google/wiki40b huggingface dataset:
A Great Day in Harlem (film)

A Great Day in Harlem er en timelang amerikansk dokumentarfilm i farger fra 1994 basert på det kjente fotografiet A Great Day in Harlem. Regissør er Jean Bach og i filmen møter man blant andre Dizzy Gillespie, Milt Hinton, Marian McPartland, Art Blakey, Gerry Mulligan, Sonny Rollins, Horace Silver, Bud Freeman og Art Farmer. Quincey Jones forteller historien i filmen, som er en glad feiring av det berømte bildet fra 1958 hvor en rekke jazzmusikere er samlet på et fortau i Harlem. Bildet var tatt for Esquire, og «det som lett kunne blitt en prosaisk talefilm blir i stedet en livlig collage av bilder, lyder og minner.» Filmen inneholder intervjuer, hjemmevideoer av hendelsen og gamle opptak av jazzmusikerne på jobb. Det er også tatt med et intervju med Robert Benton, som på den tiden var kunstnerisk redaktør i Esquire.
Filmens lengde er 60 minutter og den er tilgjengelig både på VHS og DVD.
Det norske revmatismeråd

Det norske revmatismeråd var et samarbeidsorgan for Norsk revmatologisk forening, Norsk revmatikerforbund og Norske kvinners sanitetsforening. Rådet hadde som formål å fremme forebygging og behandling av revmatiske sykdommer, i tillegg til forskning henimot de samme områder. Rådet var en videreføring av Det norske revmatismeutvalg av 1946.

Kilder

Den sykehusmessige revmatikeromsorg i Norge (Kåss, Erik og Stene, Edgar W, Det norske revmatismeråd, 1970)
Sajid Javid

Bakgrunn

Javid er sønn av en pakistaner som innvandret til Storbritannia i 1961. Faren arbeidet på fabrikk og som bussjåfør. Familien flyttet til Bristol, der familien drev en forretning som solgte dametøy og der Javid gikk på skole.
Javid studerte statsvitenskap og økonomi ved University of Exeter. Etter studiene begynte han i bankbransjen. Javid arbeidet for Chase Manhattan Bank i New York. Deretter begynte han i Deutsche Bank, blant annet med en periode i Singapore. Han sluttet i 2009 for å satse på politikken. Alt som ung beundret han Margaret Thatcher.

Politisk karriere

Javid tilhører Det konservative parti. I 2010 vant han valgkretsen Bromsgrove i Worcestershire. Javid vant valgkretsen på nytt i 2015 og ved parlamentsvalget i 2017, da han fikk 62 % av stemmene.
I 2012 fikk Javid en post som juniorminister (economic secretary) i Finansdepartementet, en post han hadde fram til han i 2013 ble financial secretary i samme departement. En kort periode fra april til juli 2014 var han likestillingsminister. I 2014 ble han også medlem av Privy Council. Fra april 2014 fram til mai 2015 var han kulturminister. Så skiftet han departement og ble minister for næringsliv, innovasjon og ferdigheter. I juli 2016 skiftet han igjen statsrådspost og ble kommunalminister.
Etter at Amber Rudd gikk av som innenriksminister etter å ha forledet Underhuset i Windrush-skandalen, etterfulgte Javid henne i Innenriksdepartementet. Javid ble dermed den første muslim til å inneha en av de fire viktigste ministerpostene i det britiske kabinettet (Great Offices of State).
Javid tilhører høyresiden i det konservative partiet. I folkeavstemningen om Storbritannias EU-medlemskap i 2016 støttet han forbli-siden, men uten entusiasme, og siden har han støttet de som ønsker å forlate EU. Da Boris Johnson dannet regjering i juli 2019, ble Javid finansminister.
Javid har beskrevet seg selv som ikke-praktiserende muslim. Han er kjent for sin støtte til Israel.
Europamesterskapet i triatlon

