google/wiki40b huggingface dataset:
DTAC

DTAC eller dtac (offisielt Total Access Communication PCL)  er en thailandsk mobiloperatør som tilbyr mobiltelefoni-tjenester. Selskapet ble grunnlagt i august 1989, og er i dag direkte og indirekte eid av Telenor med en 65,5% direkte eierandel. Telenor kjøpte seg inn i selskapet fra 2000. DTAC er børsnotert i Bangkok, og et av landets største selskaper. Omsetningen i 2008 var 12 milliarder norske kroner. Administrerende direktør er Tore Johnsen, som i 2008 overtok stillingen etter Sigve Brekke.
DTAC er Thailands nest største mobiloperatør med om lag 28 millioner kunder, som gir en markedsandel på 30,4%. Bare mobilselskapet AIS – grunnlagt av Thaksin Shinawatra – er større i det thailandske markedet.

Konsesjon og frekvenser

DTAC har GSM-frekvenser i 1800 MHz-båndet og i 850 MHz-båndet. I sistnevnte bånd tilbyr selskapet tilpassede 3G-tjenester. Selskapet har 8.300 basestasjoner, hvorav 1.500 reist i 2008. 
I Thailand eier ikke de private mobiloperatørene nettverket selv – de bygger det og overfører nettet til det offentlige Communications Authority of Thailand (CAT) – men de private operatørene har til gjengjeld enerett til å operere nettet i sitt frekvensområde over en konsesjonsperiode på 27 år. Konsesjonene med denne ordningen kalles Build-Transfer-Operate (BTO-konsesjoner). I 1994 inngikk DTAC også avtale om tilgang til fastnettet som var eid av det offentlig eide Telephone Organization of Thailand (TOT).
Ichnestoma stobbiai

Utseende

En middelsstor (ca. 18 millimeter), bred, hvelvet, matt mørk gullbasse. Dekkvingene er gulbrune. Hannen har et T-formet horn i pannen.

Levevis

Artene lever på og nær fjelltopper. De voksne billene (bare hannene) flyr etter regnskyll. Begge kjønn har sammenvokste munndeler som voksne, tar ikke næring til seg og lever ganske kort tid. Hunnene er ikke flygedyktige. Arten finnes bare i ganske små, fragmenterte områder. Genetiske undersøkelser tyder på at de nåværende bestandene er små rester av en tidligere vid utbredelse. Larvene er frittlevende i jorda, der de kan grave seg ned til 50 centimeters dyp, generasjonstiden er ett år.

Utbredelse

Arten er utbredt i Sør-Afrika (Gauteng).
Avro 618 Ten

Utvikling

I 1928 inngikk Avro en avtale med Fokker om lisensproduksjon av Fokkers vellykkede F.VIIB/3m for salg innen Det britiske imperiet (unntatt Canada).
Avros modellbetegnelse 618 Ten ble tatt i bruk fordi flyet hadde kapasitet for åtte passasjerer med to manns besetning. Flyet ble først vist på et flystevne i England i 1929.

Storbritannia og andre steder

Fire 618 Ten ble levert direkte til britiske kunder, to til Imperial Airways i og ble chartered til Iraq Petroleum Transport Company før de returnerte til England i 1933. En ble solgt til Midland & Scottish Air Ferries og en til Indian State Airways for bruk av Viceroy of India. I alt var det et tyvetalls kunder i de tidligere britiske kolonier som anskaffet flyet.
Bolbites

Utseende

En middelsstor, bred, svart gjødselbille. Oversiden har kraftig mikroskulptur og en litt matt metallglans. Hodet er skovlformet, hos hannen med en knøl i midten. Pronotum er mye bredere enn langt, sidene rundet innskåret i den bakerste delen. Hos hannen har det en tverr-valk bak hodet. Dekkvingene er brede med markerte men ikke særlig dype lengdefurer.

Levevis

Disse billene ruller møkk sammen til baller og graver dem ned, ofte ganske dypt, i bakken. Hannen og hunnen samarbeider om dette, men når gangen er ferdig og etter at de har parret seg, flyr hannen bort mens hunnen blir igjen i gangen for å ta seg av larvene som etter hvert klekkes. Hun holder møkkballene frie for rovdyr og uønsket soppvekst til larvene er fullvoksne, noe som gjerne tar flere måneder.

Utbredelse

Arten er utbredt i det sørlige Sør-Amerika (Argentina, Bolivia, Paraguay og Uruguay).
Moskushjorter

Beskrivelse

Moskushjorten er relativt liten. Klovene er tilpasset klatring i ulendt og bratt terreng. Bakbeina er lengre enn frembeina. Dyra har en skulderhøyde på cirka 50-70 cm og veier typisk mellom 7 og 17 kg. Kroppslengden er typisk 80-100 cm. Hannene har lange (opptil 10 cm), nedoverretta og sabelforma hjørnetenner som vokser ut av munnen fra overkjeven. Tannformelen er som hos hjortedyr: 0/3, C 1/1, P 3/3, M 3/3 x 2 = 34.
Moskuskjertelen finnes bare hos voksne hanner. Den befinner seg mellom kjønnsorganene og navlen, og sekretets funksjon er mest sannsynlig å tiltrekke seg maker.

