google/wiki40b huggingface dataset:
Idephrynus

Utseende

En middelsstor, kraftig, knudrete, matt brun trebukk. Antennene er nokså kraftige og litt lengre enn kroppen. Pronotum er tydelig bredere enn langt, med en kraftig, skarp tann midt på hver sidekant. Dekkvingene har litt rundede sider og ender i en spiss. Langs sømmen har hver dekkvinge to korte men nokså høye lengdekjøler.

Levevis

Larvene lever i død ved.

Utbredelse

Arten er bare kjent fra det østlige Mexico.
The Darkest Hour

Handling

Sean (Emile Hirsch) og Ben (Max Minghella) er to bestevenner på businessreise i Moskva, en tur som viser seg å være totalt bortkastet når de blir rundlurt av en grådig businessmann (Joel Kinnaman). I etterkant drar de på bar og møter der på to unge amerikanske kvinner, Natalie (Olivia Thirlby) og Anne (Rachael Taylor). Turen deres blir imidlertid drastisk endret da mystiske, usynlige romvesener inntar jorden, tilsynelatende med intensjoner om å ødelegge alt liv på kloden. De fire amerikanerne overlever og drar på desperat jakt etter andre overlevende i håp om å klekke ut en plan for å overvinne de elektromagnetiske vesenene.
Mouvement républicain populaire

Mouvement républicain populaire var et fransk, kristendemokratisk parti grunnlagt 1944 av Georges Bidault. Det mistet sin politiske innflytelse i 1960-årene og var i 1967 helt ute av politikken.
Partiet oppnådde ca. 25 % ved valgene i den resterende del av 1940-årene. Da partiet over i 1950-årene beveget seg mot sentrum, mistet det oppslutning og oppnådde i 1951 kun 12,6 % av stemmene. I 1965 gikk MRP sammen med andre sentrum-høyrepartier for å støtte Jean Lecanuet som presidentkandidat. Lecanuet oppnådde kun den tredje største oppslutning etter Charles de Gaulle og François Mitterrand. Senere i 1960-årene mistet partiet stadig oppslutning og innflytelse. Etter 1967 var det helt ute av det relevante politiske landskapet.
I tillegg til Bidault, var Robert Schuman og Pierre Pflimlin blant partiets mest fremstående medlemmer.
Vaiont-demningen

Vaiont-demningen, eller Vajont-demningen, er en demning i Italia, 100 km nord for Venezia.
Den er bygd 1961 med en høyde på 262 meter og lengde 190 meter. Dette gjør den til verdens femte høyeste eksisterende demning. Anlegget er konstruert og drives av elektrisitetsselskapet Società Adriatica di Elettricità (SADE).
9.oktober 1963 skjedde det et stein- og jordras  ned i reservoaret, og det oppstod en 250 meter høy megatsunami. Demningen stod i mot, men fem landsbyer ble vasket bort og minst 1.450 mennesker mistet livet.
Fekting under Panamerikanske leker 1983

Fekting under Panamerikanske leker 1983. Fekting var en av flere sporter under de niende Panamerikanske leker som ble arrangert i Caracas i Venezuela fra 14. til 29. august 1983. Det var i alt åtte øvelser, seks for menn og to for kvinner. Individuelt og lag i kårde, florett og sabel for menn og individuelt og lag i florett for kvinner. Cuba ble beste nasjon med seks gullmedaljer foran USA og Canada med en hver.
Lars Magnus Ericsson

