google/wiki40b huggingface dataset:
Brasils politiske system

Grunnloven

Den nåværende grunnloven i Brasil er den syvende i rekken og ble vedtatt den 5. oktober 1988. Makten er tredelt i en lovgivende, utøvende og og en dømmende del. Loven gir omfattende fullmakter til de føderale myndighetene. Loven er større enn en tradisjonell grunnlov, da den behandler tema som er infrakonstitusjonelle i andre land (skatter og sosiale støtteordninger).
Landet har direktevalg på president og visepresident, som velges på samme stemmesedel og som sitter i 4 år. På midten av 1990-tallet ble det vedtatt en grunnlovsendring som gjør det mulig for presidenten å stille til gjenvalg, slik at han kan fungere for en periode på til sammen åtte år.

Partier

Den Demokratiske Bevegelse (PMDB), Brasils Arbeiderparti (PTB), Brasils Sosialdemokratiske Parti (PSDB), Brasils Sosialistparti (PSB), Brasils Progressive Parti (PPB), Kommunistpartiet i Brasil (PcdoB), Det Demokratiske Arbeiderparti (PDT), Den Liberale Front ( PFL), Det Liberale Parti (PL), Det Populære Sosialistparti (PPS), Arbeidernes Parti (PT)

Utøvende makt: Presidenten

Presidenten har omfattende makt, og er leder både for landet og regjeringen. Det er også han som utpeker regjeringen. I perioden 2003–2011 var Luiz Inácio Lula da Silva Brasils president mens José Alencar Gomes da Silva var visepresident. Brasil fikk 1. januar 2011 sin første kvinnelige president, Dilma Rousseff. Hun ble avsatt, og 12. mai 2016 overtok Michel Temer embedet. I oktober 2018 ble Jair Bolsonaro valgt til president for perioden som begynner i januar 2019.

Dømmende makt: Domstolene

Brasils domstoler er organisert i delstatlige og føderale domstoler med ulike jurisdiksjoner. I tillegg har man en Høyesterett.
Norðoyar

Norðoyar eller Norðuroyggjar (dansk: Norderøerne) er en landsdel på Færøyene. Den 1. januar 2015 hadde Norðoyar 5 855 innbyggere, hvorav 4 607 i byen Klaksvík, og resten fordelt på 18 bygder.
Norðoyar ligger øst for Eysturoy, og omfatter de seks nordøstligste øyene, Borðoy, Viðoy, Svínoy, Fugloy, Kunoy og Kalsoy, på til sammen 241 km². Den største av disse er den 96 km² store Borðoy, som de andre øyene omkranser. Regionens tyngdepunkt er byen Klaksvík på Borðoy. På Norðoyar finnes også øyrikets nordligste bebyggelse, Viðareiði på Viðoy. 41 km² store Viðoy er den nordligste av Færøyene og den nest største av Norðoyar, og skilles fra Borðoy ved Hvannasund.
Norðoyar oppstod som et tinglag i middelalderen. Tinget ble holdt ved dagens Klaksvík. Norðoyar utgjør et eget syssel. Siden 2010 har syslene Norðoyar og Eysturoy utgjort egne rettskretser, men et felles politidistrikt.
Norðoyar er inndelt i et østlig og et vestlig prestegjeld i Fólkakirkjan. Det østre prestegjeldet omfatter sognekirkene Viðareiði, Hvannasund, Svínoy, Hattarvík og Kirkja. Det vestre prestegjeldet omfatter sognekirkene Klaksvík, Árnafjørður, Kunoy, Mikladalur og Húsar. Den 1. januar 2015 var ca. 64 % av befolkningen i hvert av prestegjeldene medlemmer av kirken. Det er et stort frikirkelig innslag i kristenlivet på Norðoyar.
Norðoyar er inndelt i kommunene Fugloy, Húsar, Hvannasund, Klaksvík, Kunoy og Viðareiði.
Mellom 1854 og 2008 utgjorde Norðoyar en valgkrets til Lagtinget.
Hillsboroughbukta

