google/wiki40b huggingface dataset:
Zaporizja Sitsj

Zaporizja Sitsj (ukrainsk: Запорізька Січ) er et område i østre Ukraina bortenfor Dnjeprfossene, dit livegne ukrainere og hviterussere flyktet fra sine bojarer og fyrster, og som ble grunnlaget for den ukrainske kosakkslekt.
Omkring 1304 forekom det opplysninger om fri kosakker i Zaporizja om deres ataman Kritikij. Frem til midten av 1400-tallet var zaporizjakosakkene nominelt understilt de litauiske storfyrster. Det førstr Zaporizja Sitsj, det vil si fristed og samlingspunkt for de fri kosakker, ble øya Hortytsja (rett overfor det senere Alexandria i Ukraina) og ett område ved munningen av elven Bazavluk. Allerede på 1500-tallet omfattet Zaporizja Sitsj Kievområdet og Podolia.
Da Litauen i 1569 overlot de ukrainske området til den polske krone begynte Zaporizjakosakkene å utgjøre en del av den polske kongelige kronhær. Kosakkenes første hetman var Ostafiy Dasjkovitsj, som bistod Polen kraftig og som derfor fikk som avståelse fra den polske konge Sigismund I (den eldre) Tsjerkasy, Kanev, Perevolotsjna og festningen Tsjigirin. Stefan Batory, som ville sikre landets søndre deler mot krimtatarerne, skjenket Zaporizjakosakkene dessuten en arméorganisjon og gav deres ataman hetmanklenodier (regalier), og overførte til dem byen Teresjtemirov og lot dem bosette seg helt frem til Kiev.
Fra 1589 ble det inneledet en periode med konflikter mellom Polen (Rzeczpospolita) og kosakkene. Polakkene begynte å trakassere kosakkene for deres angrep mot tatarene og tyrkerne, som på den tid hadde en fredsavtale med Polen. Kong Sigismund innførte dessuten i 1596 en kirkelig union mellom de katolske og ortodokse kyrker der den ortodokse ble tilordnet under paven. Det var ikke alle fornøyd med. Det fulgte en rekke mislykkede kosakkopprør mot det polske styret. Konfliktene munnet i 1648 i et frigjøringskrig mot polske undertrykkelse og førte til at kosakkene i 1654 så deg nødt til å be sine ortodokse trosfrender i Russland om bistand. Resultatet ble en russisk militærintervensjon som i 1667 med freden i Andrusjov førte til Ukrainas deling og i forlengelsen i 1775 helt gjorde slutt på kosakkenes autonomi.
Sympistis

Utseende

Ganske små (vingespenn 22–30 mm for de artene som forekommer i Norge) nattfly, forvingene gråspraglete, bakvingene mer eller mindre mørke.

Levevis

Artene lever i åpne områder i fjellet eller langt mot nord. Larvene utvikler seg gjerne på ulike dvergbusker, for eksempel dvergbjørk, krekling og blåbær. Flere av artene bruker to år på larveutviklingen. De voksne sommerfuglener flyr om dagen i solskinn, gjerne rundt midtsommer.

Utbredelse

Slekten er utbredt i de nordligste områdene av Palearktis og Nord-Amerika, og i fjellområder lenger sør.
Råtten valgkrets

Moderne bruk

I moderne britisk språkbruk kan råtten valgkrets vise til en valgkrets hvor en kandidat har en så overveldende majoritet at det i realiteten ikke er noen konkurranse. Dette brukes som et alternativ til den mer nøytrale betegnelsen «sikkert sete» («safe seat»), og blir spesielt brukt når en person har sittet mange perioder, eller når et sete har gått i arv.
Det brukes også som referanse til korrupsjon i lokaladministrasjon, og det politiske satirebladet Private Eye har en fast spalte under tittelen «Rotten Borough» som ramser opp historier om det de anser som offentlig vanstyre.
Selektiv spiseforstyrrelse

Behandling

Behandling av sykdommen avhenger av kognitiv atferdsterapi. I de fleste tilfeller er tilstanden er assosiert med et tidligere erfaringer og kognitiv terapi kan brukes for å hjelpe den enkelte komme tidligere erfaringer.
I andre tilfeller, kan eksponeringen fungere som et godt alternativ. Starter med mild til moderat eksponering til en ny mat kan hjelpe den enkelte til å ta imot nye matvarer eller mat typer i vedkommendes diett. Selv om disse behandlingene kan fungere, er en betydelig mengde forskning nødvendig for å være i stand til å behandle og kurere tilstanden effektivt.
Eredivisie (ishockey)

