Saul

Huset Saul

I henhold til Tanákh (Den hebraiske Bibelen) var Saul sønn av Kisj i familien til matrittene, og et medlem av Benjamins stamme, en av de tolv stammene i Israel. Det synes om han kom fra Gibea (antagelig en høyde utenfor Jerusalem).
Saul giftet seg med Ahinoam, datter av Ahimaas. De hadde fire sønner og to døtre. Sønnene het Jonatan, Jisjvi (Abinadab), Malkisjua og Isjbosjet. Døtrene het Merab og Mikal.
Saul hadde også en konkubine ved navn Rispa, datter av Ajja, som fødte ham to sønner, Armoni og Mefibosjet.
Saul tilbød Merab til David som hustru etter hans seier over kjempen Goliat, men David eller Merab synes ikke å ha vært interessert i dette arrangementet. Saul ga da sin andre datter Mikal i ekteskap til David, men da David siden ble Sauls rival til tronen ga Saul datteren Mikal videre i ekteskap til Paltiel, sønn av Lajisj fra Gallim.
Saul tok livet av seg i slaget ved Gilboafjellet, og ble gravlagt i Jabesj i regionen til Benjamins stamme. Etter at Saul ble salvet til konge av Samuel gjorde han hva profeten hadde fortalt ham, men da han var ulydig mot Gud ba Gud Samuel om å salve en ny konge.

Isjbosjet og Malkisjua

Tre av Sauls sønner, Jonatan, Abinadab og Malkisjua, døde sammen med ham på Gilboafjellet. Isjbosjet ble da konge av Israel i en alder av førti år. David krevde at hans tidligere hustru Mikal ble levert tilbake til ham og Isjbosjet bøyde seg for det.
Isjbosjet regjerte i to år før han ble drept av to av sine egne offiserer. Armoni og Mefibosjet, Sauls to sønner med sin konkubine, ble utlevert av David sammen med de fem sønnene til Merab, Sauls andre datter, til gibeonittene som drepte dem som hevn for en tidligere urett. Mikael var barnløs med David.
Den eneste mannlige etterkommer etter Saul som overlevde var Mefibosjet, sønn av Jonatan og som var fem år da hans far og bestefar døde i slag. Med tiden kom han inn under Davids beskyttelse. Mefibosjet, som var lam i føttene, fikk selv en sønn, Mika.

Avvist og forkastet av Gud

I henhold til Første Samuelsbok hadde Samuel fortalt Saul om å vente i syv dager etter de møtte; Samuel fortsatte å gi Saul ytterligere instruksjoner. Men da Samuel ikke kom etter syv dager og israelittene var rastløse begynte Saul å forbedrede seg til slag ved tilby brennoffer. Samuel kom akkurat da Saul var ferdig med sine ofringer og refset Saul for ikke å adlyde ham. Som et resultat av å ikke lyde Samuels, det vil si Guds, instruksjoner, tok Gud kongedømme fra Saul.
Etter slaget mot filisterne beskriver den bibelske teksten at Samuel ga ordre om at Saul skulle drepe alle amalekitterne. Saul drepte på ordre fra Gud alle småbarn, barn, kvinner, og menn, og den dårligste buskapen og etterlot kun kongen og den beste buskapen levende.
Da Samuel fant ut at Saul ikke hadde drept dem alle som han hadde krevd ble han meget sint og la seg ut i en lang og bitter lekse om hvordan Gud angret på at han hadde gjort Saul til konge ettersom Saul var ulydig. Da Samuel snudde seg grep Saul tak i klærne hans og kom til å rive en bit av. Samuel uttrykte da et profeti om at det samme ville skje med Sauls kongedømme. Samuel kommanderte at amalekitternes konge (som lik alle andre amalekittiske konger i Den hebraiske Bibelen het Agag) skulle ført fram for ham. Samuel drepte egenhendig kongen: «Så hogg Samuel Agag ned for Herrens åsyn i Gilgal.»