Hillsboroughbukta er ei havbukt på sørkysten av Prince Edward Island, Canada. Bukta ligger ut mot Northumberlandstredet. Elvene Hillsborough, North og West renner ut i bukta der provinshovedstaden Charlottetown ligger. Tre firedeler av lengden til elva Hillsborough er påvirka av tidevannet i bukta.
Antonio McKay

Olympiske leker

McKay sitt gjennombrudd kom med bronsemedaljen under OL 1984 i Los Angeles, med tiden 44,71. I samme mesterskap var han på gullaget på 4 x 400 meter. I OL fire år senere ble det en ny seier på 4 x 400 meter.

Innendørs-VM

Han har to gullmedaljer fra innendørs-VM på 400 meter (1987 og 1989), samt sølvmedalje på langstafetten fra 1991.
Raskuporis-viken

Raskuporis-viken (bulgarsk: залив Раскупорис, Zaliv Raskuporis; engelsk: Raskuporis Cove) er en 1,77 km bred vik og rundt 700 meter dyp ved sørkysten av Byershalvøya på øya Livingston Island som er en av øyene i Sør-Shetlandsøyene i Antarktis. Den er vest for Sevar Point og øst for Devils Point, og er knyttet til Osogovobukten i nordvest ved Hell Gates («Helvetesportene»), en 20 meter bred passasje.
Viken er oppkalt etter oldtidskongen Raskuporis av Trakia, 48-41 f.Kr.

Lokalisering

Raskuporisviken er lokalisert 62°40′25″S 61°09′43″V. Britisk kartlegging i 1968, spansk i 1993 og bulgarsk i 2009.
Fantoft stavkirke

Fortun-kirken

Kirken ble opprinnelig bygget omkring år 1150 og sto i Fortun i Sogn. Konsul Fredrik G. Gade kjøpte middelalderdelen av kirken og flyttet den deretter i deler og gjenoppbygget den på Fantoft i 1883. Arbeidet ble ledet av konservator Anders Lorange. Han overvåket arbeidet da kirken ble tatt ned og ført med båt til Bergen. Det ble brukt tømmermenn fra Sogn og utenom Lorange var Joakim Mathiesen arkitekt. Fortunkirken var blitt forandret en del i tidens løp og hadde fått et nytt kor av lafteverk, og den hadde et vesttårn fra 1600-tallet. Men på Fantoft ble alle senere tilføyelser utelatt og kirken ble rekonstruert slik man trodde den hadde vært opprinnelig. De delene som manglet ble laget slik en trodde de hadde vært og med andre stavkirker, spesielt Borgund stavkirke som modell. I 1940 dokumenterte arkitekt Kristian Bjerknes at rekonstruksjonen var basert på flere feiltolkninger.
Henrik Ibsen passerte kirken i 1862 på tur gjennom Fortundalen..

Brann og rekonstruksjon

Den 6. juni 1992 brant kirken nesten ned til grunnen. Det som stod igjen var rester av skjelettet, uten noen bæreevne. Mistenkt i saken var Varg Vikernes. Det ble straks kunngjort at en ny stavkirke skulle gjenoppbygges. Senere brant også en garasje som oppbevarte delene av kirken som var blitt reddet under brannen.
Arkitektene J. L. Andersen og K. H. Irgens ledet arbeidet med gjenoppbyggingen av stavkirken. Prosjekt- og byggeledelse ble utført av ing. Egil O. Laastad. Kirken ble oppført som en tilnærmet identisk replika av den brente rekonstruksjonen, men ikke utført prosessuelt autentisk. Gjenoppbyggingen var en utfordring for byggmester og tømrer ettersom det ikke var blitt bygget stavkirker i Norge på mange hundreår, og den eksisterende byggekunnskapen var beskjeden. De fleste bygningsdelene ble også laget på stedet etter oppmålinger og eksisterende tegninger. Det ble brukt tømmer fra Kaupanger i den nye kirken.
Krusifikset i koret er skåret ut av Sven Valevatn og malt av Solrun Nes. Det var svært lite som kunne brukes fra den gamle kirken, men en ønskestein, muligens en relikvie, som finnes i den ene veggen og korset på alteret skal være fra den opprinnelige kirken. Det var heller ikke mulig å rekonstruere veggmalerier som var i kirken før brannen.
Nåværende eier, familien Horn, bekostet gjenoppbyggingen av den nye stavkirken som ble fullført og vigslet i 1997.
Utenfor kirken står et steinkors fra Tjora på Sola. Korset som står utenfor Bergen Museum kommer også derfra.
Saltsjö-Duvnäs

