google/wiki40b huggingface dataset:
Emilio García Gómez

Liv og virke

Emilio García Gómez besluttet å forfølge en karriere som arabist etter å ha fulgt undervisningen i arabisk språk til professor Miguel Asín Palacios ved Universidad Complutense de Madrid. Han hadde da studert jus. Som mottaker av et stipend studerte han i Kairo under professor Ahmad Zaki Pasha og den egyptiske forfatteren Taha Husayn. Hans doktorgradsavhandling var om aleksandriner (aleksanderromanser fra middelalderen) i Maghreb (Nord-Afrika vest for Nilen), og som han vant Fastenrathprisen for. I 1930 ble han professor i arabisk ved Universitetet i Granada som han beholdt inntil han vendte tilbake til Madrid i 1944.
Mens han bodde i Granada ble han venn med Manuel de Falla, komponist i klassisk musikk, og med poeten Federico García Lorca, begge entusiaster av flamenco. Inspirert av oversettelsene til Gómez, skrev García Lorca sitt verk Diván de Tamarit. Her fulgte poeten ikke en etterligning av et tradisjonelt arabisk vers, men heller ga det en samtidig hyllest, slik García Gómez observerte.
García Gómez var tilbake i Egypt i 1947, og året etter tilbrakte han i Damaskus i Syria hvor han ble utnevnt til det arabiske akademi, Al-Majma' Al-Ilmi Al-Arabi. Han foreleste ved Universitetet i Kairo i 1951 under feiringen av dets sølvjubileum. Senere fungerte han som spansk ambassadør i ulike stater i Midtøsten; Irak, Libanon og Tyrkia, foruten også Afghanistan, i årene 1958 til 1969.
Gjennom hele sin karriere var Emilio García Gómez høyt ansett. Han mottok en rekke akademiske og litterære priser. Den 7. oktober 1994 ble han adlet av kong Juan Carlos I av Spania og mottok den arvelige tittelen conde de los Alixares, greve av Alixares. Han levde til han ble nitti år, og døde i 1995. Da han ikke hadde noen etterfølger, ble hans tittel nedlagt.
Nordfjordbåt

Nordfjordbåt er en av de eldste kjente robåtene på Vestlandet. Båtstørrelsen færing (fireåret båt) ble også kalla «Nordfjordfæring» og «Gloppefæring» da de ble bygget i stor stil i Gloppen kommune. Båtene ble levert til hele området fra Nordfjord til Nordhordland 
På 1800-tallet var det båtbyggerverksteder flere steder rundt Gloppefjorden. Der ble det bygget robåter i ulike størrelser, fra æringer (med ett årepar), til båter med 7 (eller 8?) par årer, på 11-12 meter. På gården Hauge ble det funnet rester etter en vikingbåt med store likheter til en femkeiping.
Det ble også bygget varianter som vengebåt, notbåter/gavlbåter, jekter og fiskebåter i kommunen. Det er kjent at det i 1336 ble reparert langskip i kommunen. Jekteskuta Holvikejekta, tilhørende Nordfjord Folkemuseum, er tuftet på byggetradisjonene til Nordfjordbåtene.
Utformingen av nordfjordbåtene bygget frem til første halvpart av 18-hundretallet, var tilpasset ferdsel i fjordene.  Båtene var ganske lave og relativt flatbunnet. De gamle båtene hadde dessuten 30-50 cm høye stevntopper, og liknet påfallende båter fra indre Hardanger, selv om disse er bygd av kun 3 bord på hver side. 
Utover på 1800-tallet økte fisket på havet utenfor kysten, og båtbyggerne gikk, etter krav fra fiskerne, etterhvert over til å gjøre båtene både tyngre og mer 'V'-formede.  Dette gjorde dem til bedre havbåter, som bl. a. seilte bedre enn de gamle båtene, men er litt mer tungrodde. Dessuten fikk båtene etterhvert kortere stevntopper, ned mot 15-20 cm. Den nye havversjonen av nordfjordbåten ble så god at den ble brukt langs kysten helt sør til Fedje i Nordhordland. Den gamle byggemåten ble fortsatt brukt for båter til bruk inne i fjordene.
'Opprinnelig' ble båtene seilt med vanlig, symmetrisk råseil, men fra midten av 1800-tallet ble det vanligere med et asymmetrisk råseil lignende seilen på Sunnmøre, og gaffelseil. 
I løpet av fire år på 1850-tallet ble det produsert så mye som 600 mindre og større båter og skuter i Gloppen. Båtbygging var på den tida en lønnsom tilleggsnæring for 50 Gloppen-bønder. Den siste jekta som ble bygget i Gloppen, ble bygget i 1895.
Båtbyggertradisjonen i Gloppen er videreført i moderne tid av Brødrene Aa båtbyggeri i Hyen.
Sollerön

