google/wiki40b huggingface dataset:
Hønefoss kirke

Bakgrunn

Området sognet opprinnelig til Norderhov kirke, men etter at Hønefoss fikk bystatus i 1852, ble det arbeidet for egen kirke. Denne ble tegnet av Christian Heinrich Grosch og vigslet i 1862. Kirken brant ned til grunnen den 26. januar 2010.
Etter brannen ble branntomten ryddet, og der kirken hadde stått, ble det oppført et alter av brente trestokker fra den nedbrente kirken. Planlegging av ny kirke tok til, og det ble avholdt arkitektkonkurranse i 2013. Denne ble vunnet av LINK arkitektur med prosjektet «Himmeltrærne». Totalentreprenør for oppføringen var OBAS Entreprenør i Drammen.

Kirkebygget

Kirken er oppført på samme sted der den tidligere kirken stod, og har likhetstrekk med Ålgård kirke, som er tegnet av samme arkitektselskap. Det dreier seg om et monumentalbygg, men med en utradisjonell form for et kirkebygg. Bygget er lavest ved inngangspartiet i vest og høyest i øst. Innvendig er det kirketorg, serveringsrom og 20 kontorer i første etasje, mens selve kirkerommet er en etasje høyere. Underetasjen har storkjøkken, lager, tekniske rom og garderober. Bygget har et lavt inngangsparti mot Hønefoss sentrum og en krum takform stiger monumentalt mot øst. Fondveggen er 14 meter høy og skjuler også kirkeklokkene.

Utsmykning

Kirken har altertavle laget av Peter Sutton. Den er over elleve meter høy og dekker 160 kvadratmeter av fondveggen. Motivet tar utgangspunkt i et kors, og tavlen er laget av glassfliser og eikelameller. Den dekker over orgelet, som er bygget av tyske Rensch Orgelbau.

Kirkegård

Kirkegården er som for den tidligere kirken. Store deler av den rammes inn av Hofgaards gate. Nordøst for kirkegården er Ringerike krematorium, og øst for den er kirkestuen. Helt øst på kirkegården er krigsgraver fra andre verdenskrig.
Kobbertetra

Akvaristikk

Denne aktive tetraen er en populær akvariefisk og regnes som en dyktig stimer. Den foretrekker beplantede akvarier med mange skyggefulle områder og god svømmeplass. Når den holdes under gode forhold, blir fiskenes farger svært intense. Det er best å holde den i grupper på seks eller flere individer, skjønt mindre grupper også kan trives. Akvariet bør romme minst 60 liter.
Den foretrekker en temperatur mellom 23 og 27 °C, en pH mellom 6,0 og 7,5, og en hardhet på 5-19 °dH.
Karl Evang

Embetskarriere

Karl Evang ble i 1938 utnevnt til medisinaldirektør og sjef for Medisinaldirektoratet. Etter annen verdenskrig ble navnet endret til Helsedirektoratet og embetet til helsedirektør. Evang satt i embetet i 34 år, til 1972. Som helsedirektør var han både sjef for fagorganet Helsedirektoratet og sjef for den avdelingen i Sosialdepartementet som utviklet og gjennomførte helsepolitikk på vegne av statsråden. Dette ga mulighet for svært stor innflytelse på utvikling av norsk helsevesen, muligheter som Evang benyttet.
Han var blant de første som mente at det gryende narkotikamisbruket i Norge i begynnelsen av 1960-årene ville resultere i store problemer, og gikk sterkt inn for å motarbeide dette misbruket og for å organisere behandling av misbrukerne gjennom offentlige tiltak og forbud.
Evang var gjesteprofessor i sosialmedisin ved Universitetet i Tromsø 1972-73. Han var formann i Statens ernæringsråd.

