google/wiki40b huggingface dataset:
Diaphanopterodea

Utseende

Middelsstore til nokså store, slanke insekter. Hodet hadde store fasettøyne og trådformede antenner, munndelene var sugende. De to vingeparene var ganske like hverandre, forholdsvis smale vinger med et fint men ikke spesielt tett årenett. Beina var forholdsvis korte med tre-leddete føtter, bakkroppen nokså lag med to lange haletråder.Disse insektene kunne folde vingene sammen rundt kroppen i likhet med "nyvingene", Neoptera, en avansert insektgruppe som omfatter de fleste nålevende artene. Imidlertid blir det antatt at Diaphanopterodea kan ha utviklet denne evnen uavhengig av Neoptera og ikke hører til gruppen.
Nymfestadiet var dekket av hårlignende filamenter.

Fossiler

Gruppen er først kjent fra midten av Karbon og døde etter alt å dømme ut i den store massutdøingen ved slutten av Perm.
Mattias Corvinus

Ungdom

Mattias ble født 23. februar 1443 i Kolozsvár (nå Cluj-Napoca i Romania) som andre sønn av János Hunyadi og Elisabet Szilágyi. Han hadde humanisten Johann Vitéz, biskop av Várad, som lærer. Mattias lærte seg tidig latin, tsjekkisk og tysk. Han talte ungarsk, polsk, italiensk, tysk, tsjekkisk og latin. Som barn fungerte han som tolk for sin far under internasjonale forhandlinger. Faren fungerte som regent for den mindreårige kong Ladislaus V av Ungarn.
Etter farens død besluttet den nå myndige kong Ladislaus seg for å bryte slekten Hunyadis makt. Mattias' eldre bror László ble halshugd, etter å ha blitt funnet skyldig i å konspirere mot kongen. Mattias selv ble kongens fange og ble ført til Praha, der han endte opp i Georg Podiebrads varetekt, Podiebrad behandlet ham som en venn og han ble gift med Georgs datter Katarina.
Etter kong Ladislaus Vs død ble Mattias valgt til ny konge i Ungarn, og slapp fri fra fangenskapet.

Regjeringstid

Mattias I moderniserte den ungarske hæren med hjelp av leiesoldater og kjempet med framgang mot osmanske som truet hans rike. Han grunnla Den svarte hær, den eneste profesjonelle, stående hæren i datidens Europa. Den besto av 25 000 soldater, den største på sin tid. Mesteparten av soldatene var tsjekkere, böhmere, polakker og saksere. Han fikk orden på landets økonomi og sørget også for å redusere den ungarske høyadelens makt. 
I tillegg grunnla han Bibliotheca Corviniana, en av de mest velutstyrte bibliotekene i sin tid. Den inneholdt datidens fremste verker om bl.a. juss, medisin, filosofi, geografi, arkitektur og historie. Etter Mattias' død brant osmanene ned biblioteket, og de verkene som overlevde ble spredd for vinden rundt om i Europa. I de siste årene har det ungarske nasjonalbiblioteket forsøkt å samle de resterende verkene. 
Mattias grep i borgerkrigen i Böhmen på katolikkenes side mot husittene og ble i 1469 hyllet som konge av Böhmen av sine forbundsfeller. Han kontrollerte aldri det det egentlige Böhmen, bare Mähren, Schlesien og Lausitz. Han førte også krig mot den tysk-romerske keiseren Fredrik III og erobret fra ham på 1480-tallet deler av Niederösterreich og Steiermark, inkludert Wien som han erobret i 1485 og som deretter fungerte som hans hovedstad.
1486 forsøkte Mattias uten hell å bli valgt til tysk-romersk keiser, men isteden ble Fredriks sønn Maximilian I valgt.
Mattias døde på høyden av sin makt. Han var gift tre ganger: Først med Elisabeth av Celje, deretter med Katarina Podiebrad og tilslutt med Beatrix av Aragon, datter av Ferdinand I av Napoli, men hadde ingen barn i noen av ekteskapene. Han hadde en utenomekteskaplig sønn János Corvinus som gjorde krav på kronen uten hell. Han ble degradert til hertug.
Louise Reichardt

