Le Morte d'Arthur

Le Morte d'Arthur (opprinnelig stavet Le Morte Darthur, mellomfransk for «Arthurs død» er en sammensetning av sir Thomas Malory av romantiske fortellinger om den legendariske kong Arthur, dronning Guinevere, Lancelot, og ridderne av det runde bord. Boken tolker eksisterende franske og engelske fortellinger om disse litterære figurene foruten en del av Malorys eget originale bidrag, eksempelvis Gareth-fortellingen. Til tross for den franske tittelen er teksten på engelsk.
Le Morte d'Arthur ble første gang utgitt i 1485 av William Caxton. Boken er kanskje det best kjente engelskspråklige arthurianske litteraturen i dag. Mange senere forfattere som har vært opptatt av den samme legenden har benyttet seg av Malory som deres hovedkilde, blant annet T. H. White for hans populære roman The Once and Future King (1958) og Alfred Tennyson for hans fortellende dikt The Idylls of the King (1856–1885).

Winchester-manuskriptet

I juni 1934 oppdaget bibliotekar W. F. Oakeshott mens han katalogiserte biblioteket ved Winchester College et tidligere ukjent manuskript med Le Morte d'Arthur. Avisartikler har skissert at hva Caxton hadde utgitt i 1485 var ikke nødvendigvis nøyaktig hva Malory opprinnelig hadde skrevet. Oakeshott utga «The Finding of the Manuscript» i 1963, kronikkerte den innledende hendelsen og hans forståelse av at «dette faktisk var Malory», med «overraskende bevis på revisjon» i Caxtons utgave. Winchester-manuskriptet er ansett som hovedsakelig, skjønt ikke alltid, nærmere til Malorys opprinnelige tekst. I motsetningen til Caxtons trykte utgave, var Winchester-manuskriptet ikke inndelt i bøker og kapitler, noe Caxton også tar æren for i sitt forord.
Malory-forskeren Eugène Vinaver undersøkte manuskriptet kort tid etter at det var blitt oppdaget. Selv om han var oppmuntret til å produsere en utgave selv, avga Oakeshott prosjektet til Vinaver. Basert på sin opprinnelige undersøkelse av manuskriptet konkluderte Oakeshott i 1935 at den kopien som Caxton trykte sin utgave «var allerede inndelt i bøker og seksjoner». Basert på en mer omfattende undersøkelse av manuskriptet sammenlignet med Caxtons utgave kom Vinaver til en tilsvarende konklusjon, og i hans utgave fra 1947, The Works of Sir Thomas Malory, argumenterte han med at Malory faktisk ikke hadde skrevet en enkelt bok, men produsert en rekke av Arthur-fortellinger som var indre konsistente og selvstendige verker. Andre forskere har pekt på at Malory, særlig hans senere fortellinger, la til forbindelser til sine egne versjoner av hendelser fra tidligere seksjoner og argumenterte at Malory følte at fortellingene skulle henge sammen, selv om Malory ikke kom til det punkt å produsere en revisjon som oppnådde dette målet.
Antydninger på sidene i Winchester-manuskriptet tyder på at det ble oppbevart i Caxtons trykkeri på et tidspunkt i årene 1480 til 1483 da Caxton forberedte sin utgave Le Morte Darthur. Sidene ferskt fra trykkepressene ble lagt oppå manuskriptet og våt sverte med Caxtons bokstaver ble ved et ulykkestilfelle overført negativt på manuskriptet. Det antyder at Caxton benyttet seg av Winchester-manuskriptet sammen med et annet manuskript som siden har gått tapt. Tekstforskjeller mellom dette manuskriptet og Caxtons utgave antyder også at begge tekstene kom fra en felles original. 
Winchester-manuskriptet har blitt skrevet av to profesjonelle skrivere som arbeidet sammen en gang i tiden 1470 til 1483. Den mest påfallende trekket ved manuskriptet er dens omfattende bruk av rødt blekk. Mange av egennavnene, en del stedsnavn og fellesnavn er skrevet i rødt, foruten en del andre ting som initialer foruten rettelser som ble gjort direkte i teksten ved at ord i sort blekk ble strøket ut med rødt.

Senere utgivelser

Den viktorianske poeten Alfred Tennyson baserte sin gjenfortelling av legendene i Idylls of the King hovedsakelig på Thomas Malorys Le Morte d'Arthur og på walisiske Mabinogion, men mange utvidelser, tillegg og flere bearbeidelser, et kjent eksempel er skjebnen til dronning Guinevere. I Malorys tekst er dømt til å bli brent på bålet, men blir reddet av Lancelot. Hos Tennyson flykter dronningen til et nonnekloster, blir tilgitt av kong Arthur, angrer og blir i klosteret til hun dør. Tennyson omgår den tradisjonelle stavingen av flere navn for å få dem til passe med sine vers.
John Steinbeck benyttet seg av Winchester-manuskriptet og andre kilder for sin tekst i The Acts of King Arthur and His Noble Knights. Steinbeck arbeidet med Arthur i flere år, og boken ble utgitt posthumt i 1976. Det finnes referanser til Arthur/Malory i flere av Steinbecks bøker, og det er betegnende at den svenske utgaven av Tortilla Flat («Dagdrivergjengen») har tittelen Ridderna kring Dannys bord. En annen bok, The Book of King Arthur and His Noble Knights of the Round Table, ble utgitt for hovedsakelig et svært ungt publikum. Foruten Steinbecks bok er det minst tre andre moderne engelskspråklige versjoner. Den første ble utgitt anonymt i 1950; den andre av Roger Lancelyn Green, Richard Lancelyn Green og Lotte Reiniger (illustratør), gjenutgitt i 1995; og den tredje av Emma Gelders Sterne, Barbara Lindsay, Gustaf Tenggren og Mary Pope Osborne, utgitt i 2002.
Den norske forfatteren Sigrid Undset brukte Malory som hovedkilde for sin gjenfortelling Fortellinger om Kong Artur og ridderne av Det runde bord fra 1915.
Forskeren Keith Baines har utgitt en modernisert engelsk utgave av Malorys Le Morte D'Arthur for Signet Classics.