google/wiki40b huggingface dataset:
Kristiansand tingrett

Historikk

Et byfogdembete og et byskriverembete ble opprettet ved Kristiansands privilegier av 30. april 1643.
Byfogden var dommer i bytinget og hadde viktige funksjoner ved tinglysing, skifter m.m.

Byskriver

Byskriveren var sekretær i slike saker. Han førte protokollene ved underretten, altså bytings- og ekstrarettsprotokollene, senere også forhørsretts- og meddomsrettsprotokollene og byrettsprotokollene. Fra 1695 førte han pantebøkene, og han var protokollfører ved forlikskommisjonen 1795-1897 og ved prosteretten. Han var også notarius publicus. Fra 1686 til 1825 var han dessuten auksjonsforvalter. Ved kongelig resolusjon 16. april 1825 ble denne oppgaven lagt til skattefogden. Byskriverembetet ble nedlagt i 1855. Funksjonene ble overtatt av byfogdembetet.

Rådstueskriver

Samtidig fungerte byskriveren som rådstueskriver, og dermed var han sekretær for magistraten. Han skulle føre protokollen ved rådstueretten. Oppgaven som skifteskriver hørte under rådstueretten så lenge magistraten var medlem av skifteretten. Da byfogden ved lov 22. mai 1869 ble eneste skifteforvalter, ble byskriveren skifteskriver. I løpet av 17- og 1800-tallet ble en mengde nye forretninger lagt under rådstueskriveren. Han førte protokollene i brannretten 1767-1866, i politiretten 1767-1890, i borgervæpningskrigsretten 1822-1881 og protokollene ved de offentlige valgene. Han utarbeidet grunntaksten og førte byens borgerruller, firmaregistre og handels- og håndverkseksamensprotokoller. Han førte protokollene ved branntakstene fra 1767 og framover, og fra 1845 styrte han branntakst- og skattetakstforretningene og deltok i beregning av brannkontingenten. Rådstueskriverembetet ble nedlagt ved lov 9. mars 1917.

Kollegial byrett

Byfogdembetet ble erstattet av en kollegial byrett 1. juli 1957. Til Kristiansand byretts embetsområde ble også lagt de omkringliggende kommunene Oddernes, Randesund, Søgne og Greipstad. Disse hadde utgjort Torridal sorenskriverembete, som ble nedlagt i 1957.
Da Kristiansand storkommune ble etablert i 1965, ble Tveit overført fra Setesdal sorenskriveri til Kristiansand byrett. Samtidig ble Finsland overført fra Mandal sorenskriveri til Kristiansand byrett.
Setesdal sorenskriverembete ble nedlagt 31. desember 1992 og distriktet overtatt av Kristiansand byrett.
Det ble navneendring fra Kristiansand byrett til Kristiansand tingrett fra 1. januar 1992.
Fra 1. januar 2004 overtok Kristiansand tingrett ansvaret for distriktet til Mandal tingrett, som da ble nedlagt, og overtok dessuten kommunene Lillesand og Birkenes fra Sand tingrett.

Arkivet

Arkivet er kalt Kristiansand byrett selv om de eldste delene like gjerne kunne hete Kristiansand byskriverembete. Arkivmengden, som oppbevares i Statsarkivet i Kristiansand, består av tre deler, nemlig Kristiansand byrett, Kristiansand byrett – 2 og Kristiansand byrett – 3. Delene utgjør til sammen 312 hyllemeter.
Wolin

Wolin (tysk: Wollin) er en øy i Østersjøen i det nordvestre Polen. Sammen med naboøya Uznam, utgjør den en barriere mellom Østersjøen og den viken som elven Odra (bedre kjent som Oder) munner ut i. Mellom de to øyene er den naturlige vannveien Świna, og på begge sider av den ligger byen Świnoujście. Sentrum av Świnoujście er på Usedom-siden (Uznam på polsk) og på Wolinsiden lander Skandinaviafergene. 
Øya Wolin har et areal på 265 km², dens høyeste punkt er Grzywaczhøyden, 115 moh. Det meste av øya består av skoger og bakker. Midt på øya er Wolins nasjonalpark, opprettet i 1960. To veibroer og en jernbanebro knytter Wolin til det polske fastlandet i øst.

