google/wiki40b huggingface dataset:
Chaoyang (Changchun)

Chaoyang (kinesisk: 朝阳区; pinyin: Cháoyáng Qū) er et bydistrikt i provinsen Jilin i Folkerepublikken Kina. Det er understilt den subprovinsielle by Changchun, provinshovedstaden. Bydistriktet et areal på 379 km² og teller 740 000 innbyggere (2004).
Mellissius

Utseende

Middelsstore (ca. 15 millimeter), gjerne rødbrune hornbiller, hannene uten horn. Oversiden er gjerne litt læraktig.

Levevis

Larvene lever i jorda, der de spiser røtter og råtnende organisk materiale.

Utbredelse

Slekten har en meget begrenset utbredelse da den er endemisk for St. Helena.
Lucanus laetus

Kjennetegn

En stor (hannen 30-53 millimeter), rødbrun til svart hjortebille, dekkvingene er brungule med svarte kanter langs ytterkanten og sømmen. Hannen har store, kraftige kjever, disse har en stor, innovervendt tann litt utenfor midten og er kløvde i spissen, forøvrig med fine tenner på innersiden i den ytre delen. De knebøyde antennene har vanligvis en fire-leddet vifte . Bakhodet har skrå tverrkjøler på sidene, disse gjør at hodet utvider seg bak øynene og blir påfallende bredt hos denne arten gjerne nær dobbelt så bredt som pronotum. Beina er mer eller mindre mørkrødlige.

Utbredelse

Arten er utbredt i det sørlige Kina (Sichuan, Yunnan).
Willmannsveita (Trondheim)

Willmannsveita er en smal gate i Trondheim sentrum. Veita ligger mellom Kongens gate i sør og Dronningens gate i nord, og mellom veitene Fotveita i vest og Brandhaugveita i øst.

Historikk

Veita er oppkalt etter seilmaker Ole Jensen Willmann fra Orkdal, og navnet har vært i bruk på veita i hvert fall siden 1809.
Forfatteren Peter Egge ble født i Willmannsveita 5 den 1. april 1869.
Sodalia

Utseende

Små til middelsstore (vingespenn gjerne 20-30 millimeter), brune smygere. Grunnfargen er nokså mørk brun, undersiden av bakvingen kan ha lyse flekker. Artene er regnet som vanskelige å skille fra hverandre.

Levevis

De aller fleste har larver på gress eller andre enfrøbladete planter.

Utbredelse

Slekten er utbredt fra Nicaragua i nord til det sørlige Brasil i sør, alle tre artene forekommer i Brasil.
Hanns Martin Schleyer-prisen

Hanns Martin Schleyer-prisen (tysk: Hanns Martin Schleyer-Preis) er en pris som tildeles en person som har styrket og fremmet grunnlaget for det frie samfunn. Prisen er etablert til minne om Hanns Martin Schleyer, som i 1977 bortført og drept av Røde Armé Fraksjon. Den ble innstiftet i 1982 av firmaet Daimler-Benz AG, på femårsdagen for Schleyers død, og første gang utdelt i 1984.
Prisen utdeles av Hanns Martin Schleyer Stiftung. 
Schelyers sønn, Hanns Eberhard Schleyer, er medlem av juryen.
Shady Point kullkraftverk

Shady Point kullkraftverk er et kullkraftverk i delstaten Oklahoma i det sentrale USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 320 MW, fordelt på 2 like store blokker / turbiner. Operatør er AES Corp.
Anlegget ble bygget ut i årene 1987–1991. Brenselkilden er (sub-)bitumenøst kull.
Gråbeinsletta

Gråbeinsletta er en park på Sagene i Oslo.

Parken

Gråbeinsletta ligger mellom Uelands gate (med Nordre gravlund på andre siden av gaten), Kierschows gate, Kristiansands gate (med Sagene kirke på andre siden) og Arendalsgata. Parken er 7 mål stor. Kvartalet der Sagene kirke og Sagene kirkepark ligger er 4 mål stort og hørte til kommunens eiendom kalt Gråbeinsletta da kirken ble bygget.
I parken står skulpturen «Ung mann (Josef)» av Jørgen Gudmundsen-Holmgreen, satt opp i 1947. Skulpturen står ved enden av et basseng med trerekker på hver side, som danner en akse mot inngangen til kirken.

