Karl Richard Lepsius

Bakgrunn, familie

Karl Richard Lepsius som tredje sønn til det naumburgske landrådet Carl Peter Lepsius (1775–1853) og dennes hustru Friederike (1778–1819), født Gläser (datter avl komponisten Carl Ludwig Traugott Glaeser). Han var det sjette barnet av totalt ni. Hans farfar Johann August Lepsius (1745–1801) var overborgermester (Oberbürgermeister) i Naumburg.
Karl Richard Lepsius giftet seg 5. juli 1846 med Elisabeth Klein (1828–1899), datter til komponisten Bernhard Klein. Paret fikk seks barn, deriblant geologen og rektoren til Technische Hochschule Darmstadt professor Richard Lepsius (1851–1915), kjemikeren og direktøren for den kjemiske fabrikken professor Bernhard Lepsius (1854–1934), portrettmaleren og medlemmet av kunstakademiet professor Reinhold Lepsius (1857–1929) samt den evangeliske teologen, orientalisten og humanisten Johannes Lepsius (1858–1926).

Studier

Lepsius studerte gresk og romersk arkeologi ved universitetene i Leipzig (1829-1830), Göttingen (1830-1832) og Berlin (1832-1833). Etter at han hadde tatt doktorgraden med avhandlingen De tabulis Eugubinis i 1833 reiste han til Paris der han hørte forelesninger av Jean Letronne, en tidlig elev til Jean-François Champollion, om dennes verk med å dechiffrere egyptisk. Lepsius besøkte også egyptiske samlinger rundt om i Europa og studerte litografi og gravering.

Forsker

Etter Champollions død foretok Lepsius en systematisk studie av dennes egyptiske grammatikk (Grammaire égyptienne), som var blitt publisert posthumt i 1836, men ennå ikke var blitt allment akseptert. I 1836 reiste Lepsius til Toscana for å møte Ippolito Rosellini, som hadde ledet en ekspedisjon til Egypt sammen med Champollion 1828-1829. I en serie brev til Rosellini behandlete Lepsius mer utførlig Champollions forklaring av bruken av alfabetiske tegn i hieroglyfskriften, og betonte (tvert i mot Champollions oppfatning) at vokaler ikke ble skrevet ut.
I 1836 ble Lepsius sekreterær ved det tyske arkeologiske institutt i Roma. Han bedrev forskning om oskisk og umbrisk og sammenstilte i 1841 boken Inscriptiones Umbricae et Oscae (1841).
År 1842 fikk Lepsius i oppdrag (på anbefaling av Alexander von Humboldt og Carl Josias Bunsen) av kong Fredrik Vilhelm IV av Preussen å lede en ekspedisjon til Egypt og Sudan for å utforske og registrere levningene etter den gamle egyptiske sivilisasjon. Den prøyssiske ekspedisjonen var utformet etter Napoleon Is tidligere delegasjon, og bestod av landmålere, tegneree og andre spesialister. Ekspedisjonen nådde Giza i november 1842 og tilbrakte seks måneder med å foreta noen av de første vitenskapelige studier av pyramidene i Giza, Saqqara og Dahshur. De oppdaget over 67 pyramider og mer enn 130 graver etter fornemme personer i området.
Lepsius fortsatte sørover og stanset i perioder på viktige mellomegyptiske steder, som Beni Hasan og Deir el-Bersha. Han kom så langt sør som til Khartoum, og reiste så opp Blånilen til området omkring Sennar. Etter å ha utforsket steder i øvre og nedre Nubia vendte ekspedisjonen nordover og nådde Teben 2. november 1844. De var der i fire måneder og utforsket vestbredden av Nilen (steder som Ramesseum, Medinet Habu, Kongenes dal med flere). Deretter tilbragte de tre måneder på østsiden ved templene i Karnak og Luxor og forsøkte å registrere så mye som mulig. Etterpå stanset de ved Koptos, Sinai og steder i Nildeltaet, som Tanis, innen de i 1846 vendte tilbake til Europa.
Det hovedsakelige resultatet av ekspedisjonen var publiseringen av Denkmäler aus Aegypten und Aethiopien (Monument fra Egypt og Etiopia), et stort verk i tolv bind med nærmere 900 illustrasjoner av egyptiske innskrifter, med kommentarer og beskrivelser. Disse tegninger, kart og malerier av templer og gravvegger var den viktigste informasjonskilde for vestlige forskere langt inn på 1900-tallet, og enn i dag for en rekke funn og monumenter som senere ble ødelagt eller tildekket.
Etter Lepsius åkom hjem giftet han seg i 1846 med Elisabeth Klein, og ble samme år professor i egyptologi ved Berlins universitet. Han ble medforstander for Ägyptisches Museum i 1855. Etter Giuseppe Passalacquas død i 1865 ble han eneforstander for museet (da studerte han blant annet Berlin-papyrusen).  
I år 1866 var han atter i Egypt, der han fant en innskrift ved Tanis som likesom Rosettasteinen var skrevet på egyptisk, demotisk og gresk. 
Lepsius var leder for det tyske arkeologiske institutt i Roma fra 1867 til 1880. Fra 1873 til sin død i 1884 var han sjef for det kongelige bibliotek i Berlin. Han var redaktør for Zeitschrift für ägyptisches Sprache und Altertumskunde. Som redaktørr gav han typografen Ferdinand Theinhardt i oppdrag å utforme det første typesnittet for hieroglyfer, som kalles Theinhardt og som fortsatt benyttes.
Lepsius publisertde mange verker innen egyptologi og anses som opphavsmannen til den moderne vitenskapelige disiplin egyptologi. Han fikk en rolle som Champollion hadde kunnet få om han ikke hadde dødd så ung. Lepsius myntet uttrykket Totenbuch («Dødeboken»). Han var også ledende innen forskningsfeltet afrikansk lingvistikk, selv om hans idéer nå allment anses foreldede. Basert på sitt arbeide om egyptisk og sitt feltarbeid i Sudan utviklet Lepsius et standardalfabet for å transkribere afrikanske språk. Det ble publisert i 1855 og revidert i 1863. Hans bok Nubische Grammatik mit einer Einleitung über die Völker und Sprachen Afrika's fra 1880 inneholder en beskrivelse av afrikanske folk og en klassifisering av afrikanske språk, samt en grammatikk for nubiske språk.