google/wiki40b huggingface dataset:
Snakeboard

Et Snakeboard eller streetboard er et todelt rullebrett med en «bar» som gjør at fremre og bakre ben kan vris utover eller innover sammen med hjulene slik at det er mulig å bevege seg fremover uten å ta beina i bakken.
Snakeboard ble funnet opp av James Fisher og Oliver Macleod-Smith som vokste opp i Johannesburg i Sør-Afrika. I en alder av 19 år lagde de den første prototypen av snakeboard av en gammel rulleskøyte, et rørstykke, to kryssfinerbiter og forskjellig andre småting. De to unge oppfinnerne fant ut at den første prototypen ikke levde opp til deres forventninger, men det gav dem tillit til at denne oppfinnelsen hadde potensial. De eksperimenterte derfor videre med forskjellige materialer (tre, aluminium og plast), men de skiftet aldri det opprinnelige designet til snakeboardet.
Prinsippet er som følger: Man får fremdrift på brettet ved å vri overkroppen mot høyre eller venstre samtidig som man tåer inn eller tåer ut mens man står på brettet. Det er på samme måten som en slange beveger seg, derav navnet.
Snakeboard kan også utstyres med bindinger, noe som gjør det egnet til å tørrtrene snowboard og surfebrett. Det gir samme brettfølelsen, og det kan brukes i halfpipe, på hopp og i slalåm. 
Snakeboardet inneholder støpte komponenter laget av fiberforsterket nylon kjent som Zytel ST801, samt metallforseglet C3-kulelagre i hjulene og svingehengslene. Som et resultat av dette har et moderne snakeboard høy slitestyrke.
The Band Perry

The Band Perry er en amerikansk countrymusikkgruppe sammensatt av søsknene Kimberly Perry (vokal, gitar, piano), Reid Perry (bassgitar, bakgrunnsvokal), og Neil Perry (mandolin, trommer, trekkspill, bakgrunnsvokal). De signerte Republic Nashville i august 2009 og ga ut sitt selvtitulerte debutalbum 12. oktober 2010. Deres andre album, Pioneer, ble utgitt 2. april 2013. «If I Die Young» nådde nummer 1 på US Billboards Hot Country Songs og Hot Adult Contemporary Tracks musikklister og har blitt sertifisert kvadrupel platina. Gruppens andre album, Pioneer, skapte i tillegg nummer en-singlene ved «Better Dig Two» og «DONE.», pluss Topp-10-hittene «Don't Let Me Be Lonely» og «Chainsaw».
John Baskerville