Historie

Parken ligger på grunnen til Dannevigsløkka, som omfattet også det området kirken står på, og som lå like utenfor bymarka. Ingeniør-, senere veivesenet brukte området til materiallager og pukksteinslåing fra 1850-årene, da gatene på Moløkka nord for parken ble opparbeidet. «Graabeinsletten er forvandlet fra at være en ørken med pukstenshauger til en nydelig liten park», skrev byarkitekt Harald Aars i 1924. Parken ble opparbeidet i årene 1920-1922. Under annen verdenskrig ble Gråbeinsletta brukt til felles potetdyrking. Etter krigen var det i en periode kommunal parktanteplass i det nordvestlige hjørne av parken. 
Parken fikk navnet i 1891. Fra 1914 til 1923 het den Luthers plass, deretter igjen Gråbeinsletta. Navnet skal ifølge tradisjonen komme av en slåsskamp mellom ulver (gråbein) og hunder her i 1671, og er brukt på et kommunalt kart fra 1794 (Graaben Sletten). 
Plassen ved parkens nordøstlige hjørne ble i 1999 opparbeidet som torg (Arne Gjestis plass), blant annet med inngang til samfunnshus.
Actinor radians

Utseende

En middelsstor (vingespenn ca. 35 millimeter), kraftig, brun og hvit smyger.

Levevis

Arten lever i åsene opp mot Himalaya opp til ca. 1200 meters høyde.

Utbredelse

Arten er utbredt i Himalaya.
Shivers

Handling

Handlingen er lagt til et nyåpnet, isolert, men luksuriøst boligkompleks i utkanten av Montréal. Komplekset huser til og med en egen medisinsk klinikk. 
En av beboerne, en forsker, driver med tvilsomme forsøk med parasitter som skal benyttes i organtransplantasjoner. Organismen han skaper er en kombinasjon av afrodisiakum og kjønnssykdom. Han tester det ut på sin unge elskerinne, som så blir sex-gal og sprer det videre til andre beboere. Da han skjønner at forsøket har gått veldig galt dreper han henne - og etterpå seg selv. Men organismen lever videre og forsetter å smitte beboerne og dermed gjør dem til sex-gale zombier. Huslegen Roger St. Luc er snart den eneste som ennå ikke er blitt smittet. Når han skjønner at galskapen ikke lar seg stoppe forsøker han å flykte fra det isolerte samfunnet.

Popularitet og økonomi

Den innbrakte ca $5 millioner.
Produksjonskostnadene var på $185 000.

Anmelderne

Anmelderne gav den forholdsvis god omtale, noe som gjenspeiles i at den har fått 88 % på Rotten Tomatoes. Den amerikanske filmanmelderen Roger Ebert gav den 2,5 av 4 stjerner og beskrev den som innovativ og effektiv, til tross for at den hadde et beskjedent budsjett.

Innspilling

Shivers ble innspilt fra 21. august til 17. september 1974. Opptakene ble gjort i et boligkompleks på Nuns' Island, ei øy som er en del av byen Montréal.
Noen har sett Shivers som en kommentar til de dekadente 70-årenenes manglende moral, andre som et varsel for den kommende AlDS-tidsalderen.
Filmen ble så omstridt da den kom at den ble debattert i det Canadiske parlamentet. Ved siden av innholdet oppstod det også strid da det ble kjent at Cronenberg hadde brukt statlige midler for å finansiere den. Den canadiske journalisten Robert Fulford gikk hardt ut og kalte filmen det mest nedrige han hadde sett. Han gjorde også et poeng av at den var finansiert med statlige midler, og skrev blant annet: «You Should Know How Bad This Movie Is, You Paid For It». Cronenberg merket virkningen. Han fikk større problemer med å finansiere andre filmer og ble kastet ut av leiligheten sin i Toronto på det huseieren kalte «moralsk grunnlag».