Eredivisie (ishockey) er den nederlandske eliteserien i ishockey.
Golden Power

Golden Power er en norskprodusert musserende vin bestående av 70% rabarbra-, 20% eple- og 10% druesaft som ble produsert på Vingården på Røed gård på Filtvet i Hurum. 
Produksjonene startet i 1886 og Vingården hadde lagringskapasitet på 800 000 liter. Produksjontiden var fire år. Salget lå de siste årene på 20-25 000 flasker årlig. Golden Power ble tatt ut av Vinmonopolets sortiment i 2006.
Pelidnota

Utseende

Middelsstore til nokså store, avlange skarabider, kroppsformen nærmest sylindrisk. På farge er de brunlige, rødlige eller grønnlige, noen ganger med svarte flekker. Mange av artene har skarpe, metalliske farger. Som hos mange andre praktskarabider kan hannene kjennes på at de har forstørrede føtter og klør, særlig på forbeina.

Levevis

Larvene lever i jorda eller i råtten, død ved. Utviklingen tar 2-3 år. De voksne billene er dagaktive og ganger på blader. De kan gjøre noe skade blant annet på vinranker.

Utbredelse

Slekten er vidt utbredt i Amerika nord til det sørlige USA.
Odelstingsproposisjon

En odelstingsproposisjon (Ot.prp.) var en tidligere betegnelse på forslag fra Norges regjering til Odelstinget vedrørende lovsaker (lovvedtak). Disse ble brukt når regjeringen foreslo nye lover eller opphevelse eller endring av eksisterende lover. Etter at Odelstinget ble lagt ned 1. oktober 2009 har slike forslag betegnelsen proposisjon til Stortinget (lovvedtak), forkortet Prop. L.
Fargo (Nord-Dakota)

Fargo er en by i Nord-Dakota (North Dakota) i USA. Byen er administrasjonssete for Cass County, og befinner seg i regionen «The Red River Valley» («den røde elvs dal»). Det var 107 349  innbyggere ved folketellingen i 2011, hvilket gjør den til den største byen i Nord-Dakota. Fargo og byen Moorhead i Minnesota danner storbyen Fargo-Moorhead. Storbyen har et innbyggertall på omtrent 180 000 mennesker og omfatter et stort område av Cass County i sørøst Nord-Dakota og Clay County i nordvest Minnesota. 
Byen Fargo er veiskillet og økonomisk senter for en stor del av det østlige Nord-Dakota og det vestlige Minnesota. Fargo er sentrum for detaljhandel, fabrikasjon, helsetjenester og utdanning. Både Nord-Dakotas Statsuniversitet (North Dakota State University, NDSU) og Aakers handelsskole (Aakers Business College) finner du i Fargo. Lokalavisen heter «The Forum of Fargo-Moorhead» («Fargo-Moorheads Forum»). Byens motto er: «Porten til Vesten».
Hector internasjonale lufthavn ligger 5 km nordvest for sentrum av byen.
Fargos vennskapsbyer er Hamar og Vimmerby.

Opprinnelse

Stedet der Fargo ligger i dag var et stoppested for dampskipene som kom ned «den røde elv» på 1870- og 1880-tallet. Byen het opprinnelig Centralia, men ble senere omdøpt til Fargo til ære for direktøren i «Northern Pacific Railway» og grunnleggeren av «Wells Fargo Express Company», William Fargo. Byen ble grunnlagt i 1871. Byen blomstret etter at jernbanen kom, og ble kjent som «Porten til Vesten».
Østerport stasjon

Historie

Stasjonen ble tegnet av Heinrich Wenck og bygget i 1897 under navnet «Østbanegaarden». Den opprinnelige stasjonsbygningen finnes fremdeles i dag, men er imidlertid ikke i bruk.
Den var i starten endestasjon på Kystbanen, men da stasjonen ble forbundet med Nørreport stasjon i 1917 ble endestasjonen flyttet til Københavns hovedbanegård. I 1934 begynte også S-tog å gå fra stasjonen.
Når Cityringen vil stå ferdig i 2018, vil metrolinjene M3 og M4 betjene stasjonen. Det finnes planer om å legge metrostasjonen på Oslo Plads mellom Kristianiagade og Østbanegade med gangveier til Østerport stasjon. En undergang mellom plattformene vil forenkle de reisendes tilgang til og fra S-tog, regionaltog og fjerntog.
Grav