Historie

Et anonymt middelalderdokument fra ca. 850 nevner en stamme ved navn volinianerne – de hadde 70 fester (Uelunzani civitates LXX). Noen har ment at den halvlegendariske bosetningen Jomsborg kan ha befunnet seg på Wolin. Jomsborg var ifølge islandske sagaer en vikingekoloni, og jomsvikingenes tilholdssted. Moderne historikere betviler dette.
Kirken St. Adalbert i Julin på Wolin ble sete for det katolske bispedømme Pommern som pave Innocent II opprettet den 14. oktober 1140. Byen Julin var den gang øyas hovedby, og lå der hvor byen Wolin ligger i dag, helt sørøst på øya. I 1170 erobret den danske kong Woldemar byen og utraderte den fullstendig. Bispedømmets domkirke og residensby ble naturlig nok flyttet; det skjedde straks, men ble «offisielt» en gang innen 1176, sannsynligvis i 1174. Det nye bispesetet ble Kammin (Kamien) på fastlandet. 
I annen halvdel av 1200-tallet ble Wollin germanisert. Prosessen var gradvis, og skyldtes i første omgang tysk innvandring og bosetning, i annen rekke at den slaviske befolkning litt om senn ble tysktalende. I 1288 ble det opprettet et cistercienserkloster ved den nye byen Wollin (Wolin). Denne byen ble i samme århundrer hansastad. 
Martin Luthers medarbeider, Johannes Bugenhagen, ble født i Wollin den 24. juni 1485. Han hadde det praktiske arbeidet med innføringen av den lutherske trosreformasjon i Pommern (1534), og han fikk også stor betydning for hvordan lutherdommen ble gjennomdrevet i Danmark og Norge. 
I 1648 tilfalt Wollin Sverige, og ble en del av Svensk Pommern. Den forble under Sverige til 1720 da Preussen kjøpte området fra svenskene. Etter annen verdenskrig kom Wollin til Polen. Grenseflytningen skjedde de facto i oktober 1945, og en  formalisering skjedde ved Görlitz-avtalen mellom DDR og Polen den 6. juli 1950. Men grenseendringen ble ikke anerkjent av Tyskland før i 1990.
Deutschkonservative Partei

Deutschkonservative Partei var et konservativt politisk parti i det tyske keiserrike. Partiet eksisterte fra 1876 til 1918. Det oppnådde sitt beste riksdagsvalg i 1881, da det fikk inn 50 av 397 medlemmer av Riksdagen.

Historie

Partiet ble grunnlagt den 7. juni 1876 av adelige, jordeiere, tilhengere av regjeringen til Otto von Bismarck (deriblant Helmuth von Moltke), tradisjonsorienterte protestanter og kristen-sosiale. Det ønsket å utvikle den nyvunne nasjonale enhet fra 1871 på riksforfatningens grunn.
Deutschkonservative Partei ble generelt ansett å representere junkerne i Ostelbien og Kirken i den gammelprøyssiske union, og hadde sin politiske styrke i de prøyssiske Landdagene, hvor treklassestemmeretten ga elitene på landsbygden en uforholdsmessig stor makt. Partiet arbeidet på grunnlag av en kristen livsanskuelse og ønsket å drive nasjonal politikk, fremme landbrukets og industriens interesser, og kolonipolitikk. Det motarbeidet sosialdemokrati og anarkisme.
Partiet oppnådde sitt beste resultat ved riksdagsvalget i 1881, da det oppnådde 16,1 % av stemmene og fikk 50 av 397 riksdagsmedlemmer. Deretter mistet partiet stadig innflytelse i Riksdagen, parallelt med at sosialdemokratene vant frem. Samtidig hadde det vanskelig for å samarbeide med mellompartiene, og sprengte Bülows nasjonale koalisjon i 1909.
Etter revolusjonen i 1918 ble partiet oppløst, men fortsatte sin virksomhet i det såkalte tysk-nasjonale folkepartiet.
Senter for profesjonsstudier

