google/wiki40b huggingface dataset:
Eit lite barn, med frydeskrik

«Eit lite barn, med frydeskrik» (Ein kindelein so löbligkleich, Et lidet Barn saa lystelig) er opprinnelig en tysk julesang og er kjent fra 1422. 
Det første verset stammer fra en kristen tysk folkesang. Dette  verset var tatt inn i et skrift fra 1422 som andre vers i en tysk oversettelse av en latinsk sang, «Dies est lætitiæ». Martin Luther nevnte sangen i flere av sine juleprekener. Rundt 1525 ble sangen utvidet med tre vers og med disse fire versene ble sangen tatt inn i den dansk-norske kirken. Den ble oversatt til dansk av   A. Pedersen i 1529,  av N.F.S. Grundtvig i 1837 og av W.A. Wexels i 1840. Det første verset ble oversatt til nynorsk av Jan Ove Ulstein i 1995.
I 1569 ble salmen tatt med i Den danske Psalmebog i to redaksjoner, med førstelinjene «EEt lidet barn saa ærefult» og «EEt lidet barn saa løsteligt», den siste under overskiften «Een anden lofsang aff Christi fødsel.» Den sistnevnte var med i Kingos salmebok.  Det første verset av salmen står i Landstads kirkesalmebog, men fra 1925 var den ute av de autoriserte salmebøkene i Norge. Et vers av salmen ble tatt med i  Salmer 1997 , her både i dansk og nynorsk oversettelse.  I den katolske salmeboken Lov Herren er to vers av salmen tatt med, her i bokmålsoversettelse.

Melodien

Melodien er fra middelaldersalmen  «Dies est lætitiæ». Den samme tonen er blant annet benyttet til «I denne søte juletid» og «Den sigende dag er oss nu ted». Melodien finnes i mange varianter i norske folketoner.  I Salmer 1997 som i Lov Herren er det brukt en folketone fra Nordmøre.
Følelseshistorie

Følelseshistorie (følelsenes historie) er et forholdsvis nytt forskningsområde innen historiefaget, som er i stor vekst. Følelseshistorie er å spore og analysere endring av normer og regler for følelser i tidligere tiders samfunn. Ego-dokumenter, som private breve, jounaler, selvbiografier og erindringer, er opplagte historiske kilder i følelseshistorie.

Følelser i andre tider

Eksempler på ulike emner som kan inngå i følelseshistorie er kjærlighet, vrede, misunnelse, melankoli og skam.
Friidrett under Paralympiske sommerleker 2016 – 100 meter menn T53

100 meter for menn i kategorien T53 ved Paralympiske sommerleker 2016 ble arrangert 9. september 2016, på Estádio Olímpico João Havelange.
Cortina (band)

Cortina er en norsk musikkgruppe startet i 2001. Bandets medlemmer kommer fra Haugesund, og to av dem er bosatt i Oslo hvor bandet har sin base. Bandet ga ut sitt første album Been a Long time på MajorStudio AS i 2007. Senere i 2007 ble Cortinas vokalist Paul Hansen headhuntet av bandet Vamp hvor han nå også fungerer som vokalist.
Slobodan Praljak

Bakgrunn

Praljak gikk på gymnas i Široki Brijeg og tok eksamener  i elektroteknikk, filosofi og samfunnsvitenskap ved Universitetet i Zagreb, foruten en eksamen fra Universitetet i Zagrebs dramatiske kunstakademi. Han arbeidet blant annet på et laboratorium på en yrkesskole i Zagreb og regisserte senere teateroppsetninger og fjernsynsserier. Gojko Susak, senere forsvarsminister i Kroatia, var klassekamerat i seks år.
Han arbeidet også som frilans teaterleder og regissør innen de jugoslaviske oppløsningskriger.