Europamesterskapet i triatlon ble arrangert første gang i 1985 i Immenstadt, og arrangeres hvert år. Det konkurreres i en herre og dameklasse samt en blandet lagkonkurranse.
Königliches Schauspielhaus

Königliches Schauspielhaus (det kongelige teatret) er en bygning på Gendarmenmarkt i Berlin, oppført mellom 1818 og 1821 av arkitekten Karl Friedrich Schinkel. Den erstattet Carl Gotthard Langhans' tidligere National-Theater, som brant ned få år etter at det ble ferdigstilt. På stedet hvor det hadde stått hadde det fra slutten av 1700-tallet vært et lite fransk komedieteater.
Königliches Schauspielhaus regnes som en av Schinkels viktigste bygninger. Den indre utførelsen samt den ytre utsmykning med tallrike skulpturer stammer fra Christian Friedrich Tieck og Balthasar Jacob Rathgeber.
Fra åpningen i 1821 frem til slutten av annen verdenskrig var det sete for Preußisches Staatstheater Berlin. Siden 1984 brukes det som konserthus under navnet Konzerthaus Berlin. Dets husorkester er siden 1994 Konzerthausorchester Berlin, og det er årlig 550 konserter eller andre arrangementer i huset.
Serkland

Serkland eller Særkland, det vil si serkernes eller sarasenernes land, betegner i den gammelnordiske litteraturen om landene ved Eufrat og Tigris, Mesopotamia, samt Nord-Afrika som i middelalderen var maurisk. I norrøne kilder, som sagaer og runesteiner, er «Serkland» eller «Særkland» navnet på abbasidekalifatet, og sannsynligvis flere muslimske naboland.
På tross av likheten med «sarasen», blir stedsnavnet antageligvis hentet fra serkr («kappe», «kjole»), og land, noe som refererer til klærne båret av folk i området. En annen mulig forklaring er det tyrkiske ordet for «førti pelser», som var en viktig valuta i vikingtiden, og som resulterte i dagens russiske ord for «førti», nemlig sorok. Det kan også være beslektet med Sarkel, en by i khazarenes rike.
En av Ingarssteinene, Gripsholmsteinen, oppført ca. 1040 ved Gripsholm, minnes en væring som døde under et feilslått plyndringstokt i Serkland. De andre gjenværende runesteinene som nevner Serkland er Sö 131, Sö 279, Sö 281, Tillingesteinen (U 785), og sannsynligvis den tapte runesteinen U 439. For en detaljert beskrivelse av disse toktene, se Kiev-rusernes kaspiske ekspedisjoner.
Flere sagaer nevner Serkland: Ynglinga saga, Sörla saga sterka, Sörla þáttr, Sagaen om Sigurd Jorsalfare og Hjálmþés saga ok Ölvis. Det nevnes også av skalden Þórgils fiskimaðr fra 1000-tallet, og skalden Þórarinn stuttfeldr fra 1100-tallet.
Snorre Gode

Snorre Gode (norrønt Snorri Goði), egentlig Snorre Torgrimsson (muligens født 963, død 1031), var en innflytelsesrik islandsk høvding, kjent fra flere islendingesagaer, særlig Sagaen om øyrbyggene, hvor han er hovedpersonen. I denne sagaen fortelles det at Snorre, som i utgangspunktet var en overbevist åsatrodyrker, var en av dem som bidro til at kristendommen ble innført på Alltinget i år 1000. Snorre lot deretter bygge en kirke på gården sin.
I tillegg til Eyrbyggja saga opptrer han også i Njåls saga og Sagaen om laksdølene, og er hovedperson i den korte Ævi Snorra goða. Snorre var nevø av Gisle Sursson, far til Halldor Snorrason, og svigerfar til Bolle (Bollí) i Laksdøla saga.
Sestyra

Utseende

En middelsstor, lang og tynn, matt brunsvart trebukk, dekkvingene med en gulbrun lengdestripe. Kroppsformen er smal og jevnbred. Hodet er litt bredere enn pronotum, som er avrundet firkantet og noe lengre enn bredt. Antennene er tynne og omtrent så lange som kroppen, det innerste leddet klubbeformet. Dekkvingene er lange og jevnbrede, kanskje litt innbuktet i midten. Beina er lange med klubbeformede lår.

