google/wiki40b huggingface dataset:
Corpus Hermeticum

Corpus Hermeticum er en samling av 17 filosofisk-religiøse tekster fra 200- og 300-tallet som forener gresk filosofi, særlig nyplatonisme, med egyptisk mytologi og magi til en åndsretning kjent som hermetisme. Tekstene ble samlet under navnet Corpus Hermeticum i 1459, da de ble trykket i Italia. Hermes Trismegistos, som er en sykretistisk versjon av Hermes, med egenskaper fra Thot, er hovedperson i tekstene, og ble av noen også regnet som opphavsmann.
Den vanligste strukturen i tekstene «er at Hermes underviser Tat eller Asklepios i hemmelig lære, og teksten fremstiller dialoger mellom disse.» Både Tat (Thot) og Asklepios skal være sønner av Hermes. I noen av tekstene blir Hermes undervist av sin egen forstand (!), mens det i andre tekster er Isis (som fremstilles som Hermes' datter) som underviser sin sønn Horus. I andre tekster er det Hermes, Tat eller Asklepios som underviser Ammon. «Persongalleriet består altså av en rekke egyptiske guddommer, stort sett også utstyrt med sine greske navn, som driver lærde samtaler med hverandre.» Dialogformen var mye brukt i tiden, siden Platons dialoger.
Corpus Hermeticum ble muligens ikke oppfattet som et samleverk i sin opphavstid i senantikken. Sammenlignet med andre hermetika, dvs tekster fra hermetismen, er det relativt få henvisninger til egyptisk religion og magi i CH-tekstene, og dette kan tyde på at tekstene har blitt redigert i bysantinsk tid.
Verket ble i 1459 for første gang oversatt fra gresk til italiensk av Marsilio Ficino, lederen av Det platonske akademi i Firenze. Hermetiske tanker og forestillinger ble deretter, godt hjulpet av den raskt fremvoksende boktrykkerkunsten, spredt over hele det lærde Europa. Hos renessansehumanistene inngikk gjerne hermetismen i en syntese med ny-platonsk kristen teologi, samt med den jødiske Kabbala, som på denne tid for første gang ble systematisk oversatt til europeiske språk. Sentrale renessansehumanister som er sterkt influert av hermetismen var Giordano Bruno (1548–1600), Pico della Mirandola (1463–94) og Johannes Reuchlin (1455–1522).
Den første av de 17 tekstene er Poimandres, og dette ble oppfattet som samletittel på hele verket i flere utgaver. I de første utgavene var det bare 14 tekster. Fra 1554 ble verket trykket med artikkelen om Hermes fra det bysantinske forfatterleksikonet Suda som den femtende teksten, og ytterligere tre tekster. I senere utgaver av verket er Suda-teksten fjernet, men nummereringen beholdt, slik at verket mangler tekst nr 15, og den syttende teksten er nummerert som nr 18.
Både i tekstenes samtid og ved introduksjonen i Europa på 1400-tallet ble tekstene framstilt som dokumentariske tekster som skildret en egyptisk vismann som levde på samme tid som Moses.
Catherine Grand

Bakgrunn

Worlée ble født i Dansk India, i Trankebar som nå er i Tamil Nadu i India. Faren var en fransk kolonioffiser stasjonert i Pondicherry ikke langt unna.

Ekteskap og noe i tillegg

I 1777 flyttet familien til Chandannagar. Der møtte hun George Francis Grand, en britisk koloniembedsmann av hugenottisk abakgrunn, stasjonert i Calcutta.  De giftet seg i Calcutta i 1778; da var Catherine knappe 16 år gammel.
Paret ble kort tid etter separert, på grunn  av hennes korte men skandaløse affære med den rike irske offiseren og politikeren Philip Francis, assistent til Warren Hastings, og Madame Grand flyttet til London.  I 1783, da Vigee Le Brun malte hennes portrett, var Catherine Grand blitt kurtisane i Paris, der hun i rue du Sentier hadde en beryktet salong som gikk ut over det litterære. Blant hennes elskere var bankieren Valdec de Lessart og entomologen Maximilian Spinola.
Hun vendte tilbake til England kort før den franske revolusjon i 1789.

