Sel kirke

Interiør

Altertavlen laget av Eistein Kjørn er rikt utskåret og malt, og laget på samme måte som tavlen i Lesja kirke. Dette er siste kjente verket etter Kjørn og har samme oppbygning som tavlen i Hegge kirke, men er langt rikere dekorert enn tavlen i Hegge. Kjørn laget også kongemonogrammet over kordøren og er noe enklere enn det Kjørn laget til Kvikne kirke. Altertavlen fikk ny maling i 1894. Døpefont, flere gamle bilder (det eldste fra 1677) og et gammelt røkelseskar ble flyttet med fra den forrige kirken. Døpefonten er i kleberstein og trolig fra middelalderen. Den gamle altertavlen (fra 1681) ble også flyttet med og brukt til Eistein Kjørn leverte altertavle i 1783. Altertavlen fra 1681 ble senere satt opp i Nord-Sel kirke. En del treverk ble også gjenbrukt. En kirkeklokke er fra 1752 og en fra 1819 (senere støpt om).
Prekestolen ble trolig også flyttet over fra forrige kirke og er ifølge Gerhard Schøning laget av en bonde. Ifølge Hauglid er baldakinen over prekestolen trolig fra kirkens byggetid og har Christian VIs monogram. Hauglid antar at baldakinen er laget av Jacob Klukstad eventuelt av Kjørn. Hauglid mener prekestolen virker ny og preget av dårlig håndverk, og antyder at den nåværende prekestolen må være nyere enn Schønings observasjon fra 1775.  Kirken fikk orgel i 1876, dette ble skiftet ut i 1943 og igjen i 1980. Galleriet og orgelfronten er tegnet av arkitekt Bredo H. Berntsen, og arbeidet utført av treskjærer Mathias Fjerdingren.

Bygget

Den forrige kirken sto lenger nord i bygda. Byggeåret 1742 er skåret inn i treverket flere steder og fremgår av samtidige dokumenter, nøkkelen til ytterdøren har årstallet 1743. Til tomten ved kobberverket kjørte bygdefolket frem tømmer. Byggmestere skal ha vært Knut Syversen Moen (husmann under Romundgård) og Jo Hansen Moen (husmann under Laurgård). Alle mål i vegger og grunnplan er 10 alen slik at det danner nøyaktige kvadrater. Ti år senere bygget de to Heidal kirke som brant i 1933. Johan Meyer målte opp og tegnet Sel kirke og beskrev den som en særlig vakker bygning. Ifølge tradisjonen står ikke kirken på den egentlig tiltenkte tomten, men på det stedet der de kjørte frem tømmeret. Kirken ble laftet opp forsøksvis der tømmeret lå og siden skal den bare ha blitt stående. Senere undersøkelser har vist at steinmuren under veggene har kommet til senere og at det opprinnelig bare var midlertidige steiner under hjørnene. Undersøkelsene viste også at det ikke var lagt mose mellom stokkene slik at kirken ble trekkfull og kald, og kirken ble derfor bordkledd.
Kirken ble restaurert omkring 1920. Den fikk da nytt gulv, korgulvet ble hevet og det ble lagt inn elektrisk lys. Ved ny restaurering i 1980 ble bygget etterisolert slik at det også kan brukes på de kaldeste vinterdagene.

Tidligere kirker

I 1628 ble den daværende kirken i Sel beskrevet som råtten og nedfallen, det var trolig en stavkirke viet til St. Olav Ny kirke ble innviet i 1630. Kirken fra 1630 sto på gården Romundgards grunn nord i bygda og var trolig en liten langkirke av tømmer. Kirken hadde ikke tiende og var avhengig av gaver. I 1723 kjøpte folket i Vågå prestegjeld kirkene for 1400 riksdaler av kongen. I 1738 ga kongen tillatelse til å flytte kirken lenger sør i bygda til en tomt ved det nye kobberverket, der Sels nye sentrum vokste frem. Kirken fra 1630 ble revet da kirken på Selsverket ble reist.