google/wiki40b huggingface dataset:
Kommune- og landstingsvalget i Sverige 2018

Kommune- og landstingsvalget i Sverige 2018 arrangeres 9. september 2018 for å fordele setene i Sveriges 290 kommunestyrer (kommunfullmäktige) og 21 landstingsstyrer (landstingsfullmäktige) for mandatperioden 2018–2022.
Valgkortene ble delt ut med posten 14.–22. august og forhåndsstemmingen innenfor Sverige startet 22. august.
Foran valget ble nye partier registrert, blant annet Medborgerlig samling, Bästa alternativet, Medborgarpartiet, Trygghetspartiet og Kommundemokraterna. Mange allerede etablerte små-/lokalpartier stiller også opp i dette valget, slik som SPI Välfärden, Feministisk initiativ, Framtid Öland, Ölandspartiet, Laholmspartiet, Åhuspartiet med flere.
Rødpunktsikte

Et rødpunktsikte er et optisk sikte for våpen. Det fungerer ved at det projiserer et lysende punkt på en glassplate inni selve siktet, som for skytteren virker å være plassert på målet. Skytteren kan da holde begge øyne åpne og fokusere på målet, noe som er en fordel i nærstrid.
Kjente leverandører av rødpunktsikter inkluderer svenske Aimpoint AB og amerikanske Tasco.
Tetsuya Ogura

Karriere

Tetsuya Ogura startet sin profesjonelle karriere i Gamba Osaka i 1993. Han har også spilt for Kyoto Purple Sanga.
Tennis under Middelhavslekene 1967

Tennis under Middelhavslekene 1967. Tennis var en av flere sporter under de  femte middelhavslekene ble arrangert i Tunis i Tunisia i perioden 8. til 17. september 1967. Det var andre gangen som tennis var med på programmet under Middelhavslekene. Det ble spilt en single- og en doubleturnering for menn. Spania ble beste nasjon, de vant begge gullmedaljene.
Sindhudurg (distrikt)

Demografi

Ved folketellingen i 2011 var det 848 868 innbyggere i distriktet, mot 868 825 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 12,60 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 8,09 % i 2011 mot 12,14 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 910 i 2011 mot 944 i 2001.
Pietro Angelo Secchi

Bakgrunn

Pietro Angelo Secchi var snekkersønn og skulle egentlig bli skredder, men på jesuittenes gymnasium ble det lagt merke til at han hadde godte evner for vitenskap.

Jesuitt

Han ble jesuitt i ung alder og studerte ved Collegio Romano. Hans viktigste lærere der hva gjelder astronomien var jesuittene pater Giambattista Pianciani (1784–1862) og pater Francesco De Vico (1805–1848). Under den revolusjonære romerske republikk måtte jesuittene forlate byen, og Secchi og noen av hans lærere dro i eksil.

Astronom

Han arbeidet i denne perioden ved stjerneobservatoriene i Stonyhurst i England og ved Georgetown College i Washington, D.C. i USA. Etter hjemkomsten til Roma overtok han i 1850 ledelsen for Vatikanets stjerneobservatorium, som var tilknyttet Collegio Romano.
Secchi analyserte stjernenes og solens lys ved hjelp av å bryte det opp med prismer. Den fordelingen av fargemønster og mørke absorpsjonslinjer bestemte han sol- og stjerneatmosfærers kjemiske sammensetning. Han skjelnet opprinnelig mellom tre, senere mellom fem forskjellige spektralklasser. Denne klassifiseringen begynte han med i 1867 der han fremlag for fagmiljøet en fortegnelse over mer enn 500 ufiksstjerner, dom han inndelte i tre spektralklasser: 1. hvite stherner (prototyp Vega), 2. «fargede» (lignende solen), 3. blå stjerner - to år etter supplerte ham ned en type IV: «… noen svært merkverdige stjerne, som mest har en blodrød farge og ganske ringe lyskraft […] dskjønt deres linjer er svært livaktige …».  Etter senere tiders klassifikasjon er dette kullstoffstjernene.  I sin lærebok ttviklet Secchi nok en type V for stjerner med tydelige vannstofflinjer. 
Secchis forskning var - likesom William Huggins' - banebrytende, og han/de anses derfor som spektralanalysens far.
Secchi beskjeftiget seg dessuten med solens innflytelse på jordatmosfæren og med dens elektriske uttrykk, og med meteorologi.
Secchi undersøkte lysgjennomtrengningen i Middelhavet, og oppfant til det formål et helt ny målemetode. Han oppfant den såkalte Secchiskiven, og den benyttes fremdeles innen limnologien.

