Christen Thomesen Sehested

Tidlig karriere

Christen T. Sehested startet sin militær karriere ved å komme inn i offiserskolen i 1680. Sehested deltok i flere skipsferder før han var utnevnt til sekundløytnant i 1687. Han hadde deltatt i både den franske marinen og den nederlandske fellesflåten mellom 1685 og 1691 i flere omganger, hadde vært med under bombardementet av Alger i 1688 der bombarderfartøyer ble benyttet for første gang.
I 1701 etter ti år som kaptein på flere fartøyer inkludert fregatter ble han med sitt ekspertise og sin innsiktelse sjef ved grad kommandør som sjøkadettkompaniet i København som åpnet i det samme året. Han skulle få stor innflytelse på samtidens offisesrgarde og på den fremtidige klassen av sjøoffiserer som nå skulle ha en mer profesjonell holdning mot deres yrket. Han insisterte på viktigheten av utenlandsreiser for kadetter og disse som vil inn i sjøkadettkompaniet. Så da Peter Wessel søkte om å få komme inn, var han derfor rådet til å foreta en utenlandsreise i forveien.
Etter Peter Wessel hadde kommet tilbake i sommeren 1708 til København gjentok han forespørselen hos Frederik IV og samtidig sendte inn søknad om plass i sjøkadettkompaniet. Ved første gang i 1705 hadde Sehested rettmessig avslått den overivrige Wessels søknad, men tok Wessel`s forsøk på å omgå hans posisjon gjennom kongen meget ille opp og avslo søknaden med harde ord med en bemerkning om at «han hverken kan sin navigation eller sømannskab». Dette motiverte Wessel til å reise ut på sin andre utenlandsreisen og akkurat da kongens inngrep kom, var Wessel langt vekk.
Sehesteds ledelse av sjøkadettkompaniet var nøysom og effektiv, men så seg nødt til å slanke antallet kadetter fra 100 til 62 i 1705 etter det hadde kommet sterk misnøye i de første årene hos høytstående offiserer, og fordi i fredstiden blir det for dyrt å ha så mange om gang. Mange skulle på utenlandsreiser eller avtjente krigstjeneste i andre land. Resultatet var at det var for få offiserer ved Elleveårskrigens utbrudd i 1709, og det var så mange som ville gjennom det trange nåløyet, at det kom til rivalisering og splid.

Elleveårskrigen

Under Elleveårskrigen deltok han i slaget i Køge bukt i 1710 på linjeskipet Havfruen på 72 skyts, var en effektiv kommandant på Kattegat som eskadresjef etter å ha blitt forfremmet til scoutbynacht i 1711. 
Men det var ved Rügen Sehested kom fram som en dyktig kommandant i året 1712. For å ta byen Stralsund måtte Rügen tars under kontroll og deretter skulle kommunikasjonen med Sverige avbrytes. I mangel på dette vil man skåret av forbindelsen mellom Rügen og Stralsund ved å ta seg over farvannet Greifswald som hadde to innløper fra øst. Etter et hardt slag i Westtief ved slutten av juli 1712 avledet han svenskene ved å gjenta et angrep på Rügens østside og dermed rykket fram om til Osttief mot det tyske fastlandet for å komme inn på Greifswald. Ved 6. august hadde han presset svenskene inn i Binnenwasser, sundet mellom Rügen og byen Stralsund var blitt avskåret. Dette var forpurret av et overraskende inngrep fra Sverige gjennom overførelsen av general Magnus Stenbock med 14 000 soldater i september 1712 til Rügen. Det hadde ikke kommet varsler fra danskene som kunne ha stoppe en katastrofe fordi en allierte landgangsoperasjon var klargjort i det siste øyeblikket den 28. september mot østsiden. Stenbock hadde kommet til vestsiden, ved flaks stoppet Sehested landgangen etter å ha blitt underrettet om observasjon av store rytterstyrker lik før den skulle begynne.
Sehested måtte tilbake til København ved desember 1712, overtok ansvaret for forsvaret av hovedstaden for Danmark-Norge. Han var utnevnt i 1714 som viseadmiral.
I 1715 vendte Sehested tilbake til farvannet omkring Rügen og etablerte en base på Pommern. Under overgangen fant han seg i en farlig situasjon da den svenske flåten på 20 skip uten å bli utfordret av admiral Raben som trukket seg uten å sende varsel. Svenskene kom til Rügen og derfra sendt 5 linjeskiper mot flotiljen med Sehested som hadde kommet i en meget utsatt posisjon. I elleve dager fram til 29. juli 1715 holdt han ut mot landbaserte batterier og linjeskiper ved Usedom fram til prøyssiske tropper tok Usedom i et angrep. Flere batterier ble tatt så Sehested kunne komme seg i sikkerheten.
I september måtte Sehested gjenta sitt bragd fra 1712, men dette gang valgt å bruke innløpet Westtief for å komme rundt om øya Ruden mot Rügen for å utmanøvrere svenskene som også hadde deres grunngående flotilje i farvannet. Det var en bemerkelsesverdig aksjon som fortjente sin plass i militærhistorien for ikke bare hadde Sehested tvunget svenskene til å oppgi deres forsvaret av Greifswalden og det andre innløpet Osttief, men han hadde også tatt kontroll over sundet mellom fastlandet og Rügen.
Frederik IV den 1. oktober personlige utnevnte ham som admiral. Men ett år senere skulle Sehested komme i unåde for kongen som fikk ham skiftet ut som sjef for sjøkadettkompaniet og satt ham i mindre nevneverdige oppgaver for resten av krigen.

Fredstiden

Til tross for tro tjeneste skulle utnevnelsen i oktober 1715 ledet til forverring, som admiral og deretter som en meget betydelig person med stor innflytelse i orlogsflåten kom hans bakgrunn som dansk adelsperson fram for den alltid mistenksomme kongen. Kongen tradisjonelt satset mer på embetsmennene og utenforstående personer fremfor på adelige av dansk og holstensk opprinnelse i hele hans regimet. I 1716 var Sehested helt tatt ut av administrasjonen.
I 1718 blir han tilsidesatt av kongen som geheimeråd og sendte til det tyske hertugdømmet Oldenburg der han skulle bevise seg som en klok og dyktig leder for den lokale befolkningen som hadde opplevde alvorlige oversvømmelser. Katastrofen Weihnachtsflut i desember 1717 rammet hele nordsjøskysten fra Jylland til Nederland med opptil 11 500 dødsofre hvorav 1 700 i Oldenburg hertugdømmet. Han fikk gjennomførte flere tiltak og bygget diker og var med på å systematisere et nettverk av diker mot fremtidige oversvømmelseskatastrofer. Dette var avsluttet ved 1725.
Etter det var han tilbakekalt til København for å medvirke som en av de få høytstående offiserer med plekkfrie rullebånd i flåten i en granskningskommisjon for å finne ut hvordan de til dels grove feilene kunne skje under Elleveårskrigen som Tordenskjold hadde opplevde i likhet med mange andre. Kommisjonens konklusjonen i 1727 var meget brutalt hardt, men også viktig for å gjøre den danske-norske orlogsflåten generelt bedre i ettertiden om til en profesjonell militærorganisasjon mindre sårbart for skavanker som sett under krigen.
Det var ikke før Frederik IVs død i 1730 han var tatt til nåde igjen. I 1736 da han var blitt tilkalt for å bidra med sine råd i møte hos Christian VI i en krisetid måtte han stoppet underveis og senere dør den 13. september 1736 i Oldenburg. Han ble begravet i Århus. Han var ugift og etterlatte seg ikke barn.