Daidalos

Daidalos (gresk: Δαίδαλος, Daidalos i betydningen «kyndig eller slu håndverker»; etruskisk Taitale) var i henhold til gresk mytologi og sagn en dyktig håndverker og kunstner. Han er far til Ikaros og Iapyx, og onkel til Perdix. Daidalos er i dag særlig kjent for sagnet hvor han var fanget på Kreta sammen med sin sønn Ikaros, men flyktet ved hjelp av vinger som han hadde laget. Men sønnen fløy for nær solen, og voksen på vingene smeltet slik at han falt i havet og druknet.

Familie

Hans slekt ble gitt ved et senere tillegg til myten, noe som skaffet ham en far i enten Metion, Eupalamos  eller Palamaon, og en mor, enten Alkippa, Athene, Ifinoe  eller Frasimede. Daidalos hadde to sønner: Ikaros  og Iapyx, sammen med en nevø som het Perdix.
Athenerne overtok den kretiske Daidalos og gjorde ham født i Athen, sønnesønn av oldtidens kong Erechteus som flyktet til Kreta etter å ha drept sin nevø. I tidens løp ble det lagt til andre fortellinger om Daidalos. På 1800-tallet e.Kr. kombinerte den amerikanske forfatteren Thomas Bulfinch disse sammen en enkelt synoptisk syn på materialet som Andrew Stewart har karakterisert som et «historisk uregjerlig sammensurium av ‘bevis’, tungt sammenføyd med athensk kulturell sjåvenisme.»

Labyrinten

Daidalos er først nevnt av Homer som skaperen av en bred danseplass for Ariadne. Han konstruerte også labyrinten på Kreta hvor uhyret Minotauros, delvis menneske, delvis okse, ble oppbevart. I fortellingen om labyrinten som grekerne fortalte ble den athenske helten Thesevs utfordret til å drepe Minotauros, og fant sin veg gjennom labyrinten ved hjelp av Ariadnes tråd. Daidalos' opptreden hos Homer er i en utvidet lignelse, «opplagt ikke Homers oppfinnelse,» har Robin Lane Fox observert: «han er et punkt for sammenligning og slik har hans tilhørighet i fortellingene slik tilhørerne allerede gjenkjenner.»  Fra bronsealderens Kreta finnes en inskripsjon, da-da-re-jo-de, som blitt lest som en referanse til et sted ved Knossos, og et sted for dyrkelse.
Daidalos og hans sønn flyktet fra Kreta ved hjelp av vinger bygd av fjær. De hadde passert Samos, Delos og Lebynthos da gutten Ikaros glemte seg selv og steg opp mot solen. Den varme solen varmet opp voksen som holdt fjærene sammen, og de falt av. Ikaros falt i havet og druknet. Hans far gråt, bittert klagde han over sin eget håndverk, og kalt øya nær det stedet hvor Ikaros druknet for Ikaria i minne om sin sønn.
Et tidlig bilde av en Daidalos med vinger opptrådte først på en etruskisk kopp en gang rundt 630 f.Kr. og ble funnet ved Cerveteri (i antikken kalt Caere). Den bevingede figuren nevnt som Taitale opptrår på den ene siden av koppen, på den andre siden unik i par med Metaia (greske Medeia). Å knytte disse to mytiske figurene sammen er uten parallell, slår Robin Lane Fox fast. «Forbindelsen var antagelig basert på deres usedvanlige, mirakuløse håndverk. Magisk kunne Daidalos fly, og magisk var Medeia i stand til foryngre det gamle (scenen på koppen synes å vise henne gjøre nettopp dette).»  Den etruskiske koppen viser at sagnet om Daidalos var velkjent i vest.

Daidalos og Perdix

Daidalos var så stolt av hva han hadde oppnådd at han ikke kunne utstå tanken på en rival. Hans søster hadde plassert sin sønn, navngitt ulikt som Perdix, Talos, eller Kalos, i hans omsorg for å bli undervist i de mekaniske kunster. Han var en begavet lærd og viste imponerende bevis på kløktighet. Ved å spasere langs kysten plukket han opp ryggraden til en fisk, og i henhold til Ovid, etterlignet han den. Han tok et jernstykke og skar hakk på langs kanten, og således fant han opp sagen. Han la to jernstykker sammen, klinket dem sammen i den ene enden og gjorde de to andre endene spisse, og således fant han opp kompasset.
Daidalos ble derimot sjalu på sin nevøs prestasjoner at han grep en mulighet. Da de to var sammen en dag på Akropolis i Athen, spurte Perdix sin onkel om hvordan hans sønn Ikaros hadde dødd. Daidalos, som ikke kunne snakke om dette, tok en av sine mekaniske leketøy som han hadde arbeidet med og kastet den utenfor klippekanten. Perdix, som ville redde leketøyet, strakte seg ut og falt utenfor og i døden. Mens han falt ble han sett av Athene, gudinnen som favoriserte skarpsindighet, og hun endret hans skjebne ved å forvandle ham til en fugl som var oppkalt etter ham, perdix, rapphøne. Denne fuglen ville ikke sitt rede i trær, heller ikke fly høyt og luftig, men bygde reder i hekker, og som husket at han hadde falt utenfor klippen, unngikk høye steder.
For denne forbrytelsen ble Daidalos dømt og forvist. For alltid å minne ham om hans forræderi, merket Athene ham med bildet av en fugl slik at han aldri skulle glemme den synd han hadde begått.

