google/wiki40b huggingface dataset:
Hefei

Hefei  (kinesisk: 合肥; pinyin: Héféi) er en by på prefekturnivå og hovedstad i provinsen Anhui i det sentrale Kina. Befolkningen innen bygrensene anslås (2004) til 1 363 000, men hele storbyområdet har 4,22 millioner innbyggere.

Historie

Fra 700-tallet til 500-tallet f.Kr. var det en rekke småstater i Hefei-området, men de ble etter hvert erobret av kongeriket Chu. Det er gjort rike arkeologiske funn fra disse tidene.
Havnet Hefei ble gitt da Han-dynastiet organiserte området som fylke på 100-tallet f.Kr.. Fra 200-tallet til 500-tallet e.Kr. var dette et viktig grenseområde som de nordkinesiske og sørkinesiske riker ofte kjempet om; det førte til både omskiftende navn og administrative ordninger. I de tre rikers tid stod det ikke mindre enn fem slag om byen. I det største skal ifølge senere historiografi generalen Zhang Liao fra kongeriket Wei med 800 kavalerister ha klart å beseire en hær på 200 000 mann fra kongeriket Wu. 
Under Sui-dynastiet (581–618) og Tang-dynastiet (618–907) var det sete for prefekturet Lu, og var kjent under det navnet frem til 1400-tallet. Under Ming- og Qingdynastiene het byen Luzhou (庐州).
Byen var en kort tid provinshovedstad for Anhui mellom 1853 og 1862. Den skiftet navn til Hefei fylke i 1912. Etter den kinesiske seier etter den annen sino-japanske krig ble Hefei i 1949 atter hovedstad for Anhui.
I 1912 ble Tianjin-Pukou-jernbanen bygget, og den hadde trasé et stykke øst for Hefei. Dermed var Hefei mer i bakevjen, og byen Bengbu overtok mye av dens betydning. Men årene 1932–36 bygde et kinesisk selskap en jernbane som i sørvest knyttet Hefei til Yuxikou (ved floden Yangtze på motsatt bredd for Wuhu), og i nord knyttet byen til elven Huai He ved byen Huainan. Selv om jernbanen primært var bygd for å kunne utvikle de rike kullforekomstene nord i Anhui, medførte den at Hefeis økonomi fikk en ny oppblomstring ved at den kunne levere sine produkter til Wuhu og Nanjing.
Før var Hefei mest et administrativt senter og stille regional markedsby for det fruktbare landbruksområdet særlig sør for byen. Her ble det handlet med hvete, bønner, bomull og hamp, og det var bygd opp foredlingasindustri for klær, lærvarer, bambusprodukter og jernvarer.
Fra et folketall på rundt 30 000 midt i 1930-årene vokste byen til mer enn det tidoble i løpet av de påfølgende tyve år. Da den overtok som provinshovedstad etter Anqing i 1949 ble dens administrative rolle styrket. Men det meste av veksten skyldtes industriutvikling. Hefei fikk bomullsindustri, kullkraftverk, maskinindustri, aluminiumsverk, og kjemisk industri, blant annet av kjemisk gjødsel. Flere universiteter ble grunnlagt i byen.

Samferdsel

Kinas riksvei 206 løper fra kystbyen Yantai til kystbyen Shantou i provinsen Guangdong. Den løper gjennom provinsene Shandong, Jiangsu, Anhui, Jiangxi og til slutt Guangdong.
Kinas riksvei 312 løper gjennom området. Den fører fra Shanghai og ender på grensen mot Kasakhstan, og passerer blant annet Suzhou, Nanjing, Hefei, Xinyang, Xi'an, Lanzhou, Jiayuguan og Ürümqi.
Grunnfjorden (Øksnes)

Grunnfjorden er en fjordarm av Gavlfjorden på nordøstsida av Langøya i Øksnes kommune i Nordland. Fjorden strekker seg 1,7 kilometer vestover i myrområdet Stormyra.
Fjorden har innløp fra Bussingvika i øst, like sør for Gisløya og nord for gårdene Bustad og Sørvågen. Ved selve fjorden er det ingen bosetninger.
Solan Gundersens Vinterleker