Slaget ved Gilboa og Sauls død

Til tross for edene om forlik og forsoning hevder den bibelske teksten at David følte seg usikker, og gikk derfor inn i en allianse med Israels fiender filistrene og ble deres vasall. Forsterket av dette forberedte filistrene et angrep på Israel og Saul ledet hæren for å møte dem ved fjellet Gilboa, men før slaget besluttet han i all hemmelighet å rådføre seg med heksen i En-Dor. Heksen som ikke visste hvem han var minnet ham om at kongen (det vil si Saul) hadde gjort hekseriet en fornærmelse eller lovbrudd, men etter å ha blitt forsikret at Saul ikke ville skade henne, fremmet heksen fram Samuels ånd eller spøkelse. Samuels ånd fortalte Saul at han ville tape både slaget og sitt liv.
Nedbrutt dro Saul tilbake for å møte hæren, og israelittene ble som lovet nedkjempet og beseiret. For å unnslippe vanæren av å bli tatt til fange ber Saul sin våpenbærer om å drepe ham, men denne avslår. Saul begår da selvmord ved å kaste seg på sverdet sitt. En amalekitt tar deretter æren for å ha drept Saul og forteller det til David. Rasende gir David ordre om at amalekitten skal bli henrettet for å ha drept en som Gud har salvet. Liket av Saul, sammen med de av hans sønner (Jonatan, Abinadab og Malkisjua), ble festet til murene av Beth-shan, og hans våpen hengt opp på byen Ashkelons tempel for guden Astarot. Innbyggerne av Jabesj i Gilead, hvor Saul hadde vunnet sin første seier, fikk berget likene og tok dem med tilbake til sin by hvor de brente kjøttet og gravla beina.

Sauls navn og fortellingen om Samuels fødsel

Fødselsfortellingen om profeten Samuel er beskrevet i Første Samuelsbok 1-28 hvor Samuels mor Hanna ber om en sønn fra Jahve, og dedikerer barnet til helligdommen i Sjilo. Avsnittet gjør omfatte ordspill med rotelementene til Sauls navn, og avslutter med frasen hu sa'ul le-Yahweh, «han er dedikert til Jahve». Hanna navngir den resulterende sønnen Samuel, i betydningen «Guds navn», og etymologien og de tallrike referansene til navnets rot synes å passe bedre på Saul isteden. De fleste forklaringene på uoverensstemmelsen er at fortellingen opprinnelig beskrev Sauls fødsel, og ble senere tilskrevet Samuel for å forbedre Davids posisjon i fortellingen på bekostning av den tidligere kongen Saul.

Kildekritikk

Eksistensen av ulike forklaringer for Sauls opphevelse til konge er resultatet av at den bibelske fortellingen er blitt satt sammen fra et antall av opprinnelige forskjellige kildetekster. Det kan bli støttet av tekstkritisk bevis: I den greske Septuagintas versjon av Første Samuelsbok 11:15 blir Saul offentlig salvet som konge av Samuel ved Gilgal istedenfor at menneskemengden utroper ham til konge, Saul blir salvet tre ganger, og utropt to ganger.
I redegjørelsen av slaget mot filisterne er antallet særdeles urealistisk ved å hevde at de eksempelvis hadde 30 000 stridsvogner. Septuagintas og Peshitta (den syriske standardversjonen av Bibelen) blir antallet redusert til 3 000. Også urealistisk er antydningen at Saul og hans sønn Jonatan var de eneste menn foruten filisterne som hadde våpen; denne antydningen er antagelig et senere tillegg til teksten. Særlig ettersom fortellingen flyter mer naturlig fra slutten av vers 18 og fram til begynnelsen av vers 23. Tanken at israelittene ble ledet av en mann ved navn Jonatan er ganske enkelt en etnologi – indikasjon på at hebreerne var en forgrening av israelitter (og atskilt fra andre) framfor at de ble ledet av sønnen til en israelittisk konge.
Både det tidligere avsnittet om Sauls utålmodighet og den senere fortellingen om krigen mot amalekittene er senere redaksjonelle endringer av teksten som tilhørte sammen. Begge er formet for å rettferdiggjøre Sauls senere skjebne og delingen av hans kongedømme da Saul hadde tilsynelatende blitt guddommelig valgt til konge, og samtidig portrettert oldtidens Israel som mer som et teokrati enn det ellers ville ha synes å ha vært, ved å få det til å se ut som om kongen tok ordre fra en profet.
Det faktum at David sparer Sauls liv ved to anledninger er resultatet av to tidligere fortellinger er blitt sammen – den såkalte republikanske kilde og den monarkiske kilde; den førstnevnte er ansvarlig for avsnittene som involverer Jonatan, den første forfølgelsen til Sif og den første forsoningen; den andre, monarkiske kilden er ansvarlig for passasjene som involverer Mikael, Nob, den andre forfølgelsen til Sif og den andre forsoningen. Mikael spiller i all vesentlighet den samme rolle i den monarkiske kilde som Jonatan gjør i den republikanske kilde – som Davids beskytter ved Sauls hoff.
Den monarkiske kilde nevner en «husgud», et idol, og det er av interesse ettersom det indikerer at slik religiøse gjenstander eksisterte og ikke ble sett på som upassende i den tidlige Jahve-religionen; arkeologi har bekreftet et stort antall slike idoler eksisterte i tidlige Israel, særlig kvinnelige statuer av Asjera, ledsager opprinnelig for guddommen El og siden for Jahve.