Forhold til og ekteskap med Charles Maurice de Talleyrand

Etter Maximilien de Robespierres fall vendte Grand i 1794 tilbake til Frankrike. Kort etter ble hun under påskudd av spionasjeanklage kastet i fengsel. Hun ble anklaget av Revolusjonstribunalet for støtte til de kontrarevolusjonære og for konspiratoriske kontakter blant emigranter og dømt til døden. Fra fengselet appellerte hun ril utenriksministeren, Charles Maurice de Talleyrand, om hans inngripen. Den unge dames skjønnhet og yndefullhet tiltalte ministeren, en tidligere biskop i den katolske kirke. 
Talleyrand fikk henne fri, og hun flyttet inn hos ham; hun levde sammen med som hans elskerinne frem til 1802, da Napoleon Bonaparte presset Talleyrand til å gifte seg med henne. Grand kunne uansett ikke som utenriksministerens maitresse representere den franske stat. Grands ektemann ble rundelig tatt hånd om og belønnet med en postering til Kapprovinsen, etter at han hadde gått med på å la seg skille. Bryllupet mellom Talleyrand og Grand fant sted 9. september 1802 i rue de Verneuil i nærvær av Bonaparte og hans hustru Joséphine de Beauharnais. 
Etter bryllupet drev de to gradvis fra hverandre. Minister Talleyrand var ikke interessert lenger. Madame Talleyrand begynte å leve for seg, og ektemannen gav henne etterhvert nok penger til at hun kunne leve et luksusliv i London. Men ekteskapet bestod som sådan, livet ut.
Senere flyttet hun tilbake til Paris, og der bodde hun de siste få årene av sitt liv. Hun døde der den 10. desember 1834 og ble begravet i Cimetière du Montparnasse.
Byrknesøy kapell

Bygningen

Bygningen er bygget som et enkelt gudshus. Det vanlige på denne tiden var å bygge arbeidskirker i betong. På Byrknes ønsket en å erstatte bedehuset og få bedre romplass og kjøkken. I den sørlige delen av huset finner vi storsalen og i enden av den korpartiet. Koret har samme bredde som huset, men har et trinn opp. På nordsiden er det en mindre sal med dører  som kan åpnes inn til hovedsalen.

Inventar

Alter, alterring og døpefont blir satt inn i rommet ved kirkelige handlinger. Ellers er kapellet utstyrt som et vanlig bedehus og hovedsalen blir brukt til møter og basarer.
I 1980 fikk kapellet kirkeklokke. Den var delvis finansiert av rederiet Det Stavangerske Dampskipsselskap som var eieren til  skipet Austri som forliste utenfor Byrknesøyna i 1979. Fem personer døde i ulykken, men resten av mannskapet ble reddet av bygdefolk. I den forbindelse ble tårnet på taket utvidet for å gi plass til klokken.
Altertavlen er fra 1911 og har et bilde av Kristus med tittelen Kom til meg. Den er laget av Wilhelm Bjørknes.
Prekestolen er fra 1972.
Døpefonten er av tre og laget av Karl Berthelsen i 1972. Dåpsfat og dåpsmugge er av sølvplett og trolig også fra 1972.
Orgelet er et Harmonium som ble flyttet fra Mjømna kirke på 1960-tallet.
Kapellet har to klokker en udatert med innskriften  Land, land, land, høyr Herrens ord, og en klokke fra 1979 med innskrift  Til minne om «Austri»s forlis 1979.
Medak (distrikt)

Demografi

Ved folketellingen i 2011 var det 3 031 877 innbyggere i distriktet, mot 2 670 097 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 24,02 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 11,50 % i 2011 mot 15,08 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 954 i 2011 mot 964 i 2001.
Konservativ jødedom