Pensjonist

Han slo seg ned på Alby gård i Alby i Botkyrka kommune, hvor han skapte et mønsterjordbruk. Låven hans var storslått og moderne, med telefoner og fine oppfinnelser. Den finnes fremdeles og er i dag ombygget til kulturhuset Subtopia. Der finnes blant annet Cirkus Cirkör og en rekke opplevelses- og mediaselskaper. 
I alderens høst lot Ericsson bygge Hågelby gård i Botkyrka kommune, dit han siden flyttet. Hågelby gård finnes fremdeles og er en stor og vakker opplevelsepark.
Det er sagt at Ericsson var en krevende mann som ikke likte all publisiteten rundt sin person. Han var  dypt respektert av sine ansatte. Han var motstander av patenter, da mange av selskapets produkter ikke hadde vært mulig å produsere om patentlovgivningen hadde vært mer effektiv. Han brydde seg ikke om at et norsk selskap  kopierte telefonen hans, og hans egen telefon var stort sett en kopi av Siemens ditto. Hadde lovgivningen vært mer effektiv, hadde Bell kunnet patentbeskytte telefonen i hele verden, noe han nå ikke kunne. Fra begynnelsen trodde Ericsson ikke på at de store massene skulle være interessert i å eie en telefon, han så på den som et leketøy for overklassen.
Lars Magnus Ericsson døde i 1926 og ble begravet på kirkegården ved Botkyrka kyrka i Botkyrka, sør for Stockholm. Hans grav ble ikke merket med gravstein.
Kanselliråd

Kanselliråd (dansk: kancelliråd) var en embetstittel i Danmark-Norge. Fra 1660 var det tittel for medlemmene av Kansellikollegiet, men på 1700-tallet ble tittelen en rent honorær tittel, det vil si uten konkrete oppgaver i seg selv og der hensikten med tildelingen var av ren tittel- og rangnatur. Tittelen medførte plassering i sjuende rangklasse. Virkelige kanselliråder var plassert i den høyere sjette rangklasse.
I Sverige brukes tittelen kansliråd om en byråsjef i et departement.
Little Child

Bakgrunn

I 1980 sa John Lennon at «Little Child» muligens var en sang de opprinnelig skulle la en annen artist synge, og at kandidatens muligens var trommeslager Ringo Starr.
I 1997 beskrev Paul McCartney «Little Child» som en «sang som skulle fylle vårt neste album». Han innrømmet at de stjal strofen «I'm so sad and lonely» i fra «Whistle My Love» som ble utgitt av den britiske artisten og skuepilleren Elton Hayes (og også inkludert i Walt Disney filmen Robin Hood). Samme strofe forekommer også i Act Naturally som The Beatles lagde en coverversjon av til albumet Help!.

Innspilling

De spilte inn to tagninger 11. september 1963; tagning 3 – 18 ble spilt inn dagen etter, mens tagning 19 – 21 ble festet til teip 3. oktober. Produsent George Martin valgte å klippe sammen deler fra tagning 15 og 18. Man hører tydelig disse koblingspunktene før og etter instrumentalpartiet dersom man spiller stereo-versjonen.
The Beatles benyttet ikke firesporsopptager før 17. oktober 1963. Med andre ord ble «Little Child» innspilt på tosporsopptager. Det som var vanlig for produsent George Martin per 1963, var å spille inn instrumentene på første spor og vokal på spor to. Dersom det var behov for mer pålegg, ble opptaket spilt inn til en ny innspillingsteip via en overføringkabel samtidig som det nye pålegg av instrumenter og/eller vokal pågikk. Ulempen med dette kontra senere innspillings-metoder med flere spor på teipen, var at lyden ble en smule forringet i sin kvalitet. Den ferdige utgaven av «Little Child» skal vissnok ha gjennomgått tre slike pålegg.
På første opptak av «Little Child» er det derfor trolig at Lennons munnspill, McCartneys bassgitar og Ringo Starrs trommer ble innspilt. Hvorvidt George Harrison bidro med gitar, er usikkert siden gitar ikke høres (grunnet for mye pålegg som eventuelt «druknet» gitaren). Deretter spilte McCartney inn piano samtidig som Lennon la på vokal (noe han gjorde minst en gang til). På albumomslaget til With The Beatles står det at Lennon og McCartney synger. Dette stemmer forsåvidt, men det er mest Lennons stemme som høres uansett. McCartneys stemme høres i avslutningspartiet hvor han synger et av «oh yea-ea-eah»-innslagene (der hvor vokalen går høyest i toneleie). For både Lennon og McCartney var det vanlig praksis å starte et instrumentalparti på en rockesang med et hyl eller vræl à la Little Richard. I dette tilfelle vræler først Lennon «woooooow» hvorpå McCartney gir fra seg et lavere «yeah» rett i etterkant. På stereo-versjonen høres Lennon stemme synge «so come on, come on, come on» to ganger i samme høyttaler som grunnkompet. Felles for disse gangene er at munnspillet ikke høres. Derfor er det trolig at Lennon sang disse strofene som en slags «guide»-vokal mens grunnkompet ble innspilt.
«Little Child» ble aldri spilt av The Beatles offentlig i konsertsammenheng.
Václav Havel-prisen for menneskerettigheter

