Den doriske invasjon

Den doriske invasjon er et konsept konstruert av historikere av oldtidens Hellas for å forklare erstatningen av førantikke dialekter og tradisjoner i sørlige Hellas med den som rådet i antikkens Hellas. Den historiske befolkningen ble gitt navnet dorere av oldtidens greske skribenter.
Greske legender hevder at dorere erobret Peloponnes i en hendelse som kalles for «Herakleidenes hjemkomst». Antikkens forfattere så i legenden en hypotetisk virkelig hendelse som de karakteriserte som «den doriske invasjon». Konseptets mening har blitt endret flere ganger etter hvert som historikere, filosofer og arkeologer har benyttet seg av det for å forklare kulturelle avbrudd uttrykt i de data innenfor deres felter. Mønstret til ankomsten av dorernes kultur på bestemte øyer i Middelhavet, som Kreta, er ikke godt klargjort. Dorerne koloniserte en rekke steder på Kreta, blant annet Lato.
Til tross for de nær 200 år med forskning har den historiske korrekthet for dorernes invasjon aldri blitt etablert. Betydningen av konseptet har blitt til en viss grad ubestemmelig, Arbeidet på det har hovedsakelig vært å fjerne ulike spekulasjoner. Muligheten for at en faktisk dorisk invasjon skjedde er fortsatt åpen.

Kretschmers eksterne grekere

Mot slutten av 1800-tallet fremmet filologen Paul Kretschmer en sterk sak på at pelasgere var et opprinnelig urgresk folk utenfra Hellas, kanskje fra Anatolia, og tok således opp igjen det antikke temaet om rester og levninger av befolkningsgrupper eksisterte i glemte lommer blant hele gresktalende samfunnet. De skulle kunne ha eksistert i de fjellrike og jordbruksområdene i Arkadia og utilgjengelige kystområder i sør. Dette synet etterlot Müllers urgrekere uten et sted å være, men Kretschmer sendte ikke herakleidene hjem eller deres doriske allierte fra Makedonia og Thessalia. Isteden fjernet han de tidligste grekere og plasserte dem langs det spor som ledet fra slettene i Asia hvor han mente at urindoeuropeisk hadde blitt brutt opp en gang rundt 2500 f.Kr. Et sted mellom Hellas og der hadde den nye krybben til de greske stammene utviklet seg fra urjonerne fra rundt 2000 f.Kr., urarkadianerne en gang rundt 1600 f.Kr. og dorerne en gang rundt 1200 f.Kr. før de feide ned på en stadig mindre opprinnelig befolkning i Hellas i form av tre bølger med innvandrende (ytre) grekere.
Kretschmer var overbevist om det ukjente hjemlandet til grekerne ikke var kjent den gang ville arkeologien til sist finne det. I håndbøkene for gresk historie fra da av skrev om at grekere kom inn i Hellas. Så sent som i 1956 skrev J.B. Burys History of Greece (3. utgave) om «...en invasjon som førte det greske språket inn i Hellas». Over dette halve århundret var gresk og balkansk arkeologi forent i en anstrengelse i å lokalisere dorerne lengre nord enn Hellas. Ideen var kombinert med et syn at havfolkene var en del av den samme nord-sør migreringen rundt 1200 f.Kr.
Svakheten i denne teorien er at det krever et invadert Hellas og dets speilbilde hvor grekere utviklet seg og fortsatte å utvikle seg til dialekter samtidig med det invaderte Hellas. Selv om det invaderte Hellas ble rikelig representert med bevis i alle former, er det ingen bevis på dets skjulte speil. Tilsvarende feiler havfolkene å vise seg noe annet sted enn på havet, noe som var grunnen til at egypterne nettopp kalte dem for det. Ved å fastholde Müllers tre bølger med innvandring og Kretschmers pelasgianske lommer har forskerne fortsatt å lete etter dorerne i andre områder. Troen på Müllers felles stamspråk til gresk og latin forsvant ved 1950, noe som brøt den lenken, og ved 1960 hadde også troen på konseptet at grekerne utviklet seg utenfor Hellas også sett sine beste dager.

Invasjon eller innvandring

Etter de mørke århundrer i Hellas snakket det mest av befolkningen på Peloponnes dorisk gresk. Bevis på Linear B og litterære tradisjoner som tekstene tilskrevet Homer, er at de først snakket akajisk, og det må ha vært mykensk gresk. Like betydningsfullt er at samfunnet på Peloponnes hadde gjennomgått en fullstendig endring fra stater hersket av konger som ledet en palassøkonomi til et kastesystem styrt av en dorisk herre med ethnos i Sparta.
I henhold til forskeren H. Michell:  «Om vi antar at den doriske invasjon skjedde en del tid før 12. århundre, vi absolutt ingen ting om dem for de neste hundre årene". Blegen innrømmet at i helladiske perioden som fulgte 1200:  "hele området synes å ha vært sparsomt befolket...»
Problemet er at det ikke finnes noe spor av noen dorer noe sted før på begynnelsen den geometriske epoken, som er navngitt etter motivtrekk på keramikken, en gang rundt 950 f.Kr. Disse enkle keramikkdekorasjonene synes å tilsvare andre endringer i den materielle kulturen, slik som introduksjonen av jern i våpen og redskaper, og endringer i gravpraksisen fra mykensk gruppegraver i Tholosgravene til individuelle graver og kremasjon. Disse kan med sikkerhet bli knyttet til de historiske doriske bosetterne, slik som de i Sparta på 900-tallet f.Kr. Imidlertid synes disse endringene også ha skjedd over hele Hellas, og de nye våpnene ville ikke ha vært i bruk rundt år 1200 f.Kr.
Forskere møter nå problemet med en invasjon rundt år 1200 f.Kr., men en bosetning rundt 950 f.Kr. En hypotese for å forklare hvorfor dorerne trengte så mye tid tilsvarende flere generasjoner er at ødeleggelsene rundt 1200 f.Kr. ikke hadde sin årsak hos dorerne, og at det kvasimytiske hjemkomsten til herakleidene ble assosiert med bosetningen ved Sparta ca 950 f.Kr. Innvandringen ble enkelt fullført grunnet et militært vakuum.