Oppkallinger

Krateret Secchi och fjellkjeden Montes Secchi på Månen har fått sine navn etter ham. Han oppdaget også kometen C/1853 E1, som også er blitt oppkalt etter ham.
Oesterdemningen

Konstruksjon

10. april 1979 ble arbeidet på demningen satt ut på anbud, det første som ble gjort etter denne fasen var å anlegge en arbeidsøy syd for øyen Tholen, der Bergse Diepsluis skulle bygges. Etter at øyen var ferdig, 1. juli 1980, begynte man å bygge den sydligste delen av demningen. Den er 3,25 kilometer lang og ligger ved Zuid-Beveland, vest for Kreekrakslusene. I juni 1984 begynte man å bygge de to nordlige delene over sandbanken Speelmansplaten. De strekker seg fra arbeidsøyen mot sør og er totalt 5,4 kilometer lange (4,15 og 1,25 kilometer). Dette arbeidet ble avsluttet i mai 1986.
Det som nå måtte gjøres var å stenge de to åpningene som vannet fremdeles strømmet gjennom, Marollegat og Tholense Gat. Marollegat var omtrent 1 kilometer langt, og ble stengt 6. juni 1985. Deretter fulgte Tholense Gat mellom øyen Tholen og Bergse diepsluis. Metoden som ble brukt var å fylle det med sand, noe som ble billigere enn å fylle det med sten slik som man blant annet gjorde da Brouwersdemningen ble bygget. Etterhvert som åpningen ble mindre, ble strømmen sterkere. Til slutt var det bare 100 meter igjen, men med en meget sterk strøm kunne dette bli en kostbar del av demningen. Det ble bestemt at man skulle vente med å stenge det siste stykket inntil Oosterscheldekeringen var ferdig. Da kunne man redusere innflytelsen tidevannet hadde på Oosterschelde og dermed vannstrømmen gjennom Tholense Gat. Slik kom tidevannet til å spille en mindre dominerende rolle under byggingen. 23. oktober 1986 ble denne åpningen stengt.
Fra 15. September 1988 var demningen åpen for veitrafikk, mens den offisielle åpningen ble foretatt 6. November 1988 av dronningens kommissær i Zeeland, dr. C. Boertien.

Bergse Diepsluis

Mens arbeidet pågikk med å stenge de to siste åpningene ble Bergse Diepsluis bygget, den er beregnet på fiskebåter og lystfartøy. 1. Oktober 1986 ble den åpnet for trafikk.
Når slusen er i bruk, er det alltid mulig at saltvann sluses til ferskvann og omvendt. Dette var ikke ønskelig, vannet i Zoommeer måtte ikke bli (for) salt. I første omgang ble ikke et system for å skille salt- og ferskvann anlagt, det ble fjernet fra prosjektet av økonomiske årsaker. Senere forandret man mening, og 26. september 1994 ble systemet tatt i bruk.
Slusene var meget komplekse  å bygge, de ble utstyrt med et pumpe- og rørsystem som sørget for at utvekslingen av salt- og ferskvann mellom Oosterschelde og Zoommeer ble minimal. For å få til dette gjorde man bruk av prinsippet at ferskvann er lettere enn saltvann (1,00 kg/dm³ mot 1,03 kg/dm³) og dermed vil saltvannet synke. Om et skip som befinner seg i den stengte slusen skal fra Zoommeer til Oosterschelde, pumpes laget med ferskvann bort mens saltvann pumpes inn fra undersiden av slusen. Når vannivået i slusen er like høyt som vannet i Oosterschelde åpnes slusedørene slik at skipet kan fare videre. Det er ikke til å unngå at noe ferskvann blir sluset inn i Oosterschelde hver dag, men dette har ingen betydning for biotopene der.
MS «Probo Emu»

Giftutslippet på Elfenbenskysten i 2006

Skipet ble kom i internasjonalt søkelys i forbindelse med giftutslippet på Elfenbenskysten i 2006, fordi det er søsterskipet til MS «Probo Koala». «Probo Koala» leverte giften som ble tømt på åpne fyllinger på Elfenbenskysten, og førte til at 15 mennesker døde og at minst 100 000 ble syke. I likhet med «Probo Emu» er «Probo Koala» operert av Trafigura.