Utbredelse

Arten er kjent fra Vest-Malaysia og Borneo.
Andreas Lønmo Knudsrød

Biografi

Knudsrød er Universitetslektor ved Norges musikkhøgskole i Oslo, fagseksjon for musikkpedagogikk og musikkterapi og spiller med Blokk 5, Philco Fiction, Sacred Harp og Lama.
Olavstatuetten

Olavstatuetten er en idrettspris som deles ut av Adresseavisen i Trondheim. Den regnes for å være trøndersk idretts høyeste utmerkelse. Statuetten er en miniatyrutgave av Wilhelm Rasmussens statue av Olav Tryggvason som står på Torvet i Trondheim.
Olavstatuetten ble første gang utdelt i 1960. Den tildeles bare når det finnes kvalifiserte kandidater.
Kazerun kraftverk

Kazerun kraftverk er et varmekraftverk med kogenerasjon i provinsen Fars i Iran. Det har en installert produksjonskapasitet på 1370 MW, fordelt på én 410 MW-blokk og 2 like store blokker á 480 MW hver. Teknologien er levert av bl.a Doosan, Alstom og Siemens. 
Anlegget ble utbygd i årene 1989–2002, med installasjon fra 1995. Brenselstypen er naturgass og tungolje. Dette er landets femte største varmekraftverk målt etter installert effekt.
Ultraviolet

Ultraviolet er en britisk science fiction- og grøsserserie på seks deler som gikk på Channel 4 i 1998. Den var skrevet og regissert av Joe Ahearne og hovedrollene ble spilt av Jack Davenport, Susannah Harker, Idris Elba og Philip Quast. Den ble produsert av World Productions.

Handling

Serien er en modernisering av vampyrmyten og handler om en regjerningsfinanisiert paramilitær politiorganisasjon (muligens med forbindelser til den katolske kirke) som utkjemper en hemmelig krig mot en verdensomspennende vampyrkonspirasjone.
Hovedpersonen, politimannen Michael Colefield, spilt av Jack Davenport, støter på agenter fra denne organisasjonen da hans beste venn Jack (Stephen Moyer) forsvinner. Agentene utgir seg for å komme fra CIB i det regulære politiet som er interessert i å finne ut om Jack var korrupt. Mike er usikker på om han skal stole på dem og når han senere støter på Jack, beskylder denne dem for å være en dødsskvadron. Snart oppdager Mike at hans gamle venn har blitt med i vampyrenes rekker og han lærer om deres planer for å kontrollere menneskeheten.
Et viktig trekk ved serien er de vitenskapelige metodene som agentene bruker for å undersøke de saker de støter på. Vampyrjegerne bruker moderne våpen som skytevåpen med spesialsikter som gjør at de kan skille mellom mennesker og vampyrer og som har karbonkuler som ammunisjon. De har gassgranater med konsentrert hvitløk og lykter med ultrafiolett lys. Den tradisjonelle ideen om at vampyrer ikke tåler synet av religiøse symboler blir ansett som placebo og derfor upålitelig. En av personene sier om bruken av korset at det «er et spørsmål om tro...på begge sider». Vampyrens angivelige uimotståelige kraft blir forklart som en sideeffekt av bittet, en rent kjemisk reaksjon. Når mennesker forvandles til vampyrer blir dette ansett som en patologisk infeksjon, ingen demonisk besettelse.
Vampyrene, på sin side, bruker vitenskapelige taktikker, ikke overnaturlige. Genetikk spiller en stor rolle i vampyrkonspirasjonen siden kvinnelige vampyrer ikke menstruerer og mannlige vampyrer er sterile. De bruker biler med spesialglass for å kunne bevege seg på dagtid og kister med tidslåser når de blir fraktet med fly. Siden stemmene deres ikke bærer over telefon anvender de programvare for stemmesyntetisering.
Ordet «vampyr» forekommer aldri i serien, i stedet brukes betegnelsen Code Five. Dette skrives med det romerske nummeret V og derfor det nærmeste man kommer ordet Vampyr. Stort sett refereres vampyrene til som «leeches»; igler.

