google/wiki40b huggingface dataset:
Svartstork

Beskrivelse

Den har et langt, rødt nebb, lange, røde bein, er svart med hvitt bryst og hvit buk. Den er ca.  1 m høy med et vingespenn på ca. 1.8 m og veier omkring 3 kg. Ungfuglenes fjærdrakt er som de voksnes, men nebb og bein er grågule. Som alle storker flyr den med utstrakt hals. I motsetning til sin nære slektning storken (hvit stork) er svartstorken en sky og forsiktig fugl.

Utbredelse

Fuglen forekommer i østre deler av Europa og Asia. Noen isolerte populasjoner finnes i sørvestre Spania og i det sørlige Afrika. Flesteparten av svartstorkene i verden er  trekkfugler som overvintrer i subtropiske og tropiske områder i Afrika, India og Sørøstasia. Populasjonene i Spania og det sørlige Afrika er standfugler. På tross av  disse standfuglpopulasjonene regnes arten som monotypisk og deles ikke opp i underarter.

Norden

Fram til midten av 1800-tallet hekket den sparsomt i sørlige og midtre deler av Sverige da populasjonen minsket drastisk. 
Man konstaterte noen enkelte hekkinger på 1940- og 1950-tallet, men siden var den forsvunnet fram til 1992 da man konstaterte to hekkende par,  i henholdsvis Skåne og Västergötland. Artens hekkestatus i Sverige idag er usikker. I 2004 ble en svartstork observert og fotografert ved Åsane i Rogaland.

Biotop

Svartstorken hekker i våtmarksområder med forekomster av gammel skog med bar- og løvtrær. Den kan også holde til i fjellområder med tilstrekkelig forekomst av elver og ferskvannssjøer, og ernærer seg primært av fisk, men eter også amfibier og insekter. Svartstorken bygger reir av kvister i høye trær og bruker reiret i flere år etter hverandre.

Status

Artens tilbakegang i Europa skjedde parallelt med effektiviseringen av skog- og jordbruk fra midten av 1800-tallet. Mange steder i Europa der svartstorken tidigere var vanlig, er den idag forsvunnet eller uvanlig som hekkefugl. Men ettersom arten har en svært stor utbredelse og omfatter anslagsvis mellom 32000-44000 individer så kategoriseres den av IUCNs trusselkriterier som livskraftig(LC). I et
område fra Estland til Polen antar man at det finnes omkring 3 000 par, og at populasjonen vokser.
Holynskirbus

Utseende

En nokså stor og kraftig (opptil 34 millimeter), brunsvart praktbille uten metallisk glans. Pronotum er avrundet sekakantet, litt bredere enn dekkvingene, med tre lengdestriper av gulaktige skjell. Dekkvingene har pine lengdefurer.

Levevis

Som hos de fleste andre praktbiller utvikler larvene seg i død ved.

Utbredelse

Slekten er utbredt på Madagaskar.
De syv utvalgte

Handling

Filmens handling starter i 1947 og amerikanernes forsøk på å bryte lydmuren på den øde flybasen Muroc Air Force Base (senere kjent under navnet Edwards AFB) ute i ørkenen i New Mexico. Mange på den tiden er av den oppfatning at det er umulig å fly raskere enn Mach 1, og at alle som prøver ville miste kontrollen over flyet og styrte i bakken, noe mange også gjør. Men den 14. oktober forandres det hele da Chuck Yeager, bryter lydmuren med det lille rakettflyet X-1. Bragden får imidlertid ingen publisitet fordi den hemmeligstemples av U.S. Air Force, som allerede var begynt å bli bekymret for forholdet til Sovjetunionen.
Handlingen flyttes så frem til 1953 ved samme flybase (nå omdøpt til Edwards Air Force Base), og derfra skildres forløpet, forberedelsene og gjennomføringen av Mercury-programmet. Programmet involverer syv astronauter, og det er disse som filmens hovedfokus er på.

