Leopardkatt

Beskrivelse

Leopardkatten har fått sitt navn etter den leopard-lignende pelsen, som i grunnfarge varierer fra gulbrun i de tropiske strøkene til gråbrun i de nordlige strøkene av dens utbredelse (Nowell og Jackson 1996). Grunnfargen varierer fra blekbrun over ryggen til nærmest hvit i buken. Nordlige varianter er gjerne blekere utfarget og har typisk kraftigere pels. Kroppen og halen er dekket av runde mørke flekker, som blir mer langstrakte i formen mot bakparten. På baksiden av nakken har den et stripemønster. Den ytre delen av halen har et distinkt ringmønster.
Leopardkatten er en liten langstrakt, slank og muskuløs katt, på størrelse med en velvoksen tamkatt. Som hos denne (og de fleste kattedyr) er hannen endel større enn hunnen. Hodet er relativt lite, øynene store og ørene mellomstore og avspisset. Mellom tærne har arten delvis svømmehud. Kroppen måler, fra snutespiss til halerot, ca. 60-90 cm. Halen kommer i tillegg med ca. 28-37 cm. Skulderhøyden er gjerne ca. 20-45 cm. Den veier 4,5–6,8 kg.

Utbredelse

Leopardkatten har et større utbredelseområde enn de andre i slekten – fra Sibir og Mandsjuria i nord til Java, Borneo og Bali i sør, og fra Afghanistan og Pakistan i vest til Korea og Filippinene i øst. Derimot er den ikke funnet på Sri Lanka. Den er funnet opp til 4 500 moh, men er mest vanlig opp til cirka 3 000 meters høyde.
Arten finnes i Afghanistan, Bangladesh, Bhutan, Brunei, Borneo, Filippinene, Hongkong, India, Indonesia, Japan, Kambodsja, Kina, Republikken Kina, Korea, Laos, Malaysia, Myanmar, Nepal, Pakistan, Russland,Singapore, Thailand og Vietnam.

Adferd og habitat

Leopardkatten lever et ensomt liv utenom paringstiden. Den sover gjerne i små huler og uthulte trestammer. Lenge trodde man at denne katten var nattaktiv, men nyere forskning (Rabinowitz, 1990) viste  at den også hadde et middels aktivitetsnivå om dagen. Dette kan ha sammenheng med behovet for å kunne innta nok næring. Som sådan er leopardkatten mest terrestrial (lever og jakter langs bakken) i sin adferd, men den er også i en viss grad arboreal (holder til i trærne). I så måte er den iakttatt klatrende i trær i over 20 meters høyde (Rabinowitz, 1990). Den er også en meget dyktig svømmer, som helst holder til i nærheten av vann. Svømmeegenskapene er også grunnen til at denne katten finnes på mange av øyene i Sørøst-Asia. Aksjonsområdet (jaktområdet) kan være ca. 1,5-7,5 km² stort (kjerneområdet er gjerne ca. 0,7-2 km²) og kan overlappe konkurrerende individers områder.
Leopardkatten lever i et utvalg habitater, men som regel alltid i nær tilknytning til vann (Nowell og Jackson 1996). Som sådan finner man denne katten i høyder fra havnivået og opp i 3 000 meters høyde, ofte i sparsom skog og til og med i noen typiske jordbruksområder. Den er blant annet observert på kaffeplantasjer.

Reproduksjon

I nordområdene føder gjerne hunnen i mai måned, hvilket betyr at paringstiden er i tidsrommet februar-mars. De mer sydlige populasjonene parer seg hele året. Hunnen går drektig i ca. 65-70 dager og føder gjerne 1-4 unger (2-3 i snitt) som er blinde da de kommer til. Øynene åpner seg gjrne etter ca. 10-12 dager. Hanner er observert å delta i oppfostringen av ungene, som regnes som kjønnsmodne i 8-månedersalderen og uavhengige i 18-månedersalderen. Leopardkatten kan bli opp mot 15 år gammel, men de mister gjerne tennene i 8-10-årsalderen.

Matvaner

Leopardkatten spiser mest smågnagere, der eksempelvis rajahrotte (Maxomys surifer) ser ut til å være primærkilden i for eksempel Thailand. De spiser imidlertid også en rekke andre små pattedyr, insekter, reptiler, krabber, fisk og fugl med mer. Noen steder tar den også fjærkre fra de lokale bøndene.

Annet

Arten står oppført på IUCNs rødliste, men er en av få arter i kattefamilien som ikke ansees truet, selv om flere av underartene er det. Dette gjelder i første rekke underartene som utelukkende holder til på øyene. Den kinesiske stammen er også truet, fordi det jaktes utstrakt på arten for skinnets skyld. Likeledes er arten truet lokalt av hybridisering med tamkatt. Leopardkattskinn eksporteres i første rekke til Japan, som tok over da dette ble forbudt med import i Europa.