Sollerön er den største øya i innsjøen Siljan i Mora kommune. Den er 7,7 km lang og 4 km bred, og arealet er 20,5 km². Øyas høyeste punkt er 204 moh., eller 43 meter over Siljans middelnivå.
Sollerön har 1215 innbyggere (2003). Den er for det meste dekket av skog, men de sentrale delene er bebygd eller oppdyrket.
Den lokala dialekten, soldmål, skiller seg en hel del fra rikssvensk. Sold er et eldre navn på øya. Treskilt med dialektnavnene er satt opp langs veiene, parallelt med de offisielle navnene.
Midt på øya ligger det tidligere rådhuset med bibliotek, skole, kirke, turistkontor, restaurant og vikingmuseum og holdeplass for busslinjen til Mora. På sørsiden av øya er det en golfbane, campingplass med hytteutleie, restaurant og båtutleie, samt en badestrand.
Thomas Strunz

Landslaget

Han deltok i flere internasjonale turneringer for Tyskland. Han ble europamester i fotball i 1996.
Eikeflikmåler

Utseende

En middelsstor (vingespenn 30 – 40 mm), kraftig, blekgul måler med sterkt flikete vinger. Den skiller seg fra de andre nordiske flikmålerne på at vingene er sterkere flikete og blekere på farge. Antennene er fjærformede hos hannen, trådformede hos hunnen. Kroppen er gulbrun. Vingene er blekt brungule, forvingen har to brune tverrstriper som er nesten parallelle. Bakvingen er uten tverrstripe. Larven er lang og tynn, brungrå med noen vorter på oversiden, og ligner sterkt på en død kvist.

Levevis

Eikeflikmåleren lever i løvskog. Larvenes viktigste næringsplante er eik (Quercus spp.), men de kan også finnes på bjørk, lind og bøk. De voksne målerne flyr om natten i juli – oktober og kommer gjerne til lys.

Utbredelse

Eikeflikmåleren finnes i Europa. I Norge er den funnet nord til Hordaland.
Olaf Christian Ditlev-Simonsen

Bakgrunn

Olaf C. Ditlev-Simonsen var sønn av Olaf Ditlev-Simonsen (1865–1960). Han giftet seg i 1920 med Else Heyerdahl, (16. november 1899 – 28. januar 1985), datter av høyesterettsadvokat Hieronymus Heyerdahl (1867–1959).
Han ble tidlig kompanjong i familieselskapet John P. Pedersen & Søn, og stiftet sitt eget rederi O. Ditlev-Simonsen Jr. i 1936. Under krigen var han ved Nortraships kontor i Göteborg.