Andre versjoner av serien

I 2000, utviklet American Fox Network developed en amerikansk versjon av serien med Eric Thal, Lisa Going og Mädchen Amick og dessuten Idris Elba i samme rolle som i den britiske originalen. Serien forble imidlertid ikke noe annet enn en pilotepisode som aldri ble sendt. Howard Gordon, en av produsentene tilstod i et intervju at "we screwed it up and it just didn't come out that well."

Serien på norske tv-skjermer

Serien ble vist på TV2 som påskekrim (under sitt originale navn) i 1999, med sendestart 29. april det året.
Løvmeis

Beskrivelse

Lengden er ca. 12 cm, og vekten er på 11 gram. Løvmeisen er ganske lik granmeis. Issen til løvmeisen er sterkere svart og glinsende, og kinnene er ikke så hvite som hos granmeisen. Løvmeisen mangler også den hvite stripen langs vingene som granmeisen har.

Hekking

Fuglen hekker fra mai til juli. Løvmeisen får 7 – 8 egg, og rugetiden er 12 – 13 dager. Ungene forlater redet etter 17 – 20 dager.
I Norge finnes den i Sør-Norge til Nordland
Strømsodd

Strømsodd er ei lita grend og en gård i Ringerike kommune i Buskerud. Stedet ligger i Strømsoddbygda, nord for Sokna (nærmeste tettsted) i Soknedalen. Grenda ligger på østsiden av Strømsoddelva, rett på oversiden av Aure bru. På vestsiden av brua ligger Strømsoddbygda kapell. Gården har gårdsnummer 144 i Ringerike.
Skrivemåten har vært omstridt, den offisielle skrivemåten er nå vedtatt til Strømsodd. Dette er den samme som beboerne i bygda benytter, mens Kartverket tidligere benyttet Strømsått.
To Find the Truth

To Find the Truth er et musikkalbum med Trine Rein, utgitt den 11. september 1998. Albumet lå fem uker på VG-lista og endte med 22.-plass som beste plassering.
Den nordatlantiske strømmen

Den nordatlantiske strømmen er den kraftige greina av Golfstrømmen som transporterer varmt overflatevann nordvestover til områdene mellom Grønland og Norge.
Der Golfstrømmen møter den kalde Labradorstrømmen utenfor kysten av Newfoundland deles strømmen i flere greiner, hvorav den nordatlantiske strømmen transporterer vann nordvestover. Av de rundt 60 Sv som Golfstrømmen transporterer, sendes om lag 8 Sv med den nordatlantiske strømmen.
På nordlige breddegrader synker det tunge og saltrike vannet til bunns. Fenomenet, som kalles Grønlandspumpa, er en drivende kraft i det globale termohaline kretsløpet.
Flere klimaforskere har bekymret seg over at den globale oppvarmingen kan føre til at mekanismen som får det kalde, saltholdige vannet til å synke skal komme ut av likevekt i løpet av de neste 20-100, og nesten alle klimamodeller som FNs klimapanel legger til grunn tar utgangspunkt i at den termohaline sirkulasjonen vil svekkes i Nordatlanten når temperaturen stiger. Dette synet utfordres av andre, eksempelvis en gruppe forskere fra Danmark, Færøyene, Norge og Tyskland, som i tidsskriftet Nature har lagt fram funn som indikerer at de kalde dyphavsstrømmene som fører vann sørover fra Norskehavet har vært stabile siden 1948.
Audun Mortensen

