google/wiki40b huggingface dataset:
Ola Braanaas

Biografi

Braanaas ble født på Hamar, vokste opp i Bergen og bosatte seg så i Florø. Braanaas arbeidet på oppdrettsanlegget til Svanøy Stiftelse før han startet Firda Settefisk i Norddalsfjorden i 1986. Da dette oppdrettsanlegget gikk i pluss, finansierte det starten av selskapet Go-Fish som han startet sammen med Gudmun Strømsnes i 1996. Etter kort tid ble det ett av de største oppdretts- og settefiskselskapene i landet. På Færøyene fikk Go-Fish kontroll over halvparten av oppdrettsnæringa i årene 1996-97. Go-Fish drev også lakseslakteri blant annet i Florø og Davik. 
I 1997 samlet Strømsnes og Braanaas mange av selskapene sine i det nystartede Norway Seafarms, men Braanaas holdt sitt Firda Settefisk utenfor prosjektet. Dette året ble Braanaas nr. 195 på lista over de rikeste i Norge. Norway Seafarms gikk inn i Pan Fish i 1999. 
Braanaas driver fremdeles Firda Settefisk, og er også eier av tidligere Botnane Fiskeoppdrett i Bremanger oppdrettsvirksomheten er organisert igjennom selskapet Firda Sjøfarmer AS. Lakseslakteriet Martin E Birknes Eftf AS på Byrknesøy i Gulen er en del av konsernet. Gjennom selskapet Firda Seafood AS driver konsernet sin eksportvirksomhet. Braanaas kontrollerer konsernet gjennom morselskapet Firda Seafood Group.

Virksomhet i Gulen

I 2005 kjøpte og restaurerte Braanaas det gamle handelsstedet Skjerjehamn i Gulen. Det var også han som stod bak oppsettingen av den store skulpturen av Kong Olav V som ble laget av kunstneren Knut Steen på oppdrag fra Oslo kommune. Da Oslo ikke ville ha kunstverket på grunn av utforminga, kjøpte Braanaas det og flyttet det til Skjerjehamn. Det ble avduket under den første Utkantfestivalen 4. august 2007. 
Ett av selskapene til Braanaas, Firda Sjøfarmer, med avdelinger i Eivindvik, Sørbøvåg og i Askvoll, ble kåret til Årets Bedrift av Sparebanken Vest og avisa Strilen i 2010. I takketalen sin nevnte Braanaas blant annet viktigheten av å ikke holde opp med å ta sjanser etter å ha oppnådd suksess. I 2010 mottok Braanaas også Gulatingsprisen fra Gulen kommune for sitt bidrag til næringsetablering i kommunen.

Diverse

Fordi Braanaas bor så avsides til, ble det laget et fjernsynsprogram om ham i NRK-serien Der ingen skulle tru at nokon kunne bu i 2010.
Dette året står han også som 3. vararepresentant til Stortinget for Sogn og Fjordane Høyre.
I 2011 ga Braanaas ut diktsamlingen Banebrutt sammen med sin niese Vilde Kleppe Braanaas.
Paamiut kommune

Navn og kommunevåpen

Navnet Paamiut betyr «folket ved munningen» eller «de som bor ved munningen», og peker på byen Paamiuts beliggenhet ved munningen av Kuannersooqfjorden. Kommunevåpenet viser to blå havørner på hvit bakgrunn. Dette har sin bakgrunn i at Grønlands største bestand av havørn finnes i kommunen og havområdene utenfor.

