Johann Mattheson

Liv og virke

På farssiden stammet Johann Mattheson fra en gammel norsk adelsslekt, men oldefaren skal ha sagt fra seg adelskapet. Matthesons far, Johann (1652–1723), var  skatteinnkrever i Hamburg. Moren, Margaretha Höling, kom fra Rendsburg i Schleswig-Holstein.
Mattheson var et av sin tids universalgenier. Ifølge hans egen selvbiografi fikk han tidlig en omfattende utdannelse i språk (engelsk, fransk, italiensk og latin) og musikk (sang, fiolin, orgel og cembalo), og litt om senn lærte han seg å spille gambe, blokkfløyte, obo og lutt. Allerede som niåring sang han til sitt eget harpeakkompagnement. Han spilte orgel i kirken og var medlem av operakoret ved Hamburgs Oper am Gänsemarkt. Få år senere var han blitt solist og holdt prøver, og  i 1699 komponerte han sin første opera. Han ledet selv oppføringen, samtidig som han sang hovedrollen.
I 1703 grunnla Mattheson og Georg Friedrich Händel et livslangt, om ikke uproblematisk vennskap. I 1703 reiste de sammen sammen til Lübeck for å undersøke mulighetene til å bli Dietrich Buxtehudes etterfølger i den prestisjefylte posten som organist i Marienkirche, men rygget tilbake for betingelsen om at etterfølgeren måtte gifte seg med Buxtehudes eldste datter.
Mattheson  og Händel utvekslet kunnskap, men kunne også krangle heftig og håndfast. Det toppet seg under en oppføring av Matthesons opera Cleopatra, da uenighet om den musikalske ledelsen endte i en kårdeduell utenfor operahuset. En knapp på Händels jakke skal ha forhindret at han ble alvorlig skadet. Duellantene ble forsonet samme kveld, men Mattheson hevdet at Händel etter dette mistet aktelsen for ham. Et mulig utslag er at Händel aldri fulgte Matthesons oppfordring om å sende ham biografiske data til musikerbiografien Grundlage einer Ehren-Pforte (1740). Matthesons hevn var å føye til nedsettende kommentarer om sin «venn» i hans tyske oversettelse av John Mainwarings Händel-biografi.
I 1704 fikk Mattheson  posten som Hofmeister i Hamburg, snart ble han også sekretær og korrespondent hos den engelske ambassadøren til byen. Denne posten, som han beholdt opp i høy alder, sikret ham et utkomme og en opphøyet sosial status. Året etter sluttet han som operasanger. Han giftet seg med den engelske prestedatteren Catharina Jennings i 1709. Paret var barnløst.
I året 1715 ble Mattheson vikar og i 1718 musikkdirektør ved Hamburgs Mariendom, men måtte i 1728 si fra seg posten etter at sangerne boikottet oppføringen av et av hans oratorier. I tillegg begynte hørselen å svikte, og tilslutt ble han helt døv. I denne sene perioden forfattet han musikkteoretiske skrifter, som Generalbaßschule (1731) og Der vollkommene Capellmeister (1739). I tillegg ga han ut tidsskrifter, blant annet det første tyske musikktidsskriftet, Der musicalische Patriot fra 1728/29, og oversatte romaner og faglitteratur fra engelsk, fransk, italiensk og latin.
Matthesons Grundlage einer Ehren-Pforte (1740) er et omfattende verk over 149 musikere. Mange av dem kjente han personlig, og mange av artiklene er selvbiografier som nok ikke hadde eksistert om det ikke hadde vært for Matthesons oppfordring om å skrive dem. To år etter Händels død ga han ut en tysk oversettelse av John Mainwarings Memoirs of the Life of the Late George Frederic Handel, den første biografi om en komponist som kom ut i bokform.
Ved Matthesons gravferd ble oratoriet Das fröhliche Sterbelied framført, et stykke han skrev spesielt til sin egen begravelse. Johann Mattheson er bisatt i St.-Michaelis-Kirche i Hamburg. Der kan man se gravstøtten den dag i dag.