google/wiki40b huggingface dataset:
Cimeliidae

Utseende

Middelsstore til ganske store, slanke sommerfugler, minner mye om målere (Geometridae). Kroppen er nokså slank, hodet middels stort. Antennene er fjærformede og ca. 1/3 så lange som forvingene. Forvingene er røde, gule eller brunlige med gule og/eller metalliske flekker og/eller tverrbånd. De er brede og trekantede med middels lange hårfrynser (lange til storsommerfugler å være) langs ytterkanten. Bakvingene er avrundede, ensfargede eller mørkere langs ytterkanten, bleke, brunlige eller røde. Et unikt anatomisk trekk er at de har et lommeaktig organ knyttet til spirakelen (åndehullet) på sjuende bakkroppsledd. Funksjonen til dette er ukjent, men det kan være en lydreseptor. Larvene er slanke, nakne og grønne og kan minne om larvene til ringsommerfugler (Satyrinae).

Levevis

Larvene lever på planter i slekten vortemelk (Euphorbia). De voksne sommerfuglene flyr om dagen.
Gaddafi-moskeen

Gaddafi-moskeen (swahili: Mskiti wa Gaddafi, arabisk: مسجد القذافي) er en moské i Tanzanias hovedstad Dodoma. Den er den største moskeen i landet, og den nest største i Øst-Afrika, etter Ugandas nasjonalmoské i Kampala.
Moskeen er oppkalt etter Libyas tidligere leder Muammar al-Gaddafi, som finansierte byggingen gjennom World Islamic Call Society. Den ble innviet av daværende president Jakaya Kikwete i 2010, og har plass til minst 3 000 beende.
Christiania (København)

Christiania (også Fristaden Christiania, Det fri Christiania eller Staden) er et naturskjønt område ved festningsvollene på Christianshavn i Danmarks hovedstad, København. Christiania er et alternativt boligområde som opp gjennom årene har blitt tillatt stor grad av selvstyre, mot at restauranter og andre firmaer betaler moms på sin omsetning. Idéen er at Christiania skal være et fritt, selvstyrende samfunn, hvor innbyggerne fritt skal kunne utfolde seg under ansvar for fellesskapet. Det øverste styringsorganet er allmøtet. Det bor i underkant av tusen mennesker i Christiania, og de blir kalt christianitter. Christiania er Københavns fjerde største turistattraksjon med omkring en halv million besøkende turister hvert år (2011).
Christiania ble til i 1971 da en gruppe beboere i Christianshavn brøt gjerdene til et nedlagt militærområde for å lage lekeplass til barna sine. De tomme husene på området ble snart bebodd av hippier, sosialister og andre som ønsket et alternativt samfunn. Biler er ikke tillatt, noe som gir en stille landsbystemning hvor barn kan utfolde seg til fots og på sykkel. Går man tur i Christiania ser man tydelig at området er preget av hippiekultur; murer og vegger er dekket av fargerike og kunstneriske graffitier og malerier, mange har bygget husene sine selv og her finner man butikker som selger økologiske varer.

Cannabissalg

Christiania er kjent for sitt liberale syn på cannabis og cannabissalg. Til gjengjeld kjemper christianittene hardt for å holde Christiania fritt for hardere stoffer. Det selges enda cannabis åpenlyst i boder på Christianias hovedgate, som bærer det passende navnet Pusher Street. I 2004 valgte cannabisselgerne å fjerne det åpenlyse salget, men de kom tilbake. Siden det har politiet gjennomført en rekke razziaer for å fjerne cannabissalget som nå foregår i det skjulte. En av de mer fargerike bodene ble tatt vare på, og den står nå utstilt på Det danske Nationalmuseet.

