Francis Beaumont

Liv

Beaumont var sønn av dommer Sir Francis Beaumont av Grace Dieu, Leicestershire. Han ble født ved familiens hjemsted og utdannet ved Broadgates Hall (i dag Pembroke College) da han var 13 år. Etter sin fars død i 1598 forlot han universitet uten eksamen og fulgte i sin fars fotspor ved å entre Inner Temple i London i 1600.
Opptegnelser tyder på at Beaumont ikke arbeidet lenge som sakfører. Han ble elev av poeten og skuespillforfatteren Ben Jonson og var også bekjent av Michael Drayton og andre poeter og dramatikere, og han fant ut at det var her hans lidenskap lå. Hans første arbeid, Salmacis og Hermaphroditus, beskrevet av Encyclopædia Britannica (1911) som «ikke det mest beskjemmende til en gutt på 18 år, ny med populære kjærlighetsdikt fra Marlowe og Shakespeare, som det naturlig overgikk i en lang og fantastisk spredning av episoder og sammenhenger». I 1605 skrev Beaumont samtidige dikt til Jonsons Volpone.

Samarbeid med Fletcher

Beaumonts samarbeid med Fletcher begynte sannsynligvis så tidlig som 1605. De hadde begge begynt deres dramatiske karriere med merkbare fiaskoer: Beaumonts The Knight of the Burning Pestle, første gang oppført av Children of Her Majesty's Chapel Royal i 1611, ble avvist av publikum og en epistel i 1613 hevet at det mislyktes på grunn av «the privie mark of irony about it» på grunn av at publikum betraktet Beaumonts satire om et gammeldags drama som om det var et gammeldags drama. Det påfølgende året feilet Fletchers Faithful Shepherdess på den samme scenen. I 1609 samarbeidet de på Philaster som ble oppført av King's Men på Globe Theatre og på Blackfriars. 
Skuespillet ble en populær suksess som ikke bare sjøsatte karriere til to skuespillforfattere, men også tente en ny smak for tragikomedie. De bodde i samme hus på Bankside i Southwark og «delte alt i den mest intime kontakt». Det har blitt spekulert om de var homoseksuelle, inntil Beaumont i 1613 giftet seg med Ursula, datter og delarving til Henry Isley av Sundridge i Kent som han fikk to døtre med. Beaumont døde i 1616 og er gravlagt i Westminster Abbey. Selv om Beaumont i dag er husket som en dramatiker var han i løpet av sin levetid også feiret som en poet.

Beaumonts skuespill

Det har blitt nevnt om Beaumont og Fletcher at «i deres felles skuespill var deres talent så sammenfiltret at hånden til Beaumont kan ikke bli adskilt fra Fletchers». Denne romantiske forestillingen holder ikke for kritisk undersøkelse. På 1600-tallet spesifiserte en venn av Fletcher, Aston Cockayne, at det var mange skuespill i 1647 som var market som dem begge, men som ikke hadde noe av Beaumonts hånd og isteden hadde arbeidet til Philip Massinger. 
1800-talls kritikere som E. H. C. Oliphant underkastet skuespillene til en selvbevisst og ofte subjektiv lesning, og begynte å skjelne mellom de ulike bidragsyterne. Dette studiet har senere blitt brakt videre og til en mer objektiv forskning på 1900-tallet, spesielt av Cyrus Hoy. Begrenset av absolutt sikkerhet har en kritisk konsensus utviklet seg på de mange skuespillene til en kanon av Fletcher og hans samarbeidspartnere i henhold til Beaumont. Skjemaet nedenfor er blant de minst kontroversielle som har blitt trukket opp.