Senter for profesjonsstudier (SPS) er et senter ved Oslomet – storbyuniversitetet. Det drives forskning, undervisning og ph.d.-veiledning ved senteret. Senteret ble åpnet høsten 1999 ved den daværende Høgskolen i Oslo for å stimulere til forskning og kritisk refleksjon innen profesjonsstudier.
Bengt Lindskog

Karriere

Lindskog, som er født i Furuland, har spilt klubbfotball for Helsingborg, Malmö FF, Udinese, Inter, Lecco og IFK Malmö.

Landslaskarriere

Lindskog spilte til sammen 14 landslagskamper for Sverige fra 1955 til 1965. I forkant av VM i fotball i 1958, som ble arrangert i Sverige, gikk Lindskog fra Udinese til Inter; hans nye kontrakt gav ikke rom for at han kunne delta i VM. Han deltok imidlertid i kvalifiseringen til VM i 1966.
Lathiceridae

Utseende

Disse gresshoppene ligner på småsteiner og er godt kamuflert. De er middelsstore til store, knudrete gresshopper. Hunnen er vanligvis større enn hannen, som vanlig hos gresshopper. Hodet er avrundet, antennene er ganske korte og består av 6-13 ledd. De kan foldes inn i dype antennefurer, i alle fall ved roten. Pannen er loddrett og bred. Punktøyne mangler. Forbrystet (pronotum) er knudrete, med en utydelig midtkjøl og en skrå tverrfure som er vinklet i midten. Baklårene er brede og flate, bakleggene med kraftige pigger.

Levevis

Så godt som ingenting er kjent om biologien til denne familien, bortsett fra at de graver i sand og tilbringer mesteparten av tiden under bakkenivå. De er dagaktive, og lever helst i tørre områder.

Utbredelse

Lathiceridae er bare kjent fra det sørvestlige Afrika (Sør-Afrika, Namibia og Angola).
Risør Trebåtfestival

Risør Trebåtfestival er en årlig festival med klassiske trebåter som arrangeres i Risør. Festivalen ble etablert i 1983 og arrangeres hvert år i begynnelsen av august. Festivalen er Europas eldste av sitt slag; og har i en årrekke tiltrukket seg entusiaster fra mange land.
Festivalen har forandret seg i årenes løp; men store og flotte båter har alltid besøkt festivalen.
I 2006 tok et nytt styre med Ted Hanisch som leder over festivalen. I 2009 tok Tove Esnault over som styreleder.
Festivalen i 2008 slo alle gamle rekorder, og de regna med at det blei solgt over 20 000 festival-pass. Kong Harald var en av dem.
Paracogia acanthopoda

Utbredelse

Arten er bare kjent fra Paraná-provinsen i Brasil.
Hakkebakkeskogen

Hakkebakkeskogen er en attraksjon i Kristiansand Dyrepark som ble åpnet 5. juni 2015, basert på figurene fra barneboka Klatremus og de andre dyrene i Hakkebakkeskogen av Thorbjørn Egner, utgitt i 1953.
Anlegget består av en togbane og tre utendørsscener, hvor man kan se høydepunkter fra boken; Klatremus som unnslipper Reven, pepperkakebaking med Bakermester Harepus, Bestemor Skogmus som flyr fra Petter Pinnsvin og til sist Bamsefars fødselsdag. Egners sønn, Bjørn, var engasjert i planene, hvilket han også var ved oppføringen av Kardemomme by i samme fornøyelsespark.
Brannfly

Brannfly er en flyvemaskin som er konstruert, ombygget eller spesialutstyrt for bekjempelse av ildebrann. Brannfly kan være fly med tanker hvor man pumper inn vann, amfibiefly som tar inn vann ved kontakt med vannoverflaten i fart, eller helikoptere med vannposer hengende under.
Brannfly har kapasitet til å dynke områder med store mengder vann og kjemikalier, som branndempende skum og geléaktig substanser som egner seg særlig til bekjempelse av skogbranner.
«La Ville d’Orléans»