Forsøkt ryddet

De danske styresmaktene har vedtatt at Christiania skal «normaliseres», og boligområdet har flere ganger blitt prøvd ryddet. Siden slutten av 1990-årene har tungt bevæpnet politi gjennomført flere målrettede aksjoner mot Christiania grunnet cannabissalget på Pusher Street, men det har også gått ut over resten av dagliglivet i boligområdet. Politiet har møtt stor motstand fra christianittene, bl.a. gjennom demonstrasjoner, og fra folk som ikke bor i Christiania, men som støtter opp om christianittenes kamp for et fredelig og alternativt samfunn.
Christiania anla sak mot staten, men tapte til slutt i Højesteret.

Fællesmøte

Fællesmøte er det øverste styringsorganet i det selvstyrte boligområdet Christiania i København i Danmark.
Eudaphisia

Utseende

Middelsstore, slanke, kontrastrikt fargede trebukker. De er farget i brunsvart og gult. Antennene er mye lengre enn kroppen. Pronotum er sylindrisk. Dekkvingene er jevnbrede.

Levevis

Larvene lever vanligvis i stammene på storvokste urter.

Utbredelse

Artene er utbredt i Vietnam og Laos.
Joystick

Innen flyvning og romfart

Styrespaker har vært den dominerende form for styringsmekanisme siden luftfartens begynnelse, og ble også benyttet i tidlige romfartøyer.

På datamaskiner

Styrespaken var mest utbredt på 1980-tallet. Disse var da ganske enkle med bare en knapp og digital styring. På 1990-tallet ble håndkontroller mer vanlig. Dels ble formgivningen på styrespaken bedre tilrettelagt for flere knapper, noe som ble påkrevd da videospillene ble mer komplekse, og dels er håndkontroller standard for videospill. På spill for datamaskiner ble det isteden en kombinasjon av mus og tastatur det mest vanlige alternativet for å styre videospill.
Innen et område er styrespakens posisjon ikke truet av andre styreenheter, nemlig flysimulatorer. Relativt kostbare kontroller, iblant direkte kopier av autentiske flyspaker med flere knapper, digital og analog styring bidrar til den autentiske opplevelsen som spillerne krever av flysimulatorer.
Aktiv komponent

Rør

De første aktive komponentene var elektronrør også kalt radiorør. Denne teknologien ble benyttet både for analog og digital elektronikk. Etter at transistoren ble tilgjengelig gikk bruken av rør kraftig tilbake og i dag blir de bare benyttet til spesielle formål, som i audioforsterkere, kraftige radiosendere og i elektronikk som skal være motstandsdyktig mot kjerneeksplosjoner.

Halvlederkomponenter

Halvledere som silisium og germanium har blitt mye brukt i transistorer. De elektriske egenskapene til halvledermateriale kan manipuleres ved å tilsette små mengder av andre grunnstoff som arsen og indium. Ved kontrollert tilsetting av slike stoffer kan vanlige komponenter som for eksempel dioder brukes i transistorer.

Diskrete halvlederkomponenter

Diskrete halvlederkomponenter omfatter dioder, transistorer, tyristorer, triacar, osv.

Integrerte kretser

Både analoge og digitale kretser blir ofte samlet sammen og bakt inn i en silisiumbrikke. Slike brikker kaller vi integrerte kretser (IC). Av og til som den kjemiske prosessteknologien blir bedre, kan ofte flere komponenter samles på den samme brikken. Med dagsens prosessteknologi er transistorlengder på 180 nanometer og lederbredder på 90 nanometer blitt vanlig.
Blandet teknologi blir ofte benyttet som betegnelse på integrerte kretser som inneholder både analoge og digitale kretser. Typiske eksempler på slike kretser er AD-omformere og DA-omformere, men sensorer, som for eksempel akselerometre, gyroer osv. har ofte 
innebygget noe elektronikk for å utføre enkel signalbehandling lokalt.
Lilliebreen