Popularitet og økonomi

The Right Stuff ble ingen stor publikumssuksess. Den innbrakte bare $21,5 millioner i USA. Den endte opp på en 33.-plass over de mest innbringende filmene i USA i 1983.
Produksjonskostnadene var på $27 millioner.

Filmanmelderne

Den fikk meget god mottakelse av filmkritikerne, noe som gjenspeiles i at den har oppnådd så mye som 98 % på Rotten Tomatoes. Den amerikansk filmkritikeren Roger Ebert gav den toppkarakter i sin anmeldelse i 1983, og i 2002 førte han den opp på sin liste over «Great movies».

Priser

Filmen ble i 1984 tildelt fire Oscar-priser i kategoriene lyd-effekter, klipp, lyd og musikk. Den ble ytterligere nominert i fire kategorier (blant annet i kategorien beste film). Året etter vant den Bodilprisen. Den ble også tildelt en Blue Ribbon Award, KCFCC Award, ALFS Award (ved London Critics Circle Film Awards) og en Golden Reel Award.
Det kan også nevnes at den ble nominert til en WGA Award ved Writers Guild of America, Hugoprisen, Directors Guild of America, en Eddie ved American Cinema Editors og en Golden Globe (for beste dramafilm).

Annet

Filmen hadde en spesialvisning den 16. oktober 1983 ved Kennedy Center i Washington, D.C.. Den hadde allmenn premiere i USA 21. oktober 1983.
Den ble lansert i Norge under  tittelen De syv utvalgte. Den ble utgitt på DVD i 2003 under originaltittelen.
Dortmund lufthavn

Tidlig historie

Flyplassen som egentlig lå i småbyen Brackel, ble åpnet for kommersiell flytrafikk i 1925 av Aero Lloyd, som hadde rute til Paris. I løpet av sesongen 1927/1928, hadde trafikken økt til 2,589 flyvninger i året. Under andre verdenskrig ble flyplassen brukt til tysk flybase, og ble også etterhvert brukt av britisk Royal Air Force. I 1960, ble flyplassen flyttet til Dortmund-Wickede. Den gamle flyplassen revet og okkupert av britiske styrker inntil 1990-tallet. Siden 2006, har en del av den gamle flyplassen blitt brukt til treningsfelt for Borussia Dortmund.

Liten trafikk

I den neste tiden var Düsseldorf internasjonale lufthavn og Köln/Bonn lufthavn de dominerende flyplassene for Rhein-Ruhr-området. Etterhvert tok ble det også startet kommersiell drift til Hannover/Langenhagen internasjonale lufthavn og Münster/Osnabrück lufthavn i regionen. Etter åpningen av Sauerlandlinie har folk i Dortmund bare drøyt to timers kjøring til Frankfurt internasjonale lufthavn.
Kommersiell drift ble gjenopptatt i 1979 med daglige flyvninger til München av Reise- und Industrieflug GmbH (RFG). Nürnberg og Stuttgart fulge deretter. Etterhvert startet også German Reunification med flyvninger til Dresden, Leipzig, Berlin, og London i 1990.
RFG og NFD (Nürnberger Flugdienst) fusjonerte i 1990 og Eurowings ble dannet, som fortsatt har base i Dortmund. Byggingen av en ny terminal startet i 1998 og ble ferdigstilt i 2000.

Revitalisering

Fra slutten av 2000 har Dortmund Airport opplevd en drastisk økning i flytrafikken. Inntil på slutten av 1990-tallet hadde rutene på flyplassen begrenset seg til noen få propell-maskiner til destinasjoner i Tyskland, samt noen charter-flyvninger til Syden-destinasjoner. Siden 2000, har flere nye selskaper starter med flyvninger til Dortmund. De fleste av selskapene i dag er lavprisselskaper som bruker Boeing 737 eller Airbus A318/19/20/21 serien til Syden-destinasjoner eller storbyer rundt i Europa.
Det første større selskapet som startet på Dortmund Airport var Air Berlin, som startet opp ruter til London, Milano, og Wien i 2002. Etterhvert startet også EasyJet en base i Dortmund i 2004, og Germanwings fulgte i 2007.