Liv

Baskerville ble født i landsbyen Wolverley i nærheten av Kidderminster i Worcestershire. Han drev et trykkeri i Birmingham. Han var et medlem av Royal Society of Arts, et tverrfaglig samfunn i London, og var også omgangsvenn og kjent med flere av medlemmene av Lunar Society, en sosial klubb for intellektuelle. Han ledet skriftskjærer John Handy i formgivningen av flere skifttyper av relativ lik framtoning. I 1757 utga Baskerville en bemerkelsesverdig quarto-utgave av den latinske dikteren Vergil på vevd papir med sine egne skrifttyper. Det tok tre år å fullføre boken, men den fikk et slik oppmerksomhet for sin eleganse at han ble utpekt som trykker for Universitetet i Cambridge det påfølgende året.
John Baskerville gjorde trykkeriarbeid for universitetet i 1758, og selv om han personlig var en ateist, trykte han en strålende folioutgave av Bibelen i 1763. Hans skrifttyper ble meget beundret av Benjamin Franklin, selv en trykker og medlem av Royal Society of Arts, og han tok bøkenes formgivning med seg til det nyopprettede USA hvor de ble tilpasset for flere av de statlige utgivelsene. Baskervilles utgivelser ble kritisert av sjalu konkurrenter og hans formgivning falt snart ut av moten. Men siden 1920-tallet har mange av hans skrifttyper ble gjenutgitt av skriftstøperier som Linotype, Monotype og andre. Fornyelser av hans formgivning, særlig skrifttypen som bærer hans navn, Baskerville. Det amerikanske skriftselskapet Emigre utga i 1996 en populær fornyelse av hans skrift, kalt for Mrs Eaves, oppkalt etter John Baskervilles hustru, Sarah Eaves. Baskervilles mest kjente skrifttype Baskerville representerer høydepunktet i skriftutviklingen, særlig overgangstypene og broen mellom de skrifttypene som kalles «gammel stil» og moderne stil.
Baskerville var også ansvarlig for betydelige innovasjoner innenfor trykking, papir og blekkproduksjon. Han utviklet en teknikk som framskaffet et glattere, hvitere papir som lot hans sterke, svarte skrift komme til sin rett. Han var også en foregangsmann i en fullstendig ny form for typografi med bredere marger og bevisst bruk av linjeavstand.
Som ateist ble Baskerville etter eget ønske gravlagt i ikke vigslet jord i hagen av sitt hus på eiendommen Easy Hill. Da det senere ble bygget en kanal gjennom hans landområde, ble hans legeme plassert i et lagerhus i flere år, før det i all hemmelighet ble plassert i en krypt i sognekirken Christ Church i Birmingham. Kirken ble revet i 1899, og hans levninger sammen med de øvrige i krypten ble lagt ned i katakombene i gravlunden Warstone Lane. Den senere store bygningen som bærer hans navn, Baskerville House, ble bygget på eiendommen Easy Hill.

Minnesmerker

En skulptur i portlandstein som minnes skrifttypen Baskerville, kalt for «Industri og geni», står til hans ære foran Baskerville House i Centenary Square i Birmingham. Den er gjort av en lokal kunstner, David Patten.
Forfatteren Arthur Conan Doyle, som i sin tid bodde i Birmingham, kan ha lånt Baskervilles etternavn for en av sine Sherlock Holmes-fortellinger, Hunden fra Baskerville – og som igjen ble lånt av Umberto Eco for figuren William av Baskerville i hans bestselgende roman Rosens navn.
Mario Jelavić

Karriere

Jelavić startet karrieren i kroatiske NK Omiš, og spilte for RNK Split, HNK Rijeka og HNK Hajduk Split som ung spiller. Han fikk sin profesjonelle debut som spiller for HNK Hajduk Split, da laget tapte 0–1 for NK Zadar 31. juli 2011.
Jelavić prøvespilte for Manchester City i 2013, men overgangen falt gjennom på grunn av problemer med oppholdstillatelsen. Han gikk til NK Slaven Belupo senere samme år, etterfulgt av VfL Bochum. Han spilte ingen førstelagskamper for VfL Bochum, og signerte for Atlético Madrid året etter, hvor han ble en del av klubbens reservelag.
Det ble 13. februar 2015 kjent at Jelavić var på vei til Åtvidabergs FF, og han ble presentert av klubben kun dager senere.
Langskipet «Haakon Haakonsson»

Langskipet «Haakon Haakonsson» er en rekonstruksjon av et vikingskip. Skipet forvaltes av foreningen Langskipet «Haakon Haakonsson» som har base i Bergen. Medlemmene foretar regelmessige turer med skipet både i inn- og utland.
Grungebru

Grungebru er stedet rundt to bruer over elva som renner ut av Grungevatn i Grungedal i Vinje kommune.
Dagens gamle Grunge bru hviler på to gamle steinsatte brukar fra ei bru som ble satt opp omkring 1840. Brukara hviler fortsatt på det gamle fundamentet, furustokker, som ligger såpass dypt at de aldri kommer over vann. Brua fra 1840 erstatta ei bru som trolig krysset elva ca 50 meter lenger nede. Aasmund Olavsson Vinje forteller i diktsyklusen Storegut at foreldra til Storegut giftet seg det året brua ble bygd. Etter det skulle året være 1763, men Vinje var som kjent dikter...
På begynnelsen av 1960-åra ble veien lagt om, og det kom en ny Grunge bru noen hundre meter nedenfor den gamle, der dagens Europavei 134 krysser elva.
Etter hvert har stedet rundt, og det nedlagte pensjonatet på vestida av elva, tatt navnet, men i en sammentrukket form: Grungebru. Grungebru turistheim ble først etablert som Grongebro hotel på begynnelsen av 1900-tallet, ett av de mange hotellene som lå langs vegen mellom øst og vest. I 1939 ble det overtatt av nye eiere og endret til turistheim. I 1971 ble det ungdomsherberge/vandrerhjem. Overnattingsdriften ble avviklet i 1997. Nå er huset privatbolig for tredje generasjons drivere.
Det er bosatt 7-8 husstander rundt Grunge bru.
Halltorp