«La Ville d’Orléans» var en vannstoffballong (hydrogenballong) som kom ut av kurs og havnet på Lifjell i Seljord i 1870. Dette regnes som den første luftfart i Norge.
Under Paris' beleiring i 1870 ble vannstoffballonger tatt i bruk. Det skal ha blitt sendt opp 65 slike franske ballonger. Den 24. november 1870 ble vannstoffballongen «La Ville d’Orléans» sendt opp fra Paris med kurerpost. Ballongen skulle bare noen mil utenfor fiendens linjer. Den kom opp i et luftlag hvor sterk vind førte ballongen nordover.
Etter en 14 timers dramatisk ferd i nattemørket havnet ballongen på Lifjell i Telemark. Ballongføreren, ingeniør Paul Rolier og hans medhjelper Léon Bézier hoppet ut av ballongkurven. Ballongen med den tomme kurven fór videre og havnet til slutt i Krødsherad.
Ballongfarerne fikk hjelp og kom seg til slutt til Kristiania, hvor de ble mottatt som helter. De returnerte til Frankrike med båt, og det av kurerposten som var blitt berget, kom til slutt frem til krigsminister Léon Gambetta.
Like under snaufjellet på Lifjell finner en «Ballongfararsteinen» som markerer stedet hvor den franske ballongen havnet før den fór videre. Den ble senere funnet ved gården Sandum ved Noresund i Krødsherad. Ballongkurven er bevart og finnes i dag i Norsk Teknisk Museums samlinger.
Tinamufamilien

Beskrivelse

Tinamuene er små til mellomstore fugler (15–50 cm) med kompakt kropp og rudimentær stjert. Hodet er lite og nebbet kort og slankt. Artene deles gjerne inn i to underfamilier, avhengig av hvor pusteåpningene er plassert på nebbet (se inndeling). Disse artene har typisk lite utviklede vinger og er generelt dårlige flygere, men ekstremitetene er kraftige og vel tilpasset et terrestrielt liv. Tre av tærne på føttene er rettet forover, og den bakoverrettede tåen kan i noen tilfeller være fraværende.
Noen av artene er knyttet til skog, mens andre trives best på lett skogkledt savanne og steppe. Fuglene finnes i høyder mellom havnivået og 5 300 moh.
Hos tinamuene er det slik at hannene ruger, mens hunnene forsvarer et territorium.

Evolusjon

For omkring 75,2 (± 5,0) millioner år siden splittet Paleognathae i to linjer, hvorav den ene førte fram til Tinamidae (tinamufamilien ).
Rismark

Rismark eller risåker er en type flomutsatt åker der det dyrkes ris (Oryza), som er en svært vannkrevende og meget viktig matplante som trives med å stå i grunt (cirka 10 cm dypt) ferskvann i varmt klima. Rismarkene er ofte kystnære og gjerne tilknyttet elvesystemer som flommer over sine bredder i regelmessige intervaller.
Risdyrking har vært kjent i Asia i mer enn 5 000 år. Risplantene er egentlig en grasart og er klassifisert i familien Poaceae, som består av cirka 20 arter. I jordbrukssammenheng brukes i hovedsak kun to arter; Oryza sativa, som er en asiatisk art, og Oryza glaberrima, som er en afrikansk art.

Kunstig vanning

For å få en mer stabil produksjon blir også rismarkene forsynt med både kunstige kanaler og vanningsrør, i sinnrike systemer som kan regulere vannstanden på åkrene og forsyne dem med vann når eller om dette blir nødvendig. Dette gjør det dessuten mulig å dyrke ris i til dels bratte skråninger, som kan bygges opp trapper, slik at vannet blir stående der.