Historie

Saqqaqfolket var trolig det første folket som befolket denne regionen. Disse kom fra Canada, men trakk sørover på vestkysten, og også rundt Kapp Farvel og et stykke nordover på østkysten. 
Da Eirik Raude befolket Grønland fra år 985 kalte de Arsukfjorden for Arnlauge Fjordur (Arnlaugsfjord), etter en av Eirik Raudes menn, Arnlaug, som bosatte seg her. Man antar at nordboene bodde her i området fram til 1300- eller 1400-tallet, og det finnes fortsatt rester etter nordboerne her. 
Fra rundt år 1400 ble området befolket av Inugsuk-kulturen. Dette var et eskimofolk, og det etterkommere etter disse som i dag befolker området rundt Arsukfjorden. 
Paamiut ble etablert i 1742, under navnet Frederikshåb, som en handelsplass for å kjøpe inn spekk og skinn fra boplassene rundt i området. I nyere tid har byen særlig vokst på 1960-tallet, som et resultat av den konsentrasjonspolitikken som ble ført. Fiskeindustrianlegget som ble etablert her i 1967 er i dag Grønlands største. 
Gjennom historien har Paamiut vært et handelssentrum, først for hvalkjøtt, senere for fisk. Kommunen, og da særlig byen Paamiut har lenge hatt tilnavnet «Grønlands kunstnerkoloni», på grunn av sin produksjon av klebersteinprodukter.

Geografi og klima

Kommunen ligger helt sydvest på Grønland. Den grenser i nord til Nuuk kommune, i øst til Narsaq kommune og i sør til Ivittuut kommune. 
Av det totale arealet på 51 000 km² er 6 000 km² land, 40 500 km² innlandsis og 4 500 km² er hav. 
Kommunens høyeste fjell er Kuunnaat med 1 418 moh. Sermilik er kommunens lengste fjord, med 58 km, og den største innsjøen heter Kangorsuup Tasorsua. Denne er 23 km lang, og 210 meter dyp på det dypeste. 
I denne regionen er klimaet mildere enn lenger nord på Grønland, så havnene her er alltid isfrie. En del isfjell er det derimot. Gjennomsnittstemperaturen er 5,6°C i juli og 5,3°C i august.

Kommunikasjon

Det finnes nesten ingen veier mellom byer eller bygder på Grønland. Den eneste veien er en 6 km lang grusvei mellom Ivittuut og Kangilinnguit i Ivittuut kommune. 
For å komme til Paamiut eller Arsuk må man enten fly til f.eks. Narsarsuaq Airport ved Narsarsuaq, i nabokommunen Narsaq. Herfra kan man fly med helikopter; både Paamiut og Arsuk har egen heliport, men selv om Arsuk sin heliport er asfaltert er den ikke offentlig godkjent. Arsuk har heliport i Fortuna Havn, ca. 3 km øst for bygda. Alternativt går det båter mellom svært mange av byene på vestkysten.
George Michael

Bakgrunn

Georgios Kyriacos Panayiotou var sønn av en gresk kypriotisk far og en engelsk mor. Hans far var Kyriacos Panayiotou, en restauratør som flyttet til England på 1950-tallet og skiftet navn til Jack Panos. Michaels mor, Lesley Angold Harrison, var en engelsk danser som døde av kreft i 1997. Michael tilbragte mesteparten av sin barndom i Nord-London, som på 1980-tallet huset mange gresk-kyprioter. Han levde i hjemmet hans foreldre hadde kjøpt rett etter hans fødsel. Da han var tenåring flyttet familien til Radlett, og Michael gikk der på Bushey Meads School, der han traff Andrew Ridgeley. De to hadde samme karriereambisjon: De ville bli musikere.

