Somalia

Naturgeografi

Somalia ligger på en halvøy på Afrikas østkyst med Adengulfen mot nord og Indiahavet mot øst. Sammen med Eritrea og Djibouti kalles området Afrikas horn. Kystlinjen er 3 025 km lang.
Landets to lengste elver er Juba og Shabeele.
Det høyeste fjellet er Shimbris 2 416 meter over havet.
Landet har naturlige forekomster av uran, samt store urørte reserver av jernmalm, tinn, bauxitt, kobber og naturgass. Det finnes også olje i landet.

Klima

På grunn av Somalias nærhet til ekvator er det ikke mye sesongvariasjon i klimaet. Det er varmt året rundt, med periodiske monsunvinder og uregelmessig nedbør. Gjennomsnittlig daglig maksimumstemperaturer er mellom 30 og 40 °C, med unntak av høyereliggende områder langs østkysten, hvor virkningene av kalde luftstrømmer fra havet er merkbare. I Mogadishu, for eksempel, varierer gjennomsnittlig ettermiddagstemperatur mellom 28 °C  og 32 °C i april. Noen av de høyeste gjennomsnittstemperaturer i verden er registrert i landet; Berbera på den nordvestlige kysten har en gjennomsnittlig maksimumstemperatur om ettermiddagen på over 38 °C fra juni til september.  For landet som helhet varierer døgnets minimumstemperaturen mellom ca 15 og 30 °C. De største årlige variasjoner i klimaet forekommer i det nordlige Somalia, hvor temperaturene noen ganger stiger over 45 °C i juli på de kystnære slettene og faller under frysepunktet i løpet av desember i høylandet. I denne regionen varierer relativ luftfuktighet  fra ca 40% midt på ettermiddagen til 85% om natten, med noe sesongvekslinger. Til forskjell de fleste andre land på disse breddegrader varierer klimaforholdene i Somalia fra tørt i de nordøstlige og sentrale regionene til halvtørt i nordvest og sør. I nordøst faller det mindre enn 100 mm nedbør i året, mens det i de sentrale platåene faller mellom 200 og 300 mm. Den nordvestlige og sørvestlige delene av landet får betydelig mer regn, med et gjennomsnitt mellom 510 og 610 mm per år. De kystnære områdene er varme og fuktige hele året, mens innlandet vanligvis er tørt og varmt.
Jordbruk og dyrehold følger vekslingene mellom fire sesonger som blir definert av vekslinger i vindmønsteret. Fra desember til mars er det Jilal, årets tøffeste tørkeperioden. Den viktigste regntiden kalles Gu, og varer fra april til juni. Denne perioden er kjennetegnet av en sørvestlig monsun som fornyer beitemarkene, spesielt på det sentrale platået, og en kort tid forvandler ørkenen til frodig vegetasjon. Den andre tørre sesongen varer fra juli til september og kalles Xagaa (uttales "Hagaa"). Den korteste regnperioden kalles Dayr og varer fra oktober til desember.

Språk

Offisielle språk er somali og arabisk. Somali blir også brukt litt i Etiopia og Kenya. På grunn av at Somalia har vært både italiensk, engelsk og fransk koloni inneholder språket i Nord-Somalia endel engelske ord, mens det i sør inneholder endel italienske ord. I somali benyttes latinske bokstaver og det leses fra venstre til høyre. Lang vokal skrives dobbel. For eksempel ville bake i Somali bli skrevet som baake.

Religion

Hovedreligionen i Somalia er Sunni islam.