Opplysningsarbeid

Evang var en pioner innen helseopplysning. Han var hovedredaktør av Populært Tidsskrift for Seksuell Oplysning i 1930-årene (tidsskriftet utkom i bokform i 1934, 1947 og 1951). Dessuten skrev han en lang rekke bøker om helsepolitiske spørsmål, og publiserte flere vitenskapelige arbeider. Han skrev blant annet mye om offentlig helsevesen, fødselsregulering, yrkessykdommer og narkotika, og var redaktør av verk som Huslegen (1953, rev. utg. 1962), Norsk medisinsk ordbok (7. utg. 1968) og Helse og samfunn (1974).
Evang har også provosert mange med sine spisse uttalelser. I 1934 skrev han i sin bok Rasepolitikk og reaksjon: «Den tanke for eksempel å begrense antall dårlige arvebærere, er en helt rasjonell tanke, som sosialismen alltid har gått inn for. I det sosialistiske plansamfunn vil dette naturlig inngå som ledd i det forebyggende sunnhetsarbeid.» I denne boken gikk han ellers ut mot rasehygienens reaksjonære karakter, men altså uten å underkjenne dens intensjoner.

Internasjonalt engasjement

I 1943 ble Evang leder av en komité under FAO som utredet omfanget av matvaremangel og tiltak for å forbedre matvareforsyningen. Dette ga ham et internasjonalt nettverk. Kort etter annen verdenskrig ble Evang en av initiativtakerne til Verdens helseorganisasjon (WHO). Han var president for organisasjonens 2. hovedforsamling i 1949, og i en periode var han formann for organisasjonens styre. I 1951 var han formann for en komite oppnevnt av FN for organisering av helsearbeidet i Israel.

Politisk virksomhet

Evang deltok i den radikale Mot Dag-gruppen, og var i den egenskap medlem av Norges Kommunistiske Parti mellom 1927 og 1929. Etter at Mot Dag ble nedlagt i 1936 fulgte han de fleste medlemmene inn i Arbeiderpartiet. Han var en del av kretsen rundt avisa Orientering på 1950- og begynnelsen av 1960-tallet, men forble likevel Arbeiderpartimedlem til Sosialistisk Valgforbund ble grunnlagt i 1973.

Karl Evangs pris

Statens helsetilsyn deler hvert år ut Karl Evangs pris, som ble etablert i 1981. Hensikten med prisen er å stimulere interessen og arbeidet for folkehelsen og sosiale forhold av betydning for folkehelsen.
NM i motbakkeløp 2012

NM i motbakkeløp 2012 ble arrangert 12. august 2012, som en del av Nuten Opp i Rosendal i Hordaland.
Hotel Mundal

Kjente gjester

Vilhelm II var gjest på hotellet flere ganger i tiden før første verdenskrig når han besøkte Vestlandet på tokt med keiseryachten 
SMY «Hohenzollern». En annen gjest var Walter Mondale da
han var visepresident i USA.

Olavsrosa

Hotel Mundal er tildelt Olavsrosa.
Craig McCaw

Karriere

McCaw begynte å bygge opp sitt eget kabel-selskap, samtidig som han gikk det siste året ved Stanford University. På 1980-tallet var McCaw Cablevision den 20. største kabel-operatøren i USA. I 1994 solgte McCaw hele McCaw Cellular til AT&T Corporation for 11.5 milliarder dollar. Dette selskapet ble senere omdøpt AT&T Wireless, og ble solgt til Cingular i 2004. Etter salget av McCaw Cellular, investerte McCaw i mobil-operatøren Nextel. Fire år etter at McCaw hadde investert i Nextel, hadde denne bedriften vokst til å ha 3,6 millioner kunder. I 1999 var McCaw med på å grunnlegge Nextel Partners Inc. som i 2006 ble kjøpt opp av Sprint Nextel Inc. for 6,5 milliarder dollar. Senere samme år grunnla McCaw Nextlink Communications, som skulle levere bredbånd og Internett-tjenester. I 2000 ble dette selskapet fusjonert med Concentric Network, og det ble omdøpt til XO Communications. I august 2004 startet McCaw Clearwire Corporation, en leverandør av trådløst bredbånd.