Vest Tank-ulykken

«Probo Emu» var det første skipet som leverte avfall fra vasking av cokerbensin til Vest Tank-anlegget på Sløvåg. Dette avfallet var av den samme typen som avfallet som forårtsaket miljøkatastrofen på Elfenbenskysten.

Det var dette avfallet, og avfall fra senere vasking av coker bensin på Vest Tank-anlegget, som den 24. mai 2007 eksploderte i den såkalte Vest Tank-ulykken. Både Vest Tank og Trafigura er anmeldt av SFT for ulovlig import av miljøavfall.
Guvernørvalget i Oregon i 1966

Kandidater

Den sittende republikanske guvernøren Mark Hatfield stilte ikke til gjenvalg.
Michael Anthony

Bakgrunn

Han ble født i Chicago i Illinois av polske immigranter og var en av fem søsken (Nancy, Michael, Steve, Robert og Dennis). Hans første band var med sin yngre bror og naboen, de kalte seg «Poverty's Children», men endret det senere til «Balls». Han flyttet så til California, og gikk på Arcadia High School, uteksaminert i 1972.

Musikk

Michael var med fra starten av med Van Halen i 1974, og var med til han ble erstattet av Wolfgang Van Halen etter 2004-turneen. Han er kjent for å ha over 150 bassgitarer, blant andre en som er formet som en Jack Daniel's whiskyflaske.
I 2009 var han med å startet Chickenfoot sammen med tidligere bandmedlem fra Van Halen, Sammy Hagar, trommeslager Chad Smith fra Red Hot Chilipeppers og gitarvirtuos Joe Satriani.

Privatliv

Michael har vært gift med sin kone Sue siden 1981 og paret har to døtre. Han bor i Glendora i California. Utenom musikkarieren har han en egen produktlinje med sauser og relaterte produkter med navnet Mad Anthony.
Stadier

Handling

Stadier handler om å gi avkall på seg selv.
Lichniopsoides

Utseende

En middelsstor (12 millimeter), gulbrun oldenborre. Forkroppen er tett hårete. Antennene er ti-leddete med en seks-leddet vifte. Dekkvingene spriker noe og dekker ikke midtlinjen av bakkroppen.

Utbredelse

Arten er utbredt i Argentina.
Fjord Base

Historie

Den største «leietakeren» på oljebasen var Saga Petroleum, som siden 1975 hadde prøveboring utenfor kysten, og et lite kontor i Florø. Både Saga, Amoco og Gulf fikk prøvebore utenfor Fjordane-kysten på vilkår av at de brukte Florø som base. I 1985 fikk en industrigruppe med INC Gruppen i føringen en avtale om drift av Fjord Base for 10 år. INC Gruppen overtok etterhvert hele basen. Den største aktiviteten ved basen skaper Snorrefeltet som Saga Petroleum - fra 1999 Norsk Hydro, og senere Statoil Hydro - driver rett vest for Florø.I år 2001 var Statoil det eneste oljeselskapet som opererer fra Fjord Base, som er en Euro-havn for lossing og videre distribusjon av rør til oljeindustrien. I 2010 åpnet Statoil ett av de største logistikksenterne for rør i Europa på Fjord Base. Senteret forsyner Tampen-feltet pluss Brage, Troll og Oseberg med rør. Til sammen 900.000 tonn utstyr går ut og inn av basen i året. Aktiviteten til Statoil genererte i 2010 rundt 400 arbeidsplasser i Florø.
I 2015 kunngjorde Statoil at de ikke lenger ville drive med rørhåndtering og lagerdrift i Florø. Dette førte til nedskjæring i tal tilsette fra 1. juli 2015.
Fra starten tidlig på 1980-tallet til idag er det gjort store utbygginger av arealer, bygninger og infrastruktur slik at utbygd/planert areal nå er 700 mål. Det pågår et omfattende arbeid med videre utvidelser av basen.

INC Gruppen

INC Gruppen ble etablert da Per Arvid Nødseth og Oddgeir Igland i 1985 forente sine krefter for å bli leverandører til oljeindustrien. I dag består gruppen av 13 bedrifter med 300 ansatte. Per Arvid Nødseth startet og drev NBN Elektro fra sommeren 1979 og Oddgeir Igland overtok ved management takeover West Industri Service AS januar 1981.

