google/wiki40b huggingface dataset:
David Seidler

Karriere

Seidler begynte å skrive for fjernsyn med serien Adventures of the Seaspray . Han var med å skrive manus til Tucker - en mann og hans drøm  for Francis Ford Coppola, og trodde filmgjennombruddet skulle komme med denne filmen. Men det tok ti år før den kom ut, og da til skuffende mottagelse. Seidler fortsatte å skrive for fjernsyn, og fikk først sitt store gjennombrudd med Kongens tale i 2010, da han var 73 år, en film om hvordan Georg VI av Storbritannia overkom stammingen sin.

Kongens tale

Seidler begynte arbeidet med manuset på 70-tallet. Han var inspirert av talene som den britiske kongen Georg VI holdt under 2. verdenskrig, og som hans familie, som hadde emigrert til USA da krigen startet, hørte på. Seidler led selv av stamming som barn, og var imponert over hvordan kongen hadde overvunnet det. Seidler kom i kontakt med sønnen til Logue, talepedagogen som kurerte kongen, og fikk tilgang til hans notater på en betingelse: at dronningmoren, Georgs enke, godtok det. Hun ble kontaktet, men synes emnet var såpass nært, at hun ikke ville at han skulle få tilgang til de så lenge hun levde. Da dronningmoren døde i 2002, 28 år senere, kunne Seidler fortsette på prosjektet.
Seidler skrev først historien som et teaterstykke, etter råd fra sin ekskone og tidligere skrivepartner. Sammen med regissøren Tom Hooper jobbet han seg frem til et filmmanus, etter rundt 50 omskrivninger av manus.
Filmen har blitt møtt med unison begeistring, og Seidler har blitt nominert til flere priser for manuset.
Elisabeth av Russland

Liv og virke

Hun involverte Russland i den østerrikske arvefølgekrig (1740–1748) og den prøyssiske syvårskrig (1756–1763). 
Hennes innenrikspolitikk tillot adelen å utnytte sin lokale makt og øke inntjeningen ved å nedsette dens forpliktelser overfor staten. Hun var sterkt påvirket av Frankrike: nytelsessyk, opptatt av ball, jakt og toaletter (hun bar aldri den samme ballkjole to ganger og etterlot seg ved sin død 15.000 kjoler og to kofferter med silkestrømper). Hun var ikke særlig interessert i regjeringsanliggender. Imidlertid skapte hennes motvilje mot henrettelser og tyske embedsmenn, samt Lomonosovs opprettelse av Moskvas universitet og Sjuvalovs grunnleggelse av St. Petersburgs kunstakademi, velvilje for henne.
Elisabeth ble verken lovformelig gift eller fikk barn. I stedet henter hun sin søsters sønn, den senere Peter III til Russland.
Ubuntu JeOS

Ubuntu JeOS (Just enough Operating System) er en tidligere Linux-distribusjon som er basert på Ubuntu. Distribusjonen var konfigurert spesielt som et image for en virtuell maskin.
Distribusjonen ble lansert i oktober 2007. Siste utgave var 8.10 fra 18. oktober 2012.
Skjenkebevilling

Skjenkebevilling eller skjenkeløyve er en tillatelse til å selge alkoholholdig drikke.

Norge

Helsedirektoratet forklarer at «ved skjenking skal drikking skje på skjenkestedet (for eksempel en bar eller restaurant)». Myndighet til å tildele bevilling gis av kommune eller stat, etter retningslinjer gitt i av Alkoholloven. Det kan gis bevillinger for en periode eller for et enkelt arrangement, «ambulerende skjenkebevilling».
Innehaver av en skjenkebevilling plikter å rapportere salgsdata, og å hindre at personer blir overstadig beruset. En skjenkebevilling kan inndras for en kortere eller lengre periode dersom reglene ikke overholdes. 
Skjenkebevillinger styres enkelte steder av geografiske hensyn. Blant annet ønskes det gjerne kortere skjenketid i typiske boligområder. I Oslo har disse hensynene manifestert seg som Skjenkeblekkspruten.
Pistolpatron

En pistolpatron er en patron som er beregnet på pistoler, det vil si at de er egnet for å fyre av i relativt lette våpen som kan holde i én hånd. Dette betyr at patronen ikke kan inneholde like mye krutt som riflepatroner, og de fleste pistolpatroner er relativt små og sylindriske, i motsetning til riflepatroner som vanligvis har flaskefasong for å gi plass til mer krutt.