Lilliebreen og Lillie istunge er en stor isbre og tilhørende istunge i Antarktis, beliggende i Victoria Land mellom Bowers Mountains i vest og Concord Mountains og Anare Mountains i øst. Breen er om lag 160 kilometer lang og 16 kilometer bred og strømmer ut i Ob' Bay der den danner Lillie istunge.
Istungen ble oppdaget av Terra Nova-ekspedisjonen 1910–1913 og oppkalt etter Dennis G. Lillie, biolog ombord «Terra Nova». Navnet har senere blitt videreført til breen. Den nedre halvdelen av isbreen ble kartlagt av en australsk forskningsekspedisjon i 1962, som utforsket området og benyttet flyfotografier tatt under Operasjon Highjump 1946–1947. Hele breen har blitt kartlagt av United States Geological Survey.
Odovakar

Biografi

Odovakar var antagelig av skirisk opphav, et østgermansk folkeslag. Han var en militær hærfører i Italia som ledet et opprør av germanske soldater (herulere, rugiere og skirere) som avsatte Romulus Augustulus den 4. september 476. Augustulus hadde blitt erklært som vestromersk keiser av sin far, en opprørske general av hæren i Italia, mindre enn et år tidligere, men hadde ikke greid å skaffe seg troskap, allianser eller anerkjennelser utenfor sentrale Italia. Med støtte fra det romerske senatet kunne Odovakar deretter styre Italia eneveldig, men i navnet lot han som om han var klientkongen av Julius Nepos, den siste vestlige keiser, og Zenon, den østromerske keiseren i Konstantinopel. Da Nepos ble myrdet i 480, invaderte Odovakar landet Dalmatia for å straffe morderne. Han henrettet konspiratørene, men i løpet av to år hadde han erobret hele region og lagt det inn under sine besittelser. 
Da den bysantinske generalen Illus ba om Odovakars hjelp i 484 i hans kamp for å avsette keiser Zenon, invaderte Odovakar keiserens områder som lå lengst vest. Zenon svarte først ved å anspore rugierne i det området som i dag er Østerrike til å angripe Italia. I løpet av vinteren 487–488 krysset Odovakar elven Donau og beseiret rugierne i deres eget territorium. 
Zenon utnevnte deretter den østgotiske Teoderik, som da truet de østromerske grensene, til å bli konge av Italia, og sate således en brysom, i navnet vasall opp mot den andre. Teoderik invaderte Italia i 489 og ved august 490 hadde han erobret det mest av Den italienske halvøya og tvang Odovakar til å søke tilflukt i byen Ravenna. Byen overga seg den 5. mars 493; Teoderik inviterte Odovakar til et forsoningsmiddag og der drepte han Odovakar.
Odovakar er den tidligste hersker i Italia som et egenhendig, signert brev av hans juridiske vedtak har blitt bevart fram til i dag. Den største delen av en nedtegnelse av Odovakar som bevilget eiendommer på Sicilia og på øya Melita ved kysten av Adriaterhavet i regionen Dalmatia (i dagens Kroatia) til Pierius og utstedt i 488, ble skrevet i hans tid.
Acanthophorus

Utseende

En stor (ca. 80 millimeter) mørkt rødbrun trebukk. Hannens kjever er stekt forstørrede og sigdformede, hunnes kjever er av normal størrelse til Prioninae å være (dog ganske kraftige). Antennene er nesten så lange som kroppen hos hannen, noe over halvparten så lange som kroppen hos hunnen. Pronotum er forholdsvis lite og har to korte, skarpe pigger på ytterkantens fremre del. Dekkvingene er lange, parallellsidige med markerte "skuldre", jevnt og nokså grovt punktert men uten punktrader.

Levevis

Larvene borer i død ved, ofte i døde røtter. De etterlater seg grove ganger i veden. Utviklingen tar flere år. Disse billene besøker ikke blomster, og mange arter er nattaktive. En del av dem kommer til lys.