Annet

Filmen ble ikke vist på norsk kino, men ble utgitt på leievideo av Nord Video rundt 1982.
Søfteland Turn & Idrettslag

Søfteland Turn & Idrettslag (stiftet 25. januar 1919) er et idrettslag fra Os i Hordaland. Klubben har grupper innen fotball, turn og friidrett (kappgang).
Naoyuki Fujita

Landslaget

Naoyuki Fujita spilte 1 landskamp for Japans herrelandslag.
Chilopsis linearis

Beskrivelse

Den blir 1,5–7 m høy med åpen krone og ofte skjev stamme. Stammediameteren er sjelden mer enn 12,5 cm. Barken er mørkebrun og tynn. Bladene er linjeformede, 10–26 cm lange og sitter som regel spredt, men ofte sitter noen blader motsatt eller kransstilt. Likheten med pileblader har gitt planten det engelske navnet desert willow, «ørkenpil».
Blomstene dufter og sitter i en endestilt blomsterstand. Begerrøret har to lepper og er hårete og 8–14 mm langt. Kronrøret er 2–5 cm langt og hvitt, rosa eller lavendelfarget, og i svelget er det gule og purpur flekker. Det er fire fertile pollenbærere og én steril (et staminodium). Pollineringen gjøres av kolibrier og store bier, som humler (Bombus) og Xylocopa. Frukten er en linjeformet, 10–30 cm lang kapsel. Frøene er avlange, 6–12 mm lange og har lange hår i endene.
Ekstraflorale nektarier sitter utenom blomsten på bladene. De lokker til seg maur, som også tar planteetende åmer og bidrar slik til å beskytte treet mot insektangrep. Snyltevepsen Orasema simulatrix i familien Eucharitidae legger egg ved nektariene. De små larvene fester seg på maurene og blir med tilbake til bolet der de angriper maurlarver.

Dyrking

Planten dyrkes på grunn av de praktfulle blomstene og fordi den tåler varmt, tørt klima. Det er helst subsp. linearis som dyrkes. Den plantes langs veger, som hekk og i masseplantinger, og det finnes mange kultivarer.
Chilopsis er nært beslektet med trompettre (Catalpa), og i den botaniske hagen i Tasjkent i Usbekistan ble det i 1960-åra dyrket fram en hybrid mellom slektene, ×Chitalpa tashkentensis. Denne hybriden kombinerer de beste egenskapene til de to slektene og har et stort potensial for landskapsplanting. DNA-sekvensering viser at de to kjente kultivarene er et resultat av to ulike krysninger. ×C. tashkentensis 'Morning Cloud' er en hybrid mellom C. linearis og prakttrompettre (C. speciosa), mens pollenet som ga opphav til ×C. tashkentensis 'Pink Dawn' kom fra en hybrid mellom kinatrompettre (C. ovata) og prakttrompettre.
Dolph Lundgren

Filmkarriere

I 1985 hadde Lundgren sin debut på kinoskjermen i James Bond-filmen Med døden i sikte. Siden ble han valgt ut blant 5000 håpefulle til å få sin gjennombruddsrolle som «Ivan Drago», Sylvester Stallones motstander i Rocky IV (1985). Han fikk sin første hovedrolle som He-Man i Masters of the Universe (1987), basert på de populære barnelekene. Filmen var imidlertid ingen suksess, og den ble gjort narr av ved flere anledninger i ettertiden. Lundgren fant senere ut at han passet best i actionfilmer. Han spilte tittelrollen i filmen The Punisher fra 1989, og på 1990-tallet spilte han hovedrollen i filmer som Showdown in Little Tokyo, Universal Soldier, Red Scorpion, Silent Trigger og Johnny Mnemonic.
I de siste årene har Lundgren for det meste opptrådt i utenlandske og/eller lavbudsjettsfilmer. Han har gjort sin debut som regissør i The Defender fra 2004, og har senere regissert The Mechanik.
I 2010 gjorde han sitt «comeback» i Sylvester Stallones actionfilm The Expendables sammen med blant annet Sylvester Stallone, Jason Statham, Jet Li, Randy Couture, Steve Austin, Terry Crews, Mickey Rourke, Bruce Willis, og Arnold Schwarzenegger