Herceg-Bosna

Etniske kroater i Bosnia forsøkte å etablere sin egen stat, «Herceg-Bosnia», fra 1991, og i interneringsleirene der ble fangene mishandlet og holdt uten tilgang til nok mat og vann. Praljak var først offiser i Kroatias hær og assistent for forsvarsministeren, før han i 1993 reiste som frivillig til Herceg-Bosnia, og returnerte sent i 1993 til Kroatia. Han beskrives som den sentrale personen i forbindelsen mellom Kroatias politiske ledelse og Bosnia-kroatenes kortvarige stat Herceg-Bosnia.
Han var general i den kroatiske armeen og hadde blant annet kommandoen over styrkene som beleiret det østlige Mostar som hadde hovedakelig muslimske innbyggere.

Rettssak

I Det internasjonale krigsforbrytertribunalet for det tidligere Jugoslavia var han anklaget for krigsforbrytelser i Bosnia-krigen. Praljak overga seg til tribunalet i 2004. I 2013 ble han dømt til 20 års fengsel for krigsforbrytelser. Denne dommen ble anket, og i 2017 skulle resultatet av ankegangen bekjentgjøres.
Den 29. november 2017 skulle hans dom i ankesaken falle. Mens kjennelsen ble lest opp drakk han en flaske med kaliumcyanid og døde senere på sykehus. Dette skjedde på det som skulle være domstolens siste møte der seks ankesaker var oppe.  
Det er uklart hvordan Praljak klarte å få med seg giften inn i rettslokalet, trolig var flasken så liten at den ikke ble oppdaget ved vanlig kroppsvisitasjon. Praljak hadde allerede tilbragt 13 år i fengsel og ville trolig blitt løslatt snart etter å ha sonet to tredjedeler av straffen.
Han ble dømt blant annet for massakren i landsbyen Stupni Dol i oktober 1993. Han ble også dømt for ødeleggelsen av Stari Most, den gamle broen over elven Neretva i Mostar. Rettsmøtet fortsatte i en annen sal etter at Praljak var fraktet bort og politiet undersøkte lokalet. Senere viste obduksjon at giften besto av kaliumcyanid som forårsaket hjertesvikt og død.
I hjembyen Čapljina ved elven Neretva sør i Bosnia-Hercegovina regnes han av mange som en helt og dommen i Haag blir oppfattet som et justismord. Den kroatiske nasjonalismen står sterkt i denne delen av Bosnia-Hercegovina. Čapljina ligger litt sør for Mostar. Kroatias parlament holdt 1 minutts stillhet for Praljak 30. november der opposisjonspolitikere ikke var til stede. Kolinda Grabar-Kitarovic, president i Kroatia, uttalte etter Praljaks død at kroater må erkjenne at forbrytelser ble begått i Bosnia og at vedkommende må stå til ansvar. Presidenten uttalte også at Kroatia ikke var en aggressor i krigen og at dommen i Haag ikke var en dom over Kroatia eller kroater i Bosnia.
Dorothy Malone

Bakgrunn

Allerede som lite barn flyttet familien til Dallas i Texas (juli 1925). I ung alder fremtrådte hun som fotomodell for barnemote, og medvirket også i skoleteater. Hun gikk på High School på Ursuline Convent, Highland Park High School og Hockaday School for piker. Senere gikk hun på Southern Methodist University, med en drøm om å bli sykepleierske.

Karriere

Hun ble oppdaget i 1942 av en talentjeger fra RKO da hun var atten år og fikk en filmkontrakt. Hun hadde først bare småroller, men avanserte til søte kvinnelige hovedroller. I 1945 underskrev hun kontrakt med Warner Bros. Etter ti år innen filmen fikk hun stor oppmerksomhet for sin rolle mot Humphrey Bogart i Den store søvnen i 1946.
Hun kom senere til å spille følsomme og erotisk overspente kvinner. Dorothy Malone ble belønnet med en Oscar for beste kvinnelige birolle i For alle vinder i 1957. Hennes filmroller deretter var noe skuffende, men årene 1964-1968 var hun populær i TV-serien Peyton Place.
I 1970-årene spilte hun bare sporadisk i filmer. Hennes siste roller var i 1992 i erotikkthrilleren Basic Instinct, der hun spilte en dømt morder og venninnen til Sharon Stones rollefigur.