Václav Havel-prisen for menneskerettigheter er en pris som deles ut av Europarådets parlamentarikerforsamling, Václav Havel-biblioteket og Charta 77-stiftelsen. Prisen er oppkalt etter den tsjekkiske dissidenten, dikteren og statslederen Václav Havel.
Prisen ble opprinnelig stiftet som en Europarådets menneskerettspris som ble stiftet i 2007 og utdelt i 2009 og 2011. Den fikk sitt nåværende navn fra 2013.
Bull Run kullkraftverk

Bull Run kullkraftverk er et kullkraftverk i Anderson County, delstaten Tennessee i USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 950 MW, fordelt på 1 blokk / turbin.
Anlegget ble påbegynt omkring 1960 og stod ferdig i 1967. Brenselkilden er kull. Operatør er selskapet Tennessee Valley Authority. Da anlegget ble bygd var det verdens kraftigste kullkraftverk. Utslippene av CO2 i 2007 var totalt 4,5230 mill tonn.
Jinro

Jinro (hangul: 진로) er et sørkoreansk destilleri etablert i 1924. Det er verdens ledende produsent av Soju og står for mer enn halvparten av salget i Sør-Korea. Destilleri finnes i Icheon, Cheongwon og Masan. 
Jinro er eid av bryggeriet Hite.
Røykenvik

Eldre historie

De historiske sporene i Røykenvik går langt tilbake i tid. Mest kjent er nok historien om Halvdan Svarte som gikk gjennom isen og druknet i år 860. Gravhauger, gravfelt, middelalderkirketuft på Næs og mange fornminnefunn vitner om en fordums storhetstid helt tilbake til i jernalder og middelalder.

Nyere historie

Røykenvik var et viktig kommunikasjonsknutepunkt for jernbane og dampskipstrafikk på Randsfjorden. Første dampskip kom i 1837. I dampskipstidas gullalder fra 1896 – 1902 lå passasjertallet mellom 20 – 30 000 pr. år. Første butikk i Røykenvik var knyttet til Næs Brænderi og startet i 1863. Her var også tidlig posthus.
Jernbanen fra Oslo kom til Røykenvik i 1900. Her ved endestasjonen dannet det seg et lite sentrum og handelsvirksomhet – «Tråkka» med stasjonsbygning, lokomotivstall, godshus, to hoteller, butikker og dampskipsbrygge. Røykenvikbanen, som var en sidebane til Gjøvikbanen, ble nedlagt i 1957. Det siste dampskipet var å se i 1965.
Røykenvik tok del i tømmerfløtingen på Randsfjorden. Hele vika kunne om våren være full av tømmer. Noe av tømmeret ble transportert med jernbane, mens en mye ble slept i tømmergrimer av slepebåten «Rond» til Jevnaker. Noe av tømmeret ble tatt hånd om av Røykenvik Sag og Høvleri, som lå litt sør for stasjonsområet. I dag er det bare lagerbygget som står igjen. 
I tiden etter krigen har området gradvis fått en mer beskjeden betydning, mens tettstedene i Viggadalen har fått sterk vekst. I dag står bare lokomotivstallen, pakkhuset, bryggerhuset og kølbua igjen. I lokomotivstallen ligger restaurant Lokstallen eid av Benedikte Ferner. Pakkhuset inneholder «Cafe Oskar II» og et lite vikingtidsmuseum. Kølbua inneholder en kiosk. Stasjonsområdet er nå en del av småbåthavna. I nordkant av vika ligger Næs Brenneri, med særegne selskapslokaler (inventar fra brennevinsproduksjonstiden). 
Fra Røykenvik er det utsikt vestover mot Nes kirke ute på odden. Den er sognekirke i Brandbu sogn og ble innviet i 1730, som erstatning for en kirke fra middelalderen.
IFP School