Saltsjö-Duvnäs er et villaområde ved Skurusundet på Sicklaön i den midterste delen av Nacka kommune i Stockholms län, Sverige. Duvnäs har røtter tilbake til middelalderen og flere verdifulle gårdsbygninger og enkelte eldre hus fra 1700- og -1800-tallet er bevart. Saltsjöbanans stasjon i Duvnäs ble åpnet i 1893, noe som åpnet opp for villabebyggelsen som siden da har preget området. Blant villaene finnes mange vel bevarte eksempler på påkostede bygninger fra 1910- og 1920-tallet, og Duvnäs anses som et kulturhistorisk meget interessant villaområde. Nord for Saltsjö-Duvnäs ligger de nyere boligområdene Duvnäs utskog, Ekängen og Skuru.
Iii (Haag)

iii (instrument inventors innitiative) er et nederlandsk forskningsinstitutt for musikk og lyd og senter for eksperimentell musikk i Haag. Huset brukes som kombinert studio og konsertlokale.
iii rommer produksjons- og visningslokaler for musikk fra et bredt spekter av kunstarter. Siden 2013 har iii arrangert konserter.
Hauk (navn)

Betydning

Hauk er en norsk form av det norrøne navnet Haukr, som også er navnet på fuglen hauk.

Navnedag

Hauk har navnedag 17. november.
Himmelblomsttreets muligheter

Himmelblomsttreets muligheter (Himmelblomsttreet i Cappelen Damm-utgave 2008) er en roman fra 1995 av den norske forfatteren Gert Nygårdshaug. Dette er andre bok i kvintologien som starter med Mengele Zoo og fortsetter med Afrodites basseng, Chimera og Zoo Europa.

Handling

Historien handler om Jens Oder Flirum fra Flirumbygda i Norge. I ung alder blir han dømt for mord, og når det viser seg at dommen var feil, får han 23 millioner kroner i erstatning fra Staten. Jens Oder begynner en reise gjennom Europa, før han setter kursen videre mot regnskogen i Amazonas. Her bruker han store deler av erstatningen fra Staten på å etablere en forskningsstasjon inne i regnskogen hvor man skal samle og registrere alt av planter i hele verden. Jens Oder flytter dypt inn i regnskogen for å begynne selve innsamlingen av plantene.
Senere vender Jens Oder, eller «Senhor Yenso», tilbake til Europa på dramatisk vis for å gjennomføre en storstilt «renselse» av det europeiske kontinentet. I Europa kommer Jens Oder i kontakt med vitenskapsmannen Stephen Weduku Eagleking (som for øvrig er lenket til rullestolen sin), som kan gi Jens Oder den siste brikken som er nødvendig for å gjennomføre den store planen.