Størrelser på Fjord Base

Disponibelt areal: 728 000 m²
Planert utleieareal: 575 000 m²
Veier, kaier og fellesareal: 102 000 m²
Bygninger, kontor, lager m.m: 51 300 m²
Kaianlegg: 600 m
Ro-ro kai: 600 m
Vikingmuseet i Hedeby

Vikingmuseet i Hedeby (på tysk Wikingermuseum Haithabu) er et museum i kommunen Busdorf, Amt Haddeby, i Tyskland. Dette tyske museet presenterer den danske vikingbyen og kaupangen Hedeby, og baserer sine utstillinger på funn fra de arkeologiske utgravingene på stedet. Museet ble åpnet 1985.

Kaupangen i Hedeby

Hedeby lå helt syd i vikingtidens Danmark, strategisk i det sydvestlige hjørne av Østersjøen og der Jylland er smalest. Hedeby var muligens den største byen i Norden i vikingtiden og regnes som den eldste danske byen (ligger utenfor det som i dag er Danmark). De eldste husene dateres til midten av 700-tallet, hvilket stemmer overens med at stedet er nevnt i krøniker fra 803, skrevet av historikeren Einhard som var i tjeneste hos den franske kongen Karl den store. Muligens er Hedeby grunnlagt av kong Gudfred, også kalt for Gudrød Veidekonge. Hedeby var iallfall en av hans viktigste besittelser.

Utgravninger

Det er i en årrekke gjennomført store utgravninger i Hedeby, men fortsatt er bare rundt 5% av områdene undersøkt. Man ser omrisset av en større byområde enn noen annen nordisk kaupang. Man har sporet Hedebys gater med treverk, grunnplanene av bygninger som tjente til boliger, verksteder av omfattende typer håndverk og salgshus for varer. Et stort gravfelt utenfor byen er også lokalisert og delvis utgravd. Her er både kristne og hedenske graver.
Flere runesteiner som er funnet ved byen kan sees i museet. I  bukta ved Hedeby er det i tillegg funnet vraket av et langskip (Hedeby 1) fra sen vikingtid. Det er bygget i nordisk klinktradisjon, og endte i en brann ved et angrep på Hedeby, sannsynligvis tett ved det sted hvor det ble bygget.
Nordens eldste bevarte kirkeklokke, Hedebyklokken, ble funnet på sjøbunnen utenfor Hedeby i 1979, og er i dag en del av utstillingen i museet.
Alt i alt er om lag 340,000 gjenstander funnet.

Friluftsmuseum

På museumsområdet er det også reist rekonstruksjoner av hus fra vikingtidens Hedeby.

Danevirke

Fra Hedeby gikk i vikingtiden festningsvollen Danevirke tvers over Jylland. Her ligger også Danevirke Museum.
Seiling under Middelhavslekene 1983

Seiling under Middelhavslekene 1983. Seiling var en av flere sporter under de niende middelhavslekene som ble arrangert i Casablanca i Marokko i perioden 3. til 17. september 1983. Det var sjuende gangen som seiling var med på programmet under Middelhavslekene. Det ble konkurrert i to klasser, 470 og finnjolle.
Emmastad

Emmastad er en bydel i Willemstad, hovedstaden på Curaçao. 
Emmastad ligger nord for Schottegat.
Området ble bygget ut som et boligområde primært for funksjonærer og ledelse ved Shells oljeraffineri på Curaçao.
Jonisk søyleorden

Den joniske  søyleorden ble utviklet i det østlige Hellas; de eldste kjente eksemplarene er fra Smyrna, om lag 600 f.Kr. Templet Erekteion i Athen er et av de best kjente eksemplene på den fullt utviklede joniske arkitektur.
Den joniske søylen er noe slankere enn den doriske, har vanligvis basis, og kapitelet har form av en halvt utrullet pergamentrull med uthugde blomsterbånd, volutter. Søylen har også dype kannelyrer. Det joniske entablementet (bjelkeverket) har nederst en arkitrav som vanligvis er delt i tre like høye bånd. Den bærer frisen, som kan være glatthugget eller utstyrt med relieffskulptur. Øverst følger en gesims (kornisj) som hos grekerne var sammensatt av to ledd, karniss og kyma. I romersk arkitektur ble gesimsen beriket med kraftigere tannsnitt og eggstav.
Basis i joniske søyler består vanligvis av en nedre og øvre vulst eller torus, med en hulkil imellom. Søyleskaftet har mindre utpreget entasis enn i doriske søyler, og det har helst 24 kannelurer, adskilt av smale fremskytende rygger hvor utsiden er en del av søyleskaftets sylinder.
Den joniske søyleorden ble mye brukt i klassisistisk arkitektur. To kjente eksempler i Oslo er Slottet (med glatte, ikke kannelerte søyleskaft i fronten) og Universitetsbygningen.
Skogkappefly