Transport til flyplassen

Dortmund lufthavn har bussruter til Dortmund sentralstasjon, til den lokale jernbanestasjonen (Holzwickede/Dortmund Flughafen), og til Unna, en by rett øst for flyplassen.
Kiyomizu-dera

Kiyomizu-dera (Kiyomizudera/Kiyomizutempelet; japansk清水寺) Betyr det rene vannets tempel og er brukt for flere buddhisttempler, men blir vanligvis knyttet til Otowa-san Kiyomizu-dera (japansk音羽山清水寺) i østre Kyoto, som er en av byens mest kjente steder.
Tempelet dateres tilbake til år 798, men dagens bygninger ble konstruert i 1633. Navnet på tempelet er fra en foss inne i komplekset som kommer fra et nærliggende fjell. Kiyomizu (清水) betyr rent vann eller klart vann.
Hovedhallen av Kiyomizu-dera er bemerkelsesverdig på grunn av sin vide veranda, som støttes av hundrevis av pilarer og strekker seg over åssiden og gir en imponerende utsikt over byen.
Det japanske ordtaket «å hoppe fra Kiyomitzus veranda»(「清水の舞台から飛び降りる」) betyr så mye som å komme frem til en beslutning og henspiller til troen fra Edo-perioden at den som overlever hoppet får oppfylt sine ønsker.
Under hovedhallen er fossen Otowa-no-taki, der tre fosser munner ut i et bekken. Besøkende ta fra vannet som tilskrives helbredende egenskaper. Det heter seg at å drikke vannet fra de tre bekkene bringer helse, lang liv og sukess i studier.
Eldar Sætre

Karriere

Eldar Sætre begynte å jobbe i Statoil i 1980, og har siden da hatt ulike posisjoner i konsernet. Han var visepresident og finansdirektør i Statoil fra 2003 til 2010, «executive vice president» for forretningsområdet «Marketing, Processing and Renewable energy» fra 2010 til 2014 og konstituert konsernsjef fra 2014, etter at Helge Lund sluttet. Det ble 4. februar klart at han blir permanent konsernsjef i Statoil, til tross for uttalelser da han ble konstituert konsernsjef at han ikke ønsket å være det på permanent basis .
Gran prestegård

Gran prestegård ligger et par hundre meter nordvest for Søsterkirkene på Granavollen.
Dagens prestebolig ble oppført på prestegårdstunet i 1978 etter tegninger av Inge Prestkvern. På prestegårdsgrunnen står også et berømt steinhus som skal være oppført med stein som ble til overs ved en ombygging av Søsterkirkene. Det er forbindelse mellom de to husene.
Rett sør for prestegården er det en  prestegårdshage som ble kjøpt av kommunen i 1997.
Minst to generasjoner Lassen var prester med bosted på prestegården, og genealogen Wilhelm Lassen vokste opp der. Wilhelm Cornish Lassen er faktisk begravet i hagen.
Jurij Gazinskij

Landslaget

31. august 2016 fikk han sin første landskamp for Russland mot Tyrkia.
Han ble tatt ut i Russlands tropp til FIFA Confederations Cup 2017 i Russland.
Han ble tatt ut i Russlands tropp til VM i fotball 2018 i Russland.
14. juni 2018 scoret han sitt første landslagsmål for Russland mot Saudi-Arabia. Målet var også VM 2018s første mål.
Vixen Influencer Awards

Vixen Influencer Awards, tidligere kalt Vixen Blog Awards, er en samling norske medie- og reklamepriser og en kåring av Norges beste «influencere», det vil si bloggere og andre enkeltpersoner som inspirerer med nye ideer og påvirker holdninger og handlinger gjennom sosiale medier og andre kanaler. Utmerkelsene har blitt delt ut i ulike kategorier, deriblant «Årets blogger», siden 2010. 
Vixen Influencer Awards deles ut av Vixen, et gratismagasin for mote som eies av Pia Bianca Pedersen Tryland gjennom content marketing-byrået Chili Publications AS.

