Kangyur

Tshalpa Kaguy linjen

Tshalpa Kagyu er en tidligere linje innenfor tradisjonen Kagyu. Den ble grunnlagt av Zhang Yudrakpa Tsöndru Drakpa (1123–1193) som også grunnla klosteret Tsel Gungtang. Linjen døde ut på 1400-tallet, da den ble absorbert av Gelug eller «gulhattene».
Elleve forskjellige trykte utgaver og to håndskrevne utgaver knyttes til denne tradisjonen:

Wanli Kangyur (1606)

Denne utgaven ble redigert under Wanli-keiseren (1563–1620), og er datert 1606. Den er basert på Yongle Kangyur. Utgaven består av 105 hovedbind, 1 registerbind og 42 bind med supplementer. Teksten ble trykket med svart blekk.
Teksten har samme organisering som Yongle Kangyur.
Et sett som ble bragt til Tokyo i Japan, gikk tapt under det store jordskjelvet den 1. september 1923.
Deler av et annet sett ble bragt til Berlin av den russiskfødte tyske professoren Eugen Pander (1854–1894). Fra 1881 til 1889 bodde han i Peking. I 1889 ble han professor ved Pekinguniversitetet, og samme år ble han overlevert 59 bind fra Yongle-, Wanli- og Jiajing Kangyur i et av de keiserlige klostrene i Peking. Trolig var dette biblioteket til Yõnghéhōng (雍和宮) – «tempelet for evig fred», som ble stengt under kulturrevolusjonen.
Samlingen består av bind 1–57 og bind 59–60, og omfatter dermed seksjonene Tantra, Prajñāpāramitā, Avatamsaka og Ratnakūța. I tillegg inneholder samlingen tibetansk-mongolske ordbøker, verker av Tsongkhapa (1357–1419) – grunnleggeren av gelugpa eller «gulhattene», og verker av Lcang skya ho thog thu rol pa'i rdo rje (1717–1786).
I 1889 ble samlingen overlevert til Ethnographische Sammlung i Berlin, og deretter til Königliche Bibliothek zu Berlin. Under andre verdenskrig ble samlingen gjemt bort som en del av samlingen «Berlinka», og skjult i 505 bokser i borgen Fürstenstein i den tidligere prøyssiske provinsen Nedre Schlesien. Senere ble samlingen flyttet til Cistercienserordenens kloster Grüssau i Grüssau (dagens Krzeszów), for å beskytte den mot den allierte bombingen. Som en følge av Potsdamkonferansen i 1945 ble nedre Schlesien en del av Polen. I 1946 ble samlingen oppdaget av en gruppe forskere under ledelse av dr. Stanisław Sierotwiński, en delegat fra utdanningsministeriet ved biblioteket til det jagellonske universitet. Samlingen har siden den gangen vært eid av den polske stat. Den ble holdt hemmelig inntil 1977, da lederen for kommunistpartiet i Polen, Edward Gierek, sjenket flere manuskripter i gave til DDRs leder Erich Honecker. Gaven bestod bl.a. av originalmanuskriptet til Mozarts symfoni Tryllefløyten, originale notater til den niende symfonien Ode til gleden av Ludwig van Beethoven og originalmanuskriptet til Tysklands nasjonalsang, som også var en del av samlingen «Berlinka».  Eiendomsretten til samlingen har i mange år vært gjenstand for en disputt mellom Tyskland og Polen.

Berlin Kangyur (1680)

Dette er en håndskrevet utgave av Kanguyr fra 1680. Manuskriptene er en avskrift av den xylografiske Wanli Kanguyr fra 1605. Et annet manuskript som også er basert på Wanli Kanguyr, befinner seg i National Palace Museum i Taipei, Taiwan.

Lithang Kangyur (1608–1621)

Dette var den tredje trykte utgaven av Kangyur. Den kalles også Lijiang Kangyur. Navnet skyldes det forhold at trykkplatene etter endt bruk ble lagret i det tibetanske Lithangklosteret øst for Tibet, i Lithang i Gansu.

Wara Kangyur (1737–1744)

Dette er en kopi av Derge Kangyur, som ble trykket i det østlige Tibet fra 1737 til 1744.