Historie

I antikken var Somalia et viktig senter for handel med resten av den gamle verden, og ifølge de fleste forskere er landet blant de mest sannsynlige lokaliseringene for det sagnomsuste landet Punt. Fra middelalderen og framover fantes det flere betydelige somaliske imperier som dominerte handelen i regionen, blant annet sultanatene Ajuran, Adal, Warsangali og Geledi.
Mot slutten av 1800-tallet fikk britene og italienerne gjennom en rekke avtaler med de lokale statene kontroll over deler av kysten og etablerte britiske Somaliland og italiensk Somalia. I de indre delene av landet lyktes det imidlertid Muhammad Abdullah Hassans Dervish-stat i å gjøre motstand mot det britiske imperiet og tvang britene gjentatte ganger til å trekke seg tilbake til kystregionen. Dervisjene ble til slutt beseiret i 1920 av britiske luftstyrker. Italia fikk under fascistisk styre full kontroll over den nordøstlige og sørlige deler av territoriet etter å ha ført en vellykket kampanje mot sultanatene Majeerteen og Hobyo. Den italienske okkupasjonen varte til 1941, da den ble erstattet av en britisk militær administrasjon. Etter verdenskrigens slutt forble nordvest Somalia et britisk protektorat, mens det tidligere italienske Somaliland i 1950 ble gjort til et "tilsynsområde" ("Trust territory") av FN, under italiensk administrasjon, med løfte om uavhengighet etter ti år. I 1960 ble de to områdene forent i Den somaliske republikk.
Etter selvstendigheten bygde det seg raskt opp interne spenninger og landet har med noen avbrudd vært i borgerkrig siden 1977.
Landet ble styrt av Muhammed Siad Barre fra 1970 til 1991, da han ble kastet av rivaliserende klanledere, men disse lykkes ikke i å samles om en erstatning, og landet har vært uten en fungerende regjering siden da.
I 1993 ble en USA–ledet FN-styrke på 28 000 mann (UNOSOM I) sendt til Somalia for å sikre leveransene av matvarehjelp samt avvæpne de stridende hærene. Dette var første gang FN grep militært inn i et medlemsland uten landets aksept, og Norge deltok også i disse styrkene. Aksjonen var mislykket. FN-styrkene led nederlag i Mogadishu, der 24 pakistanske soldater og 18 amerikanere drept. Bildene av døde amerikanske soldater som ble slept etter biler gjennom Mogadishus gater gikk verden rundt, og utgjorde et betydelig pr–messig og moralsk nederlag for de amerikanske styrkene. (Hendelsene dannet senere grunnlaget for filmen Black Hawk Down.) Etter to år ble styrkene trukket tilbake i 1995.
Den nordvestlige delen, Somaliland, erklærte seg selvstendig i 1991, og den nordøstlige regionen Puntland i 1998, men ingen av dem er internasjonalt anerkjent. En grensetvist pågår mellom de to statene om to grenseprovinser inne på Somalilands område. De to provinsene, som sammen utgjør den nordlige halvparten av Somalia, er et rolig område uten krig, i motsetning til den sørlige delen av landet. Både i Somaliland og Puntland har det på fredelig vis vært gjennomført demokratiske valg.
Ut over 90–tallet dannet det seg et nettverk av Sharia-domstoler (ICU, Unionen av islamske domstoler), som oppnådde stadig mer makt i landet. USA mente imidlertid at dette nettverket hadde forbindelser til Al-Qaida, og at det har holdt skjult deltakere fra bombeangrepene mot amerikanske ambassader i Afrika på slutten av 90–tallet. Med den begrunnelsen har USA arbeidet aktivt for at islamistene ikke skal få etablere en stat. Det har samtidig blitt påpekt at Somalia etter geologenes beregninger sitter på store oljeresurser, og at landet også av den grunn har strategisk betydning for USA.
Et historisk dårlig forhold mellom det tradisjonelt kristne Etiopia og det tradisjonelt muslimske Somalia har samtidig også blitt forverret av økende religiøse motsetninger, og av territorielle konflikter mellom de to landene.
Under en fredskonferanse i Djibouti i 2000 valgte klanlederne Abdiqassim Salat Hassan som president for en nasjonal regjering, og etter langvarige fredssamtaler besluttet Klanledere og krigsherrer i 2004 å danne et midlertidig parlament.
Islamistene har imidlertid vunnet frem sør i landet. I juni 2006 erobret Islamic Court Union (ICU) Mogadishu etter de hardeste kampene i hovedstaden på mange år, og sendte koalisjonen av krigsherrer på flukt nordover.
Med hjelp fra kristne etiopiske styrker tok Den afrikanske union, FN og en  koalisjon av krigsherrer støttet av USA, tilbake makten over hovedstaden på slutten av 2006. ICU kjempet mot, og hadde på slutten av 2008 tatt tilbake kontrollen over det meste av det sørlige Somalia. Samtidig stod innbyggerne i Somalia mitt oppe i en humanitær krise. Krig, økte matvarepriser og tørke gjorde situasjonen prekær i enkelte områder i landet.
I januar 2009 trakk Etiopia sine tropper ut av landet, og en rask militær fremgang for ICU fulgte. I mai 2009 var Mogadishu igjen truet, og president Sheikh Sharif Sheikh Ahmad måtte på ny be om støtte fra andre land. I juli 2009 var det fremdeles harde kamper i hovedstaden.

Politikk og administrasjon

I områdene som kontrolleres av ICU brukes sharialovgivning, og det nettverket disse domstolene utgjør danner utgangspunktet for et statsystem. Opp mot dette systemet står det parlamentariske, støttet av en koalisjon mellom klanledere og krigsherrer og Den afrikanske union, FN.