Kriterier og prisvinnere

Blant prisvinnerne finnes både etablerte bloggere med stor leserkrets, og nykommere. Prisene har i stor grad gått til unge kvinner, en gruppe som dominerer de mest innflytelsesrike bloggene på norsk.
Vixen Awards var en rein bloggpris fram til prisåret 2017, da arrangøren utvidet omfanget til å gjelde «influencere», påvirkere som bloggere, youtubere og podkastere som gjennom egen kjendisstatus når et stort publikum. Juryen vurderer etter flere kriterier: brukeropplevelse, førsteinntrykk, tekst, bilder, design, kvaliteten på innholdet og merking av annonser, kommersielle samarbeid og engasjementer.
I forbindelse med Vixen Influencer Awards 2017 trakk skuespilleren Ulrikke Falch seg som storfavoritt i finale-nominasjonen i protest mot at sponsorer og annonsører angivelig utnytter unge kjendisbloggere og fremmer usunne kroppsidealer.

«Årets Bonaqua Great Taste»

2016 Maja Hattvang
Halalabad Blues

Handling

Den danske fotografen Kari lager på fritiden en fotoserie med nye ansikter i København og kommer i den forbindelse med den tyrkiske mannen Cengiz som har en grønnsaksbutikk. De innleder et forhold, men Cengiz er gift og familien hans blander seg inn. Halalalabad Blues er en historie om kjærlighet, kulturkollisjon, dobbeltmoral og lengsler.
Den store forfølgelsen i Persia

Den store forfølgelsen ble igangsatt av den persiske kongen Sjahpur II (309-79) mot kristne i Persia. Den store massakren brukes som et paraplybegrep om vedvarende og sporadiske forfølgelser under Sjahpurs virke, fra ca. 339-79.

Årsaker til forfølgelsene

I følge den gresk-romerske kirkefaderen Eusebius av Cæsarea (260/265-339) var påskuddet for forfølgelsene i Persia politisk motivert: Da keiser Konstantin den store omfavnet kristendommen omkring 312, kom følgelig den persiske kongen til å stille spørsmål ved de iranske kristnes lojalitet til Perserriket.
En annen kilde hevder at de persiske kristne ble forfulgt fordi biskopen av Seleukia-Ctesiphon, Simeon Bar Sabbae (?-345), nektet, på vegne av hans kristne menighet, å betale en høyere skatt enn resten av befolkningen. I tillegg, og som en ekstra prøvelse av Simeon, hadde Sjahpur beordret at biskopen måtte tilbe solen, som var assosiert med zoroastriske guder som Ahura Mazda og Mithra. Da Simeon nektet på begge punkter, ble han henrettet.
Foruten de politiske årsakene, så kan forfølgelsene ha vært et resultat av ulike ideologier og verdensbilder. Innenfor Persia var zoroastrismen de godes og visdommens religion, og det var zoroasternes plikt å bekjempe ondskap. Når kristne ofte gikk hardt ut i sin kritikk av andre religioner, særlig polyteistiske slik som zoroastrismen, kan det ha vært en viktig faktor som endelig ledet til forfølgelser.

