Leo-Jozef Suenens

Bakgrunn

Leo-Jozef Suenens var sønn av Jean-Baptiste Suenens og Jeanne Jannsens. Faren døde da Leo-Jozef var fire år.
Fra 1920 til 1927 studerte Suenens ved Gregoriana-universitetet i Roma. Han bodde på Det pavelige belgiske presteseminar ved Via del Quirinale på Quirinalhøyden. Han tok doktorgrad i teologi og filosofi og bedrev fordypede studier i kanonisk rett. Som mentor hadde han kardinal Désiré-Joseph Mercier, hvis liberale standpunker anses å ha påvirket Suenens i høy grad.

Prest

Suenens ble presteviet den 4. september 1927 i Mechelen av kardinal Jozef-Ernest van Roey, erkebiskop av Mechelen. Mellom 1927 og 1929 studerte han videre i Rom, innen han i 1930 ble utnevnt til professor i filosofi ved det lavere seminaret i Mechelen. 
I begynnelsen av andre verdenskrig tjente han som feltprest i sørlige Frankrike. I 1940 ble han utnevnt til viserektor for universitetet i Louvain og til stedfortredende rektor da den ordinarie rektor monsignor Honoré van Waeyembergh ble arrestert av tyskerne i juni 1943. Suenens' navn stod på en liste over personer som skulle avrettes; de allierade befridde Belgia innen dødsdommen rakk å bli iverksatt.

Erkebiskop og kardinal

Den 12. november 1945 ble Suenens utnevnt til hjelpebiskop av Mechelen og titulærbiskop av Isinda. I november 1961 ble han erkebiskop av Mechelen; denne primasstol fikk i desember samme år det nye navn Mechelen-Brussel. Pave Johannes XXIII utså den 19. mars 1962 Suenens til kardinalprest med San Pietro in Vincoli som tittelkirke. Som erkebiskop og Belgias primas ble Suenens ordførende for den belgiske bispekonferansen og deltok i en rekke bispesynoder.
I egenskap av erkebiskop deltok Suenens i Andre Vatikankonsil (1962-1965). Pave Johannes XXIII, som hadde sammenkat konsilet, vendte seg til blant andre kardinalene Giovanni Battista Montini og Suenens for råd. Montini og Suenens og deres rådgivere anså at konsilet måtte samle seg om Kirkens vesen og rolle og gikk likesom pave inn for en oppdatering av kirken. Etter konsilets første sesjon høsten 1962 ryddet kardinal Suenens opp blant de mange dokumenter. Han vektla særlig økumenikk med andre kristne og dialog med andre religioner, en tydeligere definisjon av lekfolkets rolle samt den biskoppeliea kollegialitet.
Suenens var en av kardinalelektorene ved konklaven i 1963 som valgte kardinal Montini til pave Paul VI etter Johannes XXIII. Den nye pave utnevnte Suenens til en av konsilets fire moderatorer, og som sådan fikk Suenens stor innflytekse over Lumen Gentium (Om kirken) og Gaudium et Spes (Om kirken i verden av idag), to av konsilets konstitusjoner.
I 1968 promulgerte Paul VI encyklikaen Humanae Vitae, som blant annet fastslår at abort er et moralsk onde samt helt forbyr enhver form for kunstig prevensjon. Suenens, som hadde kritisert kirkens standpunkt vedrørende fødselskontroll, fornyet nå sin kritikk. Suenens mente at Kirken så ekteskapet mellom mann og kvinne som en garant for prokreasjon på bekostning av den ekteskapelige kjærlighets fysiske uttrykk.
I 1978 deltok kardinal Suenens i det årets to konklaver. Den 26. august 1978 ble Johannes Paul I valgt til pave. Han døde allerede etter 33 dagers pontifikat, og den 16. oktober valgte man Johannes Paul II til hans ettertreder. 
I oktober 1979 avgikk Suenens som erkebiskop av Mechelen-Brussel. Han døde av en blodpropp våren 1996, 91 år gammel. Han har fått sitt siste hvilested i katedralen i Mechelen.