Pistolpatroner og kaliber

Pistoler er i utgangspunktet ment å brukes på kortere hold enn rifler, og patronene er derfor ikke laget for å gi like stor rekkevidde som riflepatroner. I forhold til kruttmengden har pistolpatroner et relativt stort kaliber. Siden patronen har mindre krutt er utgangshastigheten for prosjektilet lavere, har pistolpatroner større kaliber for å gi ønsket effekt på målet. Mens 7,62 mm (kaliber .30) regnes som et kraftig kaliber for riflapatroner, er tilsvarende pistolpatroner som 7,65 (kaliber .32) regnet som et lite pistolkaliber. Det store kaliberet i forhold til kruttmengden i patronen gjør at et kort løp er nok til at kruttet brenner opp før prosjektilet forlater løpet.
Utviklingen av større kaliber for pistolpatroner kom med utviklingen av moderne skytevåpen på siste halvdel av 1800-tallet. For tidligere munnladere var det vanlig at geværer hadde større kaliber enn pistoler. Med utviklingen av såkalte «småkalibrede» militære skytevåpen med kalibre rundt 11 mm (~ kaliber .45) på rundt 1860 kom militære pistol- og riflepatroner med samme kaliber, men vesentlig forskjellige patroner, slik som den britiske .455 Webley til pistol og .450 Mrtini-Henry til rifler eller de tyske 10.6×25mmR til pistol 11mm Mauser til rifler. Ved overgangen til små riflekaibre for røyksvakt krutt som 7,92 × 57 mm Mauser og .303 British på slutten av 1880-tallet dukket de første pistolpatronene med større kaliber enn riflepatroner opp, en tendens som har holdt seg helt til i dag.

Hylser

Pistolpatroner har vanligvis sylidriske hylser med rette vegger. Dette reflekterer at kruttmengden er liten. Det finnes imidlertid pistolpatroner med flaskehalsfasong, slik som 7,63 × 25 mm Mauser og .357 SIG. Tidlige flaskehalspatroner var laget til langløpede pistoler som Borchardt C-93 og Mauser C96 som kunne påmonteres geværkolbe og derved fungere som små karabiner.

Rifler til pisolpatroner

Under det Ville Vesten laget flere produsenter små karabiner ment for å ha i altasker som kunne skyte samme patroner som revolvere. Den mest kjente av disse er uten tvil Winchester, som laget en serie bøylerepetervåpen for .45 Long Colt og .38 Colt. Det ble også laget egne korte patroner med større rekkevidde for disse våpnene, slik som slik som .44-40 og .38-40. Slike våpen lages også i dag, slik som Ruger police Carabin som skyter .45 ACP og bruker samme magasin som pistolen Colt M1911.
Bibliothèque François Mitterrand (Paris Metro)

Bibliothèque François Mitterrand er en stasjon på metroen i Paris.
Stasjonen var en stund endestasjon på linje 14, men nå fungerer Olympiades som endestasjon inntil flere planlagte forlengelser.
Polaris Media Nord-Norge