Omfang og autentisitet

Omfanget av forfølgelsene er usikkert, og hendelsen ble i all hovedsak nedskrevet av kristne på gresk-romersk, arameisk eller arabisk språk. Den gresk-romerske historikeren Sozomenos (ca. 400-ca. 450) mente at 16,000 kristne led martyrdøden. Den arabiske historikeren Al-Mas’udi (ca. 896-956) nevner så mange som 200,000. Når det gjelder samtidige persiske kilder, så finnes det ingen som direkte understøtter hendelsen. Østkirken i Seleukia-Ctesiphon brukte også historier om martyer for å legitimere og posisjonere seg sterkere i Persia på 600-tallet, som var vanlig blant kristne i senantikken.
Flere av historiene om de kristne martyrene er også fabrikasjoner eller nedskrevet mer enn 300 år etter hendelsen, og det er uvisst hvor omfattende forfølgelsene faktisk var og hvor mye av historiene som ble konstruert av ettertidens kristne for å male et mer idealisert bilde (gitt at martyrdød var et ideal) av fortiden enn hva som var tilfellet. Det er et poeng at etter Romerrikets gradvise overgang til å favorisere kristendommen, med Ediktet av Milan i 313, var det kun utenfor Romerrikets grenser at kristne fortsatt kunne realisere en idealisert martyrdød.
Datavirus

Ormer

En variant av virus er ormer, som ikke trenger noen vert for spredning. Den har de mekanismer selv som trengs for spredning, men opptrer forøvrig på samme måte som virus.    
I tillegg til reproduksjon, kan både virus og ormer ha andre funksjoner. De kan være harmløse, og ikke ha annen funksjon enn spredning, til svært destruktive ved å slette alle data på harddisk og alle lagringsmedia som senere settes inn i maskinen. De kan være tidsbomber som går av på en gitt tid, eller logiske bomber som går av under en gitt forutsetning eller handling. Ofte er ormer benyttet for å avlytte brukeres passord og for å skaffe kontroll, og ta over maskinen. Ofte spres de gjennom e-post, og sender seg selv videre til alle på adresselista i e-postprogrammet.
Odd Tandberg

Bakgrunn

Odd Tandberg var sønn av Arthur Tandberg og Regine Christensen og vokste opp i Oslo. Han utdannet seg et halvår på Bjarne Engebrets malerskole i 1942 og deretter på Statens håndverks- og kunstindustriskole 1942-45 samt på Statens kunstakademi under Axel Revold og Per Krohg 1945–46.

Kunstnerisk virke

Tandberg var særlig kjent for sitt nonfigurative arbeid i forbindelse med utsmykningen av Regjeringsbygget (Oslo, 1956—58) sammen med Inger Sitter og Carl Nesjar, og Jernbanetorget T-banestasjon (1965). Sammen med Gunnar S. Gundersen, Tor Hoff og Ludvig Eikaas tilhørte han den såkalte Dødsgjengen, som var banebrytende for nonfigurativ kunst i Norge.
I sine utsmykningsarbeider benyttet han ofte sandblåst naturbetong.
Tandberg var bosatt i Ås kommune i Akershus. I begynnelsen av 2017 kunngjorde Ås Rotaryforening at de hadde tatt initiativ til å få reist en skulptur av Tandberg i Ås sentrum, at Tandberg hadde laget utkast monumentet, og at kommunen hadde takket ja til å ta imot skulpturen. Tandberg så for seg skulpturen som en 3,8 meter høy konstruksjon i blankt stål. Rotaryforeningen opplyste også at de hadde for salg et opplag grafiske blad fra Tandbergs hånd, til inntekt for realiseringen av monumentet.
Han var gift med billedkunstner Elen «Numme» Grøn-Hansen.