Filantropi

McCaw var en av grunnleggerne av «Free Willy-Keiko Foundation» (sammen med Warner Brothers Studios) i november 1994, og han donerte to millioner dollar til denne stiftelsen. Denne organisasjonen ble grunnlagt for å slippe spekkhoggeren Keiko ut i naturen igjen. Craig McCaw sitter også som president for Craig og Susan McCaw Foundation, som støtter flere forskjellige pedagogiske og miljømessige utviklingsprosjekter.

Familieliv

McCaw er gift med Susan Rasinski McCaw, USAs tidligere ambassadør til Østerrike, og de har tre barn sammen.
Emiliano Insúa

Liverpool

Uten noensinne å ha spilt for Boca Juniors' A-lag, fanget Insúa interessen til speidere fra Liverpool. Fra januar 2007 gikk han på et 18 måneder langt låneopphold til den engelske klubben, som inkludert i avtalen hadde en opsjon på å signere spilleren for en avtalt sum på £1 million. Insúa debuterte for Liverpools førstelag mot Portsmouth i Premier League 28. april 2007, og spilte også i bortekampen mot Fulham. I august ble Insúa Liverpool-spiller på permanent basis som en del av en avtale hvor Gabriel Paletta gikk til Boca Juniors.
Det gikk nærmere ett år før Insúa igjen fikk sjansen for Liverpool, med tre kamper helt på slutten av sesongen 2007/2008. Til gjengjeld var han fast på reservelaget som vant både serie og cup den sesongen. Et mindre gjennombrudd kom mot slutten av 2008, da Insúa i desember fikk starte som venstreback i tre seriekamper på rad, mot Arsenal, Bolton og Newcastle. Insúa endte denne sesongen med totalt ti ligakamper for laget som våren 2009 endte på 2.-plass i ligaen. I sesongen 2009/2010 etablerte Insúa seg med 31 ligakamper som det ubestridte førstevalget på Liverpools venstreback.

Landslagsspill

Insúa ble i 2007 plukket ut til å være med i det søramerikanske mesterskapet for U20-lag i Paraguay, og en sølvmedalje der sikret at laget var kvalifisert til å delta i det kommende verdensmesterskapet for U20 i Canada. 22. juli 2007 ble han verdensmester med U20-laget da Argentina slo Tsjekkia 2-1 i finalen 22. juli 2007, og med en alder på 18 var han lagets nest yngste spiller.
Emiliano ble også tatt ut i U20-troppen til det søramerikanske U20 mesterskapet i Venezuela i perioden 19. januar til 8. februar 2009. I oktober samme år fikk han sin debut for Argentinas A-lag, da han spilte fra start i VM-kvalifiseringskampen mot Peru.
Unxia

Utseende

Middelsstore, spinkle, blanke trebukker med lange antenner. Hode og pronotum er gulrøde, dekkvingene svarte med litt matt, metallisk glans. Beina kan være gulrøde eller svarte. Antennene er tynne med en dusk av lange, gulrøde eller svarte hår omtrent midt på. Pronotum er forholdsvis lite og tønneformet, dekkvingene parallellsidige.

Levevis

Larvene lever i død ved, mest av løvtrær.

Utbredelse

Slekten er utbredt i det sørøstlige Sør-Amerika (sørlige Brasil, Paraguay, Uruguay, Argentina).
Haukdalen

Haukdalen er et småbruk i Lom kommune. Den er kjent som et kunstnerhjem ettersom skribenten Kitty Wentzel (1868–1961) bodde her i årene 1923–1961.
Bruket ligger på solsiden, i Flatmogrenda, og har en historie tilbake til 1700-tallet. I 1923 kjøpte Kitty Wentzel plassen sammen med sønnen Bjørn og hans kone. Kittys eks-mann Gustav Wentzel og parets eldste sønn Jørgen bodde på Furuheim, 2 km unna.
Kitty Wentzel bosatte seg i Lom i voksen alder, og utfoldet seg på flere områder. Hun stelte plassen og levde av det hun dyrket, arbeidet periodevis som journalist – hun var i 1926 korrespondent for Aftenposten i Paris, og drev «livskunst» med selskapelighet. Til tross for at ekteskapet med Gustav Wentzel var oppløst i 1908, holdt de kontakt, og hun skrev flere artikler og en bok om ham. Hun skrev også to andre bøker mens hun bodde på Haukdalen.
Huset er skildret i Kitty Wentzels selvbiografi Mitt livs karusell (1960).
Huset eies i dag av familien. Det er åpent for besøkende i sommermånedene, og det arrangeres malerkurs her.
Jiefang