Tematikk

Boken tar opp temaer som miljøvern, nord-sør-konflikt og imperialisme, og har en meget kritisk holdning til den europeiske tankegang og væremåte. Figuren «Mino», som ble introdusert av Nygårdshaug i boken Mengele Zoo, dukker også opp i denne boken.
Den nordiske stridsgruppe

Nordic Battlegroup (NBG) er en flernasjonal bataljonsstridsgruppe bestående av militære styrker fra Sverige, Finland, Norge, Irland og Estland. NBG utgjør en av Den europeiske unions 15 bataljonsstridsgrupper og vil stå i beredskap fra 1. januar 2008 til den avløses av en spansk stridsgruppe i juni.
I likhet med EUs andre bataljonsstridsgrupper er formålet med NBG å være et verktøy for EU, primært for å være først på plass ved hendelse av konflikt eller annen krise. Innen 10 dager etter at beslutningen er tatt skal NBG kunne være på plass.
Forbandet består av omkring 2 800 soldater: 2 300 fra Sverige, 200 fra Finland, 150 fra Norge, 80 fra Irland og 50 fra Estland. Den største avdelingen, en bataljon av mekanisert infanteri, utgjør kjernen i stridsgruppen. Hovedkvarter og garnison ligger i Enköping i Sverige.
Peder Hansen Resen

Bakgrunn

Etter en utdannelse gitt av privatlærere begynte bispesønnen i 1641 på Vor Frue skole og i 1643 på Københavns Universitet. I 1645 bestod han den teologiske eksamen. I 1647 begav han seg til utlandet. Han oppholdt seg i fire år i Leiden i Nederlandene og studerte der rettsvitenskap og filologi. I 1651 dro han til Paris for noen måneder, og så til Orléans. Derfra reiste han gjennom Frankrike og Spania. Bare fryktet for å bli tatt til fange av «tyrkerne» avholdt ham fra å legge ut fra Gibraltar til Afrika. På hjemreisen var han gjennom Sør-Frankrike og kom via Genova til Padova.

Karriere

Resen tok 1653 juridisk doktorgrad i Padova og ble professor i sedelære i 1657 samt i jura i 1662. Han ble i 1664 borgermester og i 1672 president i København, i 1669 dessuten høyesterettsassessor. Årene 1680-81 medvirket Resen til den endelige revisjonen av Danske lov. Han ble adlet i 1686. 
Som forfatter er han kjent ved den ukritiske men underholdende Kong Frederik den andens krönike (1680), hvortil forarbeider var foretatt av Claus Christoffersen Lyschander. Men han ledet dessuten utgivelsen av flere gamla danske lover, Snorres Edda, og Völuspá og Hávamál  og de av den islandske studenten Guðmundur Andrésson bearbeidede delene av Den eldre Edda samt av Andréssons islandsk-latinske ordbok (1683). 
Derimot ble han aldri ferdig med sitt eget hovedverk, Atlas danicus, som han hadde begynt på allerede i 1666; bare et par avdelinger (Samsø og København) ble utgitt 1675-77. 
Bildene ble stukket i kopper, men platene ble ødelagt sammen med hans samlinger i 30 foliobind, da universitetsbiblioteket, som de var blitt skjenket til, brant i 1728. Bare noen avskrifter av hans bearbeidelser og plansjene er i behold.

Ekteskap

Peder Hansen Resen hadde giftet seg 8. juli 1655 i København med Anna Meier, som han levde med i barnløst ekteskap. Hun var født i 1625 i Itzehoe, der hennes far, Heine Meier, var en respektert forretningsmann. Anna var enke etter Michael von Uppenbusch (død 1645 som toller i Glückstadt) og Poul Duus (død 1654). Hun overlevde også Rese, og døde i desember 1689.
Tolga skole

Tolga skole er en norsk grunnskole med klasser fra 1. til 10. trinn. Skolen er en av to skoler i Tolga kommune, den andre er Vingelen skole med 1.-7. trinn. Elevene som går de 7 første årene i Vingelen starter 8. klasse på Tolga. Det går ca. 180 elever ved Tolga skole med klasser med mellom 10 til 35 elever. Skolen har flere ganger de siste årene markert seg i nasjonale prøver og under mattekonkurransen KappAbel.
Xigazê (Xigazê)