Karriere

Michael begynte sin karriere med å stifte bandet med navnet The Executive sammen med sine venner David Austin og Andrew Ridgeley, en klassekamerat på Bushey Meads School, men bandet eksisterte bare kort tid. 
Det var først da han dannet duoen Wham!, også sammen med Ridgeley, i 1981 at han fikk framgang med bandet. Deres første album, Fantastic!, ble en suksess med det samme, og i løpet av mindre enn ett år kom duoens debutsingel «Wham Rap!» og deres annen singel, «Young Guns (Go For It)». Disse ble de første i en rekke topp 10-hits på UK Singles Chart. Kort tid etter kom «Bad Boys», «Club Tropicana», «Wake Me Up Before You Go Go», «Freedom», «Last Christmas/Everything She Wants», «I'm Your Man» og et annet album, Make It Big.
George sang også på den første Band Aid-innspillingen av Do They Know It's Christmas fra 1984.
På grunn av suksess med soloutgivelsene Careless Whisper (1984) og A Different Corner (1986) oppstod det rykter om snarlig oppløsning av Wham!, og duoen ble oppløst sommeren 1986 etter en avskjedssingel, «The Edge Of Heaven», og et album, samt en utsolgt konsert på Wembley Stadium (over 1 million mennesker søkte om de 72 000 billettene.)
Senere gjorde Michael stor suksess som soloartist. 
Michael solgte over 100 millioner plater. Han hadde tolv singler og syv album på førsteplass i Storbritannia, og ti singler og ett album på førsteplass i USA.
Alle hans fire studioalbum har ligget som nummer én på hitlistene i Storbritannia og har dessuten blitt store internasjonale suksesser.
Han skal ha gått bort «fredelig i hjemmet sitt» etter antatt hjertesvikt. Obdusjonsrapporten, som ble lagt frem 7.3.2017, viste ifølge NTB at George Michael led av en hjertesykdom og døde av naturlige årsaker.
George Michael sto fram som homofil og var siden 2012 i et forhold med den australske hårstylisten og frilansfotografen Fadi Fawaz. Det var Fawaz som fant Michael død.
Tørk aldri tårer uten hansker (TV-serie)

Tørk aldri tårer uten hansker (svensk originaltittel: Torka aldrig tårar utan handskar) er en svensk TV-serie i tre deler basert på romantrilogien med samme tittel skrevet av Jonas Gardell. Serien er produsert av Sveriges Television og regissert av Simon Kaijser. Handlingen gir et innblikk i livet til en gruppe homofile menn i Stockholm på begynnelsen av  80-tallet, hvor den nye sykdommen aids er i ferd med å bre seg ut i miljøet.
Hovedpersonene i serien er Rasmus, som i en alder av 19 år flytter fra Koppom i Värmland til Stockholm, og den jevnaldrende Benjamin, et Jehovas vitne i Stockholm. Rasmus og Benjamin møtes for første gang på en julefeiring hos en felles bekjent, Paul, hvor de to finner kjærligheten. Det unge paret er lykkelig og flytter sammen, men sorg og sykdom i form av aids rammer Stockholm og vennegjengen.
Serien ble vist for første gang i Norge på NRK1 den   2., 9. og 16. desember 2013.
Mørlands Jernværk

Mørlands Jernværk var et jernverk i Sannidal ved Kragerø som var i drift fra 1609 til 1665.
Jernverket lå inn under Mørland gård i Kjølebrønn i Sannidal i Telemark, som på 1600-tallet var en del av Bratsberg len. Gården Mørland og bonden Olluff Mørland er første gang nevnt i historiske dokumenter i 1528.
Mørlands Jernværk var kanskje det eldste jernverket i Telemark - Agder. Her var også en masovn til smelting av malmen.
I 1609 fikk hammersmed Anders Henrichsen bevilling til anlegg og drift av en smeltehytte. Dette skjedde i starten av den perioden da kong Christian IV var særlig aktiv med å stimulere til produksjon av jern i Norge.
I 1641 ble Mørlands Jernværk kjøpt av hollenderen Gabriel Marselius og broren Selius. De to brødrene Marselius startet også gruvedrifta på Langøy. De drev Mørland til 1662; da solgte de jernverket til Peder Throelsen (eller Truelsen) fra Kragerø.
Jernverket ble lagt ned i 1665.
Winnie Madikizela-Mandela

Bakgrunn

Hun var av xhosafolket og den fjerde av en søskenflokk på åtte; syv piker og én gutt. Foreldrene, Columbus og Gertrude, var begge lærere. Columbus var historielærer og rektor, og Gertrude underviste i hushold. Gertrude døde da Winnie var ni år gammel. Familien ble da brutt opp og barna fikk bo hos forskjellige slektninger.
Hun ble utdannet sosionom og sosialarbeider, og ble i ung alder gift med den mye eldre og allerede berømte ANC-aktivisten og senere presidenten i Sør-Afrika Nelson Mandela.