Jiefang (kinesisk: 解放区; pinyin: Jiěfàng Qū) er et bydistrikt i byprefektuet Jiaozuo i provinsen Henan i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var på ca 28.000 innbuggere i 2002, på et areal på 62 km².
Sandeid fengsel

Sandeid fengsel er et fengsel med lavt sikkerhetsnivå som ligger i Vindafjord i Rogaland og er underlagt Kriminalomsorgens region sørvest. Fengslet var tidligere en leir som tilhørte og ble benyttet av Sivilforsvaret. Fengselet har ordinær kapasitet på 88 plasser.
Fengselet var tidligere forbeholdt innsatte med korte dommer. Nå er det flest langtidssonende her. Det er innsatte med alle typer dommer som soner i Sandeid fengsel.
Innsattes arbeid består av pallespikring, skogsarbeid, gartneri, vaskeri, kjøkkentjeneste, bygging av benker og lekehytter, verksted, bilpleie m.m. Det legges vekt på utdanning. Det er mulighet for selvstudier på både grunnskole- videregående- og høyskolenivå. Det arrangeres kurs til båtførerprøven, Datakortet, personliftkurs, stillas, truckførerkurs og andre.
Området består av flere bygg. Det er tre brakker som de innsatte bor i. Det er plass til 80 menn og 8 kvinner. Rommene består av 4- og 2- mannsrom med felles stuer og bad/vaskerom. Første etasje i brakkene blir brukt som verksted og kontor. Et eget bygg inneholder fengselets administrasjon, med fengselets kjøkken og matsal i første etasje. Velferdsbygget har bibliotek, storskjermfremvisning, biljard og bordtennis for de innsatte. Det inneholder også klasserom til studiearbeid og kurs. I underetasjen er vaskeriet med utlevering av tøy. Det er et eget bygg til vakthold.
Det er fasiliteter som treningsrom, hobbyverksted, vollyballbane, ballbinge samt en 700 meter lang tursti inne på fengselsområdet.
Bad Hersfeld

Historie

Bad Hersfelds muntlig og skriftlig overleverte  historie begynner med munken Sturmius, som i år 736 opprettet en munkebosetning i Haerulfisfelt, og i 769 sammen med Lullus grunnla benediktinerklosteret Hersfeld samme sted. Begge var elever av misjonsbiskopen Bonifatius. Bosetning på stedet er imidlertid betydelig eldre, og det finnes funn etter bosetning fra den yngre stenalder omkring år 2000 f.Kr., en grav fra bronsealderen omkring 1200 f.Kr. og funn fra La-Tène-tiden omkring 400 f.Kr.
Hersfeld ble i 1142 nevnt som marked og i 1170 som by. I denne tiden hadde det daværende abbediet Hersfeld også sin største rikspolitiske betydning. I de følgende århundrene, etter det såkalte interregnum, kunne abbedene ikke lenger støtte seg på keiserne, og fra 1378 fikk landgrevskapet Hessen innflytelse over byen. Under bondekrigen i 1525 falt store deler av byen og abbediet til Hessen. 1606 døde den siste abbeden og i freden i Westfalen i 1648 ble det fyrstelige riksabbediet Hersfeld lovet til landgrevskapet Hessen-Kassel som verdslig fyrstedømme.
Store deler av byen Hersfeld ble ødelagt av brann i 1439. Det eldste bindingsverkshuset i byen stammer derfor fra 1452. Abbed Ludwig V (1571–1588) gjennomførte en av de siste omfattende utbyggelsene av byen på flere hundre år, da han bygget en rekke bygninger i renessansestil. Disse kan fremdeles sees i hele gamlebyen, f.eks. det tidligere myntpregeverket og Schloss Eichhof.
I syvårskrigen i 1761 brant stiftskirken og klosteret ned, og i 1807 unngikk byen såvidt å bli fullstendig lagt i grus av Napoleons invasjonshær.
Hersfeld ble kretsby i Kurhessen i 1821, og ble tilsluttet jernbanenettet i 1866 og motoveinettet i 1938.
Fort Calhoun kjernekraftverk