Liv og virke

Louise Reichardt var den eldste datteren til Johann Friedrich Reichardt og Juliane Benda, begge var musikkere og komponister. Moren døde da Louise var fire år gammel og faren giftet seg snart med Johanna Alberti (1755–1827).  
Louise Reichardt lærte på egen hånd å spille klaver, harpe, lutt og gitar. Også som sanger var hun i stor grad selvlært, stemmen hennes skal ha vært varm og fulltonende. Bortsett fra i kirkelig sammenheng tillot ikke faren henne å opptre offentlig, men utfoldet seg i private lag og ble kjent med en rekke kulturpersonligheter som gjestet foreldrehjemmet. Eksempler er Friedrich Schleiermacher, Ludwig Tieck, brødrene Friedrich og August Wilhelm Schlegel, Clemens Brentano, Achim og Bettina von Arnim, Novalis, Johann Gottlieb Fichte, Wilhelm Grimm, Johann Heinrich Voß, Joseph von Eichendorff, Jean Paul, Carl Friedrich Zelter, Johann Wolfgang og Christiane von Goethe, og Mozarts enke Constanze.
Reichardts liv var preget av en rekke personlige tragedier: morens tidlige død er nevnt, faren ble avskjediget i unåde uten pensjonsrettigheter (han ble tatt til nåde flere år senere), en bror gikk gjennom isen og druknet under en skøytetur, hennes forlovede, dikteren Friedrich Eschen, forulykket under en klatretur, som nygift i 1803 mistet hun sin mann, maleren Franz Gareis, under en dannelsesreise i Italia og som følge av krigshandlinger under Napoleonskrigene ble Reichardts oppveksthjem ødelagt i 1806. Louise fant trøst i å komponere og tonesette dikt, eksempelvis av Tieck, Arnim og Brentano, og ikke minst å musisere med sine søsken. Hun tok seg av oppdragelsen og utdanningen av dem, senere også det finansielle ansvaret. Den yngste broren, Carl Friedrich ble en internasjonalt anerkjent arkitekt og forfatter.
Reichardt ønsket å bli musikkpedagog, et yrkesvalg farens var i mot, da han regnet det som et «uanstendig» yrke for kvinner. Mot farens vilje slo hun seg i 1809 ned i Hamburg, der den ugifte Reichardt bodde i husholdet til Marie Louise Sillem (1749-1826). I samarbeid med Johann Hermann Clasing arbeidet Reichardt som sanglærer, grunnla en musikkskole for jenter og i 1816 damekoret, Gesangsverein (senere Singakademie 1819). Hun så det som sin oppgave å utbre musikken til Johann Sebastian Bach og Georg Friedrich Händel, eksempelvis oppførte hun og elevene Messiah i Michaeliskirche 1818. 
I begynnelsen tjente hun gode penger, men foretrakk et beskjedent liv og brukte store deler av inntektene på sine prosjekter og til å understøtte trengende.  På grunn av dårlig helse og tiltakende konkurranse, ble situasjonen hennes etterhvert dårligere, og hun døde relativt fattig i 1826. Hun er bisatt på Johanniskirchhof. I bisettelsen sang elevene to koraler hun skrev kort tid før hun døde.
SME Server

SME Server, tidligere kjent som e-smith, er en Linux-distribusjon som er basert på CentOS og Red Hat Enterprise Linux. Den er egnet for tjenere for internett, filer, e-post og databaser. Den har et betydelig brukergrensesnitt for styringsrelaterte oppgaver. Bokstavene SME står for Small to Medium Enterprise, små og mellomstore bedrifter, som er dens målgruppe.
Siste versjon er 9.0 og ble lansert 28. februar 2014.
Politisk religion

Politisk religion (eller sekulær religion) er et begrep som blir brukt om en ny måte å forstå totalitarisme på. Begrepet oppstod i moderne totalitarismeforskning og kommer av at man hevder å se religiøse og kvasireligiøse innslag i de totalitære regimene i det 20. århundre.  Det innebærer at ideologiene har likhetstrekk med religioners innhold og virkemåte.  Historiske eksempler på politiske religioner er den italienske fascismen, den tyske nasjonalsosialismen og kommunisme i Sovjetunionen. I senere tid kan også Maos kommunisme (eller maoisme) i Kina  og Nord-Korea fungere som eksempler.