Atferd

Moskushjorter er solitære planteetere som jorter og forsvarer et tydelig avgrenset territorium. Dyra er sky og lever vanligvis langt fra menneskelige bosetninger. I likhet med hjortedyr spiser de stort sett av blader, blomster og gress, og noe mose og lav.
Storeyandra

Utbredelse

Arten er utbredt i Australia.
Genduplikasjon

Genduplikasjon (genduplisering) er kopiering/fordobling av ethvert område i DNA eller RNA som inneholder et eller flere gener. Dermed kan tilsvarende versjoner av et gitt område i et genom reguleres og muteres uavhengig av originalsekvensen, så at enten nøytrale, negative, eller gunstige genkombinasjoner eventuelt forekommer hos den aktuelle organismen. Gener som oppstår ved duplikasjon (og påfølgende mutasjon) sies å være paraloge gener. Innenfor evolusjonsbiologi er genduplikasjon sett på som en vesentlig drivkraft bak evolusjon.
In-flight entertainment

In-flight entertainment (IFE) (underholdning ombord omfatter underholdning som er tilgjengelig for passasjerene under en flytur.
Første kjente in-flight film var i1921 ombord et Aeromarine Airways som viste en film kalt film kalt Howdy Chicago mens amfibietflyet fløy rundturer over Chicago. Filmen The Lost World ble vist til passasjerene ombord Imperial Airways i april 1925 mellem Croydon Airport og Paris.
Elleve år senere, i 1932, kom første in-flight televisjon kalt "Media event" i en Fokker F.10 fra Western Air Express.
Mer omfattende form for underholdning hadde passasjerene i 1936 ombord i Luftskipet «Hindenburg», hvor de hadde til sin disposisjon et piano (av aluminium), et oppholdsrom, spisesal, røykerom og en bar på den 2½ døgn lange tur mellem Europa og USA.
Etter Andre verdenskrig, var første form for IFE mat og drikke sammen med en og annen tilfeldig film på de lengste turene. De første personlige kassettspillere med lyddempende øretelefoner kom i 1989. På 1990-tallet kom krav om bedre IFE, noe som ble lagt stor vekt på under utformingen av flyenes kabiner. Før det var det eneste en passasjer kunne forvente et filmlerret foran i kabinen, og få lyden gjennem høretelefoner. Nå har de fleste fly individuelle IFE TV skjermer i stolryggene.
En plass i solen

Handling

George Eastman (Montgomery Clift) er en fattig, ung mann som er fast bestemt på å jobbe hardt for å få en respektert plass i samfunnet. Takket være en rik slektning får han jobb i en fabrikk. Etter hvert utvikler det seg et farlig trekantdrama som det blir stadig vanskeligere for George å håndtere.
Bøkelauvmåler

Utseende

En middelsstor (vingespenn 22 – 33 mm), slank, lyst brungul måler, vingene kan ha et rosa skjær. Begge vingepar har tre mørkrøde tverrstripe, den midterste er rett og kraftig, de andre to er krumme og tynne. Vanligvis har ikke denne arten spredte, mørke skjell på vingene, men den kan også være temmelig lik på stor eikelauvmåler (Cyclophora punctaria). Larven er slank og naken, blekgrønn, på ryggen med små, gule flekker.

Levevis

Arten finnes i løv- og blandingsskog med innslag av bøk (Fagus sylvatica), som er larvenes næringsplante. De kan også forekomme på eik (Quercus spp.). De voksne målerne flyr i mai – juli. Noen ganger kan det være en delvis, andre generasjon som fly om høsten, disse individene ligner gjerne sterkt på stor eikelauvmåler.

Utbredelse

Arten finnes i Europa, unntatt i nordøst. I Norge forekommer den bare ved kysten på Østlandet.
Imitator

Elvis-imitatorer

Et kjent eksempel på imitatorer er Elvis-imitatorer som forsøker å være så like den amerikanske rockesangeren Elvis Presley som mulig – både når det gjelder stemme, kroppsspråk og sceneopptreden, ansikt, frisyre, klær, og utseende ellers. Det blir hvert år arrangert konkurranser i Elvis-imitasjoner og flere personer lever av å etterlikne ham. I Norge er særlig Elvis-imitatoren Kjell Henning Bjørnstad kjent.

I Norge

Av dyktige norske stemmeimitatorer kan nevnes underholdningsartistene Rolf Just Nilsen, Trond Kirkvaag, Rune Andersen, Kristian Valen, Anders Bye, Jon Niklas Rønning og Ingve Connolly Gran (Norske Talenter (sesong 2), 2009). Deres imitasjoner er blitt Norgeskjent gjennom radio- og fjernsynsopptredener, plateinnspillinger, revy- og stand up-forestillinger. I det satiriske radioprogrammet Hallo i uken på NRK forekommer det flere imitasjoner av politikere hver uke.