Halltorp er et tettsted i Kalmar kommune i Kalmar län i Småland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 266 innbyggere. Det er det minste tettstedet i Kalmar kommune og ligger om lag 30 kilometer sør for Kalmar, hvor åkerlandskapet går over i skogsområder. Halltorp har barnehage og barneskole, 1.-6. trinn, mens 7.-9. klasse busses til Ljungbyholm.
Halltorp vokste fram rundt Halltorps kyrka, som er en festningskirke fra 1100-tallet. Den ligger ved et gammelt veikryss, hvor veien mellom Söderåkra, Halltorp og Voxtorp møtes mellom kysten og skogen. Halltorpselva var trolig også farbar ganske langt innover på den tiden. På begge sider av elva kan man i dag se fornminner fra bronsealderen og jernalderen. I 1899 ble jernbanelinja Kalmar-Torsås innviet, og da ble Halltorp en stasjon på linja.
Store deler av Halltorp eies av godset Värnanäs.
Eiterfeld

Historie

«Eitrahafeldon» er første gang omtalt i to kunngjøringer fra 18. juli 845, som omhandler et bytte av eiendom mellom kong Ludvig den tyske og abbeden Hatto I. ved klosteret i Fulda. Kong Ludvig kunngjorde at han ga fra seg sine landeiendommer i Eitrahafeldon i bytte mot noen landsbyer i Thüringen.
I 1816 kom Eiterfeld under landgrevskapet Hessen-Kassel, som fra 1866 av tilhørte Preussen.
Mimoceroplesis

Utseende

Ceroplesini er middelsstore til nokså store, mørkfargede trebukker. Noen arter har gule eller røde bånd på dekkvingene.

Utbredelse

Arten lever i Kongo.
Soga om svarvdølane

Soga om svarvdølane (Svarfdæla saga) er en islendingesaga fra 1200-tallet, som i dag kjennes i en omskrevet versjon fra 1400-tallet. Historien foregår i Svarfaðardal nær Eyjafjörður nord på Island på 900-tallet og handler om tre generasjoner av slekten i Svarfaðardalen.
Sagaen begynner med landnåmsmannen Torstein, som er sønn av en av Harald Hårfagres menn, og får den svenske sagnkongen Herröd som svigerfar. Torstein flytter til Island sammen med sin yngste sønn Karl den røde. Det meste av sagaen handler om Karl og om hans uvennskap med naboen Ljotolf gode. Den siste delen av sagaen skildrer tredje generasjon; Karls sønn Karl den tause, og om at han forbedrer forholdet til Ljotolf og Ljotolfs sønn Valla-Ljot, som får sin historie fortalt i Valla-Ljóts saga - som regnes som en oppfølger.
En annen hovedperson i historien er vikingen Klauve, som gifter seg med Yngvild fagerkinn. Klauve vender tilbake som spøkelse etter sin død; da bærer han sitt avhugne hode i hendene. Yngvild har ansvar for både Klauves og Karl den eldres død, og Karl den yngre hevner faren ved å drepe Yngvilds tre sønner og deretter selge henne utenlands som slavinne.
Teksten og fortellingen har gjennomgått svært mange faser og stilskifter. Den første versjonen av sagaen ble skrevet på midten av 1200-tallet, «med støtte i mundlig bygdetradition, litterære forbilleder og folkelige sagnmotiver». Denne versjonen av sagaen er tapt i vår tid, men deler av stoffet er bevart i Landnámabók og i Þorleifs þáttr jarlsskálds. Da Sturla Tordsson skrev sin versjon av Landnámabók ca 1270-80, ser det ut som om han har kjent og brukt Svarfdæla saga i sin eldste versjon. På 1400-tallet ser det ut til at sagaen har blitt utvidet og omarbeidet, «efter den nye tids smag, for barokke overdrivelser» eller «in its late extant form, the saga is marked by an element of stylistic extravagance». Sagaforskeren Jónas Kristjánsson mener at det er påfallende stilforskjeller mellom det nye tilføyede stoffet i første del («udførlige beskrivelser av deres bedrifter på vikingetogter i sagnhistoriske omgivelser; indflydelse spores hovedsagelig fra foraldersagaer som Orvar Odds saga») og «en særdeles klodset og ubehjelpelig» hoveddel av lokalt tradisjonsstoff, som også i seg selv er svakt sammenredigert.
Sagaen er ikke tidligere oversatt til norsk, og ble første gang oversatt til nynorsk av Lars S. Vikør i fembindsverket Islendingesagaene, 2014.
Storfjorden (Ørsta)