Begrepet i totalitarismeforskningen

Historikere som Emilio Gentile, Roger Griffin og Waldemar Gurian kobler det totalitære fenomenet med begrepet politisk religion. På den måten har de bidratt med innsikt i religionsslignende elementer i totalitarismens ideologi, symbolbruk og virkemåte.
Politisk religion blir dermed forstått som sakralisering av et politisk system. Det skjer ved at politiske bevegelser og regimer låner og inkorporerer elementer fra tradisjonelle religioner, og i varierende grad også erstatter rollen til disse. Politiske religioner har likevel en viktig begrensning i forhold til tradisjonelle religioner. De er sekulære, de lover å skape paradis i denne verden og gir ingen løfter om en hinsidig tilværelse.
Denne måten å forstå det totalitære på er omdiskutert, men kan, ifølge den norske professoren Øystein Sørensen, likevel være fruktbar for å forstå hvordan de totalitære ideologiene appellerer til og mobiliserer massene.

Politisk religion og politisert religion

Å anvende begrepet politisk religion på alle tilfeller av totalitære fenomener er omstridt. Dette gjelder særlig de som tar utgangspunkt i religion, slik som islamisme. Et alternativ er å operere med begrepet politisert religion, forstått som en politisk ideologi som legitimerer seg med tradisjonelle religioner.  På den måten får man frem at politiske religioner og politiserte religioner har ulike utgangspunkt. Den ene er sekulær, mens den andre er tradisjonelt religiøst.
Augusto Boal

Boals teatersyn

Boal mente at alt teater er politisk, fordi alle menneskelige aktiviteter (inkludert teater) er politiske. Han mente teater blir brukt som et våpen, av maktmennesker, og at folket må ta tilbake teatrets produksjonsmidler som et ledd i frigjøring. Teatret må først forandres, som en generalprøve på virkeligheten. Boal så på tilskueren i det tradisjonelle teatret som undertrykt, og uten frihet til å handle som de ønsker. Derfor jobbet han i sine teaterformer for å oppheve det tradisjonelle skillet mellom scene og sal, mellom skuespiller og tilskuer. Boal mente at alle skal spille teater, og alle skal stå i spissen for de nødvendige samfunnsendringene.

Historikk

Boals teatersyn henger sammen med de undertrykkende fascistiske regimene og diktaturene som fantes i Brasil og resten av Sør-Amerika i 1960-årene. På grunn av sin opprørske teatervirksomhet ble Boal fengslet og torturert, og flyktet til Peru og senere Europa, hvor han bosatte seg i Paris. Der ledet han Le CEDITADE (Centre d'Etude et de Diffusion des Techniques Actives d'Expression – Méthode Boal)

Usynlig teater

Usynlig teater befinner seg i grenseland mellom teater og virkelighet. Man forbereder usynlig teater akkurat som en hvilken som helst teaterforestilling: forfatter et manus, fordeler roller og lærer replikker og regi. Men i stedet for å spilles på en scene, skal usynlig teater spilles ute i virkeligheten, uten at «tilskuerne» vet at det er teater. Som i de andre teaterformene til Boal er tilskueren også i usynlig teater fri til å gripe inn i handlingen.
Et usynlig teater-stykke skal synliggjøre en undertrykkelse. Hensikten er å få folk til å bli klar over sine egne holdninger, fordommer og sin egen vanetenkning. Derfor er også en obligatorisk del av usynlig teater de diskusjonene som følger i etterkant av «forestillingen», gjerne ledet av skuespillere i rollen «tilfeldig forbipasserende».
Fordi «publikum» når som helst kan gripe inn i handlingen og endre den, krever en usynlig teater-forestilling god forberedelse. Alternative handlingsmønstre og dialoger er helt nødvendig for å takle eventuell inngripen fra forbipasserende «tilskuere».

Lovgivende teater

Ved parlamentsvalget i Rio de Janeiro i 1992 ble Boal valgt inn i den lovgivende forsamlingen. Sammen med medarbeiderne på teatersenteret sitt startet han flere teatergrupper i Rio bestående av folk som sjelden kom til orde i samfunnsdebatten: gamle, blinde, homofile, gatebarn og lignende. Gjennom teaterworkshops tok disse gruppene opp hverdagens problemer og formulerte løsningsforslagene som lovforslag, som Boal fremmet i parlamentet. Rundt 20 av disse lovene ble vedtatt, og metoden er siden utprøvd både i Canada og Storbritannia.
Dalopius

Utseende

Middelsstore (gjerne 7 - 10 millimeter), smale, blankt brunlige til svarte smellere. Antennene er tynne, pronotum hvelvet med rundede sider og utdratte bakhjørner, hårete. 
Larvene er sylindriske, glatte med en voksaktige overflate og spredte hår, gjerne rød- eller gulaktige. Hodet er noe flatt med fremoverstrakte kjever. Det bakerste leddet har vanligvis et par kraftige utvekster av varierende form. Beina er ganske korte.