Idrettskarriere

Ditlev-Simonsen vant en olympiske sølvmedalje i seiling under OL 1936 i Berlin. Han var rormann på den norske båten «Silija»  som kom på andreplass i 8-meterklassen bak den italienske båten «Italia». Seilingene  ble avviklet utenfor Kiel i perioden 4. til 12. august 1936. Mannskapet på «Silija» besto av Ditlev-Simonsen, Hans Struksnæs, Lauritz Schmidt, John Ditlev-Simonsen, Nordahl Wallem og Jacob Tullin Thams. Olaf Ditlev-Simonsen var medlem i Den internasjonale olympiske komité i perioden 1948–1966.
På 1910- og 1920-tallet var Olaf Ditlev-Simonsen aktiv bandy- og fotballspiller for Ready. I 1915 debuterte han for det norske landslaget i fotball, og han spilte totalt fem landskamper. Han ble norgesmester i bandy for Ready hele 11 ganger i perioden 1913–1927. I 1927 deltok han dessuten i Norges første landskamp i bandy. Han spilte én landskamp til etter dette.
Kaulsdorf

Historie

Stedet oppsto før 1200 i forbindelse med den tyske utvandringen mot øst, men da som en omlegging av en slavisk bosetting. I 1250 fulgte oppføringen av landsbykirken som senere ble utvidet (1717) og nå med tårnet fra 1875.
I skriftlige kilder nevnes Caulstorp første gang i 1285 i sammenheng med stedets fogd Nicolao de Caulestorp. Navnet fremkommer senere også i 1375 i et gavebrev fra markgreven Ludvig V av Bayern til Kalandbrødrene i Bernau bei Berlin. Under tredveårskrigen (1638) ble samtlige hus i landsbyen ødelagt. I 1869 ble Bahnhof Berlin-Kaulsdorf knyttet til strekningen Preußische Ostbahn.
Kaulsdorf ble en del av Stor-Berlin i 1920 og da som en del av bydelen Lichtenberg og samme år ble Kaulsdorf knyttet til elektrisitetsnettet. I 1979 ble Kaulsdorf skilt fra Lichtenberg og innlemmet i Marzahn. Da denne bydelen igjen ble delt i 1986 kom Kaulsdorf under Hellersdorf. Fra 2001 er Kaulsdorf en del av Marzahn-Hellersdorf.
I grensen mot Mahlsdorf ligger den såkalte Berlinbalkongen, et større ubebygget areal beliggende på kanten av Barnimhøyden ut mot Berlin urstrømdal (Spree). En turvei krysser området.
The Rosenborg Tapes vol. 1

The Rosenborg Tapes vol. 1 er et musikkalbum med Ketil Bjørnstad, utgitt i 1998.
Letícia Bufoni

Karriere

Bufoni startet å skate som 9-åring og fikk sitt første rullebrett av sin bestemor når hun var 11 år.
Bufoni dro til Sør-California som 14-åring for å delta i X Games. Under oppholdet øvet hun seg på trikset inward heel flip, og hennes far lovet at dersom hun landet trikset skulle hun få lov til å bli i California, noe hun gjorde på sitt neste forsøk. Hun fikk sponsoravtale, og bestemte seg for å bli i California.
Hun var ranket som verdens beste streetskater fra 2010 til 2013, og ble i 2013 den første kvinnelige utøveren til å vinne tre X Games-gull på rad. Samme år ble hun nominert til en ESPY.
9919 Undset

IAU sin navnebegrunnelse

«(9919) Undset = 1979 QF1 Discovered 1978 Sept. 2 by C.-I. Lagerkvist at the European Southern Observatory. The Norwegian author Sigrid Undset (1882–1949) received the Nobel prize for literature in 1928. She is best known for her trilogy "Kristin Lavransdatter" about a couple's love and life in Norway in the thirteenth century.»
Nicoyagolfen

Nicoyagolfen er en golf i Stillehavet. Den skiller Nicoyahalvøya fra Costa Ricas fastland.
Golfkysten har flere populære turistmål takka være en rekke strender, og den omfatter også viktige naturområder, deriblant Barra Honda nasjonalpark og Palo Verde nasjonalpark. Det er en rekke øyer i Nicoyagolfen, blant annet Chira, San Lucas og Tortuga. Tempisqueelva renner ut i golfen. Den største byen langs Nicoyagolfen er Puntarenas.
Hemicrepidius