Grav er et hvilested for avdøde mennesker, som i Norge vanligvis finnes på en gravlund. Skikken med å gravlegge «avsjelede legemer», det vil si menneskelik, er svært gammel, og finnes i mange varianter i forskjellige kulturer.
Frem til 1805 var det i Norge vanlig å begrave prominente personer under kirkegulvet. Adelige, amtmenn og personer fra den lokale overklassen ble plassert nærmest alteret, som ble ansett som det beste stedet. Skikken med å gravlegge folk inne i kirkene opphørte i 1805, fordi det var helsefarlig. Fra da av ble alle begravd på kirkegårdene utenfor.
Det er tre gravtyper som er vanlig i Norge i dag: Kistegrav, urnegrav og anonym grav. Gravplass blir vanligvis tildelt for et begrenset antall år. For kjente personligheter har en alltid funnet særordninger. Komponisten Edvard Grieg og fru Nina har for eksempel fått sine graver i bergveggen under Troldhaugen. 
Ny lovgivning i mange land har også åpnet for at en kan få sin aske spredt «for vinden», så lenge dette ikke kommer i konflikt med forurensningslovene. Mange pårørende liker dette lite: Det er viktig for svært mange å ha en grav å gå til. I Norge settes derfor store ressurser inn for å finne personen, når noen er forsvunnet. Mange minnetavler over fiskere og sjøfolk som har druknet og ikke er funnet, finnes ofte ved det aktuelle havstykket.
I steinalder og vikingtid var skikken med hauglegging av betydningsfulle personer så utbredt, at vi fortsatt kan finne graver fra disse periodene, som ikke har vært åpnet. I mange av disse ble personen gravlagt sammen med verdigjenstander. Gravrøveri var derfor ikke sjelden. Av nyere gravåpninger fra vikingtiden med verdifulle funn, regner vi i Norge Osebergfunnet for viktig.
Blant de mest kjente gravmælene, er Taj Mahal og de egyptiske pyramidene trolig i en særklasse. Flere steder har en hatt skikk med først å gravlegge folk, og så senere samle knoklene i ossuarier. Slike finnes flere steder i Europa og i flere varianter, blant annet avhengig av befolkningstetthet og størrelsen på disponibelt kirkegårdsareal.
Per Kalsatind

Per Kalsatind (1036 moh.) er en tind i Bodø kommune. Tinden er oppkalt etter reindriftssamen Per Gustav Karlson, «Per Kalsa», som på 1800-tallet fant en flokk med bortkomne sauer i skaret mellom Rundtinden og Per Kalsatinden. Per Kalsatind er en del av fjellkjeden Falkflågtindene i fjellmassivet som blir kalt Børvasstindene.
Tinden er et populært turistmål. Bodø og Omegns Turistforening (BOT) har utlagt ei bok på tinden.
Tornes musikkorps

Tornes musikkorps ble stiftet i 1957. Det er et generasjonskorps med brassbandoppsetning. Det hører til i bygda Tornes i Fræna kommune.
Christopher Ridder

Liv og virke

Christopher Ridder nevnes første gang i kirkeregnskaper i 1650-årene. Han er fra 1660 Christianias privilegerte bilthugger og en ledende mester i utforming av østnorsk bruskbarokk. Han drev et større verksted med lærlinger og svenner. Ridder var oldermann i snekkerlauget i Christiania i 30 år og døde som en holden og velaktet mann.
Som Christopher Ridders hovedverk regnes inventaret i Brevik kirke. Her laget han prekestol, korgitter, døpefont, altertavle og statuer. Disse arbeidene er nå spredt i forskjellige museer og i privat eie, og altertavlen er på Norsk Folkemuseum. Det er mulig at Ridder bare har gjort de ornamentale delen på altertavlen, og han skal ha samarbeidet med en annen bilthugger her, trolig Nils Frantzen Busch.
Christopher Ridder har også skåret en rekke ovnsmodeller. Ved skiftet opplyses det av berghauptmann Schlanbuschs fullmektig ved Eidsvold Værk skylte 6 riksdaler, og Arne Nygård-Nilssen har attribuert en rekke ovnsplater til Ridder. Han skal ha skåret modeller brukt både ved Eidsvold Værk, Hassel Jernverk og Brunlanes Jernverk. 
Det er i dag bare dokumentert arbeider av Christopher Ridder utenfor Christiania, men det er god grunn til å tro at han også har vært mester for en betydelig del av barokkarbeidene i Christiania fra denne tiden.
Sophie & Virginie