Levevis

De voksne billene flyr godt og treffes ofte flygende, på blomster eller i vegetasjonen. Agriotini har larver som lever i jorda og noen kan gjøre betydelig skade på planterøtter.

Utbredelse

Slekten har en holarktisk utbredelse, med flest arter i Nord-Amerika.
Fylkesvei 2564

Fylkesvei 2564 går mellom Dulven og Galterud i Øyer kommune. Veien er 4,9 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen Fv365.
Gunnekleivfjorden

Gunnekleivfjorden er en liten fjord i Porsgrunn kommune i Telemark. Vestsiden av fjorden består av den opprinnelige halvøya «Herøya», med Norsk Hydros fabrikkanlegg, mens østsiden hører til Skrapeklev, en del av bydelen Herøya i Porsgrunn.
Gunnekleivfjordens naturlige munning er mot nord, der hvor Porsgrunnselva munner ut i Frierfjorden, men for lystbåttrafikken er det også anlagt en delvis overbygget kanal syd i fjorden, som munner ut nedenfor fabrikkanleggene.
Thar

Thar er en ørken som ligger i det vestlige India og sørøstlige Pakistan. Den kalles også Store indiske ørken eller Cholistanørkenen. Angivelse av størrelsen på ørkenen varierer, men WWF setter selve ørkenen til 238.700 km². Andre kilder oppgir størrelsen på ørkenen så stor som 488.300 km². Av dette ligger de 208.110 km² i India, hvor Tharørkenen omfatter omkring tre fjerdedeler av delstaten Rajasthan. 
Thar har en årlig nedbør på under 300 mm.
Ørkenen består for det meste av steinete sand og sanddyner og den er verdens mest befolkede ørkenområde.
Duthiers Point

Duthiers Point er et nes på sørsiden av innløpet til Andvord Bay på vestkysten av Graham Land i Antarktis. Det ble oppdaget av Belgica-ekspedisjonen, 1897–99, under Adrien de Gerlaches ledelse som kalte det «Cap Lacaze-Duthiers» etter Félix Henri de Lacaze-Duthiers, en fransk naturhistoriker og ekspert på anatomien til mollusker.
Sinclair Research

Fjernsynsapparater

Sinclair utviklet i 1966 fjernsynsapparatet Microvision, verdens første bærbare fjernsyn. Dette kom aldri i salg fordi kostnadene ble for store. I 1976 kom den fornyede utgaven Microvision TV1A/MON1A i produksjon men salget tok ikke av og rettighetene ble etterhvert solgt til Binatone etter at Microvision hadde blitt et tapsprosjekt for Sinclair.
I 1984 lanserte Sinclair lommefjernsynet TV80. I motsetning til tidligere modeller fra Sinclair hadde dette en flat CRT-skjerm med en strålekanon montert på siden. En fresnel-linse ble brukt til å forstørre bildet på skjermen. TV80 solgte bare i 15 000 eksemplarer og var også et tapsprosjekt for Sinclair. Skjermteknologien bak TV80 måtte også gi tapt for LCD-skjermer til lommefjernsyn.

Kalkulatorer

I 1972 markedsførte de verdens første lommekalkulator, Sinclair Executive som skulle vise seg som en suksess. Mange andre varianter av lommekalkulatorer fulgte etter, inkludert Sinclair Cambridge, Sinclair Scientific og Sinclair Oxford

Datamaskiner

På 1980-tallet kom Sinclair research inn på markedet for hjemmedatamaskiner med sin ZX-80. Denne ble solgt for £99.95 og var da den billigste hjemmedatamaskinen i salg i Storbritannia. I 1982 kom Sinclair på markedet med ZX Spectrum som skulle bli Storbritannias bestselgende datamaskin og i skarp konkurranse med maskiner som Commodore og Amstrad.
Trosterudveien (Oslo)

Trosterudveien er en vei på Ris i Oslo ytre vest. Veien går fra Slemdalsveien til Melkeveien. En rekke villaer er matrikulert til Trosterudveien. Nederst i veien ligger det en transformatorstasjon som av utseende kan forveksles med en kirke. Vegg i vegg med denne ligger Ris pumpestasjon som står for områdets vannforsyning.
Veien fikk  i 1917 navnet etter husmannsplassen Trosterud under Ris.
Veien er representert i den norske utgaven av Monopol.
Bambi-prisen

