Panmunjom

Panmunjom (Hangul: 판문점, Hanja: 板門店, McCune-Reischauer: P'anmunjŏm, revidert romanisering: Panmunjeom) er en landsby som ligger på de facto-grensen mellom Nord og Sør-Korea. I 1953 ble våpenhvileavtalen som gjorde en slutt på Koreakrigen signert her.
Bygningen der avtalen ble signert står fremdeles hvor den ble bygd, like nord for grenselinja som går midt i den demilitariserte sonen.
Grensen er ansett som en av de siste rester som følge av den kalde krigen. Samtaler mellom nord- og sørkoreanske myndigheter foregår i de lyseblå bygningene som er plassert i Panmunjom.

Lokalisering

Landsbyen ligger 48 kilometer nordvest for den sørkoreanske hovedstaden Seoul og 10 kilometer øst for den nordkoreanske byen Kaesong og var åsted for møtene til den militære våpenhvilekommisjonen de siste årene av Koreakrigen.
De første møtene ble først avholdt i telt på den sørlige siden av veien mellom Kaesong og Seoul på vestbredden av elva Sa'cheon. Landsbyen, som bestod av under ti små hytter, lå på den nordkoreanske siden av veien.
Bygningen ble konstruert av begge sider i løpet av 48 timer. Nord-Korea bidro med arbeidskraft og noe vareleveranser, FN-kommandoen bidro med vareleveranser, generatorer og lys, noe som gjorde det mulig også å arbeide om natta.
De ledende delegatene fra hver side brukte 10 minutter på å signere de 18 kopiene av avtalens to deler på tre språk.
Etter at våpenhvileavtalen var signert, ble det i september 1953 igangsatt arbeid med å etablere et permanent møtested vel en kilometer øst for landsbyen. Området ble hetende Joint Security Area (JSA = felles sikkerhetsområde), og det er der alle møtene mellom Nord-Korea og FN-kommandoen eller Sør-Korea har foregått siden. JSA blir ofte kalt for Panmunjom, noe som altså ikke er korrekt.
Etter krigen ble alle sivile flyttet fra den demilitariserte sonen med unntak av to landsbyer, en på hver siden av grensen. Landsbyen Panmunjom forfalt sakte men sikkert og er i dag helt borte. Bygningen som ble benyttet for å signere våpenhvileavtalen er senere døpt til Fredsmuseet av Nord-Korea.

Bakgrunn

De lille landsbyen Panmunjom var åsted for forhandlingene som førte til at Koreakrigen stanset. Representanter fra FN-kommandoen møtte nordkoreanske og kinesiske representanter fra 1951 til 1953. Samtalene dro ut over flere måneder ettersom partene var uenige om både militære grenser og hvordan krigsfangene skulle behandles, og det var særlig løsningen på det siste spørsmålet som tok tid.
Soldater under FN-kommando som ble tatt til fange av Nord-Korea ble i stor utstrekning mishandlet og utsatt for hjernevasking. For Nord-Korea og Kina var problemet annerledes. Over en tredel av av krigsfangene som FN-kommandoen hadde tatt til fange og et større antall kinesere ville ikke bli sendt tilbake til sine hjemland. Sør-Korea stod dessuten absolut på at Korea skulle gjenforenes.
8. juni 1953 ble krigsfangeproblemet løst. De fangene som nektet å vende tilbake til sitt opprinnelige hjemland ble gitt anledning til å leve under nøytral overvåking i tre måneder. Så skulle de som fremdeles nektet å bli sendt tilbake bli satt fri.
Den endelige avtalen ble signert 27. juli 1953. USA, Kina og Nord-Korea kom til enighet om en våpenhvile som satte en stopper for kamphandlingene, men Sør-Korea nektet å signere.
Avtalen sa blant annet at det skulle opprettes en fire kilometer bred demilitarisert sone over den koreanske halvøy, som mer eller mindre fulgte den 38. breddegrad. Tropper og våpen skulle fjernes fra området, som hadde blitt svært befestet mot slutten av krigen. Ettersom Sør-Korea nektet å signere avtalen, er de to koreanske nasjonene fremdeles, teknisk sett, i krig.
USA har hatt soldater stasjonert i Sør-Korea siden andre verdenskrig. I november 2004 startet tilbaketrekningen av vel en tredel av styrken. Samtidig ble de amerikanske soldatenes hovedkvarter i Panmunjom lagt ned, og amerikanske soldaters patruljering langs grensa mor Nord-Korea, avsluttet.