Politisk engasjement

Hun markerte seg tidlig som en ledende motstander av landets hvite mindretallsregjering de siste årene av mannens langvarige soning i fengselet (august 1962 – februar 1990). I mange av disse årene bodde hun i byen Brandfort i Oranjefristaten og måtte holde seg der, bortsett fra de gangene hun fikk besøke mannen i fengselet på Robben Island. 
I januar 1989 ble Winnie Mandela beskyldt av sin livvakt, Jerry Richardson, for at hun hadde beordret ham til å bortføre og drepe en påstått informant, den 14 år gamle James Seipei (også kjent som Stompie Moeketsi). I 1991 ble hun idømt seks års fengselsstraff, men straffen ble anket og senere redusert til en bot.
Under overgangen fra apartheid til demokrati, inntok hun en langt mindre forsonende holdning enn mannen mot de hvite tidligere makthaverne. Det 38 år gamle ekteskapet endte med separasjon i april 1992 og skilsmisse i mars 1996. Hun tok deretter etternavnet Madikizela-Mandela. Hun ble utnevnt til viseminister for kunst, kultur, vitenskap og teknologi i den første regjeringen etter apartheidstyret (mai 1994), men måtte gå av elleve måneder senere etter beskyldninger om korrupsjon.

Dom for bedrageri

Den 24. april 2003 ble hun funnet skyldig på 43 tiltalepunkter om bedrageri og 25 om tyveri. Hun ble dømt til fem års fengsel.
Like etter domfellelsen sa hun fra seg alle lederverv i ANC, inkludert parlamentsplassen og presidentvervet i ANCs kvinneliga.
I juli 2004 kom ankesaken opp for en høyere domstol i Pretoria. I dommen het det at «forbrytelsene ikke var begått med personlig vinning som hensikt». Dommeren opphevet dommen for tyveri, men opprettholdt den for bedrageri, og reduserte straffen til fengsel i tre år og seks måneder.

Utmerkelser

I 2017 ble hun tildelt Luthuli-ordenen i sølv.
PC-DOS

IBM PC-DOS er et operativsystem og en variant av MS-DOS som ble solgt sammen med IBM's personlige datamaskiner på 1980-tallet og 1990-tallet.
Den opprinnelige avtalen mellom IBM og Microsoft i 1981, var at MS-DOS skulle kjøre på datamaskiner fra alle leverandører som benyttet X86-arkitekturen, mens PC-DOS var forbeholdt og skreddersydd for IBM's datamaskiner. IBM eide imidlertid ikke kildekoden til operativsystemet.
PC-DOS var en modifisert utgave av MS-DOS frem til 1993. IBM og Microsoft brøt samarbeidet, og mens MS-DOS 6.0 ble lansert i mars 1993 ble PC-DOS 6.1 videreutviklet uavhengig av Microsoft og lansert i juni samme år. PC-DOS 6.1 fjernet QBasic og erstattet MS-DOS Editor med tekst-editoren E.
PC-DOS 7.0 ble lansert i november 1994. Programmeringsspråket REXX ble tilføyd, som en erstatning for QBasic. Versjon 7.0 hadde også støtte for IBM Extended Density Format, et nytt diskett-format som utvidet en standard 1.44 MB diskett til 1.86 MB.
PC-DOS 2000 fant sin nisje innenfor innebygde systemer. Det var basert på PC-DOS 7.0, og rettet År 2000-problemet. Dets merkenavn inneholdt ordene «inkluderer PC-DOS 7».
Produkter fra ThinkPad har for tiden en kopi av den siste versjon av PC-DOS i sine gjenopprettelses-partisjoner (Rescue and Recovery partition).
I en kortere periode i april 2008, lisensierte IBM PC-DOS for $8,473.65 til ThinkPad.
Angus King

Tidlig liv, utdannelse og arbeid før polikken

Angus King er født i Alexandria i Virginia. Han ble uteksaminert fra Darthmouth College i 1966 og avla eksamen i jus ved University of Virginia Law School i 1969. Han startet sin yrkeskarriere som advokat ved Pine Tree Legal Assistance i Maine før han ble assistent til daværende føderale senator William D. Hathaway hvor han jobbet som rådgiver til en underkomite for alkohol- og narkotikaspørsmål. I 1975 vendte han tilbake til Maine, hvor han arbeidet som advokat og samtidig var programleder og medprodusent for et ukentlig nyhetsshow på Maine Public Broadcasting Network.
I 1983 ble han visedirektør for Swift River/Hafslund Company som jobbet med ny energi. I 1989 grunnla han Northeast Energy Management som fokuserte på energigjenvinning.