Ekteskap

I sitt første av tre ekteskap var hun årene 1959-1964 gift med den franske skuespilleren Jacques Bergerac. De fikk to døtre. De hadde giftet seg i en katolsk kirke i Hongkong. Han hadde tidligere vært gift med Ginger Rogers og da Malone og Bergerac skilte seg, anklaget hun ham for å gifte seg med berømte kvinner for å fremme sin egen karriere. Sitt annet ekteskap inngikk hun i 1969 med bankmannen Robert Tomarkin. Det ble erklært ugyldig allerede samme år. Sitt tredje ekteskap inngikk hun i 1971 med Charles H. Bell. Det endte med skilsmisse i 1974.
Hun levde så et tilbaketrukket liv, og døde på et pleiehjem i januar 2018 i en alder av 92 år.
Artamanene

Artamanene (tysk: Bund Artam) var et forbund innen den den tyske völkisch-bevegelsen. Artamanene, som ble grunnlagt i 1923, la vekt på jordbrukets betydning og fant stor inspirasjon i ideologien Blut und Boden. Artamanene la stor vekt på den germanske arv og gikk inn for fordrivelse av fremmede folk.
Uttrykket Artamanen var blitt dannet før første verdenskrig av dr. Willibald Hentschel, en forkjemper for raserenhet og som hadde grunnlagt sin egen gruppe, Mittgartselskapet, i 1906. Ordet ble dannet av de middelhøytyske ordene art og manen, som betyr «jordbruksmann». Dette peker mot Hentschels ønske om at tyskerne skulle trekke seg tilbake fra bylivets dekadanse og vende tilbake til en idyllisk rural fortid.
Hentschel ledet formelt selskapet til 1927, men det hadde også en «kansler», Friedrich Schmidt, som i 1927 ble avløst av NSDAP-medlemmet Hans Holfelder. Hovedsetet var i Halle. Andre ledende skikkelser blant artamanene var Bruno Tanzmann fra Deutsche Bauernhochschule, Wilhelm Kotzde-Kottenrodt som var grunnlegger og fører for Adler und Falken, og August Georg Kenstler, utgiver av tidsskriftet Blut und Boden. Mange artamaner var samtidig medlemmer av Adler und Falken.
I 1927 grunnla Georg Wilhelm Schiele et «Gesellschaft der Freunde der Artamanenbewegung» som søkte økonomisk støtte i finanssterke kretser.
Blant medlemmene må også nevnes en rekke personer som senere skulle bli ledende nasjonalsosialister, som Richard Walther Darré, Horst Rechenbach, Rudolf Höß, Walter Granzow, Friedrich Schmidt, og – ikke minst – Heinrich Himmler,
I 1929 oppstod det en splittelse blant artamanene. Flertallet ekskluderte mindretallet, som i sin tur opprettet en egen organisasjon under ledelse av Fritz Hugo Hoffmann: Die Artamanen. Bündische Gemeinden für Landarbeit und Siedlung. Dermed begynte bevegelsens nedgangstider. Bevegelsens nybyggerprosjekter, som bare så vidt var kommet i gang, ble bragt til opphør.
Etter Hitlers maktovertagelse ble i 1934 alle ungdomsorganisasjoner som ikke var understilt nazistpartiet. Ett unntak ble gjort, nettopp for artamanene, men i oktober 1934 ble hele gruppen inkorporert i Hitlerjugend.
Bilruta Fana-Bergen

