Patrick van Rensburg

Familiebakgrunn og utdanning

Van Rensburg hadde en blandet familiebakgrunn med innslag fra flere av Sør-Afrikas europeiskættede grupper. Faren var engelsktalende sørafrikaner, moren fransk-afrikander. Han tilbrakte mye av oppveksten, der det ble talt engelsk, fransk, afrikaans og zulu, hos sin franske bestemor i Pietermaritzburg og ble oppdratt som katolikk av henne.
Familien hadde ikke midler til å gi ham utdannelse. I stedet tok han korrespondansekurs og oppnådde bachelorgrad ved University of South Africa (UNISA).

Motstand mot apartheid

Da han var 21 år begynte han i det sørafrikanske utenriksdepartementet. I februar 1956 ble han postert som visekonsul i Belgisk Kongo. Gjennom andre lands diplomater ble han påvirket av humanistiske verdier og holdninger kritisk til rasediskriminering. I 1957 gikk han av i protest mot Sør-Afrikas apartheid-politikk. Han sluttet seg senere til det politiske partiet Liberal Party of South Africa og ble dette partiets sekretær for Transvaal i september 1958.
I 1959 flyttet han til Storbritannia. Her kom han i kontakt med John Collins' Christian Action og gjennom Tennyson Makiwane ble han dratt med i arbeidet med å få til boikott av sørafrikanske varer – Boycott Movement. Dette vakte sterke reaksjoner i Sør-Afrika og da han vendte tilbake til hjemlandet i mars 1960, ble passet hans beslaglagt. Han flyktet til Bechuanaland og fikk britisk pass. I 1962 utga han boka Guilty land. The history of Apartheid som nådde et internasjonalt publikum.

Utdanning for utvikling

Sammen med sin kone etablerte van Rensburg seg i byen Serowe i Central-distriktet øst i Botswana. I 1963 grunnla han Swaneng Hill Secondary School, som sto som modell for utdanningsinstitusjoner i regionen. Skolen hadde en progressiv læreplan, med vekt på selvhjelp, samfunnsengasjement og utvikling. Van Rensburg utviklet også nye former for yrkesopplæring og startet selvhjelpskooperativet Boiteko. I 1973 ble han statsborger i Botswana.
Han sto for en skolemodell kalt «utdanning for utvikling» (Education with Production). Undervisning skulle kombineres med produktivt arbeid der elevene skulle ta aktiv del i samfunnslivet og samfunnsutviklingen. Han mente at man i fattige land med få ressurser kunne oppnå selvfinansiert utdanning og selvfinansierte skoler gjennom undervisning kombinert med produktivt arbeid. Brigadebevegelsen var et annet innslag i systemet av produksjon og utdanning, samarbeid og utvikling.
Van Rensburg la vekt på en utviklingsmodell basert på lokal kontroll og nasjonal kapitalakkumulasjon, heller enn utvikling gjennom utenlandsinvesteringer. For å fremme dette samarbeidet han med internasjonale bistandsorganer, særlig skandinaviske. I 1980 gikk han i partnerskap med Foundation for Education with Production i Sverige for på utbre modellen med utdanning for utvikling. Den fikk avleggere i blant annet Zimbabwe.
Etter apartheids fall i Sør-Afrika vendte han tilbake dit for å starte prosjekter og samarbeidet med Dag Hammarskjöld Foundation i Sverige om internasjonale seminarer.
Van Rensburg gikk med i det da marxistiske opposisjonspartiet Botswana National Front (BNF), noe han senere angret på. Midt i 1990-årene satt han i BNFs eksekutivkomité.
Han grunnla avisa Mmegi («Reporteren») og utviklet den til Botswanas fremste uavhengige nyhetsorgan.

Utmerkelser

I 1981 ble van Rensburg tildelt Right Livelihood Award.