Personlig liv

Lundgren var mellom 1994 og 2011 gift med Anette Qviberg, svensk smykkedesigner og motestylist. Paret har to døtre, Ida Sigrid Lundgren (født i april 1996) og Greta Eveline Lundgren (født i januar 2002). Lundgren var en tid på 1980-tallet kjæreste med popartisten Grace Jones fra Jamaica.
Donald Duck og gullhjelmen

Donald Duck og gullhjelmen (engelsk The Golden Helmet) er en Donald Duck-historie skrevet og tegnet av Carl Barks. Historien ble først utgitt i Donald Duck Four Color nr. 408, juli 1952.
Donald Duck og gullhjelmen har blitt en klassiker og har flere ganger kommet i bokform. Historien er tatt opp i Danmarks kulturkanons «barnekanon».

Handling

Donald Duck jobber som vakt på Andeby museum, og i et gammelt vikingskip – åpenbart modellert etter Osebergskipet – oppdager han et tusen år gammelt kart. Kartet viser et stykke av Labrador-kysten, hvor vikingen Olav Blåøy kom i land i Nord-Amerika og gjemte en gullhjelm. ("Olav Blåøy" er i Barks' original Olaf, the Blue som motstykke til Eric, the Red = Eirik Raude.) En mann ved navn Stein Blåøy (Azure Blue) hevder å være hans etterkommer. Ved hjelp av sin samvittighetsløse advokat Skarp (Sharky) drar han for å finne hjelmen, så han kan kreve eierskap over hele Nord-Amerika ifølge en (fiktiv) lov fra Karl den Stores tid: Den som eventuelt oppdaget et nytt land hinsides havet, skulle ha lov til å kreve det for seg selv og sin ætt. Hvorvidt Blåøy virkelig er etterkommer av vikingen Olav Blåøy, gir ikke historien noe klart svar på; den uhederlige advokat Skarp vil i alle tilfelle trikse med det juridiske slik at enhver som har hjelmen, kan hevde å være Olavs arving.
For å forhindre at Stein Blåøy gjør amerikanerne til sine slaver, drar Donald sammen med museumsdirektøren og sine nevøer, Ole, Dole og Doffen, for å finne hjelmen først. Etter mange ramsalte strabaser klarer endene å finne hjelmen, men den skifter senere eier mellom Blåøy, museumsdirektøren og endene, som alle blir fristet til å bli herre over Nord-Amerika. Skarp går som en forførerisk stemme fra den ene til den andre etter hvert som noen bemektiger seg hjelmen, og historiens mest sjokkerende vending er at Donald (så langt en slags helt) plutselig blir den nye skurken etter at Blåøy er overvunnet. Donald allierer seg med Skarp for å beholde hjelmen og selv bli konge av Amerika.
Etter visse ydmykende opplevelser innser heldigvis Donald at dette var galt av ham. Først når Skarp ikke har noen voksne å friste lenger, gjør han krav på hjelmen selv. Ved Ole, Dole og Doffens inngripen ender imidlertid hjelmen på havets bunn, og kampen om kontinentet er over. En av nevøene ser imidlertid lengselsfullt og trist på havet der den forsvant (bare for å få et solid spark i baken av en av sine brødre). Det blir dermed antydet at selv Ole, Dole og Doffen ikke nødvendigvis var ufordervelige: Selv da hjelmen var tapt, følte en av dem fremdeles fristelsen.
Adolphe Messimy

