og også der ble Seierstad frikjent.
Enosmaeus

Utseende

En middelsstor, avlang, lys brunlig trebukk. Antennene er nokså kraftige og litt lengre enn kroppen. Pronotum er rundet, bredest litt foran midten, med en midtfure i den fremre halvdelen. Dekkvingene er smale og jevnbrede, kraftig punkterte. Beina er nokså lange.

Utbredelse

Arten lever på Cuba, Hispaniola og Puerto Rico.
Fylkesvei 3394

Fylkesvei 3394 går mellom Krossli og Bandaksli i Tokke kommune. Veien er 7,9 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 803.
Urnordisk

Urnordisk er språkstadiet i de skandinaviske språk i tiden fra ca. 200 til 500 e.Kr, og var språkstadiet mellom urgermansk (ca. 2000 f.Kr. til ca. 200 e.Kr.) og synkopetiden (500–700 e.Kr.) – da de trykklette stavinger falt bort og det norrøne oppstod.

Utvikling

Urnordisk spaltet seg i forskjellige dialekter, som siden utviklet seg til selvstendige språk. Denne spaltingen fant sted i vikingtiden (ca. 800 til ca. 1050), og førte til at man fikk tre gammelnordiske språk: gammelvestnordisk (norsk-islandsk), gammeløstnordisk (svensk-dansk) og gammelgutnisk (på øya Gotland i Sverige). Til disse kom gammelislandsk etter Islands bebyggelse omkring 900. Først på 1000-tallet var forskjellen så stor, at man kanskje kan snakke om  språk i stedet for dialekter. Gammeldansk og gammelsvensk på den ene siden og gammelnorsk og gammelislandsk på den andre står hverandre svært nær. Man pleier å kalle de første østnordiske språk og de siste vestnordiske.

Gullhornene

Innskriften på gullhornene fra Gallehus i Sønderjylland, som sannsynligvis er fra 400-tallet e.Kr., er det best kjente eksemplet på urnordisk språk. Den lyder slik: ek HlewagastiR holtijaR horna tawido. Teksten ville på norrønt lyde omtrent slik: Ek Hlégestr hyltir táða horn. Gullhorninnskriften oversettes ofte slik: «Jeg Legjest fra Holt (eller skogmannen eller Holts sønn) gjorde hornet». «R» indikerer et fonem som uttales som en mellomting mellom stemt s og en tungespiss-r. I norrøn tid falt «R» sammen med «r». Det er den samme språkform en møter overalt i Skandinavia på urnordiske runeinnskrifter, men enkelte mener å se visse lokale forskjeller i grammatikken.
Urnordisk er et så gammelt nordisk språk, at tyske forskere har hevdet at gullhorninnskriften, og tilsvarende, like gjerne kunne vært kalt felles nordvestgermansk. Siden gullhornene dateres til 400-tallet e.Kr. og man mener urnordisk da i noen hundre år skulle vært atskilt fra urgermansk, ville likheten med urgermansk i alle tilfelle fortsatt være stor. Dette spørsmålet handler mer om definering av termer, enn det handler om betraktninger rundt det faktiske språklige materialet som foreligger.

Andre kilder

En annen og til dels kanskje eldre kilde til kjennskapet om urnordisk består i lånordene som har kommet over fra urnordisk til de finske og samiske språkene. Til grunn for disse ligger ofte eldre språkformer enn dem man finner i runeinnskriftene; dette kan tyde på at lånene til dels har funnet sted alt i de første århundrene e.Kr. (omkr. 500 eller tidligere). På den annen side er det vanskelig å skille disse ordene fra ord som har trengt inn i finsk fra gotisk.
En tredje og mindre rikholdig kilde er de nordiske steds- og folkenavnene hos latinske og greske forfattere fra de første 7 århundrene e.Kr., som f. eks. Strabon, Mela, Plinius, Tacitus, Ptolemaeus, Procopius og fremfor alle Jordanes (500-tallet).
Indiske elvedelfiner

Beskrivelse

Indiske elvedelfiner er relativt små, som regel 2-2,6 meter lange. Begge artene har, i motsetning til de fleste andre hvaler, tydelig markert nakke. Ryggfinnen er liten (kort) og de har et langt, smalt nebb og kjever fylt med tenner. Øynene er små og og mangler krystallinse, noe som gjør dem nærmest blinde.
I 2001 ble det anslått at det fantes omkring 1 100 indiske elvedelfiner.

Annet

På generelt grunnlag kan man hevde at alle elvedelfiner er svært utrydningstruet, fordi deres naturlige habitat står under konstant press. Overfiske og forurensning utgjør den største trusselen. Populasjone er dessuten svært fåtallige i utgangspunktet.
Asiadelfinen, som også er kjent som kinesisk elvedelfin, hvitflaggdelfin og baiji, ble erklært som «funksjonelt utryddet» den 13. desember 2006, etter at ledende eksperter i 45 dager hadde lett etter den i Chang Jiangelven, der den normalt lever, uten å finne spor av den. Den siste sikre observasjonen av dette dyret fant sted i september 2004.
Adolf Galland

Oppvekst

I 1927 begynte Gallands livslange interesse for flyging. Da kom det første seilflyet til en klubb i nærliggende Borkenberge. Galland reiste stadig de tre milene til flyklubben for å hjelpe til, og etterhvert også for å lære å fly. 17 år gammel fikk han sin første lisens.  Innen han rakk å ta artium, hadde han tatt ytterligere to lisenser, og var instruktør i klubben. Like etter at han gikk ut fra Hindenburg Gymnasium i 1932, var han blant 20 utvalgte som kom inn på Lufthansas flyskole.
Galland meldte seg til tjeneste i Luftwaffe i 1933. I 1937 var han en av de nærmere 19 000 tyske militære som kjempet i den spanske borgerkrigen i Legion Condor, og der fikk han verdifull kamperfaring.