Fort Calhoun kjernekraftverk er et kjernekraftverk som produserer elektrisk kraft mellom byene Fort Calhoun og Blair, i landsbyen Brownville i Washington County, i det østlige Nebraska i USA. Kjernekraftverkets nåværende reaktor ble godkjent for igangsetting i 1973. Installert maksimal effekt i 2009 er 476-500 MW, mens årsproduksjonen i 2007 var på om lag 4,17 TWh elektrisk kraft.
Anlegget eies og drives av Omaha Public Power District. Det har en reaktor som er i operativ drift. Etter dagens konsesjoner skal reaktorens produksjon opphøre i 2033.
Mirakulin

Mirakulin er et glykoprotein som utvinnes fra mirakelbær, en busk som vokser i Vest-Afrika (Synsepalum dulcificum eller Richadella dulcifica). 
 
Mirakulin smaker ikke søtt, men etter at man har smakt på mirakulin med tungen, oppfattes sure smaker, som sitron, som søte i opptil en time etterpå. I Vest-Afrika er det lille røde bæret brukt til å forbedre smaken på syrlig mat. Siden mirakelfrukten selv ikke har noen distinkt smak, har denne smaksendrende funksjonen til frukten blitt betrakte som et mirakel.
Det er påvist bivirkninger av stoffer. Blant annet halsbettenelse og vondt i magen.
Den aktive substansen, som ble isolert av den japanske professoren Kenzo Kurihara, ble gitt navnet mirakulin etter mirakelfrukten, da han publiserte sitt arbeid i det vitenskapelige tidsskriftet Science i 1968.
Sankt Nikolas kirke (Vasa)

Sankt Nikolas kirke (finsk: Pyhän Nikolaoksen kirkko) er en ortodoks kirke i Vasa i Finland.
Kirken hører til Uleåborg stift i Den finske ortodokse kirke, og har sitt navn etter Nikolas av Myra. Den ble bygget i 1866, og er tegnet av den svenske arkitekten Carl Axel Setterberg. En menighet på om lag 1500 medlemmer i Vasa og omegn sogner til kirken.
Stoker (film)

Handling

Livet til tenåringsjenta India Stoker (Mia Wasikowska) forandrer seg totalt når faren dør og hennes onkel Charlie (Matthew Goode) flytter inn i huset. India blir først irritert for at onkelen har et godt øye til hennes mentalt ustabile mor Evelyn (Nicole Kidman), men når Charlie begynner å oppføre seg mystisk og hun mistenker at han har andre motiver for å flytte inn, blir hun gradvis mer og mer besatt av ham.
Cypoides

Utseende

Små (vingespenn ca. 40 millimeter), brune, nattfly-lignende svermere. Kroppen og vingene er nesten ensfarget lysbrune, bare med et litt mørkere tverrbånd på forvingene. Disse er litt flikete, mest hos hannene.

Levevis

Larvene lever på løvtrær, blant annet på kinesisk ambratre (Liquidambar formosana), men kan også finnes på eiketrær.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sørøst-Asia, i det sørlige Kina og nordlige deler av Vietnam, Burma og Thailand.
Abernethy

Annet

Abernethy er også navnet på en kjeks som blir utviklet av skotten John Abernethy ved at han foreslo tillegget av karvefrø og sukker.
Brun øyenstikker

Utbredelse

Brun øyenstikker er utbredt i Europa, men mangler i middelhavsområdet. Den finnes øst gjennom Asia til Japan. I Norden finnes den i Danmark, og i det meste av Sverige og Finland. I sørlige Norge, nord til Troms. Den mangler over tregrensen i fjellet, men er ellers en av de vanligste øyenstikkerne her i landet.