Historie

Automobilruta Fana-Bergen ekspanderte raskt. Olav Jacobsen vareruter ble kjøpt opp i 1930, mens AS Rutebiltrafikk sin konsesjon på ruten Bergen-Paradis-Nesttun, med fire busser, ble kjøpt for kr 52 000 i 1931. Samtidig ble aksjekapitalen økt til kr 40 000. I 1934 kjøpte selskapet en kombinert rute- og godsvogn fra Krokeide Mjølkelag, og overtok konsesjonen. I 1935 ble det gjort en avtale med Os-banen om deling av ruteområder. Lysefjorden Nye Billag, dannet i 1932 etter sammenslutning mellom Lysefjorden Billag og Lysefjordens Mjølkelag, begge opprettet 1930, fusjonerte med Bilruta Fana-Bergen i 1941. 
Et datterselskap, Fana AS, ble opprettet i 1933 for å drive handel og vareekspedisjon for Automobilruta Fana-Bergen fra et forretningslokale i Vågsalmenningen. Etter at holdeplassen ble flyttet fra Vågsalmenningen til Kaigaten nedenfor brannstasjonen i 1940, flyttet selskapet til nye lokaler i Telegrafbygningen i Bergen. Fana-bilene bygget garasje på Grimseid, og fra 1934 kontor, garasje og verksted i Volladalen. Bussparken bestod av mange ulike merker. I 1939 kjøpte selskapet to Scania-Vabis dieselbusser, de første i bergensområdet. Denne busstypen skulle senere danne kjernen i Fana-bilenes virksomhet.
Andre verdenskrig var en hard påkjenning for Fana-bilene. Etter krigen var økonomien dårlig, og bussene led av slitasje og var modne for utskiftning. Passasjertallet steg imidlertid sterkt. Investeringer i bussparken mellom 1946 og 1956 fra 17 til 54 biler gav selskapet økonomisk vekst på 1950-tallet.
Press fra myndighetene om en samordning av busstrafikken i Fana og Os, resulterte i at Fana-bilene fusjonerte med Bilruta Milde-Bergen og Bilruta Os-Bergen 16. oktober 1964 og dannet Bilruta Fana-Os-Milde.

Arkiv

Bergen Byarkiv oppbevarer arkiv etter Bilruta Fana-Bergen og Fana AS.
Arkivmaterialet etter Bilruta Fana-Bergen spenner over et tidsrom fra 1929–1965. Her finnes møtebøker fra 1929–1965 for styre, årsmøte og kontrollnemnda fra 1953–1964. Dessuten finnes noe regnskap fra årene 1930–1965. Ellers inneholder arkivet en del foto, bl.a. fra busselskapene som var forløpere til Gaia, som Bergen Sporvei, Pan Trafikk, Bilruta Fana-Os-Milde, Bilruta Fana-Bergen, Bilruta Os-Bergen, Bilruta Milde-Bergen, Åsane Billag, Laksevåg kommunale rutebilselskap etc.
Jurassic World

Økonomi og popularitet

Jurassic World ble meget populær. Den innbrakte $1,671 milliarder på verdensbasis, hvorav $652,3 millioner i USA, $228,7 millioner i Kina, $99,7 millioner i Storbritannia, $74,6 millioner i Japan, $48,5 millioner i Tyskland og $6 millioner i Norge.
Produksjonskostnadene var på $150 millioner.

Anmelderne

Filmen ble forholdsvis godt mottatt av de amerikanske anmelderne. 
Den ble også godt mottatt i Norge. Aftenposten, VG, P3, NATT&DAG og Side2 gav den «terningkast» fem, mens Dagbladet gav den tre.
Watford

Navnet

Watford kommer fra det angelsaksiske ordet Wath, som betyr å «jage». Da er bynavnet «vadestedet der det jages». Bynavnet forble uendret gjennom årene.

Historie

Navnet Watford er første gang omtalt i et angelsaksisk charter i 1007 hvor Watforda er et av stedene som markerte grensen for Oxanhaege; det er antatt å referere til vadestedet (for okser). Stedet er ikke omtalt i Domesday Book av 1086 da dette området var en del av herregården til abbediet St Albans som hadde herredømmet over fram til kong Henrik VIII oppløste klostrene. Godset her forble kronens eiendom til 1609. I 1770 tilhørte det Essex. I 1838 ble jernbanestasjonen Watford Junction åpnet.