Andre verdenskrig

I 1940 begynte han som jagerflypilot og fløy Messerschmitt Bf 109, og fikk status som ess under felttoget i Frankrike. Under slaget om Storbritannia fløy han som Gruppenkommandeur for III./Jagdgeschwader 26. I november 1941 hadde han skutt ned 94 fly, og ble General der Jagdflieger, sjef for jagerflygerne, da han bare var 29 år gammel. Han mottok Jernkorsets ridderkors (Ritterkreuz des Eisernen Kreuzes) med eikeløv, sverd og diamanter av Hitler personlig.
Mot slutten av krigen gjorde riksmarskalk Göring stadige utfall mot Galland som sjef for jagerflygerne. Göring holdt Galland ansvarlig for at de allierte bombeflystyrkene stadig fikk fritt spillerom over Tyskland, og mente flygerne hans var late og feige. Til slutt ble Galland avsatt som jagersjef, og erstattet av Gordon Gollob.

Jagerflygernes «mytteri»

Gallands tidligere stabssjef fra tiden i Legion Condor, Günther Lützow, samlet flere høyere flygeroffiserer i jagervåpenet og fikk et møte med Göring i Berlin i januar 1945. På agendaen var avsettelsen av Galland med et krav fra flygerne om en snarlig gjeninnsettelse av ham, samt en kraftig imøtegåelse av påstandene om latskap og feighet blant jagerflygerne. Göring ble rasende, beskyldte Lützow for mytteri, og avsatte ham og de øvrige tilstedeværende offiserene fra deres lederstillinger. Lützow ble forvist til Italia til en stabsstilling. Galland, som ikke var tilstede ved møtet, ble satt under overvåking av Gestapo. Da Hitler fikk vite om dette, grep han inn, avblåste overvåkingen og satte Galland til å lede en skvadron med jetflyet Messerschmitt Me 262, Jagdverband 44 (JV 44). Hit kom snart også flere «mytterister», blant andre Lützow og Johannes Steinhoff.
26. april ble Galland truffet av en splint i kneet på et tokt, og tilbrakte resten av krigen på sykehus. Han overga seg til amerikanske tropper i mai 1945.
Totalt skjøt Galland ned 104 fly på 705 oppdrag, ble skutt ned og overlevde fire ganger og var en av Tysklands mest dekorerte krigsflygere.

Etter krigen

Galland satt i krigsarrest til 1947. Etter krigen var han rådgiver for det argentinske luftforsvaret og arbeidet senere i den tyske luftfartsindustrien. Han var en av rådgiverne under filmingen av filmen Slaget om Storbritannia i 1963.
Vestregionen

Vestregionen er et regionalt samarbeidsorgan for 16 kommuner vest for Oslo, sammen med fylkeskommunene i Akershus og Buskerud.
Vestregionen ble opprettet i 1992 som et samarbeid mellom kommunene Bærum og Asker i Akershus fylke, Drammen, Røyken og Hurum i Buskerud, og de to fylkeskommunene.
I 2004 ble samarbeidet utvidet med Jevnaker i Oppland, Hole, Ringerike, Øvre og Nedre Eiker og Lier i Buskerud, samt Svelvik og Sande i Vestfold.
Sigdal, Krødsherad og Modum i Buskerud ble medlemmer i 2010.
Må ikke forveksles med regionen Vestområdet i Akershus fylke.
Tulipanslekta

Etymologi

Fra 1570, via nederlandsk eller tysk, tulpe, fra fransk, tulipe, fra tyrkisk, tülbent («turban», «tyll», «sammenbundet»). Den fulle formen av det tyrkiske ordet er representert i italiensk, tulipano, spansk, tulipan, men endingen -an forsvant i germanske språk, hvor det ble misforstått som en endelse.
Sankta Sunniva Kammerkor

Sankta Sunniva Kammerkor (StaS) er et blanda kor for unge sangere som ønsker å utvikle seg som ensemblesangere i Bergen. Koret ble startet i januar 2002 under navnet Sankta Sunniva Ungdomskor. Sankta Sunniva Kammerkor bruker ofte og gjerne navneforkortelsen StaS. Koret er et tilbud til unge sangere med interesse for god, klassisk kormusikk. Medlemmene er i alderen 16-25 år. StaS har høy aktivitet og har både norsk og utenlandsk kirkemusikk, madrigaler og folkeviser på repertoaret. Koret arbeider med alt fra renessansemusikk til helt nyskrevet musikk. Fra 2010 er koret en del av musikklivet i Bergen Domkirke menighet, og har øvingssted i Johanneskirken i Bergen.

Virksomhet

StaS har hatt konserter mange steder rundt om i Bergen, inkludert Domkirken, Håkonshallen og Grieghallen, men de har også turnert i resten av Hordaland og Sogn og Fjordane.
Koret fremfører kirkemusikk og verdslig musikk i den europeiske kortradisjonen. Repertoaret er i hovedsak a cappella, men koret har minst ett prosjekt hvert år der sangerne får prøvd seg som solister i verk fra barokken akkompagnert av orkester. Koret blir dirigert av Tore Kloster.
Koret har årlige konsertturer til London, og i 2004, 2006, 2008 og 2010 har koret hatt lengre utenlandsturneer til henholdsvis Transilvania, Latvia, Ungarn og til Toscana i Italia.