Utseende

Et ganske stort (vingespenn 41 – 47 mm), litt smalvinget, grått nattfly. Forvingen er noe tilspisset og litt tannete langs ytterkanten, grå på farge, midtfeltet ofte litt mørkere. Den har en markert, lys siksak-linje (bølgelinje) langs ytterkanten, denne er kraftig tannet og særlig har den to markerte tenner i midten. Her er det også 2-3 innover-rettede, svarte pileflekker. Lenger inne i vingene er det to lyse siksak-tverrstriper (mellomlinjer) som avgrenser vingens midtfelt. Nyremerket er markert, i alle fall delvis fylt med hvitt, mens det lyse ringmerket er nokså lite og ofte nesten helt borte. Bakvingen er silkeaktig lysgrå, lysest ved roten. Larven er naken bortsett fra noen få korte børster, rødlig brun med smale, lyse lengdestriper og en bred, gulhvit sidestripe.

Levevis

Skogkappeflyet lever i ulike typer skog, der larvene lever på blåbær, tyttebær og blokkebær (alle i slekten Vaccinium), trolig også på andre lave busker. Det latinske artsnavnet skulle tyde på at den var knyttet til gullris (Solidago virgauraea), men dette er sannsynligvis uriktig. Arten overvintrer som egg, og larvene utviler seg om våren og forsommeren. De voksne sommerfuglene flyr om natten i juli – september.

Utbredelse

Den er utbredt i Mellom- og Nord-Europa og videre østover like til Kamtsjatka og Japan. I Norge forekommer den nord til Rana i Nordland, men bestandene varierer sterkt fra år til år.
Fiber

Fiber er en materialtype som består av sammenhengende filamenter eller forlengede enhetlige stykker, på samme måte som homogene tråder. De er viktige bestanddeler i biologien for både planter og dyr, der de holder sammen det øvrige vevet. Menneskers bruksområder for fiber er høyst varierte, vi kan spinne fibrene til tråd, hyssing, snøre, garn og tau. Fiber kan inngå som en komponent i komposittmaterialer eller kan veves til matter som for eksempel papir eller filt. Fiber brukes ofte i produksjon av andre materialer, der råstoffene enten er fra naturen eller produseres syntetisk. Syntetiske fibre er billigere å produsere enn naturlige fibre, ettersom det er en tilnærmet uuttømmelig kilde for syntetiske fibre sammenlignet med tilgangen på naturlige fibre. Etterspørselen etter naturlige fibre er høyere enn for syntetiske fibre, ikke minst fordi naturlige fibre er som regel behageligere å ha på seg i form av klær enn syntetiske fibre.

Syntetiske fibre

Kunstfiber eller syntetiske fiber er kunstig framstilte fiber.
Westend

Byggverk i Westend

Sentrale byggverk i Westend er Olympiastadion fra 1936, friluftsscenen Waldbühne, bolighuset Unité d'Habitation av Le Corbusier og sendemasten Funkturm fra 1926. Billedhuggeren Georg Kolbes bolig og atelierhus ble ferdig oppført i 1929 og har vært museum fra 1950.
Ropicomorphoides

Levevis

Larvene lever inne i død ved.

Utbredelse

Arten lever i Sør-Afrika.
Ernst Brandenburger

Ernst Brandenburger (virksom fra 1689, død 1713) var en dansk byggmester og entreprenør som i samarbeide med Christof Marselis og Wilhelm Friedrich von Platen satte sitt preg på barokkens arkitektur i kong Frederik IVs tidlige regjeringstid.
Brandenburger ble innstilt som byggmester i Fyns stift 29. november 1689, fikk bestalling 25. januar 1690, var murermester ved de kongelige slott fra 1695 og entreprenør ved kongens bygninger i Danmark fra 1698. Han var kongelig bygningsinspektør fra 1704 til sin død. I 1700 overtok han et teglverk i Vedbæk.
Han ble ca. 1718 gift med Birgitte Margrethe Lønborg.
Han ble begravet 14. desember 1713 i Skt. Petri kirke, København.
Beagle