Xigazê, eller Shigatse, (forenklet kinesisk: 日喀则; tradisjonell kinesisk: 日喀則; pinyin: Rìkāzé; tibetansk: གཞིས་ཀ་རྩེ་ ; Wylie-translitterasjon: Gzhis-ka-rtse) er en by og et bydistrikt i prefekturet Xigazê i den autonome region Tibet. Det er Tibets nest største by etter hovedstaden Lhasa.
Byen ligger der elvene Yarlung Zangbo (Yar-lung Gtsang-po) (eller Brahmaputra) og Nianchuhe (年楚河) møtes. Aigatse var hovedstad for den gamle tibetanske provinsen dBus-gTsang (Ü-Tsang).
Befolkningen i Shigatse var på 91 293 innbyggere i 1999.
I den bymessig oppbygde bebyggelse bodde det da 46 060 personer.
Populære besøksmål er klosteret Trashilhünpo, som er Panchen Lamas tradisjonelle sete, og Samdrubtse Dzong, eller Shigatse dzhong, en borg som er blitt restaurert mellom 2005 og 2007. Det arrangeres av og til utflukter mot Mount Everest.

Samferdsel

Kinas riksvei 318, en av Folkerepublikken Kinas lengste hovedveier, går gjennom området. Den begynner i Shanghai og går blant annet innom Wuhan og Chengdu på sin vei inn i Tibet og Lhasa og helt frem til en kinesisk grenseovergang mot Nepal i Zhangmu.
Julie Woldseth

Idrettskarriere

Woldseth deltok på det norske kvinnelaget som deltok i EM i troppsgymnastikk 2016, der Norge kom på femteplass i seniorklassen.
Hun deltok igjen under EM i troppsgymnastikk 2018, der den norske kvinnetroppen kom på fjerdeplass. Hun ble her tatt ut på EMs «All Star Team» i trampett.
Tiggeren fra Luossa

«Tiggeren fra Luossa» er opprinnelig en svensk vise skrevet av Dan Andersson. Det er en av hans mest kjente, og har vært mye brukt på plate i Norge, med norsk bearbeidelse av teksten av Arne Riis. Innspillinger som kan nevnes er Gluntan, Bruno Skogmann og Helge Borglund på Frem fra Glemselen kap.17. Melodien er av G. Johansson
Olav Christensen

Bakgrunn

Olav Christensen var informasjonsrådgiver ved IPR Kommunikasjon fra januar 1987 til mai 1988, da han startet sine studier i Folkoristikk ved Universitetet i Oslo. Han tok magistergraden i faget i 1993 med avhandlingen Den nasjonaliserte skikulturs fremvekst i Norge 1770-1900.

KULT-program og museumsledelse

Fra august til november 1993 fungerte Olav Christensen som assisterende redaktør av KULT-serien for forlaget Ad notam. I desember 1993 mottok han et toårig vikariat som leder av Hordamuseet. I de følgende fem årene, fra februar 1996 til februar 2001, var han knyttet til Norges forskningsråd gjennom prosjektprogrammet «Environmentally related quality of life».

Norsk Folkeminnelag

I 1995 ble han innvalgt i styret for Norsk Folkeminnelag (NFL). Her markerte han seg straks som en meningssterk aktør, spesielt i de profildebattene som ble reist sist på 1990-tallet, og ved utfordringen som innføringen av krav til fagefellevurderte bokproduksjoner medførte. I NFLs regi var han også med på idemyldring og i å drive frem flere manuskripter til utgivelse i bokform, enten som konsulent eller som medlem av et redaksjonsråd. For NFL stilte han seg også som redaktør for boka Bergteken.
Olav Christensen var engasjert i ulike siden av vår immaterielle kulturarv, og av hvordan kommunikasjonsstudier og folkloristiske begreper kunne anvendes på samtidskulturen.

