Sabina Spielrein

Liv og familie

Hun ble innført i det jødiske fødselsregisteret med fornavnet Sejve eller Sjeve, men brukte navnet Sabina. Familien var velstående jøder og vel ansett i Rostov. Sabinas foreldre var Nikolai (født Naftali eller Naftuli) Spielrein og Eva født Lujublinskaja, hun hadde tre yngre brødre og en yngre søster. Morfaren var rabbiner. Sabina og brødrene fikk god utdanning, og hun selv tok artium med utmerkelse. De studerte ved universitet i utlandet fordi tsaren begrenset jøders adgang til russiske læresteder. Faren var eksentrisk og streng. Faren hadde flyttet til Rostov fra Warszawa, og Sabina var som barn fem år i barnehage i Warszawa. Hun skal ha fått et sammenbrudd da hennes lille søster døde seks år gammel. Broren Jan Spielrein var matematiker og professor ved Moskvas tekniske universitet. Hennes tre brødre ble henrettet eller døde i arbeidsleir under den store terroren (1935-1937). 
Etter den tyske invasjonen av Sovjetunionen ble Rostov liggende på frontlinjen fra november 1941 til sommeren 1942. Spielrein, hennes døtre (16 og 29 år gamle) og 27 000 andre jøder ble drept av Einsatzgruppe D og dumpet i en massegrav utenfor byen, etter at tyske styrker inntok byen for andre gang 27. juli 1942. Koner og barn av hennes brødre overlevde krigen.

Psykoanalyse

På grunn av store personlige problemer sørget moren for at hun i 1904 ble sendt på sanatorium i Interlaken, året etter ble hun behandlet på Eugen Bleulers «nerveklinikk» Burghölzli ved Zürich. I Bleulers klinikk gikk Spielrein (18 år gammel) i terapi hos C.G. Jung som da var en ung assistent ved klinikken. Hun ble utskrevet fra klinikken og begynte å studere medisin i Zürich. Hun var en av de første som gjennomgikk psykosebehandling ved psykoanalyse og skrev om sine erfaringer. Spielrein var den første som gjennomgikk psykoanalyse utenfor Wien. Det er usikkert om hun var Jungs elskerinne. De to hadde et nært forhold og Jung var i ferd med å forlate sin kone Emma til fordel for Spielrein. 
I korrespondanse mellom Jung og Freud tok Jung opp den vanskelige pasienten (omtalt som en russisk pike, student) og ba om Freuds vurdering. På grunn av det kompliserte forholdet til Jung tok hun kontakt med Sigmund Freud. Brevene fra Spielrein til Freud omhandler blant annet forholdet til Jung. Da forholdet mellom Spielrein og Jung var på det mest intense i 1908-1911 korresponderte begge med Freud og ba om hans bistand. Spielrein og Freud de møtte hverandre i første gang i Wien i 1911, og Spielrein fortsatte å arbeide der. Hun giftet seg i 1912 med Dr. Paul (Pavel) Scheftel og hun fortsatte korrespondansen med Freud og Jung til omkring 1920. Spielrein skal ha medvirket til oppgjøret mellom Freud og Jung. Jean Piaget var blant de som ble involvert i striden mellom Freud og Jung, og Piaget gikk i analyse hos Spielrein «hver morgen» i åtte måneder.  
Spielrein introduserte aggresjon som en komponent i kjærlighet, noe Sigmund Freud og Melanie Klein videreførte. Hun tok den medisinske doktorgraden i 1911. Spielrein ønsket i en artikkel i 1912 å innføre dødsdrift som et eget instinkt i psykoanalysen, noe Sigmund Freud avviste. Etter tiden i Sveits ble hun en pioner innenfor psykoanalyse i Sovjetunionen. I 1911 holdt hun et foredrag for det psykoanalytiske selskapet i Wien og lignende ideer som i hennes foredrag la Freud frem ti år senere. Ifølge Karsten Alnæs' roman Sabina (1994) stjal Freud noen av Spielreins ideer. Freud noterte en gang at han ikke helt forsto Spielreins teorier. Hun bodde rett før første verdenskrig i Berlin, og ved utbruddet av krigen reiste hun tilbake til Sveits. Etter den russiske revolusjonen reiste hun i 1923 til Russland og praktiserte som pyskoanalytiker i Moskva inntil det ble forbudt i 1925. Trotskij støttet psykoanalyse, men mest som et middel til å utvikle nyttige individer. Hun reiste hjem til Rostov og praktiserte deretter som psykiater.

Dokumentasjon

Spielrein var lite kjent inntil hennes dagbok fra 1909-1912 og korrespondanse med Jung og Freud ble oppdaget i Institut Jean-Jacques Rousseau, Genève, i 1977 (hun arbeidet ved instituttet til 1923). Materialet ble tilrettelagt og utgitt på italiensk av Aldo Carotenuto. I 1982 ble flere dokumenter funnet hos en tidligere direktør for instituttet. Den dokumentariske filmen Ich hiess Sabina Spielrein («Mitt navn var Sabina Spielrein», av Elisabeth Márton) er basert på disse dokumentene. Lite er kjent om Spielreins liv fra 1925 til hun døde. Hennes liv er dramatisert i filmen A Dangerous Method (2011) av David Cronenberg og i Karsten Alnæs' roman Sabina.