Liv og virke

Adolphe Messimy var eldste sønn av notarien Paul Charles Léon Messimy og Laurette Marie Anne Girodon. Han ble gift med Andrée, datter av Victor Cornil. De ble skilt i 1921. Hans annet ekteskap var med Marie-Louise Viallar.
Messimy tok utdannelse ved militærakademiet i Saint-Cyr og begynte på en karriere som offiser. Men han fikk nok av militærlivet, trakk seg tilbake fra hæren og gikk i 1899 inn i politikken. Hean ble valgt til depuutertkammeret i 1902, og satt i det til 1912.
Messimy ble koloniminister i Ernest Monis' ministerium og virket som det fra 2. mars 1911 til 27. juni 1911. Fra 27. juni 1911 til 14. januar 1912 var han krigsminister (forsvarsminister) i Joseph Caillaux' ministerium. I 1914 ble han igjen deputert og denne gang satt han til 1919. 
Den 13. juni 1914 ble han igjen krigsminister, nå i René Vivianis ministerium. Da første verdenskrig begynte ble Messimy klandret for den feilslåtte franske Plan XVII og måtte fratre den 26. august 1914 - at hans embede gikk til Alexandre Millerand var prisen for å få i stand en enhetsregjering under Viviani. Plan XVII, som var det franske opplegget i tilfelle krig mot Tyskland, var en stor fiasko. Taktikken under de franske angrepene og motangrepene bygget på prinsippet om élan («sprint», i betydningen rask, effektiv og slagkraftig handling). Et viktig element var et kraftig angrep i øst (høyre flanke). Det tyske forsvaret av Alsace-Lorraine viste seg imidlertid å være mye bedre enn forventet. Innen et par uker var franskmennene tilbake til sin utgangsposisjon der, mens tyskerne rykket frem gjennom Belgia og Nord-Frankrike meget raskt og truet Paris.
Etter sin fratreden gikk Messimy inn i hæren med kapteins rang. I 1915 var Messimy blitt forfremmet til oberstløytnant. Den 27. juli 1915 ble han såret i Vogesene, der han ledet en enhet Chasseurs Alpins. Han ble så forfremmet til oberst og gitt kommando over 6. chasseurbrigade. Han ble såret igjen den 4. september 1916 ved Somme. Messimy ble forfremmet til general de brigade den 11. september 1917 og overført til kommandoen over 213. infanteribrigade. Ved krigsslutt var han kommandant for 162. infanteridivisjon med hvilken han hadde inntatt Colmar. Det ble sladret om han at han sikkert var Mata Haris elsker, - han hadde vitnet til hennes fordel under rettssaken. 
Etter krigens slutt gikk Messimy tilbake til politikken, men ble ikke gjenvalgt i 1919. I 1923 ble han valgt til senator, og tjente som det frem til sin hjerneblødning og død.
Hans memoarer (Mes Souvenirs) utkom posthumt – 1937 – hos forlaget Plon.
Proterebia afra

Utseende

En middelsstor, brun sommerfugl med fløyelsaktig glans på vingene. Vingenes ytterkant har flere, forholdsvis store (sammenlignet med de fleste Erebia-artene) øyeflekker som er omringet med oransje. Arten ligner sterkt på medlemmene i slekten Erebia.

Levevis

Arten lever på tørre stepper og andre tørre områder med gress.

Utbredelse

Den er utbredt i sørøstlige delen av Europa, gjennom det sørlige Russland til Sentral-Asia.
Hans Christopher Müller

Embedsmann

Han var sønn av sysselmann Rasmus Müller og Sigga Joensdatter. Müller var vel begavet og overtok i 1843 embetet som sysselmann på Streymoy etter sin far. Han ble medlem av det færøyske Lagting og senere (1869) postekspeditør i Tórshavn og agent for DFDS (1866). Han var internasjonalt orientert og besøkte handels- og verdensutstillinger i Tyskland og England. Han hadde på egen hånd som autodidakt oppbygget en stor viten om blant annet Færøyernes flora og fauna, og han samlede eksemplarer, som han sendt til Japetus Steenstrup i København. Han betalt to riksdaler for hver skutit hvit ravn (hvítravnur) fra Nólsoy, hvilket ble til utstopte eksemplarer til Zoologisk Museum, men som også medvirket til fuglens utrydding.