Utseende

Mosaikkøyenstikkere er en gruppe der det ofte kan være vanskelig å skille artene fra hverandre. Ofte er det bare små forskjeller i det ytre utseende. Men den brune øyenstikkeren skiller seg fra de andre norske artene av mosaikkøyenstikkerne på kroppens brune farge og de brunlige vingene.
Vingene holdes i en rett vinkel ut fra kroppen i hvile, og er brunlig gule. Også noen andre øyenstikkere kan ha ganske gule eller brunlige vinger. Vingespennet er mellom 80 og 100 millimeter.

Levevis

Nymfene lever i næringsrike vann eller større myrtjern i lavlandet. Den stiller ikke store krav til levestedet men vannet bør være stillestående og ikke for forurenset. De voksne (imago) øyenstikkerne kan fly langt i sin leting etter mat og kan påtreffes flere kilometer fra nærmeste ferskvann. Ofte patruljerer de langs bredden av vannet på jakt etter mat. De er territorielle og forsvarer store territorier, slik at tettheten av flygende øyenstikkere vanligvis er liten 
Eggene legges på vannplanter, vanligvis under vannlinjen. Utviklingen tar 2-3 år. Eggene overvintrer i plantedeler. Nymfen overvintrer på vegetasjonen eller ved røttene.
Flygetiden er fra slutten av juni til månedskifte av september/oktober.
Brun øyenstikker har ufullstendig forvandling, overgang fra nymfe til det voksne kjønnsmodne insektet går gradvis gjennom flere hudskift (nymfestadier). Nymfene lever i vann og ligner derfor lite på de voksne (imago), bortsett fra størrelsen. Når nymfen kommer til det siste hudskiftet finner den et strå eller noe, der den kan klatre opp over vannflaten. Her blir den hengende, mens huden revner på ryggsiden. Den nyklekte øyenstikkeren blir hengende på den gamle huden, eller like ved siden av, helt til den nye huden er noe herdet, og vingene har fått sin endelige form.
Juba II

Kong Juba II av Numidia (52 f.Kr. — 23 e.Kr.) var gift med Kleopatra Selene II, som var datter av Marcus Antonius og Kleopatra. De regjerte Numidia i fellesskap, inntil den politiske situasjonen ble så ustabil at de måtte reise til Mauretania.
Juba II var sønn av den berbiske kongen Juba (85 f.Kr. — 46 f.Kr.), som ble beseiret av romerne i 60 f.Kr.).
Ariano Irpino