Solan Gundersens Vinterleker er det uoffisielle norgesmesterskapet i skihopping og kombinert for barn i alderen 12-14 år. Det arrangeres årlig av Alvdal IL, med hopp i Sandeggbakken og langrenn i løypene ved bakken. Arrangementet er oppkalt etter forfatter Kjell Aukrusts figur Solan Gundersen. Aukrust var fra Alvdal, og beskrev også Sandeggbakken i sine bøker.
Hovedrennet for denne aldersgruppen ble først arrangert på Kongsberg under navnet Donald Duck-lekene. Det ble etter en tid flyttet til Savalen. Siden 1998 er det blitt arrangert i Alvdal. Lekene var fra starten av for 13- og 14-åringer; 12-åringene fikk delta for første gang i 2008. Langrennet under Solan Gundersens Vinterleker ble arrangert på Steimoegga til og med 2009, men er siden 2010 blitt holdt ved Sandeggbakken.
Deus Nemausus

Deus Nemausus var en keltisk gud som antas å ha vært skytsguden for byen Nîmes. Guden synes å ha blitt dyrket bare i dette området. Byen er med sikkerhet oppkalt etter guden. Noen kilder forteller at navnet Nîmes opprinnelig ble gitt på den skogen hvor den keltiske stammen Volcae Arecomici holdt sine møter. Andre sier at Nemausus var skytsånden som våket over vannkilden til stammen.
I sitt geografiske leksikon hevdet Stefanos fra Bysans at byen fikk sitt navn fra herakleiden Nemausios.
Acanaloniidae

Utseende

Middelsstore (gjerne 7 – 15 mm), grønne eller rosa sikader med et karakteristisk utseende helt dominert av de store forvingene, som dekker så godt som hele kroppen hos de voksne insektene. Disse har rett bakkant og omtrent rett avskåret ytterkant, forkanten er halvsirkelaktig buet med fortykket randåre (costa). Vingene er fargede og ugjennomsiktige med tett, lysfarget årenett. Hodet er forholdsvis lite, mye bredere enn langt, med middels store fasettøyne. Pannen er helt avrundet eller litt framskytende. Den synlige delen av thorax (den som ikke er dekket av forvingene) er trekantet. Beina er forholdsvis korte og kraftige. Nymfene er gjerne brunlige, litt knudrete og påfallende pukkelryggede. De skiller ut tråder av hvit voks fra bakkroppen som de delvis dekker seg med. Familien ligner på gruppen Flatidae, men er jevntover mindre.

Levevis

Både nymfer og voksne suger sevje fra mange ulike trær og urter. Nymfenes vokstråder tjener muligens til å beskytte dem mot uttørking, eller til å hindre at de blir fastklistret i de klissete plantesaftene de suger.
Det tette årenettet i vingene til de voksne individene gjør at vingene ligner små blader, de er slik godt kamuflert.
Den nordamerikanske arten Acanalonia bivittata bruker ca. 220 dager på å utvikle seg gjennom fem nymfestadier, og har dermed en generasjon hvert år.

Utbredelse

Familien har de fleste av artene i Sør- og Mellom-Amerika og det sørligste Nord-Amerika, men det finnes også noen i Sørøst-Asia og noen få i Afrika. Den har også blitt rapportert fra Australia, men dette dreier seg dels om feil, dels om arter som ikke lenger blir regnet til denne familien.
Sekken

Samfunn

Det går en 20 kilometer lang delvis asfaltert vei rundt øya, som har barne- og ungdomsskole og barnehage, samt dagligvarebutikken Samsen, bygd på dugnad. Andreas Lunnans programserie Rundt neste sving på NRK hadde i 2003 en dokumentar fra Sekken.
Skolen og barnehagen har flere ganger vært trua av nedleggelse som følge av nedskjæringer i det kommunale budsjettet, men dette har hver gang møtt motstand og demonstrasjoner fra folket på øya, og har ennå ikke skjedd.
I 2000 ble det fastslått at Sekken hadde landets lengste forventede levealder for kvinner, 94,5 år.
Sekken sogn ligger under Molde domprosti. Sekken kirke sto ferdig i 1908.

Historie

Håkon Herdebrei skal ha blitt drept av Erling Skakke i et sjøslag utenfor Sekken i 1162, og hvert år arrangeres det en turmarsj på øya til minne om dette.
Nicholas Oliver Lawson, viseguvernør for Floreana på Galápagosøyene og mannen som satte Charles Darwin på sporet av evolusjonsteorien, var født på Sekken i 1790 som Nikolai Olaus Lossius.
Sekken tilhørte Veøy kommune før den 1. januar 1964 ble en del av Molde kommune sammen med Veøya og Nesjestranda.
Navnet Sekken har ikke noe med en sekk å gjøre, men kommer fra norrønt /sæ-kinn/, som betyr noe slikt som «det bratte landet som stiger opp fra sjøen». Denne egentlige betydninga vises også i måten den innfødte lokalbefolkningen uttaler navnet på øya, /sekkjinn/. Sekken er nemlig den bratteste og høgeste øya i Romsdalsfjorden, mens de andre, som Veøya og Bolsøya, er relativt flate.