Historikk

HTG fusjonerte høsten 2008 med konsernet Adresseavisen og fikk Polaris Media ASA som morselskap. Fram til da hadde Schibsted ASA vært største aksjonær. De passerte 50 prosent i 2004 og kjøpte seg ytterligere opp til en eierandel på 67 prosent i oktober 2006. 26. februar 2008 godkjente Klagenemnda for eierskap i media at etableringen av medieselskapet Media Norge ASA kunne fortsette på vilkår av at Schibsted måtte selge sin eierpost i Adresseavisen og selge seg ned til en eierandel på 40 % i Harstad Tidende Gruppen AS.
I mai 2008 vedtok styrene i Adresseavisen og HTG at de to selskapene skulle fusjonere og sammen danne det nye eierselskapet Polaris Media ASA. I 2015 vedtok generalforsamlingen i HTG å endre navn til Polaris Media Nord-Norge.
Polaris Trykk Harstad AS, er et trykkeri på Stangnes i Harstad er Nord-Norges største. Her trykker bl.a. Dagbladet, VG, Aftenposten, Dagens Næringsliv og Finansavisen sine nordnorske opplag.
Konsernsjef i Polaris Media Nord-Norge siden 2012 er Harald H. Rise.
Trygve Harvold

Familiebakgrunn

Sønn av tannlege (kjeveortoped) og professor i odontologi Egil Harvold (1912–1992) og tannlege Astrid Harvold, f. Aslaksen (1906–2002). Farsslekten stammer fra hhv. Evenes i Ofoten og Grytten, mens morsslekten var fra Søndeled.

Utdannelse og yrkesliv

På grunn av farens stipendiats- og senere professoratstillinger i Århus, Toronto, Ann Arbor og San Francisco, vokste Trygve Harvold delvis opp i Danmark, Canada og USA. Han ble bachelor i økonomi og tok deretter en Master of Business Administration ved University of California, Berkeley og jobbet en stund som systemprogrammerer for Northrop Corporation i Hawthorne ved Los Angeles.
I 1970 vendte Harvold hjem til Oslo for å studere jus, samtidig som han ble leder for Fellesbankens avdeling for utvikling av nye banksystemer. Ved Universitetet i Oslo knyttet Harvold seg til jus og edb-virksomheten ledet av professor Knut Selmer og Jon Bing. Virksomheten fikk i 1971 navnet Institutt for privatretts avdeling for edb-spørsmål, i dag Senter for rettsinformatikk. Sammen med Jon Bing utga Harvold i 1977 boken Legal Decisions and Information Systems, som ble tildelt Kongens akademiske gullmedalje.
Etter juridisk eksamen i 1974 begynte Harvold å arbeide for den nyopprettede Planavdelingen i Justis- og politidepartementet der han hadde en sentral rolle i arbeidet med automatiseringen av det norske tinglysningssystemet og etableringen og den opprinnelige spesifiseringen av de sentraliserte registrene for pant i løsøre, kjernen i det som i dag omtales som Brønnøysundregistrene.
I 1979 ble Harvold leder av Lovsamlingens datakontor, forløperen til Lovdata, som fikk ansvaret for et datamaskinbasert system for satsproduksjon av Norges Lover. Lovdata ble, med Harvold som daglig leder/direktør, fra 1. juli 1981 reorganisert til en stiftelse, og utviklet seg til å bli Norges ledende leverandør av rettslig informasjon. I internasjonal sammenheng ligger Lovdata langt fremme i utviklingen av rettslig informasjon, en posisjon Harvold må ta størstedelen av æren for. Harvold har vært en sentral aktør på mange internasjonale konferanser om rettsinformasjon. I begrunnelsen for forslaget om St. Olavsorden skrev forslagsstillerne at Harvold «skapte [...] en institusjon som nyter stor tillit i alle deler av statsforvaltningen og rettspleien, og som har revolusjonert behandlingen og distribusjonen av de tekster som all forvaltning og rettspleie hviler på.»
Harvold ble av Stortinget valgt som medlem av EOS-utvalget 7. november 2003. Han ble gjenvalgt 8. juni 2006 og igjen 26. mai 2011, men fratrådte etter at funksjonstiden løp ut 30. juni 2016.

