Panjandrum

Panjandrum, også kjent som The Great Panjandrum var et massivt rakettdrevet «kjøretøy» (våpen) ladet med eksplosiver, konstruert av britiske militære under andre verdenskrig. Det var en av en av en rekke svært eksperimentelle prosjekter, inkludert Elias og Pinnsvin som ble utviklet av det britiske Admiralitet's direktorat for
utvikling av diverse våpen (DMWD) i de siste årene av krigen. Panjandrum ble aldri brukt i kamp.

Utvikling

DMWD var blitt bedt om å komme opp med et våpen som kunne trenge gjennom en 3 meter høy og 2,7 m tykk betongmur som utgjorde en del av Atlanterhavsvollen. Det ble videre angitt at enheten skulle landsettes fra et landingsfartøy,
da det var svært sannsynlig at strendene ville bli en blodig slagmark for alle som forsøkte å sloss der. Sekondøytnant Nevil Shute beregnet at over et tonn eksplosiver ville være nødvendig for å sprenge en åpning i en slik mur til at en stridsvogn kunne komme gjennom. En slik mengde eksplosiver ville være et betydelig problem, og en av de forslag som ble diskuteres til slutt resulterte i bygging av prototypen «Great Panjandrum». Den foreslåtte enheten (eller våpenet) var sammensatt av to hjul, tre meter i diameter, 30 cm bredt med en sentral trommel fylt med eksplosiver. Den skulle drives et sett med korditraketter festet til hvert hjul, i hjulenes felger. Det ble spådd at når den ble sjøsatt (landsatt) og fylt med to tonn sprengstoff ville Panjandrum kunne oppnå hastigheter på rundt 97 km/t og rase gjennom alle hindringer for å nå sitt mål. Navnet «Great Panjandrum» ble valgt av Shute etter Samuel Footes berømte tulleavsnitt i en av hans bøker hvor Grand Panjandrum i den avsluttende linje sier «til det kruttet renner ut av hælene på støvlene hans».

Testing

Prototypen ble i all hemmelighet bygget i Leytonstone og transportert for nattesting på strendene ved Westward Ho, Devon. Men da hemmeligholdet rundt prosjektet sprakk og stranden ble valgt som testområde, ble det også et populært reisemål for turister, og fra den første den testen 7. september 1943 og utover, ble alle tester sett av mange sivilister, tiltross for alle advarsler om faren ved våpenet. Da intet annet likner Panjandrum som noen gang hadde blitt bygget før, begynte testene med forsiktighet fra 7. november 2014, ble bare en håndfull cordite raketter ble festet til hjulene, og nyttelasten ble simulert med en tilsvarende vekt av sand. Da Shute ga signalet, ble rakettene antent og Panjandrum slynget seg forover, ut av landgansfartøyet som ble brukt som en utskyingsplattform, og mot stranda, før en rekke raketter på høyre hjul sviktet, mastodonten skjente ut av banen. Flere andre andre forsøk med flere og flere raketter, men ved hver anledning mistet Panjandrum kontrollen før den kom til stranden.
Etter fiksing og triksing med prosjektet i ytterligere tre uker ble Panjandrum utstyrt med over sytti cordite raketter og et stabiliserende tredje hjul. Da den ble avfyrt,, raste den mot kysten skimmet strandkanten før den raste mot havet. En rekke av de 12 kilos raketter pisket vilt over hodene på et samlet publikum eller eksploderte under vann. Til tross for disse feil, Shute og hans team holdt ut, tok det tredje hjulet og festet stålkabler til de gjenværende to hjul som en slags form for kontroll. Panjandrum viste seg imidlertid å være for kraftig, slet av kabler og pisket dem tilbake til stranden. Flere uker ble brukt til å teste alle tenkelige variabler, fra tykkere kabler til tyngre rakett-fester uten å lykkes, før DMWD ga melding om at våpenet bare var nødvendig for å trenge inn i fiendens første forsvarslinjer. Med en viss grad av tillit ble siste en siste prøve planlagt til januar 1944, i front av en rekke Navy offiserer og forskere, så vel som en offisiell filmfotograf.

Gjenoppbygging

I anledning av 65-års jubileet for invasjonen i Normandie ble en kopi bygget og satt på den opprinnelige stranden i Devon. Hjulet, bestilt av den lokale Appledore Book Festival var 1 m høyt og 90 cm bredt og lastet med fyrverkeri i stedet for eksplosiver, disse var lavet av Skyburst i Bristol. Det var forventet at den ville fare 500 meter med en hastighet på opptil 24 km/t i tilfelle den for i en rett linje, men den gikk bare for 50 meter før den stoppet. En video av arrangementet kan sees  på YouTube. Neil Downie har beskrevet den vitenskapelig og byggingen av denne Turbo Panjandrum, som var drevet av to eller flere høy effektive elektriske motorer med propeller som var festet til et par store sykkelhjul. Turbo Panjandrums laget av forskjellige lag har også konkurrert mot hverandre.