Doktoravhandling om ungdomskultur

Samtidig som Olav Christensen høsten 2001 forsvarte sin avhandling om ungdomskulturen knyttet til miljøet rund Snowboard og ekstremsport til doktorgraden ved UiO, fikk han den også utgitt i samproduksjon med Gyldendal Norsk Forlag som nummer 151 i serien til Norsk Folkeminnelags skrifter.
Gjennom Norges forskningsråd fikk han fra mars 2003 til februar 2007 et post doc-stpendiat tilknyttet Institutt for kulturstudier og orientalske språk (IKOS), Universitetet i Oslo. Fra januar 2008 til desember 2009 fungerte han som prosjektutvikler samme sted.

Utstillinger og formidlingsvirksomhet

Sammen med Synnøve Riise Bøgeberg startet Olav Christensen firmaet «Bergtatt», som tilbød kulturanalyser og lagde utstillinger. Inger Christine Årstad i Kulturhistorisk Film & Formidling var samarbeidspart i konseptutvikling og gjennomføring av utstillingene og oppdrag. Fra januar 2010 – desember 2011 var han engasjert i dokumentarfilmen om «Hva Grønland lærte Nansen», som også resulterte i et større utstillingsprosjekt for Frammuseet i Oslo, titulert «Arven etter Nansen: vitenskap ved verdens ende». Denne utstillingen ble også vist i Bergen, Murmansk, St. Petersburg, Berlin og Glasgow. 
Olav Christensen arbeidet siden januar 2012 som prosjektleder for Runde Miljøsenter med temaet «Gjenerobringen av norske hav». Prosjektet var i samarbeid med Havforskningsinstituttet. Dette ledet til den vitenskapsbaserte utstillingen «"Kaldt hav - hete spørsmål», som åpnet i 2014. Her ble ble det særlig fokusert på havets uutnyttede og skjulte ressurser. I utstillingen viste Christensen faglig dristighet, og gjorde også bruk av teknisk avanserte formidlingsformer.
Journal de St.-Pétersbourg

Journal de St.-Pétersbourg eller  Journal de Saint-Pétersbourg var en franskspråklig avis utgitt i St. Petersburg i Det russiske keiserdømmet (Russland), med varierende hyppighet og med noen avbrudd, fra 1825 til 1914. I det minste noe av perioden var avisen et offisielt eller halvoffisielt organ for det russiske utenriksministerium.
Drikkekartong

Drikkekartong er emballasje for drikkevarer uten kullsyre, som melk, juice, drikkeyoghurt, sauser, puddinger og annet flytende.
Hvert år forbruker vi om lag 750 millioner drikkekartonger i Norge. Det finnes returordninger for drikkekartong i så godt som alle norske kommuner. Som oftest skal drikkekartongene returneres med papiravfallet, men ordningen kan variere noe fra kommune til kommune. I 2009 ble 50,3 % av alle drikkekartonger kildesortert og materialgjenvunnet og 30 % energiutnyttet i restavfallet. Når kartongene kildesorteres og materialgjenvinnes spares ressurser og miljøet.  
De to store produsentene av drikkekartonger er Elopak og Tetra Pak.
Grønt Punkt Norge AS administrerer returordningen for drikkekartonger.
Sollia (turisthytte)

Beliggenhet

Sollia ligger i Hemne kommune i Trøndelag. Den ligger 310 moh. bratt opp fra nordsiden av Vinjefjorden. Den er bygd på en gammel seterlund, omkranset med bjørkeskog.

Historie

Sollia ble oppkjøpt av Kristiansund og Nordmøre Turistforening som et delpunkt i rutenettet Fjordruta i 2003. Samme år begynte oppussingen av den gamle setra, og ble ferdig senere utpå sommeren. Hytta stod da ferdig med 14 sengeplasser og to hemser samt innetoalett, proviantrom og torvtak.
Dere

Utseende

Små til middelsstore (5,5 - 14,5 millimeter), avlange, brunlige til svarte trebukker. De fleste av artene er svarte, men pronotum og noen ganger også dekkvingene kan være røde. Noen har metallisk glans. Antennene er kortere enn kroppen. Pronotum har rundede sider og er noe innsnevret ved roten, dekkvingene er parallellsidige. Beina er middels lange med litt klubbeformede lår.