Utmerkelser

I tillegg til Kongens akademiske gullmedalje i 1977 ble Harvold i 1999 utnevnt til Ridder av 1. klasse av Den Kongelige Norske St. Olavs Orden «for fortjeneste av Lovdata». Utnevnelsen ble først offentliggjort i februar 2000.
Sajanogorsk

Sayanogorsk (russisk: Саяного́рск) er en by i Republikken Khakasia i Russland. Den ligger rundt 70 km sør for Abakan. Innbyggertall: 50 255 (folketelling 2002).
Byen ble grunnlagt i 1975 i forbindelse med byggingen av Sajano Sjusjensk vannkraftverk. Kraftverket, som er Russlands største og det femte største i verden, ligger 30 km sør for byen. Det leverer blant annet støm til et gigantisk aluminumsverk, som ligger i Sajanogorsk. En stor del av byens befolkning er ansatt ved aluminumsverket.
Brodd Idrettslag

Historie

På Hestenesøyra, fem kilometer vest for Rygg, ble Nesstrand Idrettslag stiftet i 1902. Det er ukjent hvor lenge det laget hadde aktivitet, men beboerne på Hestenesøyra har siden sognet til Brodd IL.

Anlegg

Brodd IL har egen fotball- og friidrettsbane, kalt Loggane stadion. Anlegget ble bygget på dugnad av bygdefolket. I tillegg nytter laget bygdehuset Runnevang til turn og innendørs treninger.
Laget nytter i tillegg det storslagne naturen i fjella over fjorden med fjelltrim. De har plassert bokser med innskrivingsbøker og poengberegning etter turenes vanskelighetsgrad.

Pokalkamp mot Hyen IL

I en årrekke har idrettslagene Hyen IL og Brodd IL hatt en årlig pokalkamp i friidrett.
Laugh, Clown, Laugh

«Laugh, Clown, Laugh» er en sang som ble spilt i kinosalene før visningene av stumfilmen Laugh, Clown, Laugh fra 1928. Melodien er av Ted Fio Rito og teksten er av Joe Young og Sam Lewis.
Den første innspillingen ble gjort av Arthur Ball 11. februar 1928. Låta ble seinere spilt inn på plate av Ted Lewis med orkester - innspilling, Columbia 1346-D. Sangen er seinere blitt spilt inn av Abbey Lincoln. Sangen er seinere blitt spilt inn av Cécile McLorin Salvant på et eget album og på lydsporet til filmen Bessie om Bessie Smith.
Kjøli gruve

Kjøli gruve er en nedlagt kopper- og svovelkisgruve i Holtålen kommune, Sør-Trøndelag. Malmforekomsten består av massiv svovelkis, med ca. 2 % kopper som kopperkis.
Gruva ligger i sørskråningen av Kjølifjell, 1060 moh.

Kobberkis

Gruva ble første gang drevet på kopper av «Selbo Kobber-Værk» 1766–1798, og på nytt som koppergruve 1857–1868. Den leverte i alt ca. 250 tonn kopper.

Svovelkis

Driften ble gjenopptatt i 1896 av «Killingdal Grubeselskap» som drev svovelkis til 1907, da gruva ble solgt til belgiske «Westerate & Fils». De gjenopptok driften i 1910 og holdt på med flere opphold fram til 1930. Fra 1933 til 1941 ble gruva drevet av Ålen kommune, med tilskudd fra statlige sysselsettingsmidler. Den samlede kisproduksjonen har vært omkring 200 000 tonn. Totalt er det utdrevet 250 000 tonn malm.
I 1904 ble det bygd en 14 770 meter lang taubane for frakting av malm ned til Reitan stasjon. Fordi malmen ble sortert ved håndsjeiding er veltene relativt rike på kismineraler. Gruvevannet er surt og tungmetallholdig, og har ført til betydelig forurensning av Gaula. Tiltak mot avrenning siden 1981 har begrenset forurensningen.
Harissa (chili)

Harissa er en nordafrikansk tyktflytende chilisaus med hvitløk, olje, salt og pepper, samt eventuelt karve og koriander. Den benyttes i Tunisia og er sentral i det tunisiske kjøkkenet.
Tilhold

Et tilhold, eller polititilhold, er en skriftlig advarsel fra politiet som gis til en person som har krenket, forulempet og/ eller forfulgt, fysisk eller skriftligt, en privatperson, institusjon eller offentlig myndighet.
Alminneligvis skal det foretas flere krenkelser før det gis en advarsel.
Et tilhold har gyldighet i fem år, og ved overtredelse kan det straffes med bot eller fengsel inntil to år.
«Nieuwe Haarlem»

