Jursjenerne

Jursjenerne var et tungusisktalende folk som holdt til i deler av  Mandsjuria og det nordlige Korea frem til 1600-tallet, da de ble kjent som mandsju, og under dette nye navn erobret Kina og ledet landet (Qing-dynastiet). Jursjenerne opprettet Jin-dynastiet (aisin gurun på jursjensk/mansjuisk) i det nordlige Kina mellom  1115 og 1122; det vedvarte til 1234.

Tapet av  politisk enighet og klanstruktur

Under de påfølgende århundrer skulle jursjenerne stå under innflytelse av sine naboer, kinesere, koreanere og mongoler.
Ved kontakter med mongoler trengte buddhismen inn i jursjernes klansamfunn. Ved at jursjerne var nomader kom de iblant til å bli forveksles med sine naboer mongolene og khitanerne, men i virkeligheten utgjorde jursjerne i sine glansdager det politiske dynastiet Jin og de følgende århundredenea var de allerede et eget folkeslag.
Jursjerne ligner på sett og vis mongolene. Både mongolene og jursjerne benyttet tittelen khan om sine ledere, keiseren eller høvdingen En særskilt kraftfull høvding ble kalt beile (prins, adelsmann, noe som svarer til det mongolske beki og tyrkiske beg eller bej. Likesom mongolene og tyrkerne iakttok ikke heller jursjenerne førstefødselsrett. Etter tradisjonen kunne valgfritt kapabel sønn eller et søskenbarn velges tll leder.
Under Mingtiden bodde jurtsjen-folket i sosiale enheter som var subklaner (mukun eller hala mukun) av forntide klaner (hala). Medlemmer av jurtsjen-klaner delte en felles forfader og ble ledet av en hovedmann (mukunda). Ikke alle klanmedlemmer tilhørte samme blod, og deling eller integrasjon av de forskjellige klaner var vanlig forekommende. Jursjenhushold (boo) levde som familier (booigon), bestående av fem til syv beslektede familiemedlemmer og et antall slaver. Hushold dannet lag (tatan) for å utføre oppgaver med tilknytning til jakt og matinnsamling og dannet foretak (niru) for større aktiviteter som krig.
Den sosiala organisasjonen ble basert på et system som heter slektlinjenes mukūn. Dette system med mukūn ble studert inngående av den russiske antropologen Sergei Shirokogoroff, en flyktning i Kina etter den russiske revolusjon, som i 1929 publiserte en studie av den sosiale organisasjon i de historiske landsbyer i nordøstre Kina, Tungus. Shirokogoroff benytter ordet klan for mukūn, selv om det er store forskjeller mellom den opprinnelige bruk av klan for kelterne i Europa og jurtsjenerbe. Ifølge Shirokogoroff danner relasjonene mellom disse klaner eller mukūn den sosiale struktur i jursjenkulturen, og etter opphøret av Jin-staten opphørte også den felles identitet.

Den andre jursjenstaten og overtakelsen av mandsjuisk identitet: Qingdynastiet

Mangelen av en sentralisert administrativ og militær makt skulle bestå til 1600-tallet da Nurhaci militært gorente jursjenklanene under én politisk enhet. Før første gang etter Jindynastiets fall kunne jursjenerne under ledelse av Nurhaci atter danne en sterk stat. Nurhaci tog tittelen beile (1586) og senere khan over mongolene jorchin (1606) og jursjenernes khan (1616).
I 1618 antok Nurhaci formelt det dynastiske navn Jin (金, «metall», ofte «gull») for å gjenskape dynastiet fra nesten fire århundrer tidligere. Nurhacis sønn, som vi bare kjenner under tittelen Hung Taiji (merkelig nok fremgår ikke hans personlige navn i noe kjent historisk dokument) endret det dynastiske navnet, og tok det nye navnet Qing (清, «ren»).
Foruten å velge et nytt dynastinavn skapte Hung Taiji en modifisert form av det mongolske alfabet for jursjenernes språk, hvis gamle skrift var gått tapt, og myntet et nytt navn, «mandsjuer», for jursjen. Således skapte Hung Taiji den nye mandsjuiske nasjonale identitet for sitt folk, som skulle bli den herskende klasse i Kina de følgende århundrer fra Qing-dynastiet tok makten over hele det land som tidligere var blitt styrt av Mingdynastiet. Slik skulle jursjenstaten, grunnlagt av Nurhaci og Hung Taiji, bli det sista keiserlige dynasti i Kinas historie.