Utseende

Små til middelsstore (6,5 - 17 millimeter), slanke, blanke, fint hårete, gjerne svarte smellere. Hodet er kort og bredt, med små fasettøyne. Antennene er 11-leddete, vanligvis ganske lange, mer eller mindre sagtakkede. Brystskjoldet (pronotum) er rundet firkantet, gjerne noe lengre enn bredt. Sidekantene er tydelig markerte, og bakhjørnene er litt tilbaketrukket. Dekkvingene er langsmale, omtrent så brede som brystskjoldet, som oftest med tydelige lengdestriper. 
Larvene er sylindriske, glatte med en voksaktige overflate og spredte hår, gjerne rød- eller gulaktige. Hodet er noe flatt med fremoverstrakte kjever. Det bakerste leddet har vanligvis et par kraftige utvekster av varierende form. Beina er ganske korte.

Levevis

Denne slekten har larver som lever i jorda, der de gjerne eter planterøtter.

Skadedyr og nyttedyr

Noen arter i slekten er brysomme skadedyr i jord- og hagebruk fordi larvene (kjølmark) spiser røtter.

Utbredelse

Slekten har en holarktisk utbredelse, med særlig mange arter i Øst-Asia.
George Washington Cottle

Personlige liv

Cottle ble født i Missouri og kom til Texas med sine foreldre, mange søsken og tre kusiner den 6. juli 1829 og seg ned i DeWitts koloni.
Han giftet seg med sin kusine Eliza Cottle (datter av hans onkel Isaac Cottle) 7. november 1930. De fikk en datter kalt Melzenia i 1831, men skilte seg kun tre år senere den 7. oktober 1934. 21. juni 1835 giftet han seg på nytt med Nancy (Curtis) Oliver, enke etter John Oliver. Tvillingsønnene hans Thomas Jackson Cottle og George Washington Cottle jr. ble født 31. mars 1836, bare 25 dager etter at faren døde i krig. Begge tvillingene døde som spedbarn. Nancy Curtis Oliver Cottle giftet seg senere på nytt. Denne ganger med John C. Cooksey.

Slaget ved Alamo og hans død

Da de meksikanske troppene nærmet seg Sør Gonzales i september 1835 var Cottle en av mennene som fikk i oppgave å samle forsterkninger, for så å komme tilbake å kjempe mot meksikanerne i slaget ved Gonzales 2. oktober samme året.
24. februar 1836 vervet han seg i Gonzales kompaniet under løytnant George C. Kimbell og red med 32 andre soldater til Alamogarnisonen 1. mars. Han ble drept fem dager senere i slaget ved Alamo. Cottle County i Texas er oppkalt etter ham.
You Ain't Woman Enough (To Take My Man)

«Good Hearted Woman» er en sang skrevet av Loretta Lynn som ble spilt inn og gitt ut på singel med Loretta Lynn i 1966. Sangen ble også gitt ut på albumet You Ain't Woman Enough senere samme år.
Tina Turner spilte inn sangen i juni 1974, men den er ikke utgitt offisielt.
Themistonoe

Utseende

En middelsstor, gul og svart trebukk. Arten etterligner sannsynligvis en giftig art av Lycidae eller Lampyridae. Antennene er vel halvparten så lange som kroppen, svarte. Det tredje leddet er kraftig, kølleformet, leddene utenfor er tynne og børsteaktige. Hodet er gult med to trekantede, svarte flekker i bakhodet. Pronotum har rundede sider og er gulaktig med  to svarte striper. Dekkvingene er noe timeglass-formede, smalest i midten og betydelig utvidete bak. De har en skarp, rett, opphøyd lengderibbe og er mørke med et bredt, lyst tverrbånd.