«Nieuwe Haarlem» var et nederlandsk seilskip eid av nederlandske Ostindiske kompani (VOC) som gikk på grunn på stranden Milnerton i Cape Town 25. mars 1647. Skipet var på vei fra Jakarta til Nederland med 500 tonn krydder, indigo, tekstiler, sukker og porselen. Skipet hadde 120 menn ombord da det ble drevet på land av en storm.
De 62 skipbrudne sjømennene bygget et fort som de kalte Sand fort av Kapp det gode håp. Det tok et år før de ble reddet av en flåte på 12 skip fra VOC under ledelsen til W.G. de Jong. På et av disse skipene var Jan van Riebeeck. Sjømennene overtalte i etterkant VOC til å opprette en base på stedet, og van Riebeeck etablerte i 1652 Kappkolonien på vegne av VOC.
Nord-Norges Diakonistiftelse

Nord-Norges Diakonistiftelse (NND) er en stiftelse som primært driver diakoni rettet mot psykisk utviklingshemmede i Nord-Norge og i Arkhangelsk. Det er Nord-Hålogaland og Sør-Hålogaland bispedømmeråd som står bak stiftelsen, som har hovedkontor i Harstad.
Stiftelsen ble opprettet i 1951 under navnet Stiftelsen Nord-Norges Åndssvakehjem og drev institusjoner for omsorg og utdanning av psykisk utviklingshemmede, primært sentralinstitusjonen Trastad Gård i Kvæfjord.
Etter at institusjonene ble lagt ned i 1991 som en følge av HVPU-reformen, har stiftelsen fortsatt sitt arbeid rettet mot tilrettelegging i menigheter, samt hjelpearbeid i Nordvest-Russland. NND står sammen med bispedømmerådene bak stiftelsen Viken senter for psykiatri og sjelesorg.
Sarape

Sarape er et tradisjonelt meksikansk klesplagg som brukes hovedsakelig av menn. Det lages av bomull og ligner et langt, duklignende sjal, ofte med sterke farger. Det brukes for å beskytte seg mot regn og kulde. Plagget fins i flere varianter; en av dem minner om den søramerikanske ponchoen.
Hans Leicht

Liv

Leicht lærte som barn ungarsk ved den evangelisk-reformerte skolen i Cluj-Napoca. Senere studerte han rettsvitenskap i Cluj-Napoca, Berlin og München og avsluttet sine studier med en doktorgrad. Inntil han ble innkalt til krigstjeneste i første verdenskrig arbeidet Leicht som advokat i hjembyen.
Fra sitt første ekteskap med Elisabeth, født Bacon, hadde han tre døtre, Elisabeth Hering, Irmgard Gitschner og Gerda Leicht.
I den politiske forvirringen etter første verdenskrg, tok Leicht igjen opp kontakt med sine bekjente i Cluj-Napoca for å prøve å finne utholdelige løsninger for den tyske minoriteten i Transilvania. Etter at Transilvania ble en del av Romania som følge av Trianon-traktaten, flyttet Leicht til Budapest. Her tok han opp kontakt med med Béla Kun, hans medelev fra Cluj-Napoca, og ble utnevnt til assisterende statssekretær i kommissariatet for nasjonale minoriteter.
Etter at rådsrepublikken ble styrtet, og i den følgende kommunistforfølgelsen, ble Leicht frikjent av en æresrett og latt være i fred etter det. Han giftet seg for andre gang, og levde som advokat i Budapest til sin død.
Leicht, som var nevø av dikteren Ernst Thullner, skrev mange dikt og oversatte mye fra ungarsk til tysk.
Nettbuss Øst