Utbredelse

Arten lever i India.
Gautefall

Gautefall (egentlig Gautefallheia) er et område vest i Drangedal kommune i Telemark. Området ligger mellom 500 og 700 moh, og består stort sett av heier, fjell og lyngområder. Gautefallheia er Drangedals største utfartsområde, strekker seg inn i nabokommunen Nissedal, og er et populært hytteområde. 
Gautefall fjellkirke ligger i området.Det gjør også Fjelltun Ungdomssenter og Leirskole, som også drar nytte av naturen i området, sommer som vinter.

Etymologi

Navnet er sammensatt av elvenavnet Gaute og verbet å falle. Gaute, fra norrønt gydr, betyr «elven som flommer over sine bredder», eller en flombekk. Til sammenligning, den svenske Götaelv og tyske Giessbach.
BBC Two

Historie

I 1962 konkluderte en rapport, Pilkington-rapporten, med at den tredje tv-kanalen i Storbritannia burde bli tildelt BBC. Man startet da med planleggingen av tv-kanalen, BBC2.
Kanalen skulle starte sine sendinger 20. april 1964, men ett strømbrudd en halvtime før programstart førte til at det oppsatte programmet ikke kom på luften. Kanalen kom på luften først på formiddagen dagen etter, og man sendte da det oppsatte programmet denne kvelden i stedet.
Av BBC ble det bestemt at serien The Forsyte Saga skulle profilere kanalen fra starten av. Dette ble vellykket, og serien trakk seks millioner seere. Dette er høyt tall, med tanke på at bare ni millioner kunne ta inn kanalen.
I juli 1967 ble kanalen den første som startet å sende i farger, vi PAL-systemet. Kanalen ble den første i Europa som gjorde dette. BBC1 (nå BBC One) og ITV (en annen britisk tv-kanal som startet sine sendinger før BBC Two) fulgte etter i november samme år.
BBC Two anses å vise programmer for en smalere publikumsgruppe enn søsterkanalen BBC One. Noen ganger flyttes populære programmer på BBC Two til BBC One, noe som blant annet skjedde med Have I Got News for You og Little Britain.
Margit Hjukse

Margit Hjukse eller Margjit Hjukse er en folkevise fra Telemark. Den er dikta i balladens form og stil og blir klassifisert som middelalderballade i undergruppen naturmytisk ballade fordi den forteller om møte med et overnaturlig vesen. I TSB katalogen typologiseres den som TSB A 54, svensk SMB 24 «Den bergtagna», dansk DgF 37 «Jomfruen og dværgekongen».
Visa forteller om Margit Hjukse som blir bergtatt på veg til kirke og må bli i berget. 
Det som skiller Margjit Hjukse fra andre ballader om jenter som blir bergtatt, er at den er stedsbestemt til Sauherad. Forklaringa på dette må være at det har fantes et lokalt sagn i Sauherad som visa kunne knytte seg til. Alt tyder på at denne bergtakingsvisa har kommet til Sauherad fra Sverige.
Magnus Brostrup Landstad skreiv opp «Margit Hjukse» etter ei gammel kvinne fra Hjartdal, og hun kjente godt til sagnstoffet.
Typologisk regnes den som en variant av «Liti Kjersti og Bergekongen» fordi visa om Margit Hjukse ligger svært tett opp til de svenske variantene av denne typen. 
I «Margit Hjukse» mangler villarkornmotivet, og derfor kan ikke Margit glemme barndomshjemmet og foreldrene. Den mest brukte tonen til visa oppleves sårere enn i mange av de eldre visene, og det nære båndet mellom Margit og faren blir sterkt understreka. Man skjønner at mor hennes er død ved at Tor Hjukse leier Margit «i si moders stol» – en symbolsk handling som vil si at han ber henne ta over som husfrue på gården. Derfor kommer da også Bergekongen raskt til for å hindre at det skjer. 
«Margit Hjukse» hører til blant de balladene som har blitt populære og blitt tatt inn i moderne sangbøker, og finnes også på albumet Jygri fra 2002 av bandet Gåte i form av rock.
Fylkesvei 5496