Politisk karriere

I 1994 ble han valgt til guvernør i Maine. Han var den andre uavhengige guvernøren i Maines historie. Fire år senere ble han gjenvalgt med den største marginen i Maines historie.
Angus King annonserte 5. mars 2012 at han stilte som senatorkandidat i Maine etter at Olympia Snowe sa nei til gjenvalg. Hans motstandere var Cynthia Hill for Demokratene og Charlie Summers for Republikanerne.
King var favoritt til å vinne setet. Han har sagt han ikke vil knytte seg til noen partigruppe i senatet, men mange regner med han formelt vil bli en del av demokratenes gruppe. Han har tidligere vært medlem av Det demokratiske parti.
King støttet George W. Bush ved presidentvalget i USA 2000, men støttet de demokratiske kandidatene John Kerry og Barack Obama i de senere valgene. King ble støttet av blant andre New Yorks uavhengige borgermester Michael Bloomberg i senatsvalget.
PWS-26

Konstruksjon og utvikling

Flyet var siste ledd i utviklingen av en rekke skolefly: PWS-12, PWS-14 og PWS-16, konstruert etter krav fra det polske flyvåpen for et avansert skolefly. Konstruktør var Augustyn Zdaniewski. PWS-26 var en direkte utvikling fra PWS-16, delte den samme silhuett, men mer "militærisert" variant med forsterket konstruksjon, noe som tillot den å drive øvelser i stupbombing. I motsetning til dens forgjengere kunne PWS-26 bevæpnes med et foroverrettet maskingevær og drive bombeøvelser og var istand til kunstflyvning og aerobatikk. En synlig forandring fra PWS-16 var et canvas-dekket stag til understellet.
Prototypen ble fløyet i 1935. Etter prøver startet produksjonen i 1936. Ved utbruddet av andre verdenskrig i 1939 var 320 bygget.
PWS-26 ble brukt av det polske militære flyvåpen fra tidlig 1937, ble standard skolefly for avansert opplæring av jagerflyvere. Det erststtet de fleste eldre PWS-14, PWS-16, PWS-18 (en lisensbygget Avro Tutor) og Bartel BM-5. De hadde nr. Som begynte med "81-". PWS-26 ble betraktet som et vellykket fly med gode flyegenskaper. I løpet sv sin tid i polsk tjeneste var det ti fatale havariet, noe som ikke ble sett på som spesielt høyt.

Museale fly

Bære en PWS-26 har overlevd. Det ble tatt av .tys
kerne i september 1939. Den ble innlemmet i det tyske luftfartsmuseum, utstilt med Luftwaffe markeringer  VG+AS. dette flyet ble funnet i Polen etter krigen og brukt frem til 1953 av sivile operatører som  SP-AJB. I dag står det i Det polske luftfartsmuseum i Kraków.
Manuscrit Bauyn

Manuscrit Bauyn er et håndskrift som inneholder nesten 350 stykker for cembalo fra slutten av 1600-tallet, og er en svært viktig kilde til tidens franske cembalomusikk.
Samlingen oppbevares i Bibliothèque nationale de France, Paris under katalognumrene Rés. Vm7 674–675. Navnet kommer av André Bauyn, seigneur de Bersan, som fikk i stand samlingen, sannsynligvis ved å finansiere kopieringen.