Samsen

I 1997 ble øyas eneste butikk, Bua, lagt ned. Tre år seinere, i februar 2000 ble det stiftet et aksjeselskap som skulle starte ny dagligvareforretning. Det ble solgt aksjer for over 400 000 kroner, og en butikk ble reist på dugnad.
Kildeseparering

Kildeseparering  er en avløpsløsning hvor gråvann fra vask og dusj er atskilt fra svartvann (toalett og urinal). Løsningen benyttes i kombinasjon med renseanlegg for gråvann, og som desentrale VA-anlegg.
Kildeseparering har sitt utgangspunkt i en tankegang om at alt vi produserer i dag skal kunne omskapes til noe nytt i morgen. På denne måten blir avfall en positiv ressurs, enten vi tilbakefører det til naturen (det store kretsløp) eller omskaper avfall til nye produkt (det lille menneskeskapte kretsløp). Kildeseparering handler om å tenke bruk og gjenbruk i kretsløp, fra vugge til vugge – ikke vugge til grav – som er dagens tradisjonelle tenkning. Det overordnete målet er å bidra med teknologi og kunnskap som gir profitt både miljømessig, økonomisk og sosialt. Dette er bærekraftighet hvor ny teknologi skaper forbedret levevilkår uten at dette tærer på livsgrunnlaget til framtidige generasjoner. Kildeseparering er en integrasjon av vann- og matforbruk og avfallet som dannes av dette. Systemet gir vannreduksjon, og omdanner avfall til rent vann, organisk gjødsel og fornybar energi, ved bruk av vannsparende kraner og dusjer og vakuumtoalett og oppsamling av organisk restavfall fra kjøkken og bad. Dette skjer i såkalte lukkete kretsløp. I slike kretsløp blir det å kaste organisk restavfall og toalettbesøk faktisk økologiske handlinger.

Metodene og teknologien

Metodene og teknologien bidrar til reduksjon og gjenbruk av vann, mens toalettavfall og organisk kjøkkenavfall blir omgjort til organisk gjødsel (fosfor, nitrogen og kalium)  og biogass.  Avfall blir i denne sammenheng omgjort fra å være et stort samfunnsproblem til noe verdifullt, en kilde til nytt nødvendig vann, lettomdannelig organisk gjødsel og fornybar energi, til nytte for landbruk og samfunnet generelt.

Gråvann og svartvann

Kildesortering er en sentral metodikk. Å sortere avfall der det dannes, vet vi er mest kostnadseffektiv. Derfor blir avløpsvann (septik) i dette systemet splittes i to, hvor utslippet fra vask og dusj (gråvann) skilles fra toalettavfallet (inkl vakuumtoalett) (svartvann). Gråvannet renses  (les mer om gråvannsrensing) i nærheten av bygninger, klart til rent utslipp eller til gjenbruk for vanning og vask på stedet. Dette er ideelt i områder med vannmangel. Svartvannet og det organiske matavfallet fra kjøkkenet samles og omdannet til energi og plantenæringsstoffer. Svartvann gjerne blandes sammen annet organisk avfall fra industri og landbruk. Dette løser et avfallsproblem.  Biogass kan benyttes til strøm, matlaging, varme eller transport. 
Ved å koble sammen vannbehandlingen med annet organisk avfall fra privat husholdning, storkjøkken og industri blir avfallsmengden redusert. Systemet er fleksibelt og kan benyttes i både i by, spredt bebyggelse og enkelthus alene. Systemet med kildesortering  kan gi gunstig økonomiske effekter og redusere praktiske avfallutfordringer for enkelthusholdninger, reiselivsnæringen, kommuner og gi gunstige effekter for landbruket. Flere bygg i Norge og andre land har tatt i bruk teknologien, og er også tilpasset restaurering av gamle bygg.
Jan Henrik Munksgaard

Biografi

Munksgaard er cand.philol. fra Universitetet i Bergen i 1971 med historie hovedfag, norsk mellomfag og kunsthistorie grunnfag. Han ble vitenskapelig assistent hos fylkeskonservatoren i Hordaland i 1971. Året etter ble han forskningsstipendiat ved Universitetet i Bergen. I 1975 ble han konservator ved Historisk museum i Bergen og i 1982 førstekonservator og visestyrer samme sted. Fra 1986 har han vært museumsbestyrer ved Vest-Agder fylkesmuseum.
Saab 32 Lansen