Fylkesveg 5496 går mellom Lauvås og Lindås kirke i Lindås kommune. Veiens lengde er 7,5 km.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen Fv415.
Sasjen

Sasjen (russisk: сажень «stang») er et gammelt russisk lengdemål som tilsvarer 1/500 verst, 3 arsjin (russisk alen) eller ca. 2,1336 m.
Sikorsky S-70

Utvikling

Sikorsky S-70 ble utviklet for den amerikanske hæren for å erstatte Bell UH-1 Iroquois. Tre YUH-60A prototyper ble bygget og hadde sin første flyging 17. oktober 1974. Disse ble evaluert mot Boeing Vertol YUH-61A og Sikorsky ble valgt. Versjonen fikk betegnelsen UH-60A Black Hawk og ble satt i tjeneste i juni 1979.
Etter at helikopteret ble satt i tjeneste ble det modifisert til bruk i nye roller som for eksempel minelegging og medisinsk evakuering. En versjon med betegnelsen EH-60 ble utviklet til bruk for elektronisk krigføring og en versjon med betegnelsen MH-60 til bruk for spesialoppdrag. På slutten av 1980-tallet ble modellen oppgradert med blant annet kraftigere motor. Den nye versjonen fikk betegnelsen UH-60L og ble satt i tjeneste 7. november 1989. På begynnelsen av 2000-talle kom en ny oppgradering til UH-60M versjonen og den internasjonale versjonen S-70i. Oppgraderingen inkluderte blant annet GPS-navigasjon, glass cockpit og nytt flykontrollsystem.
Den amerikanske marinen fikk sin første maritime versjon, SH-60B Seahawk, i 1983 og SH-60F versjonen i 1988. HH-60G Pave Hawk er en modifisert versjon av S-70 for det amerikanske flyvåpenet. Versjonen er utstyrt med redningsheis og er primært brukt til å hente ut personell fra vanskelig tilgjengelige steder eller søk og redning. MH-60G Pave Hawk er en versjon for spesial operasjoner.
HH-60J Jayhawk er en versjon til US Coast Guard som har mye av det samme utstyret som HH-60G Pave Hawk, men på den maritime SH-60 plattformen.
S-70A Firehawk er en versjon av S-70 bygget for å drive brannslukking, redning og evakuering. Nasjonalgarden i Oregon var den første militære enheten som fikk S-70 Firehawk som en del av sitt utstyr, og brannvesenet i Los Angeles var den første kommunale organisasjonen som tok det i bruk.
Product Red

Product Red er et lisensiert varemerke som har til formål å engasjere privat sektor i å øke oppmerksomheten og innsamling av penger for å bekjempe HIV/AIDS i afrikanske land. Det er lisensiert til samarbeidspartnere som Nike, American Express, Apple, The Coca-Cola Company, Starbucks, Converse, Electronic Arts, Buckaroo, Penguin Classics, Gap, Armani, Hallmark, SAP og Beats Electronics.
Konseptet ble grunnlagt i 2006 av musikeren Bono sammen med Bobby Shriver i ONE Campaign og Debt, AIDS, Trade, Africa (DATA). The Global Fund to Fight AIDS, Tuberculosis and Malaria er mottaker av inntekter fra Product Red.
Berkelium

Historie

Berkelium ble framstilt for første gang ved Berkeley-universitetet i California desember 1949. Forskningsteamet, bestående av Glenn T. Seaborg, Albert Ghiorso, Stanley G. Thompson og Kenneth Street Jr., brukte en syklotron til å bombardere en liten mengde americium med alfapartikler (det samme som helium-ioner) i framstillingen av ²⁴³Bk. En av de mest stabile isotopene, ²⁴⁹Bk, ble senere framstilt ved å utsette ²⁴⁴Cm for intens nøytronstråling. Berkelium i ren metallisk form ble første gang fremstilt i 1968. Mengden som ble produsert var 1,7 µg.
Berkelium var det femte transurane grunnstoffet som ble fremstilt, og det er oppkalt etter Berkeley-universitetet i California, USA.