Innhold

Manuskriptet inneholder nesten 350 musikkstykker fordelt på to bind i høydeformat. Stykkene er ikke organisert i suiter, slik det ellers var vanlig i tidens franske cembalomusikk, men etter sjanger og noen etter toneart. Opprinnelig var samlingen fordelt over tre bind, det første inneholdt musikk av Jacques Champion de Chambonnières, det andre av Louis Couperin og det tredje var en samling stykker av komponister som Nicolas Lebègue, Jacques Hardel, Étienne Richard, Michel de La Barre, Johann Jakob Froberger og Girolamo Frescobaldi. Endringen til to bind ble gjort av en bokbinder som ved en feil føyde siste del av tredje bind til slutten av første bind og første del av tredje bind til slutten av andre bind.
Nesten alle kjente cembalostykker av Louis Couperin og Chambonnières er bevart takket være dette manuskriptet. Av tidens franske cembalokomponister var det bare Chambonnières, Lebègue, og avhengig av eksakt tid, Élisabeth Jacquet de La Guerre (1687) og Jean-Henri d'Anglebert (1689), som hadde fått publisert sine verk, så siden Couperin var en av tidens mest betydelige komponister, er de 122 stykkene av ham de viktigste i samlingen.

Historikk

Omslaget bærer våpenskjoldene til André Bauyn, seigneur de Bersan og hans kone, Suzanne de Ferrière. De giftet seg i 1664, hun døde i 1701, han i 1706, så manuskriptet ble høyst sannsynlig samlet mellom 1664 og 1706. Stykkene ble kopiert tidligere, men ikke før 1658, da dette årstallet er notert i manuskriptet etter en chaconne av Louis Couperin. Tiden rundt 1690 er en rimelig antakelse.
Formålet med musikksamlingen var sannsynligvis å forsyne André Bauyn Bersans kone og barn med passelig notemateriale. Datteren Suzanne Bersan kan ha tatt timer hos François Couperin som bodde i nærheten av Bauyn-familien. Studiet av boet etter flere andre medlemmer av familien Bauyn fram til den franske revolusjonen viser at de var musikkelskere, og da særlig av cembalomusikk, og kan ha spilt en rolle som musikkmeséner.
Bauyn-manuskriptet ble etter 1750 innlemmet i Bibliothèque royale, dagens Bibliothèque nationale de France, etter at det sannsynligvis hadde vært eid av maleren og musikkutgiveren Jean-Baptiste-Edme Maupetit. I dag er manuskriptet tilgjengelig i flere faksimileutgaver.
Richard Bancroft

Richard Bancroft (født 1544 i Lancashire, død 2. november 1610 i Lambeth Palace) var erkebiskop av Canterbury og ansvarlig for utgivelsen av King James Bible.

Bakgrunn

Bancroft begynte sin utdannelse ved Farnworth grammar school, som hadde blitt grunnlagt av William Smyth, som også var født i byen. Han ble siden student i Cambridge, først ved Christ's College og deretter ved Jesus College.

Prest

Etter sin prestevielse (omkring 1570) ble han kapellan hos Richard Cox, da biskop av Ely.
Etter å ha innehatt ulike posisjoner ble han i 1590 utnevnt til et prebende ved St. Pauls katedral. Han hadde vært kannik ved Westminster Abbey siden 1587. Han var kapellan først hos lordkansler Hatton og siden hos erkebiskop Whitgift.

Biskop

I juni 1597 ble han viet til biskop av London. 
Senere fikk han, som følge av erkebiskopens høye alder, i praksis ledelsen over det kirkelige livet i England. Blant det han måtte ta hånd om var Marprelate-striden mot Thomas Cartwright og John Penry. Bancroft var tilstede ved dronning Elisabeths dødsleie.

Erkebiskop

I november 1604 etterfulgte Bancroft Whitgift som erkebiskop av Canterbury. Han viste samme iver og myndighet som tidigere, og med så stor suksess at lord Clarendon uttrykte oppfattelsen at «om Bancroft hadde levd, skulle han rask ha slukket den ild i England som hadde blitt tent i Genève.»
I 1608 ble han valgt til kansler ved University of Oxford. I de siste månedene av sitt liv deltok han i diskusjonene om vielsen av skotske biskoper og det var som følge av hans vedtak at de fikk dette av Den engelske kirke. Denne handlingen la grunn for Den skotske episkopale kirke.
Bancroft var «the chief overseer» over den autoriserte versjon av Bibelen (King James-versjonen). 
Han døde i Lambeth Palace den 2. november 1610.
Misjonærstilling

Misjonærstilling er et samleie hvor den passive part ligger på ryggen og den aktive parten ligger over ham/henne, ansikt til ansikt.
Paraceløyene

Geografi

Øyene er en gruppe på cirka 130 ubebodde korallatoller og ligger et stykke nord i Sør-Kina-havet. De har et areal på cirka 6 km². Den høyeste høyden er på Rocky Island og ligger på 14 moh. Øyen dekkes stort sett av lav vegetasjon. 
Øyene er delt mellom den vestre Crescentgruppen og den østre Amfitriteguppen.
Havet omkring øyene er svært rikt på fisk og formodes også å ha store olje- og naturgassforekomster under havbunnen.

Historie

Øyene har lenge vært kjent av kinesiske sjøfarere og Kina har gjort krav på øyene i lang tid. I 1537 ble de besøkt av den portugisiske sjøfareren kaptein de Pinto som gav dem det europeiske navnet Ilhas do Tavaquerro. Øyene ble formelt annektert av Kina den 19. januar 1974.
Øygruppen inngår sammen med Dongshaøyene, Nanshaøyene og Zhongshaøyene i de kinesiske såkalte South China Sea Islands.
Navnet Paracel for øyene er en oppkalling etter Paracelsus.
Suvereniteten over øyene har vært gjenstand for en rekke konflikter i området mellom Kina, Taiwan og Vietnam siden tidlig på 1900-tallet. Etter at Frankrike okkuperte Indokina, tok det kontroll over øyene og gjorde dem til en del av kolonien Fransk Indokina i 1932. Da Frankrike trakk seg tilbake i 1956 etter nederlaget i Den første indokinesiske krig, okkuperte styrker fra det kommunistiske Kina umiddelbart øya Yongxing (engelsk: «Woody Island»), en av de viktigste øyene i gruppen, mens andre øyer forble under sørvietnamesisk kontroll. Spenningene i området steg, og endte med et militært sammenstøt januar 1974 mellom Sør-Vietnam og Kina. Etter blodige kamper lyktes det den kinesiske styrken å ta kontroll over øyene, en kontroll de fortsatt har. Øyene ligger godt innenfor Kinas kravlinje, «Den nistiplede linje». Men suverenitetspørsmålet er ikke folkerettslig løst og Vietnam gjør fortsatt krav på øyene.
Pauri Garhwal (distrikt)

Demografi

Ved folketellingen i 2011 var det 686 527 innbyggere i distriktet, mot 697 078 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 16,41 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 11,96 % i 2011 mot 14,53 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 899 i 2011 mot 930 i 2001.
Teksmona

Teksmona er ei øy i Meløy kommune i Nordland. Øya ligger nordvest for Ørnes. Teksmona har et areal på 5,2 km², og høyeste punkt på øya er Nattmålstuva på 227 moh.
En del av Teksmona er vernet som Teksmona naturreservat. Øya er ei av bare få øyer på kysten av Nordland med furuskog.
Roberto Bellarmino

Helligkåring

Bellarmin ble saligkåret i 1923, helligkåret i 1930, erklært for kirkelærer i 1931 og utpekt til vernehelgen for kateketene.
I 1933 ble kirken San Roberto Bellarmino i Roma grunnlagt etter hans helligkåring.
Enoplotarsus

Beskrivelse

En nokså liten (8-11 millimeter), avlang, rødbrun gullbasse med hvite streker (på pronotum) og flekker (på dekkvingene).

Levevis

Arten lever, som artsnavnet skulle tyde på, i ørkener.

Utbredelse

Den er utbredt i Nord-Afrika (Marokko, Algerie, Libya).
16. august

Navnedag

Brynjulf, Brynhild.