Viktige biotoper

Rismarkene er også viktige biotoper for en rekke dyr, som ulike typer pattedyr, reptiler,  fugler og fisk. Noen av disse dyrene kan utgjøre en trussel mot mennesker som arbeider på rismarkene, for eksempel giftslanger.
Messapisk

Mulig språklig slektskap

Messapisk og albansk synes å være beslektet, eksempel ved at begge har den felles overgangen av indoeuropeiske o til a, og messapisk vil da representere en sørlig utgave eller avart av illyrisk (mens nordlig illyrisk var representert av venetisk. Det synes derimot å være en forskjell i albansk og venetisk lydsystem ved at de indoeuropeiske palatale konsonanter (k osv.) motsvares av frikativer (s osv.), i den senere derimot av eksplosiv lyd (k osv.); jf. om denne forskjellen mellom såkalt satemspråk og kentumspråk.
Marcus Pløen Ingstad

Familieaffærer

Han var sønn av Fredrik Emil Ingstad (1808–77) og Louise Platou (1812–43). Mora var datter av Ludvig Stoud Platou av slekten Platou. Faren var overrettsjustitiarius og nevø av trelastmagnaten Marcus Pløen (1778–1836). Marcus giftet seg i 1866 med Dorothea Greve (1839–1927). Sønnen Olav Ingstad (1867–1958) ble byingeniør i Bergen og var far til forskeren Helge Ingstad (1899–2001).
Insjön

Insjön er et tettsted i Leksand kommune i Dalarnas län i landskapet Dalarna i Sverige. Stedet ligger 10 kilometer sørøst for Leksand. I 2010 hadde tettstedet 2 149 innbyggere.
I Insjön finnes sagbruk og noen forretninger, her ligger hovedkontoret og postordreavdelingen til firmaet Clas Ohlson. Fra  1980-tallet har det også vært butikkutsalg, og det er Dalarnas største turistmål med 600 000 besøkende årlig.
Pillnitzslottet

Pillnitzslottet (tysk: Schloss Pillnitz) er et slott i den tidligere landsbyen Pillnitz ved Elben, nå en bydel i Dresden, hovedstad i den tyske delstaten Sachsen. Slottet ble oppført fra 1720 til 1724 etter planer av Matthäus Daniel Pöppelmann. 
Slottet ble oppført på eiendommen der den gamle Pillnitzborgen stod, et av slekten Zieglers stamslott i perioden 1435–1569. Slottet består av tre deler: Elvepaleet (Wasserpalais) ved Elben, Bergpaleet (Bergpalais) i åsen innenfor og De nye paleet (Neue Palais) som forbinder disse to delene. Det barokke hageanlegget Lustgarten omsluttes av bygningene og grenser til en slottspark som omkranser hele slottet.
Pillnitzslottet er et fremragende eksempel på kinamoten på 1700-tallet. I 1791 var slottet møtested mellom Fredrik Vilhelm II kongen av Preussen og Leopold II  keiseren av Østerrike-Ungarn. Fyrstene ble her enige om Pillnitzdeklarasjonen til støtte for Ludvig XVI under den franske revolusjonen. Fyrstene behandlet det «polske spørsmålet» og Den russisk-tyrkiske krig. 
I dag finnes i Neue Palais et slottsmuseum, mens Bergpalais disponeres av kunstindustrimuseet til Staatlichen Kunstsammlungen Dresden.
Dänischer Wohld

Dänischer Wohld (dansk: Jernved) er et landskap i Schleswig-Holstein i Tyskland, beliggende mellom Eckernförde og Kielerfjorden. I sør avgrenses halvøya av Kielkanalen. Områdets tyske navn, Dänischer Wohld, henviser til dets posisjon som grenseområde mellom det tyske lenet Holstein og det danske lenet Slesvig. På dansk fantes også navnene Danskerskoven eller Danskeskov (Sylva Danica). Området var ennå i middelalderen dekket av skog og myr, derav det danske navnet Jernved, som betyr hard skog. Halvøya ble blant annet nevnt i Kong Valdemars jordebok fra 1231 som Jarnwith. Navnet finnes ennå i Jernved danske Skole i Dänischenhagen nord for Kiel. 
I middelalderen var området dansk krongods med enkelte jyske bosettinger. Ellers var halvøya nesten ubebodd. I 1260 ble halvøya pantsatt til de holsteinske grevene og landområdet ble i større utstrekning kolonisert av saksere som kom fra sør. De ryddet skogene og dyrket opp jorden. I 1662 var allerede 50% av hele skogsområdet ryddet, og i dag er bare 6% af halvøya dekket av skog. 
Områdets hovedby er Gettorf. Før 1864 hørte halvøya til hertugdømmet Slesvig. I dag hører mesteparten av halvøya til kreis Rendsburg-Eckernförde. Pries, Friedrichsort og Holtenau ble derimot i 1922 innlemmet i storbyen Kiel. Schilksee fulgte i 1959. Store deler av halvøya er preget av gods og herregårder. Ved kysten finnes småskoger og badestrander med klinter med høyder opp til 30 meter.
Hilde Domin