Daidalos og Ikaros

Den mest kjente litterære fortellingen som forklarer Daidalos' vinger er av sen opprinnelse og kommer fra den romerske forfatteren Ovid. I hans bok Metamorfoser  ble Daidalos stengt inne i et tårn for å forhindre at hans kunnskap om labyrinten skulle bli kjent for andre. Han kunne ikke forlate Kreta sjøvegen da kongen holdt streng vakt over alle skip, tillot ingen å seile uten å bli nøye gjennomsøkt. Ettersom Minos kontrollerte vegene over land og hav, begynte Daidalos å konstruere vinger for seg selv og sin sønn Ikaros. Han knyttet fjær sammen midt på med tråder og festet dem i enden med voks slik at de til sammen ble lik vingene til en fugl. Da arbeidet var gjort, svingte han vingene og fant seg selv svevende oppover og hang ventende og balanserende i luften. Deretter utstyrte han sin sønn på samme vis og lærte ham hvordan han kunne fly. Da begge var klare til å ta av, advarte han sin sønn om ikke å fly for høyt da varmen fra solen ville smelte voksen, og heller ikke for lavt da havets skum ville gjøre fjærene bløte.
De hadde passert øyene Samos, Delos og Lebynthos da gutten glemte seg selv og begynte å stige oppover mot solen. Den skinnende solen myknet voksen som holdt fjærene sammen og de falt av. Ikaros falt i havet og druknet. Hans far skrek ut, bittert gråt han over sin egen kunstart, og kalte landet nær stedet hvor Ikaros falt i døden for Ikaria som minne om sin sønn.
Et tidlig bilde av den bevingende Daidalos finnes på en etruskisk mugge fra rundt 630 f.Kr. og som er blitt funnet ved Cerveteri. Avbildningen viser den bevingende Taitale på den ene siden av krukken og på motsatt side sammen med, meget spesielt, Metaia (Medea): «dets forbindelse med disse to mytiske figurer er uten parallell,» har forskeren Robin Lane Fox slått fast. «Forbindelsen var antagelig basert på deres usedvanlige, mirakuløse kunstarter. Magisk kunne Daidalos fly, og magisk var Medea til foryngre de gamle (scenen på krukken synes å vise henne å gjøre akkurat dette).»  Det etruskiske bildet demonstrerer at fortellingen om Daidalos allerede var velkjent i vest.

Sicilia

Lengre mot vest, Daidalos ankom trygt til Sicilia og kom inn under beskyttelse av kong Kokalos av Kamikos på øyas sørkyst. Der bygde han et tempel for Apollon, og hengte opp sine vinger som et offer for guden. I en nyvinning av Vergil,
fløy Daidalos isteden til byen Kumae i Italia, og grunnla sitt tempel der framfor på Sicilia. Lenge senere møtte Vergils helt Aineias de skulpturerte gulldørene til tempelet.
I mellomtiden søkte Minos etter Daidalos ved å reise fra by til by ved å spørre en gåte. Han presenterte et spiralskjell og spurte om noen kunne trekke en tråd gjennom det. Da han nådde fram til Kamikos, og kom med den samme oppgaven, visste kong Kokalos at Daidalos ville være i stand til å løse gåten. Han sendte bud etter den gamle mannen, som knyttet tråden til en maur som ble lokket av en dråpe honning i den ene enden til å gå gjennom skjellet og trekke tråden etter seg. Minos visste da at Daidalos var ved hoffet til Kokalos og forlangte ham utlevert. Kong Kokalos greide å overbevise Minos om at først måtte han ta et bad, og der ble han drept av kongens døtre. I en del versjoner er det Daidalos selv som heller varmt vann over Minos før han dreper ham.
Anekdotene er imidlertid litterære og av sen dato. I opphavsmytene til den greske kolonien Gela, grunnlagt på 680-tallet f.Kr. på sørvestkysten av Sicilia er det bevart en tradisjon at grekerne hadde tatt kultbildene som var utarbeidet av Daidalos fra sikanere, den opprinnelige ikke-greske befolkningen der.

Oppfinneren

Slike anekdotiske detaljer som disse var broderinger i Daidalos' omdømme som en oppfinner i mange kunstarter. I Naturalis Historia av Plinius den eldre 
er han kreditert med å ha oppfunnet snekkeryrket, «og med den sagen, øksen, loddesnor, drillen, limet og gelatin» (fiskelim). Geografen Pausanias i sine reiser rundt i Hellas har tilskrevet Daidalos en rekke arkaiske kultfigurer gjort i tre (se Xoanon) som imponerte ham: «Alle disse arbeidene til denne kunstneren, skjønt noe besynderlig å se på, hadde uansett et strøk av det guddommelige i seg.» 
Daidalos ga sitt navn, eponymt, til enhver gresk håndverker eller oppfinner, og til mange greske anordninger som representerte fingernem dyktighet. Ved Plataiai var det en festival, Daedala hvor et midlertidig alter av tre ble utformet, og skulpturell utforming ble gjort fra et eiketre og oppkledd i brudeklær. Det ble fraktet i vogn, med en kvinne som symboliserte brudepike. Bildet ble kalt for Daedale og det arkaiske ritualet ga en forklaring via en hensiktsmessig myte.
I den senere romantiske periode på begynnelsen av 1800-tallet ble Daidalos fremmet som den klassiske kunster, den dyktige, voksne håndverkeren, mens Ikaros symboliserte den romantiske kunstner, den uimotsagte prototypen av klassisk kunstner, hvis heftige, lidenskapelige og opprørske natur, foruten hans utfordring og trass av formelle estetiske og sosiale konvensjoner, som til sist kan vise seg å være selvdestruktivt. Den litterære figuren Stephen Dedalus i James Joyces Portrett av kunstneren som en ung mann (1916) framstiller hans framtidige kunstner-jeg som «en bevinget form som flyr over bølgene [...] en hauklignende man flyr mot solen over havet, en spådom av slutten han hadde blitt født for å tjene.»