IFP School (tidligere ENSPM - École Nationale Supérieure du Pétrole et des Moteurs) er en høgskole med mastergradsutdanning i ingeniørfag. Den ligger i forstaden Rueil-Malmaison til Paris i  Frankrike. Skolen ble grunnlagt i 1954. I dag er IFP School en del av IFP Energies Nouvelles, French Institute of Petroleum (IFP), et offentlig fransk forsknings- og utdanningssenter. Skolen utdanner i dag rundt 500 studenter hvert år på 17 utdanningsprogrammer. Av disse er 8 på engelsk. Skolen har om lag 40 professorer og 350 undervisere fra næringslivet.
Egilsstaðir

Egilsstaðir er en by på det østlige Island med 2100 innbyggere (2004), som ligger ved innsjøen Lögurinn.
Egilsstaðir er oppkalt etter gården Egilsstaðir og ble grunnlagt 1947 på grunn av et behov for et servicesenter og byfasiliteter på det østlige Island. Byen er preget av å være et utdannelsessentrum og har et livlig kulturliv med mange festivaler.
Den har skole, museum, sykehus, administrasjon, hoteller og restauranter, campingplass, og bensinstasjoner.

Samferdsel

Egilsstaðir betjenes av Egilsstaðir lufthavn, som er reserveflyplass for Keflavík internasjonale lufthavn og har ruter til København og Akureyri, i tillegg til hovedstadflyplassen.
Hovedveien Hringvegur går over elva Lagarfljót i nærheten av gården Egilsstaðir.
Gunnerusprisen i bærekraft

Gunnerusprisen i bærekraft, fullt navn Gunnerus’ vitenskapelige pris i bærekraft utdelt av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab og Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet, er en internasjonal forskningspris som deles ut av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab (DKNVS) og NTNU i fellesskap. 
Prisen gis til en forsker som har bidratt med bærekraftig forskning på høyeste internasjonale nivå innenfor naturvitenskap, samfunnsvitenskap, humaniora eller teknologisk vitenskap; enten gjennom tverrfaglig forskning, eller forskning innen ett av disse feltene. Den er omtalt som den viktigste internasjonale prisen innen bærekraft. 
Gunnerusprisen er oppkalt etter naturforskeren, biskop Johan Ernst Gunnerus, en av stifterne av DKNVS. Prismottakerne får én million norske kroner, i tillegg til en medalje i gull og et diplom. 
Prisen ble delt ut første gang i 2012, og var da et resultat av et samarbeid mellom DKNVS, SpareBank 1 SMN og foreningen Technoport. Den første prismottakeren var den indiske biologen Dr. Kamal Bawa. Overrekkelsen foregikk i Olavshallen i Trondheim, under konferansen Technoport 2012.
Meningen var at prisen skulle deles ut hvert annet år, men DKNVS hadde ikke ressurser til å etablere prisen for regelmessig utdeling. I perioden 2013–2016 var det derfor ingen utdelinger. 
NTNU etablerte fire nye tematiske satsningsområder for perioden 2014–2023. Et av disse var Bærekraftig samfunnsutvikling (NTNU Bærekraft). Satsningsområdet gjorde det naturlig for NTNU å samarbeide med DKNVS om Gunnerusprisen for bærekraft, og fra 2017 deles prisen ut av de to institusjonene i fellesskap. 
Vinner av den andre Gunnerusprisen (den første prisen under samarbeidet DKNVS og NTNU) ble offentliggjort i august 2017, og prisen ble overakt under NTNU Sustainability Science Conference i oktober 2017.
Hans Kalm