Historie

NSB Biltrafikk Lillestrøm ble etablert som en driftsenhet for Akershus under NSB Biltrafikkdivisjonen ved sammenslåingen av Odal–Eidsvollrutene og Hølandsrutene 1. januar 1992. To år senere ble driftsenheten i Hedmark, NSB Biltrafikk Kongsvinger, oppløst og underlagt Lillestrøm.
I 1995 ble noen av de første bussanbudene i Norge gjennomført, og NSB Biltrafikk Lillestrøm vant både den nyopprettede rute 364 Blystadlia–Helsfyr for Stor-Oslo Lokaltrafikk og Filipstad–Solemskogen og Brekkekrysset–Maridalen for Oslo Sporveier. Alle med oppstart i 1996. To nye anbudskontrakter ble også vunnet i 1996.
10. februar 2000 ble driftsenheten omdøpt til Nettbuss Lillestrøm, i forbindelse med at NSB Biltrafikk ble omdøpt til Nettbuss. Høsten 2001 ble driftsenheten omdannet til eget datterselskap ved at man overtok Gardermobussene AS, som igjen ble omdøpt til Nettbuss Lillestrøm AS.
1. juli 2010 ble Nettbuss Ringerike splittet mellom Nettbuss Drammen og Nettbuss Lillestrøm, og selskapet overtok med det Nettbuss sin trafikk i Vestoppland. 1. januar 2011 endret selskapet navn til Nettbuss Øst AS for å bedre gjenspeile selskapets geografiske omfang.
I 2013 ble Nettbuss sine aktiviteter i Østfold innlemmet i Nettbuss Øst. Nettbuss Østfold ble innlemmet 1. januar, mens BorgBuss ble innlemmet 1. juli. Høsten 2013 ble også hovedkontoret flyttet fra Lillestrøm til Nettbuss' konsernhovedkontor i Oslo.
I 2015 ble det bestemt at Nettbuss skulle gå bort fra regionale datterselskaper, og selskapet ble juridisk innfusjonert i morselskapet 16. desember, men ble i praksis drevet som et eget selskap til og med 31. desember.
Roppestad (Nøtterøy)

Roppestad er et gardsbruk og et omkringliggende boligområde langs Oserødveien mellom Bergan og Oserød øst på Nøtterøy i Færder kommune i Vestfold.
Navnet kommer sannsynligvis fra gammelnorsk Rapastaðir, med ukjent betydning. Det ble skrevet Rappestadt i 1593 og Rabastad i 1643.
Nordøst for Roppestad ligger Roppestadkollen, hvor det er planlagt 70–80 nye boliger.
Grunnkretser i Kragerø kommune

Grunnkretser i Kragerø kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Kragerø kommune, Telemark, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Ridens

Utseende

Middelsstore til nokså store (vingespenn 27–55 millimeter) smygere med smale vinger. Oversiden er mørk med noen halv gjennomsiktige, lyse flekker, gjerne også med noen metalliske skjell i vingenes indre del. Undersiden er lyst brunlig.

Utbredelse

Artene er vidt utbredt i Mellom- og Sør-Amerika.
Vasilij Zjukovskij

Bakgrunn

Vasilij Zjukovskij var sønn av godseieren A. Bunin og en tyrkisk slavinne som var blitt tatt til fange av russiske soldater i Bender. Han ble oppkalt etter sin gudfar, men ble snart adoptert av sin fars familie. Ved 14 års alder ble han satt i Moskvas adlige universitetspensjon.
Under oppholdet der ble hans interesse for litterær virksomhet vekket.