Forholdet til Norge

Fra julen 1992 til 1995 deltok Norge med til sammen 260 soldater til FN–styrken som var stasjonert i landet. Svært lite nyheter nådde det norske folk om styrkenes handlinger, men internt i forsvaret beskrives operasjonene i ettertid som «tragisk og grisete». Tidligere offiserer og soldater beskriver både maktovergrep fra norske styrker og en rekke trefninger der sivile somaliere ble drept.
Også senere har Norge engasjert seg aktivt i konflikten, og har blant annet sammen med USA tatt initiativ til og ledet den internasjonale kontaktgruppen for Somalia.
Norge har også vært økonomisk bidragsyter til overgangsregjeringen i Somalia. Blant annet gav regjeringen i mai 2009 26 millioner kroner til sikkerhetssektoren i landet. Kritikk for dette engasjementet har blant annet kommet fra Stig Jarle Hansen, seniorforsker ved Norsk institutt for by- og regionforskning. Han hevder den norske regjeringen overser alvorlige brudd på menneskerettighetene fra somaliske myndigheter og deres støttespillere. Han finner støtte til dette i en Amnesty–rapport hvor det hevdes at alle partene begår grove menneskerettighetsbrudd.
Etter 2005 har det også vært en jevn økning i piratangrep og kapring av skip langs Somalias kyst. I desember 2008 støttet Norge en FN–resolusjon foreslått av USA om at fremmede makter skulle ha rett til å forfølge Somaliske pirater inn på land. I februar 2009 besluttet den norske regjeringen også å delta i EU–styrken som patruljerer kysten utenfor Somalia med fregatten KNM Fridtjof Nansen. Norge har en egeninteresse i disse farvannene, i og med at ca. 1 000 av 20 000 fartøyer som årlig passerer der er norskeide.

Utdanning

Etter utbruddet av borgerkrigen i 1991, ble oppgaven med å drive skoler i Somalia først gitt til lokale utdanningskomiteer som ble etablert i 94% av de lokale skolene. Mange problemer hadde oppstått ved tilgang til utdanning i distriktene og langs kjønnslinjer, kvaliteten på opplæringstilbudet, skolens læreplaner, pedagogiske standarder og kontroller, ledelse og planlegging, samt kapasitet, og finansiering. For å møte disse bekymringene er utdanningspolitikken under utvikling  og er rettet mot å veilede skolearbeidet. Den autonome Puntland-regionen, har en kjønnsnøytral nasjonal utdanningspolitikk kompatibel med verdens standarder, slik som de som er beskrevet i konvensjonen om barns rettigheter (CRC) og konvensjonen om avskaffelse av alle former for diskriminering mot kvinner (CEDAW). Eksempler på dette og andre pedagogiske tiltak i arbeidslivet er den regionale regjeringens lovfesting av tiltak som tar sikte på å sikre de pedagogiske interessene til jenter, fremme veksten av en 'Early Childhood Development' (ECD) program utviklet for å nå foreldre og omsorgspersoner i sine hjem så vel som i de ECD sentre for 0-5 år gamle barn, samt å innføre incentiv pakker for å oppmuntre lærere til å arbeide i avsidesliggende områder.
Kunnskapsdepartementet har ansvaret for utdanning i Somalia, og fører tilsyn med landets primære, sekundære, tekniske og yrkesfaglige skoler, samt primær og teknisk lærerutdanning og ikke-formell utdanning. Ca 15% av statsbudsjettet fordeles mot skolenes instruksjon. Den autonome Puntland og Somaliland makro-regioner opprettholde sine egne undervisningsdepartementer.
I 2006 var Puntland den andre territorium i Somalia etter Somaliland å innføre gratis barneskoler, med lærere nå får sin lønn fra Puntland administrasjon. Fra 2005/2006 til 2006/2007, var det en betydelig økning i antall skoler i Puntland, opp 137 institusjoner fra bare ett år tidligere. I samme periode har antall klasser i regionen økt med 504, med 762 flere lærere også tilbyr sine tjenester.  Totalt student påmelding økte med 27% fra året før, med jenter henger bare litt bak gutter til stede i de fleste regioner. Den høyeste klassen påmelding ble observert i den nordligste Bari regionen, og laveste var observert i under-befolkede [Ayn regionen]. Fordelingen av klasserommene var nesten likt delt mellom urbane og rurale områder, med marginalt flere elever og instruktører underviser klasser i urbane områder.
Høyere utdanning i Somalia er nå i stor grad privat. Flere universiteter i landet, inkludert Mogadishu Universitet, har blitt scoret blant de 100 beste universitetene i Afrika til tross for det harde miljøet, som har blitt hyllet som en triumf for gress-røttene initiativer. Andre universiteter også tilbyr høyere utdanning i Sør inkluderer Benadir University, Somalia National University, Kismayo University og University of Gedo. I [Somaliland], er det levert av Amoud University, Universitetet i Hargeisa, Somaliland University of Technology og Burao University.
Qu'ranic skoler (også kjent som duqsi) forblir den grunnleggende system av tradisjonell religiøs opplæring i Somalia. De gir islamsk utdanning for barn, og dermed fylle en klar religiøs og sosial rolle i landet. Kjent som den mest stabile lokale, ikke-formell system for utdanning som gir grunnleggende religiøs og moralsk undervisning, hviler deres styrke på samfunnets støtte og deres bruk av lokalproduserte og allment tilgjengelig undervisningsmateriell. Den Qu'ranic system, som lærer flest studenter i forhold til andre pedagogiske sub-sektorer, er ofte det eneste systemet tilgjengelig for somaliere i nomadisk forhold til urbane områder. En studie fra 1993 fant blant annet at ca 40% av elevene i Koranens skoler var jenter. For å adressere mangler i religionsundervisning, den somaliske regjeringen på sin egen del også etablerte senere departementet Endowment og islamske saker, der Koranens utdanning er nå regulert.