Beskrivelse

Byen ligger innenfor Londons ringvei M25, og er på flere måter en del av Londons byområde. Watford undergrunnsstasjon ligger i utkanten av Londons undergrunnsnett.
Begrepet «nord for Watford» brukes ofte for å beskrive Storbritannia nord for London. Dette er muligens fordi Watford var det første stedet hvor man skiftet hester under reiser nordvestover fra hovedstaden. Det er dog mulig at stedet det egentlig vises til er landsbyen Watford i Northamptonshire, omkring 80 km lenger nord, som var et viktig knutepunkt mellom transportruter som gikk øst-vest og nord-sør.
Byens fotballag er Watford FC. Saracens Rugby Club har flyttet til Watford, og leier banen fra fotballklubben.
Yindu

Yindu (kinesisk: 殷都区; pinyin: Yindu Qu) er et bydistrikt i kinesiske provinsen Henan. Det tilhører byprefekturet Anyang. Det har et areal på 69,5 km² og teller 220 000 innbyggere (2002).
Det hebraiske universitetet i Jerusalem

Bakgrunn

Grunnsteinen til universitetet ble lagt ned på Skopusberget i 1918. Ideen om et jødisk universitet i Jerusalem oppstod allerede under den første sionistiske verdenskongressen i Basel, og i 1902 gikk bl.a. Chaim Weizmann, Martin Buber og Berthold Feiwel inn for ideen. Også Albert Einstein støttet forslaget. Han testamenterte sine skrifter og eiendom, bl.a. sommerhuset, til universitetet.
1. april 1925 kunne universitetet høytidelig åpnes, med fakulteter for mikrobiologi, kjemi og jødiske studier. Judah Leon Magnes var universitetets første kansler og fra 1935 til 1948 dets president.
På grunn av nazistenes jødeforfølgelser kom mange jødiske vitenskapsfolk som flyktninger til det daværende britiske mandatområdet, og universitetet vokste betydelig. Under Uavhengighetskrigen 1948–1949 havnet universitetsbygningene i den arabiskkontrollerte delen av Jerusalem, og undervisnings- og forskningsvirksomheten måtte flyttes. Det ble bygget to nye campuser i den vestlige delen av Jerusalem, Givat Ram og Ein Kerem. Først i 1967, da de israelske styrkene tok kontroll over hele Jerusalem, ble universitetets opprinnelige campus på Skopusberget gjenåpnet, og siden utvidet. Den er nå universitetets sentrum.
Det som nå er Det jødiske nasjonal- og universitetsbibliotek, ble grunnlagt i 1892.

Befatning med nordmenn

Kjemikeren Johannes Dale var gjesteforsker her i 1985. De ga i 1994 den andre Truman Institute prize posthumt til Johan Jørgen Holst, og hit har flere dratt med stipend fra Johan Jørgen Holst minnefond. Den norskfødte Ester Samuel Cahn (født 1933) var professor i statistikk her på 1990-tallet. Forskeren Torleif Elgvin ved Luthersk Bibel- og Menighetsseminar (LBM) ble i 1998 den første nordiske teolog med An analysis of 4QInstruction, en avhandling om Dødehavsrullene herfra, en visdomsbok fra 2. århundre før Kristus.
Hester Stanhope

Bakgrunn

Hun var datter til Charles Stanhope, 3. jarl av Stanhope, adelsmann, politiker og vitenskapsmann, og hennes morbror var den britiske statsminister William Pitt den yngre. Hun ble senere hans husholderske i Downing Street, og lærte der å kjenne maktens og intrigenes irrganger, og utviklet et skrapt intellekt og en smak for det eksentriske.