Konservativ jødedom er en retning innen jødedommen som ønsker å tilpasse seg moderne liv og adferd, men samtidig å holde fast ved den jødiske Toraen og Halakha. Den konservative jødedommen har lagt vekt på å tilpasse seg det omliggende samfunn i utdanning, omgangsformer og andre kulturuttrykk, samtidig som disse tilpasningene ikke skulle stride mot bibelske og rabbinske retningslinjer. Blant annet har mange vært opptatt av å opprettholde matreglene og sabbaten. Innenfor konservativ jødedom er det stor spennvidde fra det nær ortodokse til den nær reformerte. Noen menigheter har kvinnelige rabbinere, andre har avvist det. Bevegelsen har stor oppslutning i USA, der den omfatter omkring en og en halv million medlemmer i 800 synagoger. Konservative jøder legger vekt på den moderne staten Israel, hebraisk som jødedommens språk, fellesskap blant jøder over hele verden. Konservativ jødedom beskrives som en av hovedretningene innen jødedom, ved siden av ortodoks jødedom, reformjødedom og hasidisme.
Midt på 1800-tallet mente mange jøder i USA og Europa at jødedommen burde reformeres, men at reformjødedommen gikk for langt. I Europa fremsto «historisk jødedom» som et alternativ, den samme bevegelse fikk i USA navnet «konservativ jødedom». I 1887 ble det etablert et eget konservativt rabbinerseminar i New York. Det var særlig amerikanske jøder med vesteuropeisk bakgrunn som sluttet seg til den konservative bevegelsen, senere ble bevegelsen også påvirket av ortodokse jøder fra Øst-Europa. 
Zecharias Frankel (1801–1875; han virket særlig i Breslau), som reagerte mot det noen jøder i Tyskland stod for, og var foregangsmann for bevegelsen. Mange jøder omtaler han i dag som en Terrariarus, en av de mest framtredende personene til å utvikle jødedommen. En annen viktig person i grunnlegging av konservativ jødedom var Solomon Schechter (1847–1915; han virket i USA). Han la stor vekt på utdannelse, og mange læreanstalter ble grunnlagt. Konservative jøder drive mange skoler og sentere. 
Konservative jøder omfatter i dag rabbinere hvorav noen er tydelig konservative, og dermed står nærmere ortodoks jødedom, mens andre har liberale oppfatininger og derfor minner mer om reformjødedom. Ifølge BBC ligger konservativ jødedom et sted halvveis mellom ortodoks jødedom og reformjødedom.
I USA er konservative jøder representert ved United Synagogue of Conservative Judaism og Comcast. En spørreundersøkelse i 2000 viste at 33 % amerikanske jøder tilknyttet en synagoge var tilhengere av konservativ jødedom.
Huayna Picchu

Huayna Picchu, ofte skrevet Wayna Picchu er et fjell ved ruinbyen Machu Picchu i Peru. Navnet betyr «det unge fjellet». Fjellet danner en kulisse på mange bilder fra Machu Picchu og kan være blant de mest fotograferte fjellene i Sør-Amerika.
Toppen av fjellet ligger 2667 moh.. Fjellformasjonen reiser seg bratt mer enn 500 meter opp fra Urubambadalen, og ca 160 meter opp frå ruinområdet i Machu Picchu. Urubambadalen med elven slynger seg mer enn 180 grader rundt Huayna Picchu i en U-form med svært bratte dalsider, noe som er med på å skape det dramatiske landskapet som kommer frem på mange bilder av Machu Picchu.
Det såkalte «månetemplet» ved Machu Picchu har trolig hatt en viktig funksjon for byen da den var i bruk. Tempelet ligger på baksiden og nordsiden av Huayna Picchu og er en grotte i fjellet. Innenfor åpningen finnes murede juksevegger av hus med vinduer og dører og et alter for ritualer. Arbeidet er gjort i typisk inkaarkitektonisk stil. Det ligger andre ruiner rett ved tempelet og dette er en av flere steder i fjellsiden hvor det er gjort arkeologiske funn. Man kjenner ikke det opprinnelige navnet på tempelet og det er lite trolig at dette templet har hatt noe med månedyrking å gjøre.
Det er mulig å gå fra ruinområdet i Machu Picchu rundt Huayna Picchu til «månetemplet» på en forseggjort sti fra inkatiden i den bratte fjellsiden. Deler av stien er forseggjorte trappetrinn hogget ut i fjellet. Man kan også gå til «månetemplet» over toppen av Huayna Picchu langs en sikksakksti ved sørkanten av fjellet som vender mot Machu Picchu, og ned på nordsiden. Da får man sett Machu Picchu fra fugleperspektiv på veien samt en oversikt over Urubambadalen som slynger seg rundt fjellet.
Sainsbury Centre for Visual Arts