Historie

Byens opprinnelse er svært gammel ved at det har vært bosetning i området siden neolittisk tid, bondesteinalderen for rundt 7000 f.Kr. og forble bosatt fram til rundt 900 f.Kr. Deretter kom en samnittisk stamme, hirpinere, et oskisktalende folk, og grunnla Æquum Tuticum. Dette stedet ble siden underlagt romerne. Det hadde en strategisk lokalisering ved å være krysningspunktet mellom to betydelige veier, Via Traiana og Via Herculeia.
Nedgangen til Æquum Tuticum begynte med de første barbariske invasjoner. Som et resultat av disse begynte folk å bosatte seg på de tre høydene ettersom de var bratte og lette å forsvare. Det var her hvor Ariano ble opprettet, en befestet by på et strategisk sted. I dag er dens gamle og imponerende forsvarsmurer fortsatt gjenkjennbar og en del av byen. Som et trygt sted fra gotiske og bysantinske invasjoner, ble Ariano langobardenes befestede by. Rundt år 1000 ble festningen bygd som forsvar mot bysantinerne. I dag er den i ruiner. Byen ble erobret av normannerne, og i 1140 var den stedet hvor Roger II av Sicilia kunngjorde Lovene ved Ariano, den nye konstitusjonen for kongedømmet Sicilia. Dette lovverket ble overtatt bortimot i sin helhet og med kun noen få variasjoner i Melfilovene (Liber Augustalis) til Fredrik II av Det tysk-romerske rike. Det samme året preget byen en mynt, dukat, som kom til å vare sju århundrer, fram til 1860.
I 1255 beleiret Manfred av Sicilia, sønn av Fredrik II, byen som satte seg til motverge takket være sine sterke forsvarsmurer og den innbyggernes stridbare sinn. I løpet av beleiringen kom en gruppe soldater fra Lucera og lot som de hadde desertert fra Manfreds hær. De ble ønsket velkommen til byen, men om natten satte de byen i brann og mange av innbyggerne døde. Det er fortsatt en vei som minnes den tragiske hendelsen, La Carnale («Blodbadet»).
Mer enn ti år senere, i 1266, lot Karl I av Napoli byen ble gjenoppbygget og ga den to torner fra Kristi tornekrone som fortsatt er oppbevart i et relikvieskrin i byens romanske katedral. Etter at den kapetingiske huset Anjou mistet kontrollen over Sicilia til spanske Peter III av Aragonia gikk byen videre til adelsfamilien Provenzale dei Desambramo i 1294, noe som varte fram til 1413, og deretter havnet byen i hendene på familien Carafa før familien Gonzaga tok den. Det er i dag fortsatt spanske bygninger i byen fra denne tiden. Den 2. august 1545 gjorde byen opprør mot adelsfamilienes føydale undertrykkelse og den ble en Città Regia (bystat), uavhengig av visekongen av kongeriket Sicilia.
Natal

Historie

Nordøstspissen av Sør-Amerika, Cape São Roque, ble første gang besøkt av Europeiske oppdagere i 1501. Dette skjedde under Amerigo Vespuccis ekspedisjon i årene 1501-1502. Cape São Roque ligger om lag 20 km. nord for dagens Natal. Området var lenge bare bebodd av den indianske urbefolkningen samt av franske pirater.
Den 25. desember 1559 ble Natal etablert som en bosetning utenfor fortet «Forte dos Santos Reis.» Den viktigste inntektskilden for de som bodde i området var kvegoppdrett.
Under 2. verdenskrig  hadde det amerikanske forsvaret flybaser i nærheten av Natal. Disse ble brukt som utgangspunkt for luftangrep på de tysk-okkuperte områdene i Nord-Afrika. I nærheten av byen ligger rakettoppskytningsbasen Barreira do Inferno.

Økonomi

Turisme er hovedindustrien i Natal hvor blant annet sand-dynene og stranda Ponta Negra er et populært turistmål. Det er også et regionalt senter for oljeindustrien i området. Rio Grande do Norte er den nest største oljeproduserende staten i Brasil.
Dino Zoff

Karriere som spiller

Zoff spilte 112 landskamper og deltok i fire verdensmesterskap. I 1982 kronet han sin 22-årige karriere ved å vinne VM i Spania. Han er den eldste fotballspilleren som er blitt verdensmester i en alder av 40 år, 4 måneder og 13 dager. 
Zoff satte flere rekorder i løpet av karrieren, blant annet spilte han i perioden fra 20. september 1972 og 15. juni 1974 hele 1143 minutter på landslaget uten å slippe inn mål. For klubben Juventus spilte han hver eneste seriekamp 330 serierunder på rad. (Han spilte i alt 570 Serie A-kamper).

Trenerkarriere

Som trener vant Dino Zoff UEFA-cupen 1989/90 med Juventus. Senere trente han Lazio og ACF Fiorentina. Etter VM 1998 overtok han treneransvaret for det italienske landslaget etter Cesare Maldini, og to år senere tok Italia sølv i EM.  Etter tapet (1-2) mot Frankrike på Golden Goal trakk han seg som landslagstrener samme kveld. Zoffs etterfølger ble Giovanni Trapattoni.