Historie

Saab 32 Lansen fløy første gang 3. november 1952. Det ble primært bygget som et angrepsfly men ble senere utrustet med overvåkingskameraer og benyttet som overvåkingsfly med primær oppgave å overvåke skipstrafikken i svenske farvann.
Nesten 350 fly ble bygget for det svenske luftforsvaret fra 1952. De ble gradvis faset ut og de siste var i bruk frem til 1978. Noen fly ble fortsatt brukt til målflyvning fram til 1997 og brukes fortsatt ved flystevner og på oppdrag fra det svenske instituttet for strålevern til innsamling av partikler for påvisning av radioaktivitet i stor høyde.

Varianter

Lansen ble bygget (og bygget om) i flere varianter, som fikk betegnelsene A 32A – J 32B – J 32D – J 32E – J 32U (utvikling) – S 32C

Veteran- og museumsfly

Norsk Luftfartsmuseum i Bodø fikk overdratt et eksemplar av Lansen i 1999. På grunn av manglende kapasitet i utstillingslokalene er flyet lagret, og tas frem til spesielle utstillinger.
Margrethe II av Danmark

Suksesjon

Som følge av at foreldrene, Fredrik IX og Ingrid, ikke fikk en sønn som kunne være tronarving, etterfulgte Margrethe til slutt faren som monark. Kongens yngre bror, Knud, var arveprins, og etter ham den eldste sønnen hans, Ingolf. Mange ville gjerne se Margrethe på tronen. I noen år hadde Folketinget vurdert å endre den danske grunnloven, men hadde latt det bli med tanken, ettersom en endring krevde at 45 % av folket med stemmerett skulle stemme for den. Statsminister Erik Eriksen fikk idéen om å ta kvinnelig arvefølge med i endringen, slik at flere ville stemme for. Selv om stort sett hele Folketinget var for endringen, og til tross for kongehusets popularitet, ble endringen bare såvidt vedtatt, med 46 % deltakelse. Tronfølgeloven av 1953 førte til at prinsesse Margrethe ble den første i arvefølgen. Hun ble dronning i 1972, og feiret i januar 2012 førti års regjeringsjubileum.

Annet

Blant dronning Margrethes ordener er også Storkorset med kjede av St. Olavs Orden.

Margrethe har kunstneriske interesser og evner. I 1977 illustrerte hun under pseudonymet Ingahild Grathmer en dansk utgave av J.R.R. Tolkiens Ringenes Herre. Siden har hun illustrert andre bokverk, designet kostymer for teater og film, og designet og brodert messehagel og bispekåper til flere kirker og bispedømmer. Hennes malerier har også oppnådd gode priser, og hun har hatt flere utstillinger.

Dekorasjoner

Dronning Margrethe II er innehaver av en rekke danske og utenlandske ordener og utmerkelser:
Hackescher Markt

Hackescher Markt er en plass i bydelen Mitte i Berlin. Det er et kulturelt sentrum, trafikknutepunkt og kjent utgangspunkt for Berlins natteliv.

Beliggenhet

Plassen ligger ved den sydlige enden av Rosenthaler Straße, hvor det tidligere lå festningsgraver. I tillegg møtes Oranienburger Straße, Große Präsidentenstraße, Neue Promenade og An der Spandauer Brücke ved plassen.

Historie

Området hvor plassen ligger, var opprinnelig sumpland. Først etter at festningsgravene ble revet, lot Berlins bykommandant, grev H. C. F. von Hacke plassen bygge etter ønske fra kong Fredrik den store. Plassen ble fort kjent som Hackescher Markt, og 23. juli 1840 fikk den offisielt dagens navn.
I det sene 19. og tidlige 20. århundre utviklet plassen seg til et sentralt trafikknutepunkt i indre by. I nærheten av plassen lå Berlin-børsen, som S-banestasjonen ved plassen også ble oppkalt etter. Under Tysklands deling lå plassen i Øst-Berlin og tapte mye av sin betydning. Etter gjenforeningen har den blitt bygget om og gjenvunnet mye av sin gamle betydning som kulturelt sentrum.