Utbredelse

Arten er utbredt i Brasil.
Vernet bedrift

Andre betydninger

Vernet bedrift brukes også i nedsettende betydning om bedrifter og foretak som har lave prestasjoner.
Walter Reder

Under nazismen og annen verdenskrig

Walter Reder gikk den 9. februar 1933 som medlem av Hitlerjugend inn i Schutzstaffel (SS). I 1936 gikk han ut av SS-Junkerschule i Braunschweig, og kommanderte deretter en rekke forskjellige SS-Totenkopf-enheter under annen verdenskrig. 
Han var offiser i SS Pansergrenader, utdannings- og erstatningsbataljon 3 i Warszawa da enheten var aktivt med på å slå ned  opprøret i byens jødiske ghetto, fra 19. april 1943 til 16. mai 1943. Han tjenestegjorde i 3. SS-Panzergrenadier-Division «Totenkopf» og var sjef for 16. SS-pansergrenaderdivision «Reichsführer-SS» da avdelingen i 1944 drepte 1 834 innebyggere under en massakre i Marzabotto i Italia.

Etterkrigstiden

Walter Reder ble arrestert av amerikanerne umiddelbart etter krigen i 1945, og deretter overlevert til britene. Han ble så utlevert til Italia i 1948 for å stilles til ansvar for sine krigsforbrytelser. Da saken kom opp for retten ble han dømt til livsvarig fengsel i 1951. Dommen ble sonet i et militærfengsel i Gaeta, mellom Roma og Napoli. 
Han skrev i 1984 et angrende brev til Marzabottos borgere. Her erklærte Reder at han vedkjente seg sin «personlige rolle» i ansvaret for massakren. Da hadde østerrikske myndigheter arbeidet i flere år med å få ham løslatt.
Reder ble løslatt 24. januar 1985, som siste gjenværende dømte tyske krigsforbryter i Italia, og sendt hjem til Østerrike. Der ble han møtt ved flyplassen av Østerrikes forsvarsminister, Friedhelm Frischenschlager, som hilste Reder velkommen med et håndtrykk for deretter å eskortere ham til offisersmessen. Denne mottakelsen vakte internasjonal fordømmelse. 
Reder bosatte seg i Kärnten, der han arbeidet for et parlamentsmedlem fra det konservative og kristne Österreichische Volkspartei. 
Reders anger viste seg imidlertid å ha vært lite oppriktig: Seks måneder etter hjemkomsten trakk han tilbake sin unnskyldning. 
Reder døde i Wien seks år senere.
P/1990 V1

P/1990 V1, også kalt 192P/Shoemaker-Levy og Shoemaker-Levy 1, er en kortperiodisk komet i Jupiter-familien med en omløpstid på 17,25 år. Kometen ble oppdaget 15. november 1990 og var den første av i alt 9 kometer som ble oppdaget av de tre astronomene Carolyn S. Shoemaker, Eugene Shoemaker og David Levy.
Piła

Navn

Det polske navnet til byen betyr «sag» og knyttes til Piłas geografiske plassering i en elvedal mellom skoger. Schneidemühl, det tyske navnet som betyr «sagmølle», er sannsynlig avledet fra direkt tolkning av det polske stedsnavnet.

Topografi

Piła ligger ved elva Gwda, mellom Wałcz- og Krajna innsjøområdene. Den er omgitt av furuskoger og høyland formet av isbre.

Historie

Piła ble grunnlagt i 1380 som en liten landsby med Magdeburg-rettigheter. Den begynte snart å vokse, og ble Opaliński-familiens private by. I 1480 avstod Maciej Opaliński byen til Kasimir IV av Polen. I 1513 fikk den sine byrettigheter fornyet av Sigismund I av Polen. I det 16. århundre ble byen leid av familiene Bniński og Górka. I 1605 gav Sigismund III av Polen byen til sin andre kone Konstante av Østerrike.
I 1772 ble Piła invadert og annektert av Preussen, like etter Polens første deling. I 1806 ble den gjenerobret av Hertugdømmet Warszawa, med ble avstått til Preussen igjen etter Wienerkongressen i 1815. Polsk språk ble forbudt i undervisning og byen opplevde en betydelig tysk innvandring. Frem til 1846 tilhørte Piła Storhertugdømmet Poznań, som da ble omdøpt til Provinsen Posen, og ble del av Tyskland etter 1871. I tråd med germaniseringspolitikken til Preussen og Tyskland ble bynavnet forandret til Schneidemühl i 1874. Under andre verdenskrig ble 75 % av byen ødelagt, og nesten 90 % av den historiske gamlebyen lå i ruiner. Etter Potsdamkonferansen i 1945 ble byen igjen del av Polen under navnet Piła.
Mahogni