I Levanten

Etter Pitts tidlige død i 1806 mistet hun sin fremragende stilling i det engelske samfunn og søkte ut i verden. Hun forlot England for å reise rundt i Levanten med beduiner og bosatte seg i 1810 Libanon i et forlatt fjellkloster. Der hadde hun sin bolig hun frem til sin død nesten tre tiår senere, og fikk etterhvert tilnavnene som Europas «Dronningen av ørkenen» og «Mystery Lady of the Orient». Hun antok den lokale mannlige klesdrakten og engasjerte seg i politikken. 
Hun var den første vestlige kvinne som satte sin fot i Palmyra og lot seg der feire av beduinstammene som en ny Zenobia. Fra sin klosterfestning ved Joun nær Sidon, hvis rester fremdeles kalles «Deir es Sitt» (Fruens brønn), intrigerte hun mot emir Bashir II., Høyporten i Konstantinopel, guvernøren i Tripoli, Mustafa Babar Agha og forskjellige drusiske fraksjoner.
Hennes arkeologiske ekspedisjon til Ashkelon i 1815 var den første moderne utgravning i Det hellige land. Hennes bruk av et italiensk middelalderdokument er blitt omtalt som «en av de første ganger tekstkilder er blitt benyttet av feltarkeologer».
Litt etter litt ombygde hun det gamle klosteret i Joun, befestet det på nytt, beplantet med eksotiske vekster og sjeldne trær. Vannet til dette måtte hentes fra en time unna i fjellene. Mist i en pseudoorientalsk prakt og med 24 katter, som parvis var tilegnet hvert sitt regn i dyrekretsen, mottok hun fra tid til annen europeiske globetrottere, som Alphonse de Lamartine og Hermann von Pückler-Muskau. En fransk offiser ble hennes favoritt. I hennes stall sto edle hester, blant dem en hvit fole som hun hadde tanker om å ri inn i Jerusalem på. Røverhøvdinger kom nattestider inn fluktporten og overbrakte henne hemmelige beskjeder, hele fjellstammer søkte tilflukt bak klosterfestningens murer. Hun brannskattet en gang en landsby, og da skal flere dusin ha omkommet.
Den engelske sosietetspressen fulgte med og rapporterte om hennes eskapader.
Stanhope ble betraktet som en slags profetinne av druserne hun levde i fjellene blant. Hun døde i ensom fattigdom og i dyp gjeld på grunn av sin store sjenerøsitet. Hun hadde solgt unna alt inventar og måttet la sitt tjenerskap dra. Da den britiske konsulen kom tilreisende fra Beirut etter dødsbudet, fant han stedet helt forlatt, og Stanhope bare med sine smykker på kroppen.
Svømming under Middelhavslekene 2005

Svømming under Middelhavslekene 2005. Svømming var en av flere sporter under de femtende middelhavslekene som ble arrangert i Almería i Spania i perioden 24. juni til 3. juli 2005. Det var femtende gangen som svømming var med på programmet under middelhavslekene. Det ble konkurrert i førtito øvelser og Frankrike ble beste nasjon med fjorten gullmedaljer foran Italia med tolv.
Tsuyoshi Kitazawa

Japans herrelandslag

Tsuyoshi Kitazawa spilte 58 landskamper for Japans herrelandslag.
Alsace-Lorraine

Alsace-Lorraine (tysk: Elsass-Lothringen) er et historisk område øst i Frankrike, som består av landskapene Alsace og deler av Lorraine og utgjør dagens Alsace-Moselle. I 1905 hadde det en befolkning på 1 815 000 og et areal på 14 522 km².
Provinsene har vært tyske og franske om hverandre iløpet av historien. Lothringen var en del av det tysk-romerske rike gjennom omkring tusen år frem til 1648, da den ble avstått til Frankrike ved freden i Westfalen. Etter den fransk-prøyssiske krig i 1871, som Frankrike tapte, ble Alsace og Lorraine avstått til det nye tyske keiserriket. Grunnen til dette var at mesteparten av befolkningen var tyskspråklig. Frankrikes ønske om å gjenerobre den tapte provinsen var en utløsende årsak til fransk revansjisme og til alliansesystemet som førte til utbruddet av første verdenskrig. Provinsen ble i pakt med våpenstillstanden i Compiègneskogens betingelser igjen fransk etter denne krigen, var tysk 1940-1945 og etter 1945 igjen fransk. Under både tysk og fransk styre forsøkte myndighetene å undertrykke det andre språket.
I det tyske rike 1871–1918 utgjorde territoriet et autonomt riksland (Reichsland) eller den keiserlige provinsen Elsass-Lothringen, som hadde stor grad av uavhengighet under den tyske føderasjonen, med sitt eget parlament og lover (forøvrig i likhet med andre tyske delstater). Da området ble overført til Frankrike (som er en sentralstat, ikke en føderasjon), ble disse privilegiene delvis tapt. Men på enkelte områder har dagens Alsace-Moselle fremdeles lover som er annerledes enn i resten av Frankrike.
I Alsace og Lorraine snakkes også et eget blandingsspråk basert på tysk, men med mange franske ord, og det er vanlig å gi barn dobbeltnavn av tyske og franske navn.
Lake District