Første sesong

Serien handler om søstrene Sophie og Virginie Mecier. I første sesong mister de foreldrene sine, to berømte etnografer, i en flystyrt i den afrikanske jungelen. Sophie og Virginie må derfor flytte til madame Lassarts barnehjem. Her får de ikke lov til å treffe hverandre, men jentene møtes likevel i det skjulte. Mens Sophie lykkes i å få venner på barnehjemmet, deriblant gutten Paul, plages Virginie av de to medelevene Nathalie og Nicole. Kun romvenninnen Mireille står på hennes side. Sophie og Virginie får etter hvert tegn som tyder på at foreldrene er i live. Flere personer engasjerer seg i deres sak, slik som journalisten Catherine Dupuis, forskeren Frederique Rochambeau, legen dr. Franck og gymlæreren Julien. Dr. Franck får et fortrolig forhold til jentene, men mot slutten av sesongen viser det seg at han leder en kriminell organisasjon som ønsker å ta livet av Sophies og Virginies foreldre. Her er også Julien involvert. Sesongen avsluttes med at familien Mercier gjenforenes.

Andre sesong

Som den beste studenten ved universitetet vinner Virginie en forskningsreise til Afrika. Hun legger ut på turen samme med Catherine, Frederique, Sophie og Paul. Etter å ha ankommet Tanzania engasjerer Virginie fremmedføreren Malumba, en person som Frederique straks finner mistenkelig. Snart viser det seg at uhellene som ekspedisjonen utsettes for, slik som sykdommer og maurangrep, ikke bare er uflaks. Som i første sesong er det dr. Franck og hans organisasjon som står bak, hvor Malumba og medisinkvinnen Anola også er med. Målet til organisasjonen er å fange Sophie og Virginie for på den måten å lokke til seg deres foreldre. Organisasjonen lykkes i å fange jentene og deres foreldre, men med hjelp fra blant annet krigeren Kotori klarer til sist ekspedisjonen å overvinne organisasjonen, da Malumba bli drept og dr. Franck fanges.
HB Performance

Hayes Brake er et amerikansk selskap etablert i 1984, basert i Milwaukee, Wisconsin, som utvikler og produserer skivebremser for blant annet tråsykler, motorsykler og andre kjøretøy.

Historikk

Selskapet ble etablert i 1984 av H&H Products Division av Kelsey-Hayes Company, som igjen ble etablert av H&H Products Company Inc i 1947.
På den 23. oktober 1970 satte the Blue Flame, et landbasert hastighetskjøretøy utstyrt med H&H skivebremser, hastighetsrekord på 1013 km/t. Under en tidlig test hadde bremseskjermen sviktet, og skivebremsen fra H&H klarte likevel å stoppe bilen trygt fra en hastighet på over 850 km/t. I 1971 ble de første skivebremsene levert til Harley-Davidson for deres 1972 FLH modell. andre store markeder opp gjennom årene har vært snøscootere, deriblant til Polaris.
I 1992 begynte selskapet utvikling av skivebremser for terrengsykler. Det første produktet ble lansert året etter, og fra 1998 ble det levert som originalutstyr på blant annet sykler fra Trek. I 2005 overtok Hayes Bicycle Group produsenten Sun Ringle, som lager nav, felger, hjul og komponenter for sykler. I 2006 overtok de WheelSmith Fabrications, Inc, en produsent av eiker, og demperprodusenten Answer/Manitou, som til da var deres største oppkjøp i sykkelbransjen.