Liv og virke

Kalm var lærer på en landbruksskole i Estland innen han deltok i første verdenskrig i den russiske hær, og kjempet ved fronten ved Riga, ved elven Daugava og i Galizia. Han fikk offisersutdannelse i Gattsjina og ble fenrik. Under krigen ble han forfremmet til stabskaptein i den russiske hær.
Etter den russiske revolusjon var Kalm befal over en bataljon i Finland på de hvites side under den finske borgerkrig.
Under den finske borgerkrig gjorde Kalms bataljon seg skyldig i grove krigsforbrytelser. Fra krigens begynnelse benyttet Kalm terror som en psykologisk taktikk, og for eksempel i Vehkajärvi drepte hans menn 50 røde fanger. I Harmoinen drepte Kalms bataljon elleve pasienter og to sykepleiersker ved et krigssykehus som sannsynligvis hadde Røde Kors-flagg. I Lahtis' krigsfangeleir ble drept mer enn 170 jenter og unge kvinner som hadde kjempet på den røde side etter at Kalms bataljon hadde fått ansvaret for å bevokte leiren. De yngste drepte var 14-årige. Antallet drepte røde fanger i Lahtisleiren var 500 i de uker Kalms menn stod for vaktholdet. I denne fangeleiren ble anføreren for den røde garde, Ali Aaltonen, skutt av Kalm personlig i mai 1918.
Kalm ble imidlertid ikke stilt til ansvar for sine gjerninger, og påberopte seg det amnesti som den finske statssjef Pehr Evind Svinhufvud utropte etter krigsslutt.
Året etter hadde Kalm kommando over et regiment under den estiske uavhengighetskrig, og kjempet i landets sørlige deler. 
Etter krigen utdannet Kalm seg til lege i USA i 1920- og 1930-årene. Han studerte i Philadelphia, Oklahoma og New York. I 1932 promoverte han til dr.med. Fra og med 1934 bodde han i Finland og forestod et homeopatisk sanatorium. I 1935 fikk han finsk statsborgerskap. 
Da fortsettelseskrigen begynte i 1941 ble Kalm, åpenbart frivillig, igjen militær og virket som sjef for Krigsfangeleir 2 i Naarajärvi. Leiren hadde det høyeste antallet døde fanger blant finske krigsfangeleirer. 
Kalm tapte sin kommando følgende år og ble beordret, av sanitets- og matforsørgelsesverket, til Tyskland for at utdanne seg i tyske metoder. Etter sin hjemreise fra Tyskland i 1943 ble Kalm atter sivil og kom til Sippola der han hadde et sanatorium. I 1944 forlot Kalm Finland til fordel for Sverige ettersom han ble mistenkt for krigsforbrytelser i Naarajärvileiren. Kalm forlot også Sverige i 1946 og reiste til USA, hvis statsborgerskap han hadde hatt siden 1930.
Kalm vendte tilbake fra USA i 1957 og begynte legepraksis i Raumo. 
Han tapte sine legerettigheter i 1969 etter at to av hans diabetessyke pasienter døde. Det ble da også oppdaget at hans medisinske utdannelse var mangelfull. Høyeste forvaltningsdomstolen fastholdt beslutningen i 1974. 
Senere levde Kalm i Pyhäjoki og sine siste år i Jyväskylä hos sin sønn.
Apechtes

Utseende

Middelsstore, slanke, brunspraglete trebukker. Kroppen er noe knudrete og kamuflasjefarget. Antennene er litt lengre enn kroppen og har en påfallende dusk av mørke hår nær spissen. Hver dekkvinge har en tann ved bakkanten.

