Mary Anderson (skuespillerinne)

Bakgrunn

Mary Anderson var datter av Charles Henry Anderson, en new yorker utdannet ved University of Oxford, og hans hustru Antonia Leugers, som ble gjort arveløs av sin katolske familie etter at paret var stukket avsted til California.
Kort etter Marys fødsel flyttet ekteparet til Louisville i Kentucky, der faren gikk med i sørstatshæren og så kjempet i den amerikanske borgerkrig. Han falt i kamp ved Mobile da Mary Anderson var tre år gammel.
Mary fikk skolegang i ursulinenes klosterskole og så ved den katolske High School for jenter, Presentation Academy, i Louisville. Sett bort fra hennes brennende interesse for William Shakespeares verker var hun ingen ivrig elev. I an aler av fjorten år ble hun, etter oppmuntring fra stefaren, sendt til New York for å studere for skuespilleren George Vandenhoff. Hen gav henne den eneste yrkesutdannelse hun fikk.

Teaterkarriere

I 1875 opptrådte Mary Anderson for første gang på teaterscenen, ved en veldedighetsforanstaltning i Macauley’s Theatre i Louisville. Hun spilte Julie i Shakespeares Romeo og Julie. Manageren Barney Macauley så hennes talent og lot henne opptre én uke til i rollen Julie; deretter som Julia i The Hunchback av Sheridan Knowles, som Bianca i Henry Hart Milmans Fazio, og i R. L. Sheils Evadne.
Videre engasjementer i St. Louis, New Orleans og ved John McCulloughs teater i San Francisco førte til en kontrakt med John T. Ford. I 1877 begynte hun som Lady Macbeth i hans teater i Washington, D.C. og dro med stykket på en omfattende turné rundt i USA. Hun fikk et seksukers engasjement i Edward Bulwer-Lyttons The Lady of Lyons ved 5th Avenue Theatre i New York. Anmeldelsene spriket, men publikum var åpenbart mest enige med de mest positive og hun fikk tilnavnet «Vår Mary».
Det fulgte en tolv år lang karrere med ubrutte suksesser med regelmessige opptredender i New York og på turneer landet rundt. I 1879 begav hun seg på en reise til Europa, og der traff hun Sarah Bernhardt og Adelaide Ristori.
I 1883, etter å ha spilten hovedrolle i en amerikanskr oppsetning av stykket Pygmalion av Galatea av W. S. Gilbert, begav hun seg til London og opptrådte ved Lyceum Theatre der. Hun hadde seks år med fremganger i England, og opptrådte ved Shakespeare Memorial Theatre i Stratford-upon-Avon. Under dette oppholdet ble hun kjent med forfatteren William Black.
I 1887 opptrådte hun i London i dobbeltrollen Perdita / Hermione i Vintereventyret (som første skuespillerinne med denne innovasjonen). Produksjonen ble oppført 160 ganger og ble også spilt i USA. 
I 1889 hadde Mary Anderson et sammenbrudd på scenen i Washington. Hun oppløste sitt selskap og erklærte i en aler av 30 år at hun trakk seg tilbake. Noen kommentatorer, særlig i britisk presse, tilskrev dette negative teateranmeldelser etter hennes tilbakekomst til USA.  Forfatterinnen Willa Cather går videre enn som så, og mente at det var en særlig sårende kritikk fra en nær venn som hadde gått inn på henne.

Videre livsløp

Mary Anderson fikk etter sammenbruddet beskjed om å søke roen, og hun reiste til England. I 1890 giftet hun seg med Antonio Fernando de Navarro, en amerikansk sportsmann av baskisk avstamning. De slo seg ned i Broadway i Worcestershire, der Anderson pleiet sine musikalske interesser og ble en kjent vertinne for en ansett krets av musikere, litterater og kirkefolk. Hun ble nevnt som modell for skikkelser i Lucia-romanene av Edward Frederic Benson, enten for sopranen Olga Bracely eller for Lucia selv, og som heltinnen i William Blacks roman The Strange Adventures of a House-Boat.
Hun lot seg ikke påvirke av oppmuntringer om å gå tilbake til teateret, skjønt hun var med på noen foranstaltninger til støtte for krigsinnsatsen under Verdenskrigen, i Worcester, Stratford og London. Hun hadde da blant roller i Galatea, og som Julia og Clarice i W. S. Gilberts stykke Comedy and Tragedy. 
Hun publiserte to bind med erindringer, i 1896 A Few Memories og i 1936 A Few More Memories, og samarbeidet i 1911 med Robert Smythe Hichens med å få i stand en sceneoppsetning i New York bygd på hans roman The Garden of Allah.

Ettermæle

Land donert av Marry Anderson i Mount St. Francis i Indiana til fransiskanerkonventualene ble senere til Mount Saint Francis Center for Spirituality. Her er hovedsete for presteordenens Province of Our Lady of Consolation, og her er Mary Anderson Center, en kunstnerkoloni.  I 1989 ble den del av US Route 150 som løper langs den donerte eiendommen gitt navnet The Mary Anderson Memorial Highway.
Huset og gården som Mary og Antonio Navarro kjøpte og utvidet i småbyen Broadway, Court Farm, er kjent for en særdeles fin edwardiansk hage. Hun ble overtatt av hennes sønn Toty de Navarro, som bodde der med sin hustru Dorothy, deres sønn Michael, og Dorothys venn fra Cambridge, Gertrude Caton Thompson. Likesom da Mary bodde  der, ble stedet ofte fylt med besøkende kunstnere og musikere, som Myra Hess og en ung Jacqueline du Pré.

Vurderinger

Oxford Dictionary of National Biography nevnes som hennes styrke at hun var «en skuespillerinne av stor ytre skjønnhet» (hun ble hyppig malt og fotografert og blidene ble ofte brukt i reklameøyemed) og «med tydelig og uttrykksfull stemme». Encyclopædia Britannica tilføyer som faktor «et særdeles vellykket ogffentlighetsarbeid». Krikikerne delte seg i to leirer. Det var dem som priste gannes kunst som kraftfull og bevegendem men andre mente hun var for meget en statue og innskrenket i sine uttrykksmuligheter (noe de mente var på grunn av mangelfull skolering). Men blant publikummet var han sterkt og vedvarende populær.