Storfjorden er en fjord i Ørsta kommune i Møre og Romsdal. Dette er fjorden innom Hjørundfjorden, og er 11 kilometer lang. Fjorden begynner mellom Hustadneset og Stålbergneset, hvor Norangsfjorden tar av mot øst, og går inn til bygda Bjørke i fjordbotnen.
Fjorden ligger i fjellområdet Sunnmørsalpene, med fjell på over 1500 moh på begge sider.
Med unntak av den isolerte bygda Skår på vestsida er den ytre delen av fjorden ubebodd. Langs den indre delen av fjorden ligger på østsida bygdene Viddal og Leira, mens bygda Finnes ligger på vestsida. Fylkesvei 41 går fra Viddal og inn fjorden til Bjørke og videre opp Skjåstaddalen.
Fabel X

Fabel X er en roman av den norske forfatteren Finn Carling, utgitt i 1984.
Hovedperson er maleren Thomas Block, 53 år gammel. Block kjenner på midtlivskrise og resignasjon, konkret uttrykt i hans ufullførte drøm om å male havet mens det er helt stille. I form er boken mer en moralsk fabel enn en realistisk roman.
Aftenpostens anmelder Johan Fr. Heyerdahl mente at «Finn Carling vil fortelle om det ukjente i oss selv. Stadig har han ønsket å berette om vårt forhold til verden, virkeligheten og våre medmennesker. Årets bok betyr ikke noe brudd i så måte, men formen er anderledes. Lyrikeren kommer tydeligere frem. Carling er villere og galere enn før, og den som lar seg lokke med på reisen, får også et spennende innblikk i dikterens verksted. Det er en fest å lese hovedpersonen i diskusjon med forfatteren»
Carenesycha

Utseende

Middelsstore, kraftige, lyst brunlige eller gråbrune trebukker. Antennene er omtrent så lange som kroppen. Pronotum er tønneformet uten pigger på kantene. Dekkvingene er har en butt tann på "skuldrene" og er nesten jevnbrede, med et lyst, skrått tverrbånd.

Utbredelse

Slekten er kjent fra Colombia og Ecuador.
Birkenhead

Etymologi

Navnet Birkenhead kommer muligens fra det angelsaksiske bircen som betyr bjørk, som det engang vokste mange av på neset som stakk ut i elva ved Woodside. En annen oppfatning er at navnet kan være avledet av elva Birket som munner ut her.