Sporvogn

Plassen er et sentralt knutepunkt for Berlins sporvei. Fra tre retninger kommer det fire såkalte MetroTram-linjer, hvorav to (M4 og M6) har sin endeholdeplass her, mens de to andre (M1 og M5) går videre til henholdsvis Am Kupfergraben og Hauptbahnhof. Kun tre linjer stopper her nattestid idet M6 ikke trafikkerer strekning mellom sentrum og Peterburger Straße om natten.

S-Bahn

Hackescher Markt er stoppested for alle S-Bahn-linjer gjennom Berliner Stadtbahn, for tiden S3, S5, S7 og S75; i tillegg stopper også togene i Deutsche Bahns bybane her. Stasjonen ble åpnet 7. februar 1882 og het den gang Börse. Den ble omdøpt til Marx-Engels-Platz 1. mai 1951 – et navn som var villedende siden plassen med det kjente monumentet over Marx og Engels befant seg 500 meter fra plassen. Etter Tysklands gjenforening fikk plassen tilbake sitt gamle navn i 1992.

Omgivelser

Plassen brukes ofte som møtested for folk som skal på bar eller diskotek. Det ligger i nærheten også tallrike severdigheter, bl.a. Monbijoupark, Hackesche Höfe, Lustgarten med Berliner Dom, Museumsinsel og Alexanderplatz. I Oranienburger Straße ligger Neue Synagoge, et jødisk gudshus.
Geir Karlstad

Karriere

Han var blant verdens fremste langdistanseløpere på 1980-tallet. Etter å ha blitt juniorverdensmester i 1982 deltok han for Norge i femten EM og VM, og oppnådde sammenlagtplassering i alle så nær som ett. I EM har han en tredjeplass, to fjerdeplasser og to sjetteplasser. I VM har han en tredjeplass, to sjetteplasser, en sjuendeplass og en åttendeplass. To ganger vant han verdenscupen på 5 000 m/10 000 m – i 1987 og 1992.
Etter å ha tatt en 4.-plass på 10 000 m under OL i Sarajevo i 1984 var forventningene store foran OL i Calgary i 1988 – særlig etter at han i desember året før hadde satt verdensrekord på både 5000 og 10 000 m i den nye olympiahallen. Her oppnådde han imidlertid bare en 8.-plass på 5 000 m, og falt på 10 000 m. Han revansjerte seg grundig under OL i Albertville fire år seinere, med gull på 5 000 m, bronse på 10 000 m og 8.-plass på 1500 m.
I åra 1986 til 1987 satte han verdensrekord på 10 000 m tre ganger, senka i alt rekorden med over et halvt minutt, og ble 4. desember 1987 i Calgary den første som gikk 10 000 m på under 14 minutter (13.48,51). På 5000 m satte han i det samme tidsrommet verdensrekord to ganger. Han ble tildelt Oscarstatuetten i 1986.
I 1992 ble Karlstad tildelt æresmedlemskap i Lillestrøm Sportsklubb. Styret i klubben begrunnet tildelingen med Karlstads sportslige prestasjoner, at han skal ha vært en fremragende ambassadør for LSK og stedet Lillestrøm og at han var et godt eksempel for andre idrettsutøvere.
Karlstad var norsk landslagssjef for skøyter fra 1998 til våren 2002.
Kiyú-Ordeig

Transport

Ruta 1 Brigadier General Manuel Oribe forbinder Kiyú-Ordeig med  Colonia (vest) og  Montevideo (øst).
Sholes and Glidden skrivemaskin

Sholes and Glidden skrivemaskin (også kjent som Remington Nr. 1) var den første kommersielt vellykkede skrivemaskinen. Den ble hovedsakelig konstruert av den amerikanske oppfinneren Christopher Latham Sholes, og ble utviklet med hjelp av boktrykkeren Samuel W. Soule og amatørmekanikeren Carlos S. Glidden. Arbeidet startet i 1867, men Soule forlot foretaket kort tid etterpå og ble erstattet med James Densmore, som ga økonomisk støtte og var drivkraften bak maskinens fortsatte utvikling. Etter flere kortvarige forsøk på å produsere den, ble maskinen kjøpt opp av E. Remington & Sons tidlig i 1873. Han var en geværprodusent som ønsket flere ben å stå på. Remington forbedret skrivemaskinen ytterligere før den til slutt ble lansert på markedet 1. juli 1874.
Skrivemaskinen utviklet seg fra å være en kuriositet til en praktisk gjenstand, med en grunnform som ble standard for hele bransjen. Maskinen omfattet elementer som ble fundamentale for alle skrivemaskiner, inkludert en sylindrisk valse, og et firerads QWERTY-tastatur. Den hadde imidlertid også en rekke mangler. Sholes og Glidden kunne bare skrive store bokstaver, et problem som ble løst av etterfølgeren, Remington Nr. 2. Det var heller ikke mulig for operatøren å se hva som ble skrevet mens det ble tastet inn.
I utgangspunktet fikk ikke skrivemaskinen entusiastisk respons fra publikum. Det manglet et etablert marked, den var kostbar, og den måtte ha en øvet operatør, noe som reduserte bruken. Dessuten ble maskinskrevne brev med bare store bokstaver oppfattet av mottakerne som upersonlige og fornærmende. Ny kommunikasjonsteknologi og voksende bedrifter på slutten av det 19. århundre hadde imidlertid skapt et behov for hensiktsmessig, leselig korrespondanse og skrivemaskinen ble etterhvert et vanlig kontorinventar. Skrivemaskinen er kreditert for å ha hjulpet kvinner inn i arbeidslivet, da mange ble ansatt for å betjene de nye maskinene.
Social-Demokraten (Sverige)