Egenskaper

Berkelium er et radioaktivt, kunstig framstilt tungmetall i aktinoide-serien. Det har et sølvaktig utseende og oksiderer lett i romtemperert luft. Berkelium løses opp i fortynnede uorganiske syrer.
Målbare mengder med ²⁴⁹Bk (halveringstid på 320 døgn) gjør det mulig å fastslå noen av grunnstoffets egenskaper.

Isotoper

20 isotoper og 16 isomerer (eksiterte isotoper) av berkelium er beskrevet, samtlige av disse er radioaktive. De mest stabile isotopene er ²⁴⁷Bk med halveringstid 1 380 år, ²⁴⁸Bk med halveringstid 9 år, og ²⁴⁹Bk med halveringstid 320 døgn. Alle de resterende kjente isotopene har halveringstider kortere enn 5 døgn, og de fleste kortere enn 1 døgn. 
De ulike isotopene varierer i atomvekt fra 235,05658 u for ²³⁵Bk, til 254,0906 u for ²⁵⁴Bk.
CAS-nummer: 7440-40-6

Forekomst

Berkelium forekommer ikke naturlig, men fremstilles kunstig. Siden oppdagelsen i 1949 er det i USA fremstilt omkring 1,1 gram berkelium.

Forbindelser

Teknikker innen røntgenkrystallografi er blitt brukt til å identifisere forskjellige berkelium-forbindelser, som berkeliumdioksid (BkO₂), berkeliumfluorid (BkF₃, berkeliumoksyklorid (BkOCl) og berkeliumtrioksid (BkO₃). I 1962 greide man for første gang å isolere synlige mengder av en berkelium-forbindelse. forbindelsen var berkeliumkorid (BkCl₃), og den isolerte mengden veide 1 milliarddel av et gram.

Anvendelse

Berkelium har, foruten forskningsformål, ingen praktiske bruksområder, og spiller ingen biologisk rolle.
Heterosoma

Utseende

Middelsstore, litt blanke, brunsvarte gullbasser. «Snuten» (clypeus) er innskåret i midten. Kroppen bredest midt på. Dekkvingene er litt læraktig rynkete.

Levevis

Larvene lever gjerne i råtnende ved eller annet dødt, organisk materiale.

Utbredelse

Slekten er utbredt på Madagaskar.
Hedylidae

Utseende

Middelsstore (vingespenn 30 – 70 mm), slanke, mer eller mindre brune sommerfugler som overflatisk ligner sterkt på enkelte målere (Geometridae). I likhet med disse hviler de med vingene lagt mer eller mindre flatt og sommerfuglen får ett trekantet omriss. Kroppen er ganske slank, bakkroppen påfallende lang og tynn. Hodet er forholdsvis lite med store fasettøyne, antennene er trådformede eller smalt fjærformede og omtrent halvparten så lange som forvingene. Sugesnabelen er velutviklet. Hannene har reduserte forbein, som hos flikvinger (Nymphalidae). Vingene er tynt skjellkledt og delvis gjennomsiktige. Forvingene er avlangt trekantede og forholdsvis smale. Bakvingene er avrundede. Måten vingene er koplet sammen på, ligner den mane finner hos nattsommerfugler og avviker fra det man finner hos dagsommerfuglene. De mangler høreorganer (tympana) på bakkroppen, i motsetning til målerne, derimot har de en slags høreorganer ved roten av forvingene, i likhet med visse flikvinger (Nymphalidae). Larvene er grønne og har (bortsett fra i det første stadiet) avlange, tre-delte, piggete hornlignende utvekster. Det siste bakkroppsleddet er to-delt. De ligner på larvene i underfamilien Limenitinae (familien flikvinger, Nymphalidae).