Plagiat-debatt

Mortensen utga høsten 2015 romanen Samleren på Flamme Forlag. Boken ble senere offentliggjort som en omskriving av romanen The Burnt Orange Heresy fra 1971, skrevet av den amerikanske forfatteren Charles Willeford.
Willefords roman ble ifølge Mortensen oversatt ved hjelp av Google Translate. Mortensen har uttalt at han selv avslørte at boken var basert på boken til Willeford, og at Willeford er takket og krediteres i kolofonen med teksten «Takk til Chas». «Takk Chas». Flamme forlag og Mortensen mente at boken ikke ble laget i vinnings hensikt.
Etter en lengre debatt om boken Samleren trakk forlaget boken tilbake fra salg og betalte en ukjent kompensasjon til Charles Willefords bo. Forlaget fastholdt standpunktet sitt om at boken Samleren ikke kan forstås som plagiat i ren forstand. Forlaget mente boken var i et grenseland som forlaget ønsket en diskusjon om.
Etter at boken ble trukket fra markedet la Mortensen ut to eksemplarer av boken på Finn.
Chlaenius nigricornis

Utbredelse

Chlaenius nigricornis finnes i hele Europa og Asia.  Finnes i Norge, men er sjeldnere i nord.

Utseende

Chlaenius nigricornis er mellom 7,5-10 millimeter lang. Den har en tydelig metallisk grønn på farge på dekkvingene, mens forkroppen har en mer gull- eller kobberfarge. Lårene (femora) er ofte røde.

Levevis

Chlaenius nigricornis er den vanligste av de nordiske artene i slekten. Den er dagaktiv og solelskende. Den finnes ofte langs strender med leirebunn.
Den tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår  en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de  voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Swanson Mountains

Swanson Mountains er en fjellkjede i Ford Ranges i Marie Byrd Land. Fjellkjeden er 15 km lang og ligger 11 km sørøst for Saunders Mountain. De ble oppdaget på flyturer under Byrd Antarctic Expedition i 1934 og navngitt etter marinesekretæren Claude A. Swanson 1933-39.
Kleivdals lærfabrikk

T.H. Kleivdal lærfabrikk var en fabrikk på Laksevåg i Bergen som drev med produksjon av lær til sko. Bedriften lå plassert på vestsiden av Nordrevågen, etter hvert som nærmeste nabo av ubåtbunkeren «Bruno», som ble oppført av den tyske okkupasjonsmakten fra 1941. I dag ligger Laksevåg industrihus på denne tomten med adressen Johan Berentsens vei 41.

Historie

Thorsten H. Kleivdal (født 1865)  drev et mindre garveri på gården Kleivdal i Seim, sammen med sin far. Etter hvert leide han noen mindre garverier langs seilingsleden inn til Bergen, frem til han kjøpte to garverier i Kvamsvåg i Alversund i 1903. Disse to garveriene ble slått sammen til ett, modernisert og utvidet. Kleivdal mente at modernisering var en forutsetning for å lykkes. Garveriene gikk fra å være drevet rent håndverksmessig til maskindrevet drift.

Flytting til Laksevåg

I 1912 bygget firmaet «The Phoenix Packing Co», en hermetikkfabrikk i Holen på Laksevåg. Tomten kjøpte de fra Malt & Co, som fra 1908 hadde sjøboder på stedet. Da hermetikkfabrikken ble nedlagt i 1922, kjøpte T.H. Kleivdal eiendommen og anla et stort og moderne garveri på stedet. Fabrikken ble på 30-tallet betydelig utvidet, og det ble gjort tekniske forbedringer for øke effektiviteten på produksjonen og kvaliteten på læret.
Fra 1929 var Kleivdals fabrikker et aksjeselskap. Driften ble samtidig overtatt av T.H. Kleivdals eldste sønn, Hans Kleivdal.