Leverandør av skivebremser

Hayes Brake er underleverandør av skivebremser til selskaper som John Deere, JCB, Caterpillar, Textron, Ariens, E-Z Go, Tennant, Volvo, Trek, Schwinn og Giant Manufacturing.
VERA

VERA (Vision Electronic Recording Apparatus) er et tidlig videobåndformat. Det ble utviklet hos BBC under ingeniør Peter Axons ledelse fra 1952 til 1958. De eneste opptakene av VERA som finnes i dag er på film og er av den originale demonstrasjonen av systemet.
Et videobånd må bevege seg raskt over opptaks- eller avspillingshodet på grunn av de høye frekvensene i signalet. Disse frekvensene er høye nok til at hastigheten må ligge på flere meter per sekund i forhold til 38–75 cm per sekund som er brukt på profesjonelt analogt lydopptaksutstyr. BBC løste dette problemet ved å bruke spoler med en diameter på 52 cm og en båndhastighet på 5,08 meter per sekund. VERA kunne med denne hastigheten spille inn rundt 15 min med svart-hvitt-video i 405-line per båndspole. Båndbredden var på 13 mm og båndet var delt opp i tre parallelle spor, to for video og ett for lyd. Bildet hadde en tendens til å skjelve på grunn av at synkroniseringspulsen ikke ble spilt inn nøyaktig nok.
Da VERA var klart til bruk i 1958 var det allerede blitt gjort avleggs av Ampex' quadruplexsystem. Quadruplex brukte 5,08 cm brede bånd og en hastighet på bare 38,1 cm per sekund. De brukte kvadraturskanning, som er et system der flere hoder snurrer vertikalt rundt på en trommel, for å få båndet til å bevege seg over hodet raskt nok uten at man trenger å kjøre båndet i større hastigheter. Quadruplex-bånd kunne derfor ha rundt en time med opptak.
BBC besluttet å gi opp VERA og de gikk over til å bruke Ampex' system i slutten av 1950-årene.
Jon Almaas

TV-karriere

Jon Almaas startet sin TV-karriere i programmet Rik og berømt på TV3 hvor han leste kommentarene sammen med Solveig Otnes. Før det hadde han faste innslag i samlivsprogrammet Direkte sexy i 1998. Han begynte i NRK i 1994 som redaksjonsassistent. I NRK Troms tilbrakte han årene 1995–1997 som produsent for Ja takk, begge deler, Krakk og Helg i solnedgang. I denne perioden jobbet han også som skuespiller i produksjonene. Deretter gikk veien til Marienlyst igjen, hvor han var produsent for Go' elg og Newton i perioden 1997–1999.
Almaas var programleder i NRK-programmet Nytt på nytt fra serien startet i 1999 til 2016. Bård Tufte Johansen overtok som programleder for Nytt på nytt. Johansen var vikar for Almaas ved én anledning i 2011. Almaas sluttet i NRK 2016.
I 2001 var han én av to programledere for Spellemannprisen, og i 2009 ledet han Komiprisen 2009 på Edderkoppen teater.
TV-opptredener:
1999–2016: Nytt på Nytt
2013–: Side om Side
2016–: Brille
2016–: Mandagsklubben
2017–: Praktisk Info med Jon Almaas

Forfatter

Almaas har også gitt ut tre bøker, Slik blir du husets herre (2002), en bok om vasking, Bare så du vet det (2003), en bok med absurde nyttige og unyttige fakta, og Den store norske TV-boka (2006), «alt du ikke visste om norske tv-kjendiser (og litt til)».

Utdannelse

Almaas gikk på Rudolf Steiner-skolen i Oslo, og har gjerne tatt opp sin steinerskolebakgrunn på Nytt på nytt. Han har en amerikansk bachelorgrad i international business fra 1992.

Privatliv

Slektsnavnet Almaas kommer fra Høylandet i Nord-Trøndelag. Hans søster, Astrid Nylander Almaas, er lege og deltaker i Hva feiler det deg? på NRK1.
Storkyrkobrinken

Storkyrkobrinken er en gate i Gamla stan i Stockholm, som går fra Storkyrkan til Myntgatan. I middelalderen ble den kalt St. Nicolai brink. Ved Västerlånggatan endret den navn til St. Laurentii gränd, hvis navn kommer fra et laug som holdt til her. På 1500-tallet ble den kalt Skolstugegränd etter en skole som lå her.
Skrell

Skrell er en EP med Equinox, utgitt i 1990.
Chrysi (øy)

