William Hobson

Tidlige liv

Hobson ble født i Waterford i Irland som sønn av advokat Samuel Hobson. Noen kilder refererer til 1793 som hans fødselsår. Han gikk inn i Royal Navy den 25. august 1803 som en «second-class volunteer». Han tjenestegjorde under Napoleonskrigene og var senere involvert i undertrykkelsen av karibiske pirater. Han ble sjøkadett i 1806 og omtrent syv år senere var han en premierløytnant. Han ble forfremmet til kommandørkaptein i mai 1824. I desember 1834 fikk han et oppdrag fra Lord Auckland til Øst-India på HMS «Rattlesnake».
I 1836 ble han beordret til Australia og ankom Hobart den 5. august 1836 og Sydney 18 dager senere. Den 18. september 1836 forlot HMS «Rattlesnake» Port Phillip District (senere Melbourne) for å bringe kaptein Lonsdale og andre tjenestemenn til den nye kolonien. I løpet av de neste tre månedene utførte Hobson og hans offiserer en grundig kartlegging av Port Phillip, der den nordlige del av denne, etter anbefaling av guvernør Sir Richard Bourke, ble kalt Hobson's Bay, etter Hobson. Hans skip var involvert i opprettelsen av Williamstown. Han ble tilbudt stillingen som Superintendant av Bombay Marine med en lønn på 2000 pund per år, men han hadde en forkjærlighet for Australia og var en kandidat til guvernør i Port Phillip, selv om lønnen ikke var forventet å være mer enn 800 pund per år.

New Zealand

I 1837 seilte han til Bay of Islands i New Zealand, som svar på en forespørsel om hjelp fra James Busby, en brite som følte seg truet av krigene mellom maoristammene. Han ankom 26. mai 1837, og bidro til å redusere spenningene. Da han returnerte til England i 1838 leverte han en rapport om New Zealand, der han foreslo at britisk suverenitet burde bli etablert over New Zealand, på samme måte som Hudson Bay Company i Canada.

Viseguvernør på New Zealand

På den tiden anerkjente den britiske regjeringen suvereniteten til maorifolket, representert i Declaration of Independence of New Zealand av oktober 1835, som hadde blitt organisert av Busby. Hobson ble utnevnt til viseguvernør under guvernør i New South Wales, Sir George Gipps (ratifisert 30. juli 1839) og den britiske konsul til New Zealand (bekreftet 13. august 1839). Han ble utstedt med detaljerte instruksjoner via Lord Normanby 14. august 1839, som ga grunner for intervensjon i New Zealand og informasjon for kjøp av land ved «rettferdige og likeverdige kontrakter». Landområdene ble senere solgt videre til nybyggere med fortjeneste for å dekke videre drift.
Hobson ankom Bay of Islands den 29. januar 1840 (som er feiret som Auckland Anniversary Day) med en liten gruppe tjenestemenn, som inkluderte en ledergruppe som besto av kolonisekretær Willoughby Shortland, kolonikasserer George Cooper og statsadvokat Francis Fisher. Den lovgivende forsamlingen besto av de ovenfor nevnte tjenestemenn og tre fredsdommere.

Waitangitraktaten

Hobson satte nesten umiddelbart etter ankomsten sammen Waitangitraktaten, sammen med sin sekretær James Freeman og Busby. Etter innhenting av signaturer ved Bay of Islands, reiste han til Waitemata Harbour for å få flere signaturer og undersøke et egnet sted for en ny hovedstad (han sendte også assisterende landmålergeneral William Cornwallis Symonds til de andre områdene for å få flere signaturer). Etter å ha fått et slag 1. mars 1840 ble han tatt tilbake til Bay of Islands, der han kom seg nok til å fortsette arbeidet.
New Zealand Companys nybyggere i Port Nicholson, det senere Wellington, bygget opp en ny by under flagget til et selvstendig New Zealand. Som svar på at nybyggerne utropte en republikk, erklærte Hobson 21. mai 1840 britisk suverenitet over hele New Zealand. Dette skjedde til tross for at traktaten ikke hadde et ferdig underskrevet. Han sendte Willoughby Shortland og noen soldater til Port Nicholson den 25. mai 1840, og rådet av bosettere ble oppløst. Deres leder, William Wakefield, reiste senere til Bay of Islands for å avgi troskap til kronen. Hans forslag til å gjøre Port Nicholson hovedstaden ble forkastet til fordel for Hobsons plan for en ny by ved Waitemata Harbour, som skulle bli kalt Auckland etter Jarlen av Auckland.
11. juli 1840 ankom den franske fregatt L'Aube Bay of Islands på vei til Banker Peninsula som en del av oppgjørsplanen til Nanto-Bordelaise Company. Hobson sendte straks to magistrater til området for å etablere det britiske krav på suverenitet ved å avholde domstoler.
Mot slutten av 1840 sendte Port Nicholson-bosettere ut et opprop til Dronning Victoria hvor de ba om at Hobson ble sparket for sin behandling av dem. Hobson svarte 26. mai 1841 til utenriksministeren.

Guvernør av New Zealand

I november 1840 undertegnet dronningen et Royal Charter for at New Zealand skulle bli en kronkoloni adskilt fra New South Wales. Hobson ble tatt i ed som guvernør og øverstkommanderende 3. mai 1841.
Hobson reiste til Wellington i august 1841 hvor han hørte klager av bosettere og utvalgte dommere. Han besøkte Akaroa å gjøre opp de franske kravene. Tilbake i Auckland, hadde han litt problemer med maoriene og hans regjering ble latterliggjort av journalister i Wellington og Auckland. Han svarte med å stenge New Zealand Herald and Auckland Gazette . Da hans regjering hadde lite med midler, tydde han til å utstede uautorisert sedler på det britiske finansdepartementet i 1842. Hobson møtte motstand fra den «senatsklikken»-radikalere som sendte en anmodning til utenriksministeren for å ha Hobson tilbakekalt. En av Hobsons siste handlinger var å erklære en Auckland Anniversary Day, for å markere årsdagen for hans ankomst i Bay of Islands.
Hobson fikk en nytt slag og døde 10. september 1842, før han ble tilbakekalt fra tjenesten. Han ble gravlagt i Symonds Street cemetery i Auckland.