Mahogni er fellesbetegnelse på tømmer fra flere tropiske treslag kjennetegna av en vakker rødbrun farge når veden er polert. Trevirket er lett å bearbeide og motstandsdyktig mot termittangrep og vann, noe som gjorde at en særlig tidligere brukte det til å lage blant annet møbler, interiører og båter. Regnskogfondet anbefaler forbrukere å unngå produkter laget av mahogni, av hensyn til miljø og menneskerettigheter.
Navnet mahogni blei først brukt om to tretyper av slekta Swietenia i den nye verden; vestindisk mahogni (Swietienia mahagoni) fra Karibia og hondurasmahogni (Swietienia macrophylla) fra Sentral- og Sør-Amerika. Seinere er det også blitt brukt om liknende treslag både fra Asia og Afrika, trær som hører til planteslektene Khaya og Melia. Alle disse hører til mahognifamilien (Meliaceæ).
Mahogni har tradisjonelt blitt produsert blant annet i Amerika, Afrika, India og Australia, men de fleste formene er i dag verna som trua arter av CITES-avtalen. De ulike sortene har hatt ulike varenavn som «japansk mahogni», «afrikansk mahogni» osv. og er blitt ansett som et luksuriøst materiale.
Mawangdui

Mawangdui (kinesisk: 馬王堆, pinyin: Mǎwángduī, som betyr «Hestekongehøyden») er et arkeologisk funnsted i Changsha i provinsen Hunan i Folkerepublikken Kina. Funnstedet består av to sadelformede høyder, og inneholdt tre personers gravkammere. De dateres til det vestlige Han-dynasti (206 f.Kr. – 9 e.Kr.).
Gravene tilhørte den første markgreven av Dai, hans kone, og en mann som formodes å ha vært deres sønn.
Utgravningene fant sted i perioden 1972-1974.
De fleste av de mange artefaktene fra Mawangdui er utstilt i Hunans provinsmuseum. Helt spesiell oppmerksomhet er blitt knyttet til silketekstene i funnet.
Birgit Hagen

Liv og arbeid

Birgit Hagen ble født i Vats, en fjellbygd i Ål kommune og vokste opp i enkle kår på småbruket Brattegardshagen som datter av Kari Randen og Engebret Dusegard-Hagen. I barndommen var hun med på Jonsstølen ved Gyrinosvatnet og til fiskebua ved fjellvannet Bjørnsenn. Det er trolig med denne erfaringen en gjenfinner nærhet til naturen i mange av hennes arbeider, blant annet i teppet Vår i Bjørnsen. I ungdomsårene og tidlig voksenliv livnærte hun seg blant annet med veving av filleryer og knytte tepper for en møbelhandler i Oslo.
Etter tegnelinjen ved Statens kvinnelige industriskole i Oslo i årene 1943-45 kom Birgit i kontakt med den finske tekstilkunstneren Maija Kansanen-Størseth som inspirerte henne til videre utdanning i årene 1946–1947 ved Centralskolan för konstflit (i dag Aalto-universitetets högskola för konst, design och arkitektur) i Helsingfors, avdeling for tekstilkunst. I Finland møtte hun et moderne formspråk som også omfattet billedvev og fikk mulighet til å bruke veving til å utvikle et personlig kunstnerisk uttrykk. De første arbeidene var ryer og billedvev i filler. Senere gikk hun over til finere materialer som er mer tidkrevende. Hun spant og farget garn selv, men kombinerte det med kjøpt vevgarn og andre tråder som gav kontrasterende uttrykk. 
Hovedverkene i Birgit Hagens produksjon er en rekke store billedtepper i impresjonistisk stil. Glød og rikdom i fargene er det bærende elementet, og materialbruken er variert. Motiver og inspirasjon er hentet fra fjellet og fra reiser i Europa. I senere år arbeidet hun mest med tegning og oljemaleri, som var raskere og mer fleksibelt enn veven.
Birgit Hagen bestemte seg tidlig for ikke å selge sine arbeider, men å holde dem samlet. Fordi teppene i stor grad er laget med plantefarger, er de vare for lys og må stilles ut med varsomhet. I 2002 ble nær hele hennes produksjon: nesten 50 billedtepper, 70 malte plater og flere manuskripter, gitt til Hallingdal Museum på Nesbyen.