Historie

De tidligste opptegnelser viser at ferga over Mersey kom i gang fra Birkenhead i 1150 da benediktinermunker under ledelse av Hamon de Mascy bygget et nonnekloster der. På grunn av den fysiske barrieren som lå i elva Mersey var Birkenhead avskåret fra den industrielle revolusjon i Liverpool, og byen beholdt sin jordbruksstatus fram til dampferger ble satt i drift i 1820.
The earliest records state that the Mersey ferry began operating from Birkenhead in 1150, when Benedictine monks under the leadership of Hamon de Mascy built a priory there.[4][5]
Skipsbygging startet i 1829. Et jernverk ble opprinnelig etablert av William Laird i 1824 og han fikk selskap av sin sønn John Laird i 1828.
Boligdrøm

Boligdrøm er et norsk magasin som dekker stoffområdene bolig, interiør. Utgiver er Egmont Hjemmet Mortensen. Boligdrøm kommer med 10 utgaver i året.
San (elv)

San er en 433 kilometer lang elv i det sørøstre Polen. Elvens kilde ligger i sørøstre del av Bieszczady nasjonalpark på den ukrainske siden av grensen. San flyter hovedsakelig gjennom de nordøstre Karpatene men etter byen Jarosław gjennomflytes lavlandet frem till munningen i Wisła nær byen Sandomierz.
Kort etter kilden danner elven en 50 km lang strekning av grensen mellom Ukraina og Polen. Også et kort stykke nær Przemyśl fungerer som grense. Elvens avrenningsområde eär 16 860 km². 14 390 km² ligger i Polen, resten i Ukraina.
Blant større byer som ligger ved elven er blant annet Sanok, Dynów, Przemyśl, Jarosław og Stalowa Wola.
'Allo 'allo!

Teater

I tillegg til TV-serie gjennom mange år ble 'Allo 'allo! også en massiv suksessfull rullende teaterforestilling med de fleste av den opprinnelige rollebesetningen fra TV-serien. Teaterutgaven turnerte i årene 1986 til 1992, inkludert tre oppsetninger i London forutenom internasjonale oppsetninger.
I januar 1990 ble hovedrolleinnehaver Gorden Kaye livstruende skadd av en stolpe i hodet ved en bilulykke. Oppsetningen i London Palladium ble da spilt av avløseren John Larson, og da forestillingen var i Australia med den australske komikeren Max Gillies.
IPO

IPO ble den 01.01.2019 erstattet av, og endret navn til IGP (av tysk Internationale Gebrauchshunde Prüfungsordnung)

Prøveprogrammet (IPO)

IPO (av tysk internationale Prüfungsordnung = internasjonal prøveordning) var en konkurransesport der hund og fører (ekvipasje) konkurrerte i de tre hovedgruppene Gruppe A (Spor), Gruppe B (Lydighet), Gruppe C (Figurantarbeid). De tre gruppene var satt sammen for å teste hunders allsidighet som brukshund.

Gruppe A spor

Spor i IPO skilte seg fra tradisjonelle bruksspor. I et IPO spor belønnes ekvipasjen gjennom sin presisjonsevne, nøyaktighet og intensitet. Velegnet sporareal er alle naturlige underlag som f.eks gress, jord, åker, skogsbunn osv. Synlige spor skal så vidt det er mulig unngås.
Ett IPO3 spor skulle være lagt av fremmed person, minst 600 skritt langt, 5 langsider, 4 vinkler (90 grader), 3 gjenstander, minst 60 min. gammelt, søketid 20 min.
Det skulle benyttes ulike gjenstander i sporet. (Material: f. eks lær, tekstil, tre) Gjenstandene skal ha en lengde på ca.10 cm, en bredde på 2–3 cm, en tykkelse på 0,5 – 1 cm og må ikke skille seg vesentlig ut i farge fra underlaget. 
Dommerens bedømning skulle baseres på helheten av alle påvirkende faktorer. Av hunden forventes et nøye, intensivt og utholdende nesearbeid som tilsvarer hundens utdanningsnivå.
DigAnTel