Dikter

Fra 1797 fikk han trykket en rekke dikt i forskjellige publikasjoner. I alle dominerer en melankolsk tone, som stemte med tidens smak - det var den tid da det russiske publikum var henrykt over Karamzins Fattige Liza og dens mange etterligninger.
Etter avsluttet studiekurs isolerte han seg i sin hjemby og viet seg til omfattende studier av forskjellige lands litteratur. Han publiserte nå to verker som markerer epoker i den russiske litteraturs utvikling, dels elegien Den landlige kirkegården (1802), en fri omdiktning av Thomas Grays Elegy written on a country churchyard, hvis subjektive tonefall var noe for hans russiske samtid fullkomment nytt og som innen den russiske litteratur utgjør den første ansats til frigjøring fra pseudoklassisiteten, dels balladen Ljudmila (1808), en etterligning av Gottfried August Bürgers Lenore, et dikt ved hvilket romantikken holdt sitt inntog i russisk litteratur.
Oppholdet på landet ble avbrutt 1808-10, da Zjukovskij redigerte tidskriftet Vjestnik Jevropy i Moskva, og 1812, da han deltok i krigen mot Napoleon. Han skrev under felttoget i leiren ved Tarutin det patriotiske æresdiktet Sangeren i de russiske krigernes leir, et dikt som med ett slag gav ham et større ry enn hele hans forutgående diktning og som i tusentalls eksemplarer ble spredt i arméen og over landet. Dette dikt, sammen med en omarbeidelse av «God save the king», Bozje tsarja chrani, siden da russisk keiserhymne, foranlediget hans kall til det russiske hoff, der han i 1817 ble informator for et par av storfyrstinnene og 1825 lærer for storfyrst Aleksander.
Fra da av lite produktiv som originalskald, viet han seg flittig til oversettelsesarbeider, hvorved hans interesse for den europeiske litteratur ble ytterligere utviklet, også ved de utenlandsreiser han foretok som prinsens lærer. Blant hans reiser kan nevnes et besøk i Sverige i 1838, som resulterte i noen «svenske skisser», som skildret blant annet en sjøferd til Gripsholm. Hans oversettelser omfattende atskillige verk av Schiller, Byron, Bürger, samt Odysséen og delvis Iliaden, ble ansett som epokegjørende for den russieke litteratur.
Etter 1841, da Zjukovskij forlot sine hoffoppgaver, under hvilke han utøvde en stor innflytelse på den senere keiseren og benyttet seg av sin stilling i menneskevennlig ånd (blant annet inngrep han, skjønt med ringe fremgang, til dekabristenes gavn), bosatte Zjukovskij seh i Tyskland. 
Hans levninger ble gravsatt ved siden av Karamzins i Aleksander Nevskij-klosteret.
Hólar

Hólar er et lite samfunn eller en landsby, Hólar í Hjaltadal, med rundt 100 beboere som er lokalisert i distriktet Skagafjörður i nordlige Island, omtrent 379 km fra Reykjavík.

Historie

Hólar ble grunnlagt som et bispedømme i 1106 av biskop Jón Ögmundsson og ble snart det ene av Islands to ledende læresteder. Hólar spilte en viktig del i den islandske politikken i middelalderen, og var setet til biskop Gudmund Arasson (1161–1237) i hans kamp med de islandske høvdingene. Under biskop Jón Arason (1484–1550) ble Hólar det siste gjenværende festningen for den katolske troen på Island under reformasjonen. Under reformasjonen gikk Skálholt over til protestantismen mens Hólar forble katolsk. Den religiøse konflikten ble brutalt løst i 1550 da Hólars siste katolske biskop Jón Arason ble ført til sør på Island og ble halshogd på Skálholt sammen med sine to sønner. Hólar fortsatte som protestantisk bispedømme til 1798.
Den best kjente lutherske biskopen ved Hólar var Guðbrandur Þorláksson.
Den første trykkerimaskinen ble introdusert ved Hólar i 1530. Hólars landbrukshøyskole ble grunnlagt i 1882. Høyskolen ble omdøpt til Hólar universitetshøyskole i 2003.
Phimosia

Utseende

En middelsstor, avlang, blankt svart trebukk, dekkvingene hver med en smal, gul lengdestripe. Antennene er svært kraftige, særlig det første og tredje leddet, rundt halvparten så lage som kroppen. Pronotum er lengre enn bredt, nesten sylidrisk (noe smalere forover). Dekkvingene er jevnbrede. Beina er nokså korte og tynne.

Levevis

De voksne billene besøker gjerne blomster, og er dagaktive. De er aktive flygere.

Utbredelse

Arten er utbredt i Brasil og Ecuador.