Utbredelse

Hedylidene finnes fra det sentrale Mexico i nord til det sørlige Brasil i sør, dessuten på Cuba, Jamaica og Trinidad. Størst er artsmangfoldet i regnskogsområdene i Peru, der det er funnet opptil 12 arter på én lokalitet.

Levevis

Larvene kan leve på en lang rekke forskjellige planter innenfor familiene Melastomataceae, Euphorbiaceae, Malpighiaceae, Rutaceae, Sterculiaceae og Malvaceae. De kan enkelte ganger gjøre noe skade på frukttrær. De voksne sommerfuglene flyr for det meste om natten, og kommer til lys, men noen flyr også om dagen i de halvmørke skogsområdene der de lever. Noen ligner på giftige eller usmakelige arter innen flikvinge-gruppen Ithomiinae, og inngår i såkalte mimikry-komplekser av ubeslektede arter som har utviklet likt utseende som vern mot predatorer. Hedylidene har høreorganer på vingene, disse gjør dem i stand til å oppfatte ekko-signalene fra flaggermus. Når de merker at en flaggermus nærmer seg, lar de seg falle til bakken eller begynner å virre fra side til side slik at de er vanskeligere å fange. Puppene ligner ofte på fugleskitt og unngår på denne måten å bli oppdaget.
Nizjnij Novgorod Stadion

Historikk

Stadionet er plassert i et historisk område som er kjent som Strelki og ligger der hvor elvene Volga og Oka møtes. På andre siden av elven ligger festningen Nizjnij Novgorod Kremlin.  Bygningen stod ferdig i februar 2018 og det ble spilt tre prøvekamper i april og mai 2018 med FC Olimpijets Nizjnij Novgorod.
Amsterdam Baroque Orchestra & Choir

Amsterdam Baroque Orchestra & Choir er et nederlandsk ensemble som har spesialisert seg på historisk informerte oppføringer.
Ensemblet ble grunnlag av organist, cembalist og dirigent Ton Koopman i to omganger. Amsterdam Baroque Orchestra ble startet i 1979 og Amsterdam Baroque Choir i 1992. Ensemblet har holdt konserter blant annet i Concertgebouw i Amsterdam, Barbican Centre i London, Wiener Konzerthaus og Lincoln Center i New York.
Kor og orkester holdt den første felleskonserten ved tidligmusikikkfestivalen i Utrecht (Festival Oude Muziek) i 1992 der de uroppførte to verk av Heinrich Ignaz Franz Biber, Requiem (15-stemmig) og Vesperae (32-stemmig).
Koopman ledet ensemblet under oppføringer og innspillinger av hele Bachs kantateverk. Av solister i dette prosjektet kan nevnes Lisa Larsson, Sibylla Rubens, Barbara Schlick og Caroline Stam (sopran), Michael Chance, Bernhard Landauer, Elisabeth von Magnus, Annette Markert og Andreas Scholl (alt), Paul Agnew og Christoph Prégardien (tenor) og Klaus Mertens (bass).
I 2005 startet ensemblet opp med prosjektet «Dieterich Buxtehude – Opera Omnia», en innspilling av Dieterich Buxtehudes samlede verk.
Scheuermanns sykdom

Tiltak

Etter røntgenundersøkelse med påvisning av tilstanden er det viktig med samtale med pasienten og eventuelt foreldre om sykdommen. Dersom pasienten kan passe på ryggen og unngå større belastninger med trykk nedover langs ryggraden, reduseres sannsynligheten for flere kompresjoner av rygghvirvlene og det blir mindre fare for å få pukkelrygg. Det er viktig at disse pasientene ikke bærer tungt, og det skal ikke sitte andre tunge personer på skuldre eller rygg. Fallskjermhopping bør frarådes på grunn av fare for støt fra bena langs ryggraden. I noen tilfeller kan det være aktuelt med fysioterapi for å styrke spesielt magemusklene i tillegg til ryggmuskler. Viktig å velge yrke hvor man ikke belaster ryggen mye.