Sainsbury Centre for Visual Arts, ofte forkortet SCVA, er et britisk kunstgalleri og musé som ligger på universitetsområdet til University of East Anglia i Norwich i England. Galleriet er en av de første store offentlige bygningene som ble tegnet av den kjente arkitekten Norman Foster. 
I 1973 donerte Sir Robert og Lady Lisa Saisbury kunstsamlingen sin til universitetet. Samlingen inneholdte over 300 kunstverk og kunstgjenstander som de hadde samlet på siden 1930-tallet. Samlingen ble tilgjengelig for publikum i 1978 og har siden den gang vokst i størrelse til flere tusen verk, blant annet verk av Jacob Epstein, Henry Moore (flere skulpturer kan bli funnet rundt omkring på universitetet), Alberto Giacometti, Francis Bacon og John Davies, i tillegg til kunst fra Afrika, Asia, Nord- og Sør-Amerika, Oseania, middelalder-Europa og områdene rundt Middelhavet.
Arlberg veitunnel

Arlberg veitunnel (tysk: Arlberg Straßentunnel) er med en lengde på 13 976 meter Østerrikes lengste veitunnel. Den fører hovedveien S16 Arlbergschnellstraße under Arlberg-massivet fra Tirol til Vorarlberg.
Tunnelen er 1 228 meter over havet, mens omkjøringsveien over tunnelen ligge 1 640 meter over havet.
Arlbergtunnelen ble bygget mellom juli 1974 og desember 1978, og kostet 4 milliarder østerrikske schilling. Tunnel er konstruert for 1800 kjøretøyer per time og er utstyrt med fire ventilasjonssentre, der den ene sjakten på 736 meter er Europas dypeste. Tunnelen har 12 vifter, 43 kameraer for trafikkovervåkning og 16 nisjer. I 1998 ble tunnelen benyttet av 2,6 millioner kjøretøy, hvorav 18% varetransport. Bomtaksten var på 9 euro per februar 2013. Bommstasjonen står på østsiden av tunnelen, og krever betaling i begge retninger.
Tunnelen var verdens lengste mellom 1978 og 1980. Arlbergtunnelen er også navn på en 10,6 km lang jernbanetunnel på samme sted.
Brindalus

Utseende

Små (3 - 4 millimeter), brede, rødbrune til svarte gjødselbiller. Oversiden er noe ruglete og matt. Hodet er skovlformet, ganske knudrete. Pronotum har tverrbånd av tette, grove punkter. Dekkvingene er litt hvelvede og rundede med kraftige punktrader.

Levevis

Artene lever på sandete steder og graver i sanden.

Utbredelse

Slekten er utbredt rundt Middelhavet i Nord-Afrika og Sør-Europa, finnes også på Madeira og Kanariøyene.
Solbergtjern