Geografi

Området er omkring 55 km langt og bredt. Den siste istiden endte for omkring 15 000 år siden, og etterlot det landskapet man finner i parken, med brede U-formede daler og en rekke innsjøer (lakes) som har gitt navn til området. De høyestliggende områdene er steinete, mens man lenger ned finner myr med lyngvekst. Under tregrensen finnes gammel eikeskog side om side med furu som ble plantet ut i det 19. århundre. På grunn av mye nedbør i området er bakken ofte gjennomtrukket av vann. 
Det høyeste punktet i parken, og i England, er Scafell Pike, med høyde på 978 moh.

Verdensarv

I 2017 ble kulturlandskapet i Lake District oppført på UNESCOs liste over verdensarv.
Imphal West (distrikt)

Demografi

Ved folketellingen i 2011 var det 514 683 innbyggere i distriktet, mot 514 683 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 61,90 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 11,32 % i 2011 mot 12,69 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 943 i 2011 mot 945 i 2001.
Verdensmesterskapet i BMX-sykling

Verdensmesterskapet i BMX-sykling ble arrangert første gang i 1996 i Brighton, og arrangeres hvert år.
Kupino

Kupino (russisk: Купино) er en by i Novosibirsk oblast i Russland. Den ligger rundt 580 km vest for Novosibirsk. Innbyggertall: 16 500 (2005 est.), 16 878 (folketelling 2002).
Kupino ble grunnlagt i 1886 og fikk innvilget bystatus i 1944.
Football Manager 2005

Kinesiske komplikasjoner

Football Manager 2005 ble bannlyst i Kina, da det kom for en dag at regioner som Tibet og Taiwan hadde blitt inkludert i spillet som separerte land i importerte versjoner av spillet. Folkerepublikken Kina har lenge gjort krav på disse regionene som en del av Kina, og mente at spillet var med å på svekke Kinas suverenitet og integritet i disse områdene på en måte som var et kraftig brudd på Kinesisk lov. Sports Interactive svarte med å produsere et eget spill for det Kinesiske markedet, der Taiwan ble innlemmet i Kina. Det ble også klargjort at versjonen ment for det Europeiske markedet ikke var oversatt til Kinesisk, og derfor ikke ment til distribusjon i Kina. Det spekuleres i at den Europeiske versjonen av spillet kom til landet gjennom nedlasting eller import, for deretter å bli masseprodusert illegalt, og solgt på det Kinesiske marketed.
Vang prestegård (Valdres)

Vang prestegård (gnr. 32) ligger like øst for Vang kirke, med den okergule hovedbygningen nærmest E16.
Dagens hovedbygning ble oppført i 1828 og er dermed litt eldre enn kirken, som er fra 1840. Det ble utført arbeider i 1866 og 1870 som har resultert i en litt høyere bygning enn opprinnelig med verandutbygg. Det har vært både kirke og prestegård på stedet siden middelalderen.
Hovedbygningen er fredet sammen med drengstuen (fra 1800-tallet) og stabburet (fra 1897). Vang prestegård er blant de mindre prestegårdsanleggene, men utgjør med sin nærhet til kirken en enhet sammen med den og er ansett å være av høy kulturhistorisk verdi.
Inca irrorata

Utseende

En nokså stor, langbeint, brunlig gullbasse. Hannen hos denne arten har et par korte, skrått utoverrettede horn på hodet, hunnen mangler disse.

Levevis

Larvene lever i morkent treverk eller hule trær, utviklingen tar gjerne flere år. De voksne billene kommer til sevje som siver ut fra trær, og eter også råtnende frukt.

Utbredelse

Arten er utbredt i Brasil.