Liv

Hun ble født i Köln som Hilde Löwenstein som datter av en jødisk advokat. I 1929 tok hun sin Abitur ved et humanistisk gymnasium i Köln. Mellom 1929 og 1932 studerte hun i Heidelberg, Köln, Bonn og Berlin. Hun studerte først jus, men begynte senere å studere nasjonaløkonomisk teori, sosiologi og filosofi. Til hennes forelesere hørte Karl Jaspers og Karl Mannheim.
På grunn av den politiske situasjonen emigrerte hun i oktober 1932 med vennen og arkeologistudenten Erwin Walter Palm til Roma. I 1935 ble hun dr. rer. pol. i Firenze, og arbeidet som lærer i språk i Roma frem til 1939. Hun giftet seg med Erwin Walter Palm i 1936. I 1939 flyktet de til England, og hun underviste i språk til 1940 ved St. Aldyn’s College. De reiste da til Den dominikanske republikk, hvor hun arbeidet som oversetter og arkitekturfotograf. Hun begynte etter morens død å dikte under psevdonymet «Domin». Fra 1947 til 1952 var hun dosent i tysk ved universitetet i Santo Domingo. I 1954 flyttet hun med mannen hjem til Tyskland. I 1957 begynte hun å offentliggjøre dikt i tidsskrifter, og fra 1961 virket hun som forfatter og skrev lyrikk og prosa mot opportunisme, dogmatisme og konformisme. Hun bodde i Heidelberg frem til sin død.
Domin var en nær venninne av Nelly Sachs, som vant Nobelprisen i litteratur i 1966. Fra 1960 til 1967 korresponderte de intenst. Hun var også en venn av Hans-Georg Gadamer.
I 1968 offentliggjorde hun Das zweite Paradies, hennes første diktsamling, og en kritisk kjærlighetshistorie som handler om opplevelsen av eksil og hjem.
Hennes selvbiografi beskjeftiger seg med temaer som tap, mot, med håpet og tilegnelsen av noe nytt. Ikke bitter vendte hun tilbake til Tyskland; hennes dikt taler av menneskelighet, roper på fred og appellerer til en rettferdig verden. Hennes verker er oversatt til 21 språk.
En forbryders memoirer

Handling

Thomas Busch var utvilsomt jordens farligste forbryter, dobbelt farlig, ettersom han visste å unnvike fra alle de fengslene, som han hadde sittet inne i. Det fantes mange historier som tok for seg hans geniale oppfinnsomhet, da det gjaldt å flykte fra fengsler. Busch hadde gått i en felle, lagt av politiet, satt i fengsel, ventet på sin dom. Da han skulle stilles for retten, ønsket han ikke å flykte derfra. Han hadde forberedt sin flukt, og visste at han fire dager senere på nytt ville være hos sine kamerater. Han ble dømt til døden. Som siste ønske fortalte Busch at han gjerne ville berette sin historie til en forfatter. Fengselsdirektøren sendte bud etter den ansette forfatteren, dr. Stein, som mente at Busch var en dannet og ypperlig forteller. Uten sin viten, ble forfatteren i den kommende tiden budbringer for Buschs hjelpere. Han fikk jevnlig besøk av dr. Stein og var nådd til å diktere tredje kapittel. Til slutt opprant dagen for flukten. Om morgenen ble dr. Stein besøkt av to av hans hjelpere. De overfalt ham, bandt ham på hender og føtter. Da de noen minutter etter forlot leiligheten var den ene maskert akkurat som dr. Stein. Han begav seg skyndsomt til fengselet. De to forbryterne overbemannet lett den intetanende fengselsbetjenten.
Sofie Nordsveen Hustad