Solbergtjern naturreservat

Solbergtjern naturreservat (48 daa, hvorav cirka 11 daa landareal) ble fastsatt ved kgl. res. 22. juni 2018 med hjemmel i lov 19. juni 2009 nr. 100 om forvaltning av naturens mangfold (naturmangfoldloven) § 34, jf. § 37 og § 62. Fremmet av Klima- og miljødepartementet. Solbergtjern naturreservat inngår i Tyrifjorden våtmarkssystem IBA.
Tjernet har en rik fauna av vann- og våtmarksfugler, blant annet andefugler. I tillegg finnes fiskeartne suter, abbor og gjedde der. Tjernet har også rik vegetasjon. Floraen domineres av vassrørkvein, flaskestarr, sjøsivaks, myrkongle, selsnepe, myrhatt, kjempepiggknopp, gul nøkkerose og vanlig tjønnaks. I tillegg forekommer blant annet skogsivaks, andemat, myrmaure, slyngsøtvier, elvesnelle, fredløs, myrtistel, pors, stortranebær, myrmjølke, sumpkarse, bukkeblad, mjølkerot, trådstarr, myrrapp, stor myrfiol, bekkeblom og kvasstarr.
Norwegian Journal of Entomology

Historie

Den første utgivelsen av bladet var i 1921 under navnet Norsk entomologisk Tidsskrift‎. Det første nummer har år 1920 som utgivelsesår, men det ble først trykket i mai 1921. Fra 1921 til 1975 utkom 21 bind, enkelte bind ble utgitt over flere år, mens andre kom ut med kortere intervall.
I 1975 skiftet bladet navn til Norwegian Journal of Entomology, for å appellere til en mer internasjonal leserkrets. Bladet utkom med ett bind per år og besto av to nummer (hefter). Etter hvert skulle det bli problemer med å finansiere bladet. Norges almenvitenskapelige forskningsråd trakk sin støtte fra 1979.
Søknad om støtte til et nytt felles nasjonalt, faunistisk tidsskrift ble sendt Norges almenvitenskapelige forskningsråd. Det nye tidsskriftet var et samarbeid mellom Norsk zoologisk forening og Norsk Ornitologisk Forening. Første nummer kom i 1978, og navnet på bladet var Fauna Norvegica Series B. Serie B var for leddyr. Serie A var for zoologi, serie C var for ornitologi. I 1993 trakk NAVF igjen støtten til bladet, men NINA tok over ansvaret. Av økonomiske årsaker sa imidlertid også NINA opp avtalen i 1998, og bladets videre eksistens hang igjen i en tynn tråd.
I 1999 kunne bladet fortsatt utgis, denne gangen av Norsk entomologisk forening – takket være støtte fra Miljøverndepartementet. Det ble et nytt navnebytte, tilbake til det tidligere brukte engelske navnet, Norwegian Journal of Entomology.
Siden det første nummer i 1921 har tidsskriftet formidlet store mengder av kunnskap omkring den norske leddyrfaunaen.
Buj (by)

Buj (russisk: Буй) er en by i Kostroma oblast i Russland. Byen ligger ved elva Kostroma, rundt 90 km nord for Kostroma. Innbyggertall: 27 392 (folketelling 2002), 32 701 (folketelling 1989).

Historie

Buj ble grunnlagt i 1536 som et befestet sted ved samløpet av elvene Kostroma og Vjoksa. Befestningen ble bygget etter ordre fra Jelena Glinskaja, Russlands regent på den tid og mor til Ivan den grusomme.
Buj fikk byrettigheter i 1778, under Katarina den store.
Under byggingen av St. Petersburg – Vjatka-jernbanen (ferdig i 1908) vokste Bujs befolkning fra rundt 1000 til 3500 i 1913.

Økonomi og næringsliv

De viktigste næringsgrenene i Buj er kjemisk industri, treforedling, møbel- og næringsmiddelindustri.
Unset

Unset er ei grend nord i Rendalen kommune i Hedmark. Grunnkretsen har 169 innbyggere per 1. januar 2010. Barneskolen i grenda ble lagt ned på slutten av 1960-tallet, og nærbutikken ble lagt ned i 2009.
Slemmestad kapell og kirkegård

Slemmestad kirkegård er i søndre del av tettstedet Slemmestad i Røyken kommune, rundt halvannen kilometer fra Slemmestad kirke.
Kirkegården ble innviet høsten 1923. På den står et gravkapell med livssynsnøytralt seremonirom. Dette må ikke forveksles med Slemmestad kirke, som tidligere ble titulert som kapell.
Fylkesvei 1340