Utbredelse

Slekten er vidt utbredt i Afrika og Sørøst-Asia.
Painted Desert (Australia)

Painted Desert («Den malte ørkenen») er en liten ørken i Australia. Den ligger i delstaten Sør-Australia, 120 kilometer nord for Coober Pedy og 70 km sørvest for Oodnadatta. Den har, i likhet med sin navnebror i USA fått navnet på grunn av sitt spektakulære, mangefargede landskap.
Området hvor ørkenen i dag ligger var for 80 millioner år siden bunnen av en innelukket innsjø, hvor ulike fargede mineraler og fossiler ble avsatt. Etter at sjøen tørket inn har erosjon og utvasking av mineraler fra jordsmonnet over millioner av år brakt de mangefargede avsetningene til syne igjen, og gitt regionen sitt unike preg med et stort utvalg av farger: oker, gul, rød og brun, som sammen med kontrasten varierer avhengig av lyset og tid på døgnet. Ørkenen er også kjent for sine spesielle mesaer, fjell og geologiske formasjoner.
Et stort område mellom Painted Desert og Oodnadatta består av glimmermineraler. 50 kilometer fra Oodnadatta ligger bemerkelsesverdige landformer som Arckaringa Hills og den såkalte Månesletta. Disse landskapene har i nyere tid vært brukt som filmkulisser, og er kjent bl.a. fra Mad Max-filmene.
Den spillemand snapped fiolen fra væg

«Den spillemand snapped fiolen fra væg» er opprinnelig et dansk skillingstrykk med tekst av Holger Drachmann (1846–1908). Han var en dansk poet og dramatiker, som var født i Danmark. Han prøvde seg først om kunstmaler, men ble i stedet forfatter. Melodien til denne visa er laget av den danske komponisten Leopold Rosenfeld (1849–1909).

Teksten

1.Den spillemann snappet fiolen fra vegg,

og gikk til den grønne skov, til den grønne skov.

Hei piker små en dans skal I få, den gamle han ga jo forlov,

en feiende dans med Per eller Hans så godt som det kan falle,

jeg spiller for en, jeg spiller for to, jeg spiller for hver og alle.
Ref.: Bind ditt skjørt og flett ditt hår, legg an ditt hodeklede,

i Presetvenget dansen går med fryd og megen glede.
2.Den spillemann fingret seg over sitt skjegg,

og så mot den grønne skov, og så mot den grønne skov.

Så lunt han lo nu, ja min tro så får ble gi Jer forlov,

men la ikke Per Jer komme for nær, la Hans Jer ikke bestjele

et kyss eller to det lader jeg gå men bruk Jer forstand ved de dele.
3.Den bondeknøl slo seg nedad sin legg

og gikk i den grønne skov, og gikk i den grønne skov.

I piker kjær vi danser med Jer den gamle han ga jo forlov.

Vi svinger Jer rett som var I så lett som dun og spindel forresten

så gikk vi i skoven to og to og snakker om lysning hos presten.
4.Så gikk da dansen den var ei treg

ut i den grønne skov ut i den grønne skov.

Der sto et spor i den bløte jord hvor føttene tok seg forlov

og skumringen kom og plassen sto tom den hvisket og lo mellom løvet,

da morgenen grydde så gikk der to men da var den ene bortrøvet.
Falsohyagnis

Levevis

Larvene lever inne i død ved, gjerne små kvister av løvtrær. De kan også finnes inne i store urter, for eksempel arter av vortemelk-slekten. Disse artene er ikke spesialiserte og en art kan ofte utnytte flere ulike vertsplanter.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sentral- og Vest-Afrika.