Utbredelse

Gruppen er utbredt i Mellom-Amerika (Mexico, Guatemala, Honduras).
Spinogramma

Utseende

Middelsstore, lange og tynne, mørke trebukker med lange antenner. Pronotum er sylindrisk uten tenner på sidene. Denne slekten er påfallende tynne også sammenlignet med andre Agapanthiini. Spinogramma ruficollis er svart med purpuraktig metallisk glans på pronotum.

Levevis

Larvene lever vanligvis i de hule stammene på storvokste urter, særlig tistler og lignende. De voksne billene finnes ofte på blomster.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Vest-Malaysia og på Sumatra.
Skallethet

Skallethet er mangel av hårvekst, altså hårtap på hele eller deler av hodet. Relativt mange menn utvikler skallethet med stigende alder, og også en del kvinner om enn mye færre. Tilbøyelighet til skallethet er delvis arvelig (alopecia androgenetica). Høy panne er et omskrivende uttrykk for en begynnende skallethet.
Da skallethet ofte ansees som uønsket, markedsføres et antall produkter, både legemidler (Minoksidil/Finasterid) og naturmidler som skal motvirke hårtap og/eller fremme hårvekst. Enkelte velger å skjule tapt hår med parykk eller tupé. Det er også utviklet forskjellige former for hårtransplantasjon. Forskjellige frisyrer brukes også for å kamuflere delvis skallethet, se hentesveis.
Stromae

Bakgrunn

Paul Van Haver ble født av rwandisk far og belgisk mor. I en alder av elleve viste Paul Van Haver allerede interesse for musikk og gikk på l'Académie Musicale de Jette, hvor han studerte musikkhistorie og lærte å spille trommer.

Musiker

I 2000 opptrådte han som rapper under artistnavnet Opmaestro, som han senere endret til Stromae («Maestro»). Det var under dette aliaset van Haver ble kjent.
I en alder av 18 grunnla han en rapgruppe som het Suspicion, sammen med rapperen «Jedi» i Eichof. De produserte blant annet sangen og musikkvideoen «Faut que t'arrête le rap». Jedi bestemte seg for å forlate rapduoen litt senere.
For å finansiere sin private videregående utdanning, jobbet van Haver deltid i turistnæringen, men hans prestasjoner på skolen var ikke opp til standarden. Det var først senere, da han hadde begynt på l'Institut National de Radioélectricité et Cinématographie, at han ga ut sitt første album, Juste un cerveau, un flow, un fond et un mic.
I 2008 signerte han en 4-års platekontrakt med Because Music og Kilomaître. I 2009 jobbet Paul som læregutt ved den musikalske radiostasjonen NRJ i Brussel. Vincent Verbelen, Music Manager, ble imponert over talentet til Stromae da han hørte hans første singel «Alors on danse», og bestemte seg for å lufte låta på NRJ for første gang. Responsen fra lytterne var av en ekstrem entusiasme. Salget steg raskt til nummer én i Belgia i løpet av bare noen få uker. Vertigo Records, en etikett med Mercury Records Frankrike (Universal Music Group), signerte ham for en verdensomspennende lisensieringsavtale kort tid etter dette.
I mai 2010 hadde han nådd førsteplass på hitlistene i Hellas, Nederland, Tyskland, Østerrike, Sveits, Italia, Danmark, Belgia og Tsjekkia.
Ludovic Trarieux-prisen

Ludovic Trarieux-prisen er en internasjonal menneskerettighetspris som årlig blir gitt til en advokat for bidrag til forsvaret av menneskerettigheter. Prisen ble etablert i Bordeaux i 1984 av den franske juristen Bertrand Favreau for å hedre advokater av alle nasjonaliteter etter konsultasjoner med internasjonale organisasjoner. 
Prisen hedrer minnet om den framske juristen Ludovic Trarieux (1840–1904), som i 1898, midt under Dreyfus-saken grunnla Ligue des droits de l'homme (LDH). Første tildeling gikk til den sørafrikanske lederen Nelson Mandela, som da var i fengsel. Hans datter Zenani Mandela Dlamini tok imot prisen på vegne av sin far. Det var første pris gitt til Mandela i Frankrike. 
Siden 2003 har en rekke europeiske institusjoner av advokater og jurister stått bak prisen. Et panel på 21 advokater konsulterer organisasjoner før mottaker blir utpekt.
Brødretomten