DigAnTel er en tidligere amerikansk Linuxdistribusjon som var basert på CentOS. Distribusjonen var rettet mot næringslivet og hadde støtte for det Unix-baserte telefonsystemet Asterisk, FreePBX med IP-telefoni, Openfire, Vtiger CRM, postfix, OpenVPN og automatisk støtte for Polycom’s telefonsystem. DigAnTel sørget for å lime sammen disse teknologiene, og skapte således et telefonsystem for hjemmet og små bedrifter.
Distribusjonen hadde 32-biter x86 som plattform.
Versjon 3.0 ble lansert 30. mai 2010. Siste versjon var versjon 4.0 som ble lansert 9. oktober 2012
Back in Black

Bakgrunn

Back in Black var det første av AC/DCs album som ble innspilt uten bandets tidligere frontfigur og vokalist Bon Scott, som uventet gikk bort 19. februar 1980. Bandet vurderte å oppløses etter dødsfallet, men etter samtaler med Bon Scotts mor, Isa Scott, bestemte de seg for å fortsette. Kun uker senere ansatte de Brian Johnson som deres nye vokalist og tekstforfatter. Brødrene Young hadde allerede påbegynt arbeidet med bandets nye album før Bons død, og Bon Scott hadde skrevet flere tekster til nye potensielle låter. Likevel bestemte bandet seg for å gjøre om albumet og starte på nytt ved ansettelsen av Johnson. Robert John «Mutt» Lange, som produserte AC/DCs forrige plate, Highway to Hell, ble igjen bragt inn som produsent.
Dedikert som en hyllest til Scott og bygget på et tema av mortalitet og hedonisme inneholdt det endelige albumet noen av AC/DCs største hitlåter, inkludert tittelsporet «Back in Black», «Hell Bells», «You Shook Me All Night Long» med flere. Albumet skulle vise seg å bli AC/DCs mest populære album og ligger i dag på andreplass i rekken over bestselgende album noen gang  og det mest solgte bandalbum noen gang med over 42 millioner eksemplarer solgt globalt. Kun Michael Jacksons Thriller har solgt flere eksemplarer. Albumet står også oppnevnt i Guinness rekordbok som det mestselgende australske album noensinne.
Albumet ble remastret og gitt ut på ny i slutten av 1994, så igjen i Bonfire i 1997 og som en del av AC/DCs remasterserie i 2003. I tillegg ble en dobbelt-CD utgitt i 2005 hvor albumet var i et forbedret LPCM stereoformat og med videodokumentaren The Story of Back in Black.
Alice Wallenberg

Familie

Alice Nickelsen var datter av kjøpmann Nicolai Gotfried Nickelsen og Sophie Nicoline Budde. Familien var velstående, men etter mislykket spekulantvirksomhet gikk faren konkurs i 1866, og han tok deretter sitt eget liv. 
Alice Nickelsen ble i 1878 gift med den svenske finansmannen og politikeren, den senere utenriksministeren Knut Agathon Wallenberg (1853-1938). Paret fikk ingen biologiske barn, men i 1887 adopterte de Jeanne Nyström, som da var to år gammel, og ga henne navnet Nannie Wallenberg. Hun var en utenomekteskapelig datter av Jean Karadja Pasha, og dermed halvsøster av Constantin Karadja.

Sangerliv

Alice Nickelsen etablerte seg som operasangerinne i fødebyen Christiania i 1875. Hun fikk 20. oktober dette året, bare sytten år gammel, sin debut på Christiania Theater i tittelrollen i Glucks opera Iphigenia i Aulis i Wagners bearbeidede versjon. Hennes debut vekket stor oppsikt, og det ble sagt at hun aflagde Prøve paa et umiskjendeligt Talent, baade i musikalsk og dramatisk Henseende. 
Iphigenia i Aulis ble spilt 16 ganger i sesongen 1875-1876, med Alice Nickelsen i hovedrollen. Sammen med henne på scenen sto blant andre Amalie Døvle, Fritz Arlberg, Julius Saloman og Thorvald Lammers.
Alice Nickelsen ga flere konserter i Christiania i årene 1876 og 1877. Blant annet gestaltet hun rollen som Cherubino i Mozarts Figaros bryllup.
Deretter reiste hun til Paris for å studere sang. Der studerte hun først under veiledning av Masset, før hun ble opptatt ved musikkonservatoriet, som den første fra Norge.