Social-Demokraten var en sosialdemokratisk dagsavis som ble utgitt i Stockholm 1884–1944. Den ble fortsatt frem til 1958 under navnet Morgon-Tidningen. Avisen var grunnlagt av August Palm.
Death Is Not Glamorous

Death is not Glamorous er et hardcore punk-band fra Oslo.

Historie

Bandet begynte å spille sammen i 2004, og ga ut en demo i september 2005. Denne ble plukket opp av det amerikanske plateselskapet State of Mind Recordings og re-utgitt i 2006. I 2006 kom også bandets andre EP Undercurrents på britiske Dead And Gone Records. Bandet turnerte i Europa og USA en rekke ganger i årene 2006-2009, og ga ut fullengderen Soft Clicks i 2008. Etter en lengre pause, slapp bandet Spring Forward våren 2011, og turnerte Europa med det amerikanske bandet La Dispute. Bandet kansellerte sin konsert på Hevy Fest i England grunnet festivalens samarbeid med Port Lympne Zoo og mannebladet Front.
«Polarstar»

Historie

«Polarstar» var bygget spesielt for selfangst, og i perioden 1949 til 1982 deltok den på selfangst ved Newfoundland. I tillegg hadde den mange oppdrag for både offentlige og private aktører, deriblant Norsk Polarinstitutt, sysselmannen på Svalbard og Store Norske.
I 1998 ble «Polarstar» tatt ut av kommersiell drift og besluttet at den skulle kondemneres. På grunn av skutas unike historie var det en gruppe entusiaster som gikk inn for å restaurere båten, og etter flere års arbeide gikk skuta på nytt i drift med hjemmehavn i Hareid. I 2014 ble den satt på Riksantikvarens liste over verneverdige fartøy som en representant for fangstfartøyene på 1900-tallet.

«Espen i isen»

I 1982 utga Thor Larsen boka Espen i isen etter sønnen Espens opplevelser med «Polarstar» på ekspedisjon til Svalbard. I boka skildres blant annet merking av isbjørn og polare fugler.
Dalidaivis Rodriguez Clark

Meritter

Ved Paralympiske sommerleker 2012 i London vant hun gull i 63-kilosklassen. Hun slo kinesiske Tong Zhou i finalen, og slo ut regjerende paralympiske mester Naomi Soazo i kvartfinalen.
East London Mosque

East London Mosque er en moské i bydelen Tower Hamlets i London. Den ligger mellom Whitechapel og Aldgate, i nærheten av City of London.
Den er en av Storbritannias største moskéer, og bygningskomplekset har blitt utvidet for å huse London Muslim Centre med bl.a. en grunnskole.
Tanken om å bygge en moské i London oppstod i 1910, og det ble opprettet et fond til støtte for arbeidet. I 1940 kunne man kjøpe tre hus på Commercial Road i den østlige delen av London, og året etter åpnet de sammenslåtte husene som East London Mosque. I etterkrigstiden ble moskéen et sentrum for mange arbeidsinnvandrere i London.
I 1975 eksproprierte de lokale myndighetene eiendommene, men stilte nye midlertidige bygninger til rådighet ved Whitechapel Road. Menigheten samlet inn penger til å bygge en ny moské fra grunnen av, og mottok betydelige gaver fra kongen av Saudi-Arabia. Syv år senere startet byggearbeidene, og i 1985 stod den nye moskéen ferdig.