I litteraturen

I litteraturen kan en imitasjon være en hyllest til en annen forfatter eller et litterært verk, men også en etterlikning av litterær stil og tematikk der en mindre suksessrik forfatter etteraper en populær forfatter for å tjene på det. Er etterligningen for tett, for eksempel hvis særtrekkene eller innholdet kopieres direkte eller likner til forveksling på originalen, kalles det for plagiat og kan være ulovlig. 
Allerede Geoffrey Chaucers populære Canterbury-fortellinger fra 1400-tallet fikk en rekke imitatorer, det vil si lyrikere som etterlignet Chaucers verker, blant annet John Lydgate. I nyere tid har de verdensberømte barnebøkene om Harry Potter fått mange liknende avleggere eller «kloner», selv om en i dag passer seg for å plagiere kommersielle suksesser direkte av opphavsrettslige grunner.
Den usynlige mann

Den usynlige mann som inspirasjonskilde

«Den usynlige mann» har siden den ble utgitt 1897 vært en inspirasjonskilde innenfor andre kunstformer. Innenfor musikken har band som Queen, Helloween og Dance with a Stranger gitt ut en sang kalt The Invisible Man. Alan Moore og Kevin O'Neill har gitt ut tegneserierien The League of Extraordinary Gentlemen, der den usynlige mannen er en av hovedpersonene sammen med blant annet kaptein Nemo (En verdensomseiling under havet og Den hemmelighetsfulle øya) og Sherlock Holmes. Romanen har i tillegg blitt filmet i 1933 og 1984 foruten at det også ble laget en filmversjon av The League of Extraordinary Gentlemen, og den usynlige mannen dukker dessuten opp i en parodiscene i filmen Amazon Women on the Moon.

Handling

En kald februardag dukker det plutselig opp en underlig gjest på vertshuset Vognen og hestene i landsbyen Iping. Han går merkelig kledd, er sur hele tiden og avskyr lyset som han beskytter seg mot med bandasjert ansikt. Mer underlig virker bagasjen hans som inneholder bl.a. diverse kjemikaler og bøker som er helt uforståelige for landsbybeboerne. En dag blir den underlige mannens identitet og store hemmelighet avslørt. Det viser seg at mannen er en forsker som har gjort seg selv usynlig. Nå skal han bruke denne egenskapen til å oppnå personlige fordeler.

Tolkning

«Den usynlige mann» blir ofte tolket som en kritikk og en skepsis mot utviklingen av det moderne samfunn, noe Wells ikke var alene om. Allerede 80 år tidligere hadde Mary Shelley tatt opp denne skepsisen gjennom romanen Frankenstein. Wells videreutviklet denne skepsisen til å spørre seg hvor langt kan de som kaller seg forskere, som skal forske til fellesskapets beste, kan gå før samfunnet må nedlegge veto for å beskytte seg mot den «farlige» utviklingen og dens konsekvenser.
Callidium aeneum

Utseende

En middelsstor (9-15 mm), bred, metallisk grønn trebukk. Arten er vanligvis lett å kjenne på fargen. Blåbukk (Callidium violaceum) ligner, men denne arten har blåfiolett metallskjær. Antennene er spinkle og omtrent halvparten så lange som kroppen. Pronotum er bredere enn langt, med jevnt rundede sider og halvlang, oppstående, grålig behåring. Dekkvingene har markerte, rettvinklede skuldre, overflaten har en karakteristisk, grov-rynket struktur. Lårene er noe fortykkede, beina ellers slanke.

Levevis

Larvene utvikler seg under barken på grove, døde grener som sitter igjen på fortsatt levende graner. Trærne skal helst være soleksponerte, som i skogbryn eller isolerte trær i havnehager eller lignende. Noen ganger kan larvene også finnes i furu. Denne arten har en karakteristisk larvegang, larven gnager ut en mer eller mindre sirkelrund grop som blir 3-4 centimeter i diameter. Larveutviklingen tar to år. Denne arten finnes gjerne sammen med andre vedlevende biller, blant andre kortvinget granbukk (Molorchus minor). De voksne billene kan man finne løpende omkring på døde greiner og tømmerstabler i juni-juli.

Utbredelse

Arten er utbredt i Europa, bortsett fra de vestligste delene, og videre østover til Japan. I Norge forekommer den på Sør-Østalndet og noen steder i Trøndelag og Nordland.
Affeksjonsverdi

Affeksjonsverdi (fransk, valeur affective) er en subjektiv verdi man knytter til et objekt. Som en individuell, følelsesmessig verdi oppstår affeksjonsverdien fra personlige minner som assosieres med objektet, uten hensyn til objektets kulturminneverdi, samfunnsverdi, relativ nytteverdi, monetær verdi eller pris. Affeksjonsverdi er ofte knyttet til egne forfedre og arv.  Dette er gjerne eiendommer, som egne barndomshjem, fritidsboliger, odelsgårder, etc. eller gjenstander som eldre foto, bunader, dåpskjoler, arvesølv, møbler, klokker, etc. For arvegods kan alderspreg etter bruