Au pair

Au pair (fransk: ~ «på like vilkår») er en ung person som bor hos en familie i et fremmed land med den hensikt å lære om kulturen der. En au pair bor hos en vertsfamilie som gir kost, losji og lommepenger, og passer barna deres dersom de har noen, og gjør litt lett husarbeid. Som au pair er det vanlig med eget rom og kanskje eget bad.
Vertsfamilien gir kost, losji og lommepenger, og regner som regel med å få hjelp til barnepass og lettere husarbeid tilbake.
En kan bli og få au pair gjennom en organisasjon eller sette opp en avtale på egen hånd.

Sent 1800-tall, 1900-tallet

Ved århundreskiftet 1800/1900 begynte det å bli grenseoverskrivende utveksling. Snart innledet stadig flere land utbytte av kvinner med Sveits. Samtidig ble britiske og tyske jenter sendt til Frankrike for å lære seg kulturen, og husholdets sysler. Etter første verdenskrig ble dette stadig mer en måte å hilse verden velkommen på igjen.
Etter andre verdenskrig tilkom enda flere land.

Den europeiske au pair-avtale

Den 24. november 1969 vedtok Europarådet i Strasbourg en avtale om au pair-plassering og reglene for det.  Au pairen skulle ha rettigheter til språkkurs med avsluttende eksamener, kost og losji og familiær stilling. På et senere tidspunkt, tidlig på 2000-tallet, åpnet Europarådet for at au pair-ordningen i Europa også kunne søkes av borgere utenfor EU og EØS-landene - dette var en tilpasning til noe som allerede var en etablert virkelighet i en rekke av de berørte land.
Avtalen ble ratifisert i 1971 av tre stater (Danmark, Frankrike og Norge) og trådte der i kraft den 30. mai 1971. Senere fulgte ratifiseringer i Italia (1973), Spania (1988) og Luxembourg (1990). Avtalen ble undertegnet av Vest-Tyskland den 2. oktober 1976, men er fortsatt ikke ratifisert. Også Belgia, Bulgaria, Finland, Hellas, Moldova og Sveits har undertegnet, men fortsatt ikke ratifisert (september 2018).

De nordiske land

Danske unge kvinner inngikk i mønstret. Unge piker som arbeidet i huset på 1900-tallet i Danmark (Ung pige i huset) tok arbeide i private hjem som ledd i deres utdannelse og dannelse. Lignende også for norske unge kvinners vedkommende, men ikke like tidlig som i Danmark. 
I løpet av 1960-ene tok et stigende antall unge danske og norske kvinner arbeide som unge piker i huset i England og i Frankrike. De ble kalt au pairer. De tok arbeide i utlandet især i England og Frankrike for å lære språket til videre utdannelse som for eksempel korrespondent. Au pairene passet barn i private hjem, fikk kost og losji, inngikk i familien og gikk på språkskoler for å utdanne seg i landets språk og kultur. Au pair-oppholdet var ledd i kulturell utveksling. Mange au pairer knyttet seg under oppholdet i vertsfamilien til nasjonale miljøer som de hjemlige statskirkers menigheter i utlandet, som holdt aktiviteter for au pairer. Disse menigheter fremmet kontakt mellom au pairer innbyrdes, rådgav i tilfelle av konflikter, og hjalp til med å finne nye familier i tilfelle av konflikt.
Noen kjente norske tidligere au pairer er Kaci Kullmann Five, Eva Joly, Trine Lise Sundnes, Anna-Lisa Ruud, Turi Josefsen, Arnhild Holstad, Gerd Brantenberg, Julie Ege og Marianne Ihlen.

Norge

Etter norske regler skal au pairen få fri kost og losji og minst 5 900 kroner per måned i lommepenger av vertsfamilien. Dessuten plikter vertsfamilien å betale 8 850 kroner for et norskkurs. Au pairen skal jobbe maks 30 timer per uke og ha mulighet til å delta på norskkurs og fritidsaktiviteter. Vertsfamilien og au pairen må underskrive en standardkontrakt. Den er utarbeidet av UDI og foregir å gjengi alle bestemmelser og betingelser og all relevant informasjon, også for de tilfeller der problemer kan oppstå.  I tillegg til standardkontrakten som regulerer ordningen, er det etablert en rekke ordninger som blant annet skal hjelpe med rådgivning og praktisk hjelp; for vertsfamilier er det også obligatoriske forberedende E-læringskurs. 
En som ønsker om å være au pair må søke Utlendingsdirektoratet om lov for å komme til Norge. Flere foretak formidler au pairer i Norge. 
De fleste au pairer i Norge kommer (2019) fra  Filippinene (over 80 %, og de utgjør et merkbart innslag av alle filippinere i Norge). I 2018 gav UDI aupairtillatelser til 887 personer - et overslag over titalt antall i Norge må ta i mente at det er vanlig at au pairer blir i to år. Rangering etter statsborgerskap var Filippinene (781 dvs. 88%), Ukraina (18, 2%) Thailand (12), USA (10), Kina (9), Russland (8), Brasil (7), Indonesia (7), Vietnam (5), Mexico (4), Peru (4), Sør-Afrika (4), Colombia (3), Venezuela (3), Serbia (2), Zambia (2), Aserbajdsjan (1), Canada (1), Hviterussland (1), Kenya (1), Malaysia (1) og Nepal (1) og to av andre land.

Danmark

I Danmark er au pair-ordningen karakterisert ved det at formålet er kulturell utveksling, at au pairen skal være fylt 17 år, men ikke 30 år på søknadstidspunktet, og at den daglige arbeidstid skal være på minimum 3 og maksimum 5 timer, det vil si mellem 18 og 30 timer i uken. Au pairen skal ha minst en ukentlig fridag. En au pair arbeider i hjemmet på like fot med husets øvrige medlemmer. Til gjengjeld for sitt arbeide får au pairen kost og losji, lommepenger (4.350 Dkr. 2019), familiær stilling og adgang til å følge språkkurs på språkskoler. Tidligere kunne pensjonister ha en au pair, men fra 2012 var det ikke lenger mulig.

Sverige

I Sverige reguleres en au pair av Lagen om husligt arbete av 1971, selv om de som er under 18 år bare omfattes av visse deler av loven. En au pair får maksimalt arbeide 20-25 timer per uke uten arbeidstillatelse. I første halvår av 2003 var det registrert 300 au pairer, mot 500 au pairer i 2002, og de fleste kom fra Estland, Ukraina, Polen, Litauen og Latvia i denne rekkefølge, og de var som oftest i Stockholm. Ved 1990-tallets midt kom det omlag 350 au pairer hvert år.

Finland

En au pairs oppgaver kan også omfatte lett husarbeide inntil seks timer daglig, fem dager i uken. Au pairen har sitt eget rom, og mottar månedlig et beløp på minst 252 € (minimum i følge finsk lov). Dessuten skal verstfamilie arrangere finsk- eller svenskkurs for å få mer utbytte av sin tid i Finland. Au pairen bor i vertsfamilien i ett år, eller kan enes om en kortere periode. Alle, med unntak av borgere av nordiske land eller EU/EØS-land, som vil være au pair i Finland, må innhente oppholdstillatelse før innreise. Borgere av EU-land, Island, Norge, Liechtenstein eller Sveits må registrere seg, men trenger ingen særskilt oppholdstillatelse.

Mer om Norge: Filippinske reservasjoner (1998-2010), norsk uklarhet (2019)

Filippinenes regjering forbød i 1998 sine statsborgere utreise til Europa for der å være au-pairer. Bakgrunnen var spørsmålsstillinger knyttet til at man hadde mottatt varsler om misbruk av filippinere i private husholdninger. I 2010 ble dette forbudet på grunnlag av bilaterale avtaler opphevet, hva gjaldt Sveits, Norge og Danmark. På grunnlag av overenskommelser med ytterligere europeiske stater, som blant annet regulerte hvordan mistanker om misbruk skulle håndteres raskt og på en betryggende måte for den svakere part, åpnet den filippinske regjering i 2012 at barnløse og ugifte 18- til 30-årige borgere atter kunne reise ut til au-pair-kontrakter på inntil to års varighet. Det ble utarbeidet nye retningslinjer av en arbeidsgruppe bestående av seks filippinske styringsorganer Blant annet måtte au pairene før utreise ta et obligatorisk forberedelsesseminar, og det ble forordnet at de filippinske ambassader og konsulater skulle monitorere hendelser og utvikling («A strict monitoring system shall also be put in place in Philippine Embassies and Consulates General in Europe for the protection of the au pairs»).
Fra filippinske myndigheters side har man siden 2010 vært godt fornøyd med de garantier som ble gitt fra norsk side med nøye og generøs regulering av deres borgeres rettigheter (som også er gjort gjeldende for enhver au pair, uansett opprinnelsesland), og norsk myndighets styrkinger av sine tiltak etterhvert som man gjorde seg erfaringer, også negative, i løpet av de første årene etter forbudet var blitt opphevet, blant annet med klare karantenebestemmelser mot vertsfamilier som misbrukte ordningen, og presiseringer fremover. Denne tilfredshet fra filippinsk myndighets side stod ved lag frem til våren 2019, da et konkret tilfelle - «Kallmyr-saken» - avdekket uklarheter rundt bytte av vertsfamilie. Dette er regulert i utlendingsforskriften §10-25a, hvor det heter at "au pairen kan først bo hos ny vertsfamilie og utføre oppgaver i henhold til ny kontrakt så snart fullstendig søknad om oppholdstillatelse er innlevert." Den gjeldende standardkontrakt stammer fra 2014.      
Den katolske kirke i Norge har uttrykt bekymring for disse avvik fra tidligere ordning, og et ønske om at bestemmelsene strammes inn slik at de norske myndigheter ikke rammer kvinner som havner i sårbare situasjoner. Den katolske kirkes engasjement skyldes bare generelt engasjement for sårbare utlendinger i Norge, men ikke minst at et stort flertall av au pairene kommer fra overveiende katolske land.