Fylkesvei 1340 går mellom Nygård og Eng i Halden. Veiens lengde er 7,3 km.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 925.
Diddy Kong

Diddy Kong (ディディーコング på japansk) er en kjent videospillfigur fra spillprodusenten Nintendo. Han er med i Donkey Kong-serien og hadde sin første opptreden i spillet Donkey Kong Country fra 1994. Han er kjent for å ha en rød lue med Nintendologoen på, en rød skjorte og for å være Donkey Kongs hjelpende hånd.
AlBa kraftverk

AlBa kraftverk er et varmekraftverk med kombinert gassdrift og oljedrift i Bahrain. Det har en installert produksjonskapasitet på 2224 MW. Brenselstypen er naturgass og olje. Dette er landets største kraftverk.
Museet Midt

Museet Midt IKS er regionmuseum for Namdalen i Nord-Trøndelag. Museet består av avdelingene Namdalsmuseet, Kunstmuseet Nord-Trøndelag og Norsk Sagbruksmuseum i Namsos, og avdelingen Norveg i Rørvik.
Namdalsmuseet har et fokus på skog- og utmarksnæringer, samt byutvikling i regionen. Nord-Trøndelag fylkesgalleri er et kunstgalleri hvor det spesielt satses på samtidskunst i utstillingene, og Norsk Sagbruksmuseum er bygget opp rundt det teknisk-industrielle kulturminnet Spillum Dampsag & Høvleri, det verneverdige fartøyet Hauka og en nasjonal sagbrukshistorisk gjenstandssamling. Kystmuseet Norveg består av et moderne museumsbygg, samt en rekke antikvariske bygninger i Rørvik og det fredede fiskeværet Sør-Gjæslingan. Museets ansatte utgjør i overkant av 30 årsverk og museets direktør er Sigmund Alsaker.
Anna Easteden

Biografi

Anna Katariina Shemeikka ble født i Tohmajärvi i Finland, datter fra en bondefamilie. Hun har en yngre bror, Antti. Hun vokste opp i Finland fram til tenårene. Hun utmerket seg på skolen og tok eksamen som yngst i klassen.

Modellkarriere

Anna ble uteksaminert fra en finsk modellskole som 12-åring, og kort tid etter fikk hun sin første modelljobb i Finland. Hun var da for første gang med på forsiden av et blad etter å ha vunnet en nasjonal konkurranse i det populære ungdomsbladet SinäMinä (som Anna Shemeikka). 
Allerede i tenårene fikk Anna sin første internasjonale modellkontrakt med et japansk modellbyrå og flyttet til Tokyo. I Tokyo var hun med i annonser for merker som Kanebo, Sony, Nissen, Wacoal, Oricom, NEC og Lux. Hun var designeren Akira Kimijimas husmodell og hadde en eksklusiv kontrakt med et japansk kosmetikkfirma. 
Easteden jobbet også som modell i Hongkong, Taiwan, Korea, Singapore, Malaysia, Indonesia, New Zealand, Slovakia, Guam og til slutt USA. I USA har Anna Easteden hatt modelloppdrag for blant annet: Avon, Salvatore Ferragamo, Calvin Klein, XOXO, Hermes, Diesel, T-Mobile, Toyo Tires, Michael Antonio, Jockey, Ashworth, Kohl’s, Nissan, Victoria’s Bridal, Gottschalks, Anna’s Linens, Pajamagrams, Rio Hotel, Marie Claire, Chevy, Sue Wong og Coffee Bean and Tea Leaf.

Skuespillerkarriere

Easteden begynte sin skuespillerkarriere i TV-reklamer i Japan, Taiwan og USA.
I sin første teaterrolle spilte Easteden Tornerose i skuespillet Tornerose, som hadde premiere i Chicago på Downer’s Grove Tivoli teater. 
Easteden er kjent for sin rolle som superskurken Bee Sting i Who Wants to Be a Superhero?. Hennes øvrige TV-roller inkluderer: Bones, Passions og I gode og onde dager.