Idrettskarriere

Hustad deltok i Junior-NM på ski 2013, der hun deltok på Akershus' lag som vant stafetten. De andre på dette laget var Emilie Kongsten, Lotta Udnes Weng og Tiril Udnes Weng. Det samme laget forsvarte stafettgullet også i Junior-NM på ski 2014.
I Junior-VM på ski 2015 vant hun 10 km skiathlon, foran tyske Victoria Carl og svenske Ebba Andersson. Norge vant også 4 × 3,3 km stafett, med Hustad på laget. På 5 km fri teknikk kom hun på fjerdeplass, 3,6 sekunder bak Natalia Nepryajeva som tok bronsen.
Hong Chul

Landslaget

Han ble tatt ut i Sør-Koreas tropp til VM i fotball 2018 i Russland.
Marika Rökk

Bakgrunn

Marie Karoline Rökk ble født i Kairo i Egypt som datter av den ungarske arkitekten Eduard Rökk og hans kone Maria Karoline Charlotte (dåpsnavn Karoly). Hun tilbrakte barndommen Budapest, men familien flyttet i 1924 til Paris.

Danserinne, skuespillerinne

I Paris lærte hun danse og opptrådte med koreografen Gertrude Hoffmanns unge kvinner i kabareten Moulin Rouge. Etter en turne som førte henne til Broadway i New York City, fortsatte hun sin danseundervisning i USA hvor hun arbeidet med blant annet Ned Wayburn. I 1929 var hun igjen tilbake i Europa med show i Monte Carlo, Cannes, Paris, London og Ungarn. Hennes første filmopptreden var en mindre rolle 1930 i den britiske komedien Why Sailors Leave Home, regissert av Monty Banks og med Leslie Fuller i hovedrollen.
I 1934 fikk Rökk kontrakt hos Universum Film AG som forsøkte å skape en tysk filmstjerne som kunne kappes med de store amerikanske kvinnelige stjernene i Hollywood, som blant annet Eleanor Powell, Jeanette MacDonald, Ginger Rogers og senere, Alice Faye, Rita Hayworth og Betty Grable. Filmselskapet hadde forsøkt først med Carmen Lahrmann, som dubbet Shirley Temples stemme til tysk, og forsøkte å duplisere henne i tyskproduserte filmer. Hun var ikke en god danser, og det tysk publikum brydde seg ikke om henne, men det gjorde det med Marika Rökk som sparket beina hardere enn noen annen, brukte øyne og lepper like flørtende som Betty Grable. 
Nazi-Tysklands propagandaminister Joseph Goebbels beundret Hollywood-filmer og gransket de nøye i jevnlige private visninger. Han mente at de utgjorde en trussel for Tysklands indre marked og at Hollywoods dominans innen fargefilmteknologi og musikalske underholdningsfilmer måtte bli utjevnet om Nazi-Tyskland skulle gå i kulturkrig med USA og Storbritannia. Marika Rökk ble stjernen i dette opplegget. Ved midten av 1930-tallet var hun den nye tyske stjernesensasjonen. I 1941 hadde hun hovedrollen i Tysklands første fargefilm, Frauen sind doch bessere Diplomaten.
Flere av hennes mest populære opptredener var i nasjonalsosialistiske propagandafilmer, noe som medførte at hun etter krigen en periode ble ilagt forbud mot å arbeide i den tyske filmindustrien. Hennes første film etter krigen var Fregola (1948). Hun fortsatte etter dette å spille i musikaler, danseforestillinger og sang operetter fram til slutten av 1990-tallet.
Rökk var fra 1940 til 1968 gift med regissøren Georg Jacoby. Hun ble senere gift med regissøren og skuespilleren Fred Raul.