Ødeleggelsen av fabrikken

Under andre verdenskrig ble Kleivdal lærfabrikk hardt rammet under bombingen av Laksevåg 4. oktober 1944. 36 av bedriftens ansatte ble drept på stedet, mens én person døde senere av skadene. Arbeiderne hadde gått i tilfluktsrommet, men dette fikk direkte treff av flere bomber. Fabrikkbygningen ble jevnet med jorden. På den utbombede tomten ble Laksevåg industrihus bygget, og Kleivdal fortsatte sin virksomhet der inntil bedriften ble nedlagt i 1960.

Produksjon

Fabrikkens produksjon var i første rekke alle sorter bunnlær, som sålelær, valchelær, bindsålelær, plattlær og fettlær. Læret ble fremstilt av garvet hud, først og fremst fra land i Sør-Amerika som Argentina og Uruguay, men også fra Australia, India og noen land i Afrika. Etter utbruddet av første verdenskrig ble det vanskelig å importere garveekstrakt fra utlandet, derfor begynte bedriften å selv produsere dette etter 1914. 
Kleivdals lærfabrikk hadde marked over hele Norge. Bedriften fikk gullmedalje for sine produkter under Landsutstillingen i Bergen i 1928 og på Trøndelagsutstillingen i 1930. Fabrikken hadde mot slutten av 30-tallet hele 80 ansatte, og en årlig produksjon på 500 tonn bunnlær.

Familie

T.H. Kleivdal døde 28. februar 1938. Han etterlot seg 8 barn og sin kone Karoline Kleivdal som døde 23. juli 1958. Barna deres var Marie Christiansen, Olga Mathiesen, Harald Kleivdal, Olav Kleivdal, Kåre Kleivdal, Karen Ruth Christoffersen Warnes og Hans Kleivdal. Hans Kleivdal som overtok bedriftsledelsen, var farfar til skuespiller, regissør og forfatter Vibeke Kleivdal Løkkeberg, og han var en av dem som omkom i bombeangrepet 4. oktober 1944.
Franz Tost

Karriere

I sin ungdom var Tost fører i Formel Ford og Formel 3, og studerte senere sportsvitenskap og -ledelse. Etter studiene var han teamleder hoe Walter Lechner Racing School, og deretter som teamleder hos EUFRA Racing og Team Vienna. I 1993 begynte han å arbeide for Willi Weber, hvor han først drev Formel 3-teamet WTS, og deretter passet på karrieren til en ung Ralf Schumacher i Japan. Da tyskeren gikk til Formel 1 fulgte Tost med, og fra 2000 til 2005 var han Track Operations Manager hos BMW Motorsport. 1. januar 2006 ble han hyret som teamsjef for det nye Scuderia Toro Rosso-teamet.
Bernardo O'Higgins (forskningsstasjon)

Base General Bernardo O'Higgins Riquelme er en helårsbemannet chilensk forskningsstasjon i Antarktis, beliggende på Trinityhalvøya lengst nord på Den antarktiske halvøy. Den åpnet 18. februar 1948 og er en av de antarktiske basene som har vært i lengst kontinuerlig drift. Vinterbemanningen ligger på 16 personer, mens bemanningen i sommersesongen gjerne når 44. Den totale overnattingskapasiteten er 60 personer. Basen drives av den chilenske marinen.
Stasjonen er oppkalt etter den chilenske statsmannen Bernardo O'Higgins, det første statsoverhodet i Chile som innså viktigheten av Antarktis. En statue av ham ble avduket ved stasjonen i 1948 og er oppført på lista over historiske steder og kulturminner i Antarktis.
Deutsches Zentrum für Luft- und Raumfahrt etablerte en bakkestasjon for mottak av satellittdata ved O'Higgins i 1991. German Antarctic Receiving Station (GARS) ble anlagt ved O'Higgins på grunn av stedets geologi, infrastruktur og tilgjengelighet.
Rhetus

Utseende

Middelsstore, meget fargerike sommerfugler. Forvingen er nokså slank, bakvingen er trukket ut til en bred stjert. Hos hannene er grunnfargen mørk med store, metallisk blåfiolette felter, det kan også være lyse tverrbånd. Bakvingen har et kort, skarpt rosa bånd.