Beskrivelse

Det mindre pene navnet Gaidouronisi, «eseløya», benyttes ofte av den kretiske befolkningen, og er tidvis også således avmerket på kart. Øya er 5 km lang og 1 km bred. Den ligger ca 15 km sør for byen Ierapetra på Kreta. Det høyeste punktet på øya kalles for Kefala («hode») og er 31 meter over havet.
På den vestlige delen av øya er det et kapell for sankt Nikólaos som er beregnet til å ha sin opprinnelse på 1200-tallet. Det er også saltgryter for tidligere utvinning av salt, en gammel havn, en del oldtidsruiner som er datert tilbake til minoisk tid (2000-1400-tallet f.Kr.), et fyrtårn, og en romersk gravlund.
Den flate, ubebodde øya består nesten av utelukkende hvit kalkstein og skiller seg derfor fra andre fjellknauser i Egeerhavet. Øya har i dag ingen egne ferskvannressurser.

Turisme

I turistsesongen kan man reise ut til øya med båt flere ganger om dagen. Turen tar rundt en time. Også fra Myrtos er individuelle utflukter til Chrysi.
Den har ingen bosteder, men veldig vakre strender. Det er ikke muligheter for overnatting, og betjener kun strandturister. Camping på øya er ikke tillatt. I sommersesongen er det to tavernaer som betjener turistene. Mange av de som besøker øya er nudister, særlig på den østlige delen av nordkysten.
Grunnet de grunne vannene rundt Chrysi er dykking med snorkel og dykkermaske populært. Buktene Belegrina, Hatzivolakas, og Kataprosopo har et mangfold av ulike skjell.

Miljømessig verneområde

Chrysi er et vernet område grunnet «område av stor naturskjønnhet». Området GR 4320003 Chrissi (Νήσος Χρυσή) er plassert innenfor Natura 2000, et miljønettverk innen EU med den hensikt å beskytte og bevare biologisk mangfold.
Øya har et skogsareal på ca 0,35 km² med fønikiaeiner (Juniperus phoenicea) og lave einerbusker (Juniperus macrocarpa). De fleste trærne har en gjennomsnittsalder av 200 år og gjennomsnittlig høyde på opp til sju meter; en del spredte trær er faktisk opp til 300 meter gamle og rundt 10 meter høye. Tettheten er rundt beregnet 28 trær per hektar.
Som en del av at området er vernet er det ikke lov å kaste fra seg søppel, samle inn steiner, skjell, planter, tenne bål, gå utenfor avmerkede stier eller campe.
Kjøpstedene i Hedmark og Oppland fylker

Kjøpstedene i Hedmark og Oppland fylker var et valgdistrikt for stortingsvalg. Det bestod av byene Hamar og Kongsvinger i Hedmark og Gjøvik og Lillehammer i Oppland. Valgdistriktet ble etablert før Stortingsvalget 1921, da man gikk over til forholdstallsvalg. Valgdistriktet ble avviklet før Stortingsvalget 1953, da man gikk over til fylkesvalgkretser.
Kjøpstedene dannet egne valgkretser ved stortingsvalgene fra 1814 til 1950.
Valgene fram til 1903 foregikk i to omganger. Et valgting av alle stemmeberettigede valgte et antall valgmenn. Valgmennene valgte representant og vararepresentant i et valgmannsting. Disse var vanligvis selv valgmenn, og hadde ikke anledning til å stemme på seg selv.
Lillehammer fikk kjøpstadsrettigheter før stortingsvalget 1844, og valgte da fire representanter sammen med Kristiania.
Fra 1859 til 1903 var Kongsvinger innlemmet i valgkrets med Kristiania og Hønefoss som sammen valgte fire representanter.
Neocompsa

Utseende

Middelsstore, slanke, blanke, brunlige trebukker (oftest lyst rødbrune), gjerne med gulhvite flekker på dekkvingene. Antennene er betydelig lengre enn kroppen. Pronotum er mye lengre enn bredt, sylindrisk. Dekkvingene er nokså jevnbrede, beina middels lange med klubbeformede lår.

Utbredelse

Slekten er vidt utbredt i den Neotropiske økosonen, like fra Texas i nord til Argentina i sør, inkludert Karibia.
7. juli

Navnedag

Håvard, Hulda,Josra.