Ordener og utmerkelser

I desember 2007 ble han utnevnt til Ridder 1. klasse av St. Olavs Orden for sin innsats som billedkunstner.
Alundaøksen

Alundaøksen eller Alundaelgen er en steinøks fra Norrlövsta i Alunda, Sverige. Øksen er av grønn stein og er utformet som et elghode i naturalistisk stil. Den er datert til yngre steinalder, og har sannsynligvis hatt en symbolsk funksjon. Øksen antas å komme fra Karelen der lignende dyreavbildninger er kjent.
Megatrupes

Utbredelse

Slekten er bare kjent fra sentrale fjellområder i Mexico.
Den kviterussisk-ortodokse kirke

Historie

Dagens Kviterussland ble kristna av ortodokse misjonærer. Det ble grunnlagt bispeseter i Polotsk (992), Turov (1005), Pinsk (1328), Novogrudok (1415) og Vitebsk (1563). Biskopene var underlagt metropolitten av Kiev og den økumeniske patriark i Konstantinopel.
Sammen med resten av storhertugdømmet Litauen hørte området fra 1569 til Polen-Litauen. Noe senere (1596) inngikk de ortodokse biskopene den såkalte Brest-unionen med den katolske kirke, som innebar at de troende ble katolsk og aksepterte paven som geistlig overhode, men kunne beholde sin bysantinske ritus. Resultatet var den kviterussisk-katolske kirke, og at samtlige ortodokse bispeseter opphørte å eksistere.
I tidenes løp var det imidlertid store befolkningsgrupper som returnerte til den ortodokse tro. 1632 ble Mogiljov eparki oppretta og lagt til Moskva-patriarkatet. Etter Polens andre deling i 1793 ble det også grunnlagt et bispesete i Minsk, som hadde falt til Russland. 1833 fulgte gjenopprettelsen av Polotsk eparki og 1900 grunnleggelsen av Grodno eparki.
1921 ble de vestlige eparkiene (Grodno, Polotsk samt Vilnius) del av den polsk-ortodokse kirke, men kom senere tilbake til den russisk-ortodokse. Minsk ble i 1922 opphøya til metropolitansete. Under Sovjetunionens kirkefiendtlige regime ble imidlertid de fleste eparkier oppheva, Mogiljov og Polotsk på 1930-tallet og Grodno i 1951.
Moskva-patriarkatets synode bestemte i 1989 å gjøre metropolitten av Minsk til eksark av Kviterussland, og å utstyre eksarkatet med begrensa selvstyre. Samtidig ble eparkiene Mogiljov, Pinsk og Polotsk gjenoppretta. Året etter ble to nye bispeseter grunnlagt (Brest og Gomel), fulgt av gjenopprettelsen av ytterligere to tidligere eparkier i 1992: Novogrudok og Turov. Den siste endringen skjedde i 2004, da Bobrujsk ble skilt ut fra Mogiljov eparki.
Hyphaenia

Levevis

Både larvene og de voksne (imago) er planteetere, ofte på busker og trær. Noen av artene kan opptre i store mengder og snauspise vertsplantene i enkelte år. De voksne billene flyr godt og kan forflytte seg over betydelige avstander.

Utbredelse

Slekten forekommer i Nord-Afrika og Asia.
Det andre Dáil

Det andre Dáil var det irske parlamentet Dáil Éireann fra 16. august 1921 til 8. juni 1922. Parlamentet var et revolusjonært lovgivende organ for Den irske republikk, og ble ansett som en ulovlig forsamling av britiske myndigheter.
Representantene i det andre Dáil ble valgt i 1921. En av forsamlingens viktigste handlinger var å avslutte den irske uavhengighetskrig ved å ratifisere den anglo-irske traktat.

Valget

I 1920 vedtok Det britiske parlamentet Government of Ireland Act. Hensikten var å finne en løsning på «det irske problemet» ved å dele øya i to deler, Sør-Irland og Nord-Irland, som hver skulle ha et parlament og begrenset selvstyre, Home Rule. De første valgene til disse forsamlingene ble holdt i 1921.
Nasjonalister fra Sinn Féin deltok i disse valgene, men nektet å anerkjenne de nye parlamentene. I stedet regnet de begge valg som valg til det andre Dáil.
I Nord-Irland ble valget holdt 24. mai. Av 53 seter ble 40 vunnet av unionister, seks av moderate nasjonalister og seks av Sinn Féin. I Sør-Irland ble det ikke avholdt noen avstemning, ettersom samtlige kandidater stilte uten motkandidat. Av de 128 setene tok Sinn Féin 124, mens fire uavhengige unionister representerte University of Dublin (Trinity College).
Kun Sinn Féins representanter deltok i det andre Dáil. 130 var valgt, men da fem av dem var valgt i både nord og sør ble det totale antallet representanter 125.