Katalog

Birgit Hagen. Billedvev, Utstillingskatalog, Oslo Kunstindustrimuseum, 1970
Jakob A. Lothe

Biografi

Lothe ble uteksaminert fra Volda lærerhøgskole i 1901, og studerte ved Norges lærerhøgskole 1922–1923. Lothe var lærer i Leikanger fra 1901-1902 og på Gloppen folkeskole fra 1902-1922 og Gloppen framhaldsskole fra 1922-1928, og på Firda mellomskole fra 1928-1935. I 1925 tok han over gården på Lote, og drev denne ved siden av læreryrket og politikerkarrieren, til 1940. I 1925 ble han valgt inn på Stortinget og satt der til 1953 med et lite avbrekk i perioden 1928 til 1930 da han var vararepresentant for Sogn og Fjordane. Lothe var parlamentarisk leder for Venstre 1945–1951 og lagtingspresident 1945–1954.
Kritias

Liv

Kritias, sønn av Kallaischros, ble født inn i en velhavende og innflytelsesrik athensk familie. Mor til filosofen Platon, Periktione, var Kritias' kusine.
Etter at Peloponneskrigen endte med nederlag for Athen, rev Kritias og 29 andre oligarker til seg makten med hjelp av de spartanske besetterne. Kritias var en av lederne i «de tretti tyranner», og henrettet et av medlemmene, Theramenes, da han våget å konfrontere ham åpent. Kritias, som nå var den ubestridte lederen, startet systematiske henrettelser av politiske motstandere og rike metoiker som han så konfiskerte formuene til.
Pro-demokratiske styrker med eksil-athenere under ledelse av Thrasybulus slo oligarkenes styrker i et slag i Pireus i mai 403 f.Kr. Kritias falt i slaget, og da den nå lederløse oligark-gruppa ikke lengre var styringsdyktig, ble et demokratisk styresett gjeninnsatt ikke lenge etter.

Verk

I sin egen tid var Kritias en kjent poet og lærer. Fragmenter av flere verk er bevart i andre forfatteres verk: tre tragedier, et satyrspill, en samling elegier, bøker med prekener og aforismer, en samling epideiktiske taler. Til tross for at noen av verkene har usikkert opphav, kan få greske forfattere fra antikken vise til en så allsidig litterær produksjon. Den politiske spilleren, forfatteren og filosofen Kritias var en av sin tids mest kontroversielle og gåtefulle figurer i Athen.

Litterær figur

Kritias er en av de figurene som opptrer oftest i Platons dialoger, men det er omstridt hvilken Kritias som i Timaios og i Kritias forteller den platonske myten om Atlantis, Platon kan også ha ment en eldre persom med samme navn. Kritias dukker også opp i Charmides, Protagoras og i den pseudo-platonske Eryxias.
Seinere er Kritias portrettert i en rekke andre litterære verk, som i den populærvitenskapelige romanen Atom av Karl Aloys Schenzinger og i den historiske romanen Mord im Garten des Sokrates av Sascha Berst.