Politisk karriere

Han representert Suðurstreymoyar i Lagtinget 1852–1855, 1865–1881 og 1885–1892 og Norðstreymoyar 1857–1859.
Allerede ved dei første valg til Folketinget etter Danmarks Riges Grundlov i 1849 oppstilte han seg i Tórshavn, men ble ikke valgt. I 1852 prøvde han likevel å bli valgt, men tapte igjen tll den uovervinnelige exam.jur. Niels Winther. Først da Winther i 1858 frivillig oppga kandidaturet sitt, ble Müller valgt inn i Folketinget. Ved de to følgende valg holdt han kretsen, men i 1864 slo skolelærer Johannes Petersen ham. Så ble han valgt i 1865 ved et suppleringsvalg til Landstinget, hvor han ble slått i 1886. I stedet ble Müller igjen valgt til Folketinget i 1887, hvor han satt til 1890.
Müller lot kun sjeldent høre fra seg, når ikke et spesielt færøysk forhold ble diskutert. 
Müller var gift med Marin Kristina f. Olsen.
Han var Ridder av Dannebrog og Dannebrogsmann. Müller ligger begravet på Thorshavn Gamle Kirkegård.
Antonio de Cabezón

Antonio de Cabezón (født 30. mars 1510 i Castrillo de Matajudíos ved Castrojeriz; død 26. mai 1566 i Madrid) var en spansk komponist og organist. Han regnes som sin tids mest betydningsfulle spanske skaper av musikk for klaviaturinstrumenter.
Cabezón var blind fra barndommen av. Han ble utdannet i Palencia av organisten García de Baeza. Som hofforganist hos Karl V av Det tysk-romerske rike og senere Filip II av Spania foretok han to reiser gjennom hele Europa (1548–1551 og 1554–1556) og lærte betydningsfulle musikere ved andre hoff å kjenne. Påvirkningene gikk åpenbart begge veier; Cabezón ga et vesentlig bidrag til utviklingen av klaviaturmusikken. Han giftet seg i 1538 og flyttet til Ávila, konas hjemsted. Deres fem barn fikk senere høye posisjoner ved Filip IIs spanske hoff. Da Madrid ble Spanias hovedstad og sete for kongens hoff, flyttet Cabezón dit, og bodde der til sin død.
Blant Cabezóns verker finner vi tallrike intabuleringer, dvs. bearbeidelser av polyfon vokalmusikk for klaviaturinstrumenter (særlig verker av Josquin Desprez), noen tientos i Josquins stil, og variasjoner (diferencias) over populære dansestykker. Cabezóns musikk kjennetegnes av en velutviklet polyfoni og en måte å skrive for klaviaturinstrumenter som gjør at musikken også kan spilles på harpe eller vihuela.
Sønnen Hernando utga i 1578 farens samlede verker, slik at Cabezóns musikk kunne fungere som forbilde for de etterfølgende organistgenerasjonene.
Bohuskulla

Bohuskulla er en tradisjonell, svensk kurase med utspring i Bohuslän og Dalsland.  Rasen defineres som såkalt allmogeko, sammen med rasene Ringamålako og Väneko. Det betyr at den anses som å stamme fra det opprinnelige feet i Sverige. Genetiske undersøkelse har slått fast at rasen er en variant av svensk fjellku. Da det organiserte bevaringsarbeidet ble satt i gang i 1993, fantes det bare et tiltalls individer igjen av rasen. I 2007 var antallet økt til 26 kyr og 8 okser.
Rasen er kollet og ganske liten (400 kg). Kyrne brukes primært som ammekyr. Det finnes derfor ikke tall på hvor stor melkeproduksjonen er.  Bohuskulla finnes i flere fargevarianter.
Alessandro Achillini

Bakgrunn

Alessandro Achillini var sønn av Claudio Achillini. Familien var av gammel slekt i Bologna. Han var eldste bror til Giovanni Filoteo Achillini.
I tillegg til det som skulle bli hanss hovedbeskjeftigelse i livet, ble Achillini tidlig velstudert innen teologien. Han synes å ha overveiet å bli katolsk prest. Han begynte på seminarstudier en gang før 1476; det året ble han tonsurert i katedralen i Bologna. Selv om han sener gikk over til akademistudier i annnen retning forble han aktivt opptatt av teologi hele tivet og bidro til to generalkongresser for fransiskanerordenen; en i Bologna i 1494 og en annen i Roma i 1505/1506.
I 1506 måtte han forlate Bologna på grunn av utvisningen derfra av den mektige Bentivoglio-fsmilien, som han hadde vært en støttespiller for. Han dro da til Padova der han ble gjort til lærer i filosofi.