Traktaten

Under det andre Dáils periode startet Den irske republikk og den britiske regjeringen fredsforhandlinger. Som president for Dáil Éireann var Eamon de Valera i praksis statsoverhode. For å styrke Irlands sak i forhandlingene fikk han Dáil til å endre grunnloven slik at han fikk tittelen president av Den irske republikk. Dermed kunne man fra irsk side hevde at forhandlingene foregikk mellom to stater; fra britisk side så man det som forhandlinger mellom sentralregjeringen og lokale representanter.
Den 14. september 1921 ratifiserte Dáil utnevnelsen av Arthur Griffith, Michael Collins, Robert Barton, Eamonn Duggan og George Gavan Duffy til forhandlere med alle fullmakter, og den 6. desember signerte de fem traktaten.
Etter nesten en måneds hard og bitter debatt ratifiserte Dáil traktaten med 64 mot 57 stemmer den 7. januar 1922.
For å tilfredsstille britiske konstitusjonelle krav måtte traktaten også ratifiseres av Sør-Irlands parlament. For å kunne gjøre dette suspenderte Dáil-medlemmene sin boikott, og møtte der sammen med de fire unionistiske parlamentsmedlemmene for å ratifisere traktaten.

Oppløsning

I henhold til traktaten ble det andre Dáil oppløst, og den 16. juni 1922 ble et provisorisk parlament valgt. Fra irsk side regnes dette som det tredje Dáil, mens det fra britisk side regnes som etterfølgeren til Sør-Irlands parlament.
En minoritet innen det republikanske miljøet mener at det andre Dáil ikke opphørte å eksistere på dette tidspunkt, og at dette parlamentet overførte sin myndighet til IRA Army Council i 1938.
Wittenberge

Historie

Den eldste skriftlige kilde hvor byen nevnes er et dokument fra 1239. Wittenberge fikk byrettigheter i 1300.
Det New York-baserte firmaet Singer Manufacturing Company etablerte i 1903 en fabrikk på stedet. Walter Gropius fikk i 1912 oppdraget med å tegne fabrikkbygningene som i dag ikke lengre er bevart. I tilknytning til fabrikken ble i 1929 oppført et stort klokketårn som også tjente som vanntårn. Klokketårnet er det høyeste frittstående klokketårn på det europeiske kontinent. Singersymaskinene ble laget i fabrikken inntil 1945, da fabrikken ble overtatt av et VEB-firma kalt VERITAS. Fabrikken ble nedlagt i 1992.
Befolkningstallet nådde sitt toppunkt i 1980 med 32 287 innbyggere.
P4 Bandit

P4 Bandit er en radiokanal drevet av P4 siden 1. november 2006 og sendt over Internett. Tidligere ble den også sendt på DAB. Kanalen er en ren musikkanal uten programledere eller programposter. P4 Bandit har slagordet «Rock non stop» og spiller rock fra 60-tallet og fram til i dag.
Fram til 1. januar 2009 var P4 Bandit en mer fullverdig radiokanal med programposter om musikk og med Tor Milde, Katrine Von Nagy, Bjørnar Pedersen, Jonas Bording, Stig Arnesen, Gerd Johansen, Reidar Buskenes og Kristoffer Løkke-Sørensen som programledere. Redaksjonen lå på Lillehammer. P4 Bandit hadde samsendinger i helgene med P4 fra kl. 23 til 01.
Det at P4 Bandit fra 2009 av ikke lenger sendes på DAB og mangler programposter, skyldes ifølge P4 de økonomiske tilstandene.