Brødretomten er et lyststed i Amalie Skrams vei 45 i bydelen Sandviken i Bergen. I 1796 fikk kjøpmann Hendrich Meyer kjøpt skjøte på tomten på en auksjon. Sammen med sin bror, Frederich Meyer, oppførte han bygningen i 1797 etter arkitekt Johan Joachim Reichborns tegninger. Huset er en etasjes bygning med mansardtak og en bred loftsark mot lindeallén og hagen. Huset ble senere forbilde for en rekke villaer i nyempire i Bergen. Spisestuen på Brødretomten har veggmalerier av bergensmaleren Johan Georg Müller (1771-1822) som framstiller Slaget på Københavns red 2. april 1801 og Den engelske flåte på vei gjennom Øresund (1802). Et prospekt av Johan F. L. Dreier viser at huset opprinnelig hadde engelske skyvevinduer. Disse ble skiftet ut med empirevinduer på 1800-tallet.
På nabotomten mot nord for Brødretomten lå Christineborg. På 1800-tallet ble de kalt «tvillinghusene» på grunn av sine like fasader.

Eierskifter

I 1825 ble Frederich Meyer eneeier. Huset var i Meyerslektens eie frem til 1859, da Lars Olsen Rødberg fikk auksjonskjøte. Pastor Jørgen Walnum overtok eiendommen i 1866. I 1904 ble eiendommen solgt til disponent Alf Falck.

Sidebygg, ombygging og restaurering

Ved siden av hovedhuset fikk disponent Alf Falck oppført en kombinert garasje og portnerbolig etter arkitekt Ole Landmarks tegninger i 1919. Landmark ble også engasjert til å bygge om og restaurere huset i 1924. Hovedtrekkene i første etasjes romplan ble i stor grad beholdt, selv om to tidligere soverom ble slått sammen med en eldre stue til en dagligstue. Andre etasje fikk nye rom hvor listverk og dører ble laget etter modell fra første etasjen. En bakbygning i tre ble erstattet med et toetasjes tilbygg. Bakbygningen fikk moderne boligfunksjoner som baderom og garderobe med vannklosett. Bakbygningen fikk engelske skyvevinduer, lik de som huset hadde på prospektet av Dreier. Eksteriørmessig var det få endringer. I sydfasaden ble et nytt vindu satt inn hvor den nye dagligstuen ble lagt.
Brødretomten ble fredet av Riksantikvaren i 1927.
På 1950- og 60-tallet ble mesteparten av eiendommen bygget ut og en vei anlagt i forkant av huset. Deler av alléen ned mot Sandviksvei er fremdeles i behold.
Zhangcha-and

Zhangcha-and, eller te-røkt and (kinesisk: 樟茶鸭 = ordrett kamfer-te-and) er en typisk rett fra det kinesiske Sichuankjøkkenet. Tilberedelsen er komplisert. Det varmrøkes en marinert and over teblader og kvister fra kamferplanten.
Den innledende marineringen er med inngnidd hele eller knuste sichuanpepper, huangjiu eller baijiu (fermenterte eller destillerte kinesiske alkoholholdige drikker), ingefær, hvitløk og salt. Mye av dette gnis i andens indre. For intensivering av smaken blir marinaden noen ganger styrket med choujiu, svart pepper, teblader og kamferblader. Etter marineringen blancheres anden i varmt vann for at skinnet skal strammes. Deretter tørkes det ved tørkle og i luft. Deretter røkes anden i 10-15 minutter over blader fra svart te og kamferblader. Etter røkingen blir anden dampet i ti minutter til, og til slutt blir den stekt i plantoljer til skinnet er sprøtt.