Opprinnelse og alder

Støvere av beagletypen har eksistert i mer enn 2 000 år, men beagle som egen hunderase slik vi kjenner den oppsto i Storbritannia på 1830-tallet. Før den tid fantes det flere typer beagle på De britiske øyer. Disse varierte i størrelse fra 20 til 45 cm i skulderhøyde. Likeledes hadde de ulike typene forskjellig utfargning.
Dagens beagle hevdes å være en blanding av disse, blant annet av Talbothund, North Country beagle, Southern hound (også kalt sørlig beagle) og kanskje også Harrier. Det eksakte blandingsforholdet er ukjent, men den minste av disse hundene var den såkalte «Elisabeth-beaglen». Den skal ha hatt en skulderhøyde på mindre enn 20 cm og en meget klangfull los. Den gikk derfor under tilnavnet «den syngende beagle».
Beagle er i dag populær over store deler av den industrialiserte delen av verden. I hjemlandet ble den første spesialklubben dannet alt i 1890. Alt i 1860 ble det eksportert beagle av «ny type» til Frankrike, der den første beagleklubben ble dannet i 1914. Man antar at rasen også ble eksportert tidlig til USA, der man vet at oppdrett med den «nye typen» tok til i 1870-årene. American Kennel Club (AKC) anerkjente rasen alt i 1884.

Utseende, anatomi og fysikk

Beagle ligner på Foxhound, men den er betydelig mindre og har kortere ben. Pelsen er glatt og blank uten underull. Den mest typiske fargen er rødbrun med sort sadel og hvite tegninger på snuten, halsen, brystet, buken, nedre del av lemmene og haletippen (det siste obligatorisk). Tofarget brun/sort og lysbrun/hvit er også vanlig, men leverfarget/hvit er ikke ønskelig. Skulderhøyden er normalt 33-41 cm.

Bruksområde

Beagle ble opprinnelig avlet for jakt på hare og kanin, men den har også glimrende egenskaper som jakthund på rev, rådyr og annet småvilt. Den kan brukes både i flokk (som såkalt packhunter – se hetsjakt og parforsejakt) og alene. Førstnevnte jaktform er imidlertid forbudt i mange land, blant annet i Norge. I senere år har rasen på grunn av sin hendige størrelse og usedvanlig godt utviklede luktesans også blitt svært populær som tolltjenestehund og politihund. Beagle er også en flott familiehund og en populær utstillingshund.

Lynne og væremåte

Beagle har normalt et svært vennlig vesen og passer godt som familiehund, spesielt i en aktiv familie. Den regnes også som et godt valg for en barnefamilie. Den har jaktinstinkt og vil jage om den kommer løs. Den trenger også oppgaver og mye mosjon for å trives godt. Pelsstellet er minimalt om kostholdet er godt. Om det jaktes med den må også potene vedlikeholdes.
Cheilosia latifrons

Utseende

En middelsstor (6-9 mm), helsvart blomsterflue. Antennene varierer i farge fra gulrøde til mørkbrune. Fasettøynene er sparsomt hårete hos hannen men nakne hos hunnen. Det avgrensede området langs forkanten av fasettøynene (øyelistene) er uvanlig bredt, bredere en forleggens bredde. Kroppen er blankt svart, med mest gulaktige hår. Scutellum mangler børster langs kanten og mørke hår. Lårene er svarte med gul spiss, leggene gule med en bred, svart ring i midten, føttene mørke. Vingene er litt brunt røykfargede.

Levevis

Denne arten påtreffes helst på kalkholdige enger. Larvene utvikler seg trolig ved rothalsen på følblom (Leontodon autumnalis). De voksne fluene flyr i mai-september.

Utbredelse

Arten er utbredt i Palearktis vestover til det vestlige Sibir, også over hele Norge.
Utah Smelter kullkraftverk

Utah Smelter kullkraftverk er et kullkraftverk ved innsjøen Store Saltsjø utenfor Magna i delstaten Utah i det nordvestlige USA, om lag 15 km vest for Salt Lake City. Det har en installert produksjonskapasitet på 182 MW, fordelt på 4 blokker/turbiner. Operatør er energiselskapet Rio Tinto Co.
Anlegget ble bygget ut i årene omkring 1940–1958. Brenselkilden er sub-bitumenøst kull. Utslippene av CO2 i 2006 var totalt 1.225.805tonn.