Medisiner/anatom, filosof

Han er kjent som den første anatom som  beskrev to tympane ben i øret, kalt mallus incus. Det dreier seg om de såkalte hammeren og ambolten. Han beviste at den midtre del av foten består av syv ben. Han gjenoppdaget fornix og beskrev i 1503 kanaler i kroppen som kalles spyttkjertler.
Achillini hadde foruten disse og andre anatomiske oppdagelser også for sin tid et viktig medisisk forfatterskap. Som filosofisk tenker helte han mot panteismens virkelighetsoppfatning blant annet ved at han fremmet tanken om en kollektiv, upersonlig sjelenes udødelighet (De universalibus, 1501). Arbeidet De subjecto chiromantiæ et physiognomiæ (1503) viser ham som en forløper for Johann Caspar Lavater og Franz Joseph Gall.
Hans filosofiske Opera omnia ble første gang trykket i 1508 i Venezia aom en enkeltstående voluminøs foliant, og fikk nye opptrykk i 1545 og 1568 og da med viktige bemerkninger. Viktigst i disse er De intelligentiis, i fem bøker. 
Han var storonkel til Claudio Achillini.
The China Journal

The China Journal er et australsk sinologisk fagtidsskrift som utgis fra Australian National Universitys sinologiske institutt Contemporary China Centre. Det er skrevet for det meste på engelsk. Det tar sikte på å gi informasjon og analyser vedrørende Folkerepublikken Kina og Taiwan. Det er et av verdens ledende tidsskrifter innen sitt fagområde.
Peter Serkin

Liv

Peter Serkin begynte å studere klaver ved Curtis Institute of Music 11 år gammel. Lærere var først Lee Luvisi, Mieczyslaw Horszowski og Rudolf Serkin. Senere fortsatte han studiene hos Ernst Oster, Marcel Moyse og Karl Ulrich Schnabel. Peter Serkin har opptrådt med verdenes ledende symfoniorkestre. I tillegg har han skapt seg et navn som kammermusiker med Alexander Schneider, Yo-Yo Ma og Pamela Frank, samt Guarneri String Quartet,  Budapest String Quartet og Orion String Quartet. 
Serkin underviser ved Juilliard School og Curtis Institute of Music og ved sommerkurs i regi av Tanglewood Music Center.
Betydelige komponister som Hans Werner Henze, Peter Lieberson, Alexander Goehr, Luciano Berio, Oliver Knussen, Leon Kirchner og Toru Takemitsu har dedisert verk til Serkin. Han har også vært delaktig i uroppføringer av mange av disse og andre komponisters verk.
Things

«Things» er en amerikansk sang med melodi og tekst av Bobby Darin. 
I 1962 begynte Darin å skrive og synge countrysanger, med hits som «Things»
Darin utgav den på singlen Atco 6229 i 1962. 
Sangen lå på den norske VG-lista i syv uker i 1962 og på en femteplass i én uke.
Den kom på den britiske singlelisten 21. juli 1962 og lå der i sytten uker med nummer to som høyeste plassering.
«Things» kom på den amerikanske Billboard Hot 100-singlelisten 7. juli i 1962 og havnet på en tredjeplass.
Sangen ble fremført av Dean Martin og Nancy Sinatra i TV-showet Movin' with Nancy (1967). De utgav den på single for Reprise Records. Den var produsert av Bob Gaudio. Showet ble utgitt på hjemmevideo i 2000.

Svensk versjon

Den svenske tittelen er «Sån't».