Zenon fra Kition

Filosofi

Zenon var født på Kypros hvor fønikere og grekere levde side om side. Selv om han var en formuende mann levde han et asketisk liv, og nærmest lærte sine elever å sulte. I Athen kom han under innflytelsen til kynikeren Krates, og av de eldre filosofer synes det som Sokrates, Heraklit og Demokrit betydde mest for ham.
Ved å følge ideene til akademikerne delte Zenon sin filosofi i tre deler: Logikk (et meget omfattende emne bestående av retorikk, grammatikk og teoriene om oppfattelsen og tanken); fysikk (ikke bare vitenskapen, men også den guddommelige vesenet til universet); og etikk, den endelige målet av hvordan man skal oppnå lykke via det rette levevis i pakt med naturen. Ettersom Zenons ideer bygde på Chrysippos og andre stoikere, er det vanskelig å avgjøre i en del tilfeller hva som var Zenons tanker, men hans generelle syn kan bli beskrevet i omriss:

Fysikken

I henhold til Zenon, universet er Gud:  en guddommelig fornuftspreget eksistens hvor alle delene tilhørte helheten. I dette panteistiske system inkorporerte han fysikken til Heraklit; universet inneholdt en guddommelig ild som forutser alt, og strekker seg ut over hele universet, nødvendigheten som skaper alt.
Denne guddommelige ild, eller eter, er grunnlaget for all aktivitet i universet, som fungerer ellers som et passivt stoff som verken øker eller minsker seg selv. Denne primære substansen i universet kommer fra ild, går gjennom stadiet av luft, og blir deretter til vann: den fortykkede porsjon blir så til jord, og fortynnende porsjonen blir luft igjen, og deretter fortynnes til ild. De enkelte sjelene er deler av den samme ilden som verdenssjelen til universet. Ved å følge Heraklit adopterte Zenon synet at universet undergikk jevnlige sykluser av opprettelser og ødeleggelser. Heraklit tilla ilden en lignende funksjonalitet, men Zenon oppfattet den ikke som uttrykk for det uoppnåelig foranderlige: «Det finnes bare én verden,» sa Zenon, men fra tid til annen endres den radikalt. «Verden som helhet går fra tid til annen opp i flammer, for så å danne seg på ny. Urilden er som et frø som gjemmer seg i alle grunner og årsaker til det som var, det som er og det som blir.»
Universitets vesen er slik at det oppnår hva som er riktig og forhindrer det motsatte, og identifiserer seg med ubetinget med skjebnen, mens det tillater fri vilje tilknyttet til det.
Det som Cicero oversetter til «fatum», skjebnen, fra «heimarméne», er dekkende på norsk, i henhold til Arne Næss, men i henhold til Chrysippos, som sannsynligvis ligger nærmere meningen «den felles lov» i henhold til Diogenes Laertios' tolkning som «en endeløs årsakskjede som gjør at tingene er, eller som en fornuftsmessig lov (lógos) som verdensforløpet skjer etter.» Det som uansett står igjen er at i Zenons kosmologi ligger en determinisme innebygget.

Etikken

Som kynikerne anerkjente Zenon en enkeltstående og enkel gode, som er det eneste mål strebe etter.
«Lykke er livets gode strøm,» sa Zenon, og dette kan bare bli oppnådd via utnyttelsen av den rette fornuft som sammenfaller med Universale Fornuft (lógos), som styrer alt. En dårlig følelse (pathos) er «en forstyrrelse av sinnet som er motbydelig for Fornuften og imot Naturen.» Denne sjelens konsistens som hvor moralske gode handlinger kommer fra, er Dyd, og det sanne gode kan kun bestå i Dyden.
Zenon avvek fra kynikerne ved å si at tingene som er moralsk likegyldige kunne uansett ha verdi. Ting har en relativ verdi i samsvar til hvordan de støtter det naturlige instinktet for selvoppholdelse. Det som er å foretrekke er en «passende handling» (kathêkon), en betegnelse som Zenon var først til å introdusere. Selvoppholdelse eller selvoverlevelse, og tingene som bidrar til det, har kun en betinget verdi; det støtter ikke lykke som er avhengig av kun moralske handlinger.
Akkurat som Dyd kan kun eksistere innenfor Fornuftens rike, så kan Laster kun eksistere med avvisningen av Fornuft. Dyd er det ubetingete motsatte av Laster, de to kan ikke eksistere i den samme tingen sammen, og kan ikke minske eller økes; ikke en moralsk handling er mer dydig eller rettskaffen enn en annen. Alle handlinger er enten gode eller dårlige ettersom innfall og begjær hviler på fri vilje, og derav er selv mentale tilstander eller følelser som ikke er ledet av fornuft er i seg selv umoralske, og skaper umoralske handlinger.
Zenon skilte mellom fire negative følelser: begjær, frykt, behag og smerte (epithumia, phobos, hêdonê, lupê), og han var antagelig ansvarlig for å skille mellom tre tilsvarende positive følelser: vilje, forsiktighet og glede (boulêsis, eulabeia, chara), med ingen tilsvarende rasjonell ekvivalent til smerte. Alle feil må fjernes med roten, ikke kun bli satt vekk, og må erstattes med den riktig Fornuft.