Levevis

Disse sommerfuglene lever i tropisk og subtropisk skog, blant annet tropisk regnskog og tåkeskog.
De finnes helst i skogkanter, ved lysninger og andre steder der solen slipper til. Hannene kommer gjerne ned til bakken for å suge i seg saltrik væske, også fra åtsler, mens hunnene besøker blomster, særlig av hjortetrøst-slekten (Eupatorium). Flukten er rask og brå. Larvene lever på planteslektene Mabea (Euphorbiaceae) og Terminalia (Combretaceae).

Utbredelse

Slekten er utbredt i Mellom- og  Sør-Amerika.
Rímur

Rímur (islandsk flertall rímur av ríma = rim) henspiller i islandsk litteratur spesifikt på en form for episk poesi skrevet i rímnahættir (= rímur versemål), det vil si på vers som rimer.

Definisjon

Rimur består av allitterasjon (bokstavrim) og av to eller fire linjer i hvert vers. Med alle variasjoner er et hundretall av disse versemål, men kan bli gruppert i anslagsvis ti familier. Flertallsbøyningen rímur blir benyttet enten som vanlig flertallsbøyelse, betegner da to eller flere rímur, men også spesifikt for mer omfattende arbeid, da bestående av mer enn et ríma som en helhet. Diktet Ólafs ríma Haraldssonar betyr da en epikk om Ólafr Haraldsson i en ríma, mens Núma rímur er en epikk i flere deler om Numa Pompilius.

Bakgrunn

Den tidligste formen for rímur går tilbake til 1300-tallet, Ólafs ríma Haraldssonar av Einarr Gilsson (f. ca. 1320), bevart i Flateybok, er vanligvis betraktet som den eldste formen for ríma. På denne tiden endret den poetiske smaken seg i Norge og på Island og de øvrige norrøne områdene, inklusiv Færøyene. Kvadet var formelt og krevende, og ble avløst av den fortellende folkevisa og middelalderballaden. Inspirasjonen kom fra Frankrike via Skottland og til dels Danmark.
I motsetning til skaldekvadene var folkevisene enkle, lette å synge, og med ingen regelbundet allitterasjon, dog med enderim (hel- og halvrim). Øyensynlig er den islandske rímur preget av den samme smaksendringen, spesielt til folkevisas folkelighet, men til dels fortsatt preget av fortidens regelbundethet. Rímur har sin bakgrunn i skaldekvad, men preget av de nye strømningene fra kontinentet. Det store flertallet av rímur-dikt var skrevet på basis av en allerede eksisterende skrevet fortelling.
Sylvestermedaljen

Sylvestermedaljen er en bronsemedalje innstiftet i 1901 av Royal Society. Den deles ut hvert tredje år for landevinninger innen matematikken.
Medaljen er oppkalt etter James Joseph Sylvester (1814–1897) som var professor ved Oxford på 1880-tallet.
De stymfaliske fuglene

De stymfaliske fuglene eller stymfalidene er i gresk mytologi forferdelige fugleuhyrer på størrelse med traner. Fugleflokken hekket i sumpmarkene rundt sjøen Stymphalos i Arkadia. Fuglene hadde nebb og klør av kobber, som kunne trenge gjennom rustningene som krigere bar. Fjærene deres var av stål, og kunne skytes som piler mot ofrene deres.
Et av Herakles' tolv storverk var å fordrive disse fuglene fra Arkadia. For at han skulle klare å løse denne oppgaven, gav Athene ham to store bronseklappere. Med disse klarte han å skremme fuglene opp fra reirplassene sine, og dermed kunne han lett skyte og drepe fuglene med de giftige pilene sine. Klapperne brukte han som skjold mot fjærpilene som fuglene skjøt mot ham. På denne måten klarte Herakles å drepe flesteparten av de stymfaliske fuglene. De som klarte å unnslippe, har aldri siden blitt sett.