Fru Wallenberg

Etter giftet med Wallenberg, etablerte Alice seg i Stockholm med ektemannen. Der inngikk de i den høyere svenske sosietet. Ekteparet Wallenberg ble mest kjent for sine store donasjone. I 1917 opprettet de Knut och Alice Wallenbergs Stiftelse (KAW), en stiftelse som bant annet bidro i finansieringen av Stockholms stadshus, Stockholms stadsbibliotek og Handelshögskolan i Stockholm. KAW-stiftelsen finansierte også forskning på landbruk og hagebruk. Gjennom denne forskningen ble det blant annet utviklet ny fruktslag. Eplet «Alice» ble som en hyllest til stiftelsen oppkalt etter Alice Wallenberg.
På gullbryllupsdagen i 1928 ga ekteparet Wallenberg 50 000 kroner til Trefoldighetskirken i Oslo. Beløpet gikk til nye glassmalerier i koret. Disse ble utformet av kunstneren Frøydis Haavardsholm.
Et av de største prosjektene som ble finansiert av Knut og Alice Wallenberg, var Uppenbarelsekyrkan i Saltsjöbaden utenfor Stockholm. I 1890-årene hadde Knut Wallenberg bekostet byggingen av Saltsjöbanan, noe som bidro til utviklingen av Saltsjöbaden til en ekslkusiv villaforstad. Ved byggingen av Uppenbarelsekyrkan i årene 1910-1913 deltok Alice Wallenberg aktivt på flere plan, både hva angikk utforming som det musikalske innholdet i det ferdige kirkebygget. Begge ektefellene ble siden stedt til hvile i et eget gravkor i kirken.
Alice Wallenberg var en periode styremedlem i Svenska sällskapet för rashygien.
Ahmadiyya fredspris

Utvelgelse, kunngjøring og tildeling

Arbeidet med utvelgelsen av den aktuelle kandidaten gjøres av en komité, og vinneren blir kunngjort på Jalsa Salana for ahmadiyyamuslimer i Storbritannia. Tildelingen av fredsprisen finner sted det påfølgende året i anledningen av den årlige nasjonale fredssymposium i en av Vest-Europas største moskeer, Baitul Futuh moskeen i London.

Norsk kandidatur

Den norske avdelingen av trossamfunnet, Ahmadiyya Muslim Jama’at Norge (AMJ Norge), arbeider også for å skape fred og harmoni på både det religiøse og verdslige planet gjennom forskjellige arrangementer, slik som religionenes dag og fredskonferanser, den siste i rekken var i 2019.
AMJ Norge arbeider med å fremme norsk kandidatur for Ahmadiyya fredspris.
Konduktør

En konduktør (gjennom fransk, fra latin av conducere «lede, påta seg», egentlig om en som har påtatt seg å føre en postvogn) er en tjenestemann på et transportmiddel som jernbanetog, sporvogn, buss eller ferge. Konduktøren arbeider med salg og kontroll av billetter, informasjon til de reisende og har oppsyn med ro og orden i transportmiddelet. Konduktøren har også ansvar for at materiellet er i forskriftsmessig stand, at nødutstyr er på plass og at godssendinger kommer dit de skal. Konduktøren har ansvaret for kundenes sikkerhet ved av- og påstigning og underveis på reisen.
Uirassu

Utseende

En middelsstor, slank, blank, svart trebukk, . Antennene er noe lengre enn kroppen. Pronotum er litt ujevnt sylindrisk, rundt dobbelt så langt som bredt. Dekkvingene er jevnbrede, med en rund, kremgul flekk litt foran midten og et lyst tverrbånd litt bak midten, i spissen med en skarp tann. Beina er lange, lårene på mellom- og bakbeina med to pigger i spissen.

Utbredelse

Arten er utbredt i Brasil (Bahia).