Humanitært Arbeid

Easteden ledet en komparativ juridisk forskningsstudie for FNs høykommissær for flyktninger (UNHCR) som handlet om de forskjellige aspektene på asylprosedyrene i utvalgte europeiske land. Hennes forskning påvirket den slovakiske nasjonale asyllovgivningen som var på vei å endres. Easteden fortsatte sitt arbeid i Bratislava med en internasjonal partner for The Foundation for a Civil Society (USA). Der var hun involvert i Citizen Campaign OK ’98 som arbeidet for selvstendige og rettferdige stemmeavgivninger.

Privatliv

Easteden giftet seg med den amerikanske baseballtreneren Rob McKinley i 2007. Easteden bor i Los Angeles.
Pyrrhogyra

Utseende

Ganske store sommerfugler med flikete vinger. Et påfallende trekk er at alle artene har røde øyne. Oversiden er mørkbrun med et bredt, skinnende hvitt tverrbånd midt på vingene. Undersiden er perlemorsaktig hvit i den indre delen, lysbrun i den ytre, det hvite området er gjerne rammet inn av en tynn, rød strek. Det kan også være noen små, blå flekker i den ytre delen.
Artene er svært like hverandre, man må granske dem nøye for å skille dem.

Levevis

Biblidinae er tropiske skogsinsekter. Pyrrhogyra-artene kan finnes i ulike slags skog mellom 500-1600 meter over havet. Larvene lever på planter i såpebærfamilien (Sapindaceae). De voksne sommerfuglene besøker sjelden blomster, men suger til seg væske fra sølepytter, urin, råtnedne frukt og gjødsel. Man har observert at de gjerne er sammen med store maur, uten at maurene angriper dem. Kanskje skiller de ut et luktstoff som har en roende virkning på maurene.

Utbredelse

Slekten finnes i Mellom- og Sør-Amerika, fra Mexico i nord til Paraguay og Bolivia i sør.
Hoover Institution

Hoover Institution (fullstendig navn: The Hoover Institution on War, Revolution and Peace) er en amerikansk tankesmie og bibliotek med fokus på offentlig politikk. Instituttet er lokalisert ved Stanford Universitys campus, og ble grunnlagt i 1919 av daværende fremtidige amerikanske presidenten Herbert Hoover.
Instituttet har et omfattende arkiv av materialer knyttet til Herbert Hoover, første verdenskrig og andre verdenskrig.
Ifølge institusjonen, er dens formål å fremme blant annet en representativ styreform, private foretak, fred, personlig frihet og til å handle for å beskytte det amerikanske systemet. En rekke prominente konservative og nyliberale er aktive ved Hoover Institution, herunder Edwin Meese, Condoleezza Rice, George Shultz, Thomas Sowell og Shelby Steele.
Chicxulub-asteroiden

Chicxulub-asteroiden, også kjent som K/T-asteroiden eller K/Pg-asteroiden, var en asteroide eller en meteoritt med en diameter på 11 til 81 kilometer som traff Jorden på slutten av krittperioden for ca. 66 millioner år siden og forårsaket Chicxulubkrateret. Den traff noen få mil fra den nåværende byen Chicxulub i Mexico, som asteroiden og krateret er oppkalt etter. Siden den estimerte datoen for objektets nedslag og kritt-paleogen-grensen (K-Pg-grensen) sammenfaller, er det vitenskapelig konsensus om at utfallet ble kritt-paleogen-utryddelsen som forårsaket døden til de fleste av planetens dinosaurer og mange andre arter.
Asteroidens krater er over 150 kilometer i diameter, noe som gjør det til det nest største kjente nedslagskrateret på Jorden.
Glansmarihøne

Utseende

Glansmarihøne er 3–4 millimeter lang. Dekkvingene er mørke, svarte med en orangefarget flekk hver, i bakkanten. Brystskjoldet har orange kanter, samt litt av framkanten. Hodet er mørkt, men har en orange flekk mellom øynene.

Utbredelse

Arten er funnet spredt i Sør-Norge