Bambiprisen eller bare Bambi er en pris som årlig deles ut av Hubert Burda Media for å hylle fortreffelig arbeid innen internasjonal media og fjernsyn som har påvirket og inspirert tyskere i løpet av året. Prisen gis til både tyske og utenlandske. Ettersom prisen først ble delt ut i 1948, er den den eldste mediaprisen i Tyskland. Prisen er oppkalt etter Felix Saltens bok Bambi og statuetten ligner bokens hovedkarakter Bambi. Figuren var i utgangspunktet av porselen, helt til 1958, da man begynte å bruke gull. Marika Rökk og Jean Marais var de første som mottok prisen. Personer som har mottatt prisen flere ganger er Heinz Rühmann (12), Peter Alexander (10) og Sophia Loren (9).
Vogt

Vogt er en norsk slekt som innvandret i 1669 fra Slesvig til Christiania (Oslo) med Paul (Poul) Petersen Vogt (29. nov. 1646 Sønderborg-1708 Cha.), som ble gift med Catharina Dominicusdatter Braumann (1659-1742). Hans slekt kalles "den eldre slekten Vogt" fordi den døde ut i mannslinjen. 
Pauls sønnedatters sønnesønn, Nils Nilsen Vogt (død 1809) tok navnet og er stamfar for den nålevende slekten Vogt, også kalt "den yngre slekten Vogt". Nils' farfars farfar var Søfren Eschildsen (død 1666), Christiania, som også er agnatisk stamfar for de norske slektene Heltzen og Nilson.
Slekten har en lang rekke sosialt framstående medlemmer som har vært forretningsfolk, politikere, forfattere, kunstnere, jurister, leger, universitetsfolk og annet. Jørgen Herman Vogt (1784-1862), statsminister i Stockholm, ble gift 1. gang i 1810 med   Ingeborg Maria Lorentzen (1788-1821), datter av Jacob Loren(t)zen (21. sept. 1738 Kappeln-1810 Bragernes) og Karen Rosenberg Stranger (1751-1817), og 2. gang i 1822 med comtesse Hedvig (Hedde) Lovisa Frölich (1787-1880), skilt 1837, datter av rittmester, greve Adolf F. og Hedvig (Hedde) Eleonore Hummelhjelm. 2 døtre av 1. ekteskap ble gift i 1835 og i 1860 med Henrik Sigvard Scheel (1806-91), 1856 kommandant på den nye festning Oscarsborg; av 2. ekteskap ble en datter gift i 1850 med senere kammerherre Carl Ferdinand Gjerdrum (1821-1902) og en annen i 1852 med greve, senere  (1885-89) svensk utenriksminister, Carl August Lars Ehrensvärd (1821-1901).

Slektsvåpen

Allerede innvandreren hadde i segl et slektsvåpen som er brukt i både den eldre og den yngre slekten Vogt. Våpenet er antakelig selvtatt og det er usikkert om det ble brukt før innvandringen til Norge.
Våpenskjoldet kan ha denne heraldiske beskrivelsen (blasoneringen): I blått en gull venstre skråbjelke fulgt over av et tredelt blad og under av en sjøhest (også kalt havhest), begge sølv. På hjelmen en oppvoksende mann kledt i frakk og parykk med to flagrende bånd, og som har den ene hånden løftet.
Dette våpenet finnes med noen mindre variasjoner, bl.a. i en rekke segl fra slektens medlemmer, i relieff på bygningsfasaden på Fred Olsengården, Oslo, og malt på prekestolen i Tanum kirke, Bærum. 
Slektsvåpenet Nilson er også noe brukt i den yngre slekten Vogt, bl.a. på ordensskjoldet som henger i Riddarholmskyrkan i Stockholm for den norske statsråd Jørgen Herman Vogt, fordi han var ridder av den svenske Serafimerordenen.
Det nasjonale palass i Haiti

Historie

Et tidligere palass, det nåværende palassets umiddelbare forløper, ble ødelagt av en kraftig eksplosjon i 1912 som tok livet av daværende president Cincinnatus Leconte og hundrevis av soldater. Et enda tidligere palass ble ødelagt under et opprør i 1869.
Den nåværende bygning ble bygd i 1918 og var tegnet av Georges Baussan, en ledende haitisk arkitekt den gang.
I likhet med en rekke andre offentlige bygninger i Haiti står Nasjonalpalasset i den franske renessansearkitekturs tradisjon. Det er to etasjer høyt og inngangspartiet har en pedimentert portiko med fire joniske søyler. Taket har fire kupler såvel som flere gavler, og hele palasset er hvitmalt.

Jorskjelvskader

Den 12. januar 2010 ble palasset sterkt skadet av et jordskjelv med en momentmagnitude på 7,0.
Stavanger Aftenblads kulturpris

Stavanger Aftenblads kulturpris er en pris som deles ut årlig av Stavanger Aftenblad for å hedre personer som bidrar eller har bidratt til Rogalands kulturliv. Utgangspunktet for prisen var en henvendelse fra Den norske Forfatterforening til Stavanger Aftenblad i 1949. Foreningen ba avisen om et stipend til en rogalandsforfatter. Summen de foreslo var 1000 kroner. Avisen støttet ideen, og Sverre Hodne fikk prisen for sine historiske romaner fra Stavanger.
Det kom ingen henvendelse fra forfatterforeningen i 1950, men i 1951 tok Stavanger Aftenblad selv saken opp igjen. Nå var rammen for prisen utvidet til ikke bare å gjelde litteratur, men også musikk og bildende kunst. Vinnerne skulle være rogalandskunstnere innenfor ett av disse områdene. Ett år skulle prisen gis til en musiker, det neste til en billedkunstner, så til en forfatter eller dikter og så videre.
Fra 1962 ble prisen utvidet til å omfatte «fortjent innsats innenfor Rogalands kulturliv i videre forstand».
I 1954 bestemte avisen at prisen ikke bare skulle bestå av penger. Den symbolske betydning var viktigere, og man ønsket å gi et billedlig uttrykk for den heder prisen skulle være. Billedhuggeren Hans Jacob Meyer fikk i oppdrag å lage en statuett som skulle overrekkes vinnerne. Han hadde til avisens 60-årsjubileum utformet skulpturen «Den knelende». Den nye statuetten skulle være en miniatyr av denne. Statuetten fikk navnet «Blomekransen» og ble i 1954 overlevert til samtlige dalevende prisvinnere. Alle senere vinnere har også fått et eksemplar av statuetten, i tillegg til et prisbeløp.  Beløpet har økt fra opprinnelige 1000 kronene til 30 000 kroner i 2013.
Juryen består av sjefredaktøren i Stavanger Aftenblad, samt representanter fra avisens kulturavdeling.
Ut av Afrika II

Ut av Afrika II er i paleoantropologien en teori om at anatomisk moderne mennesker startet vandringen fra Afrika inn i Eurasia for ca 100 000 år siden. Genetiske studier og fossile funn viser at arkaisk Homo sapiens, utviklet moderne mennesker (homo sapiens idaltu) i Afrika et sted mellom 200 000 og 60 000 år siden,  og at en grein av disse på et eller annet tidspunkt mellom 125 000 og 60 000 år siden vandret ut og erstattet homo erectus, homo heidelbergensis og neandertalere. 
Datoen for emigrasjonen har blitt satt til 60 000 år siden basert på genetikk, men den kan ha funnet sted så tidlig som 125 000 år siden i henhold til arkeologiske funn i Arabia.
Operaen i Kristiansund

Operaen i Kristiansund er en forening som årlig oppfører operaforestillinger i Festiviteten i Kristiansund. Foreningen har røtter tilbake til begynnelsen av 1900-tallet, og mottar i dag statlige bevilgninger til sin operadrift.
Arturo Prat (forskningsstasjon)

Arturo Prat (spansk: Base Naval Capitán Arturo Prat) er en chilensk forskningsstasjon på Greenwich Island i øygruppen Sør-Shetlandsøyene. Den åpnet 6. februar 1947 under navnet Soberania og er Chiles eldste forskningsstasjon i Antarktis. Inntil 1. mars 2006 stod den chilenske marine som operatør av stasjonen, da den ble overført til de lokale styresmaktene i regionen Magallanes y de la Antártica Chilena. Stasjonen var helårsbemannet frem til 2004, men har deretter kun blitt benyttet om sommeren. Den benyttes til studier innen ionosfærisk og meteorologisk forskning og har en kapasitet på 15 personer.
Stasjonen er oppkalt etter den chilenske marineoffiseren Arturo Prat (1848–1879). Ved stasjonen finnes fire kulturminner som er oppført på Antarktistraktatens liste over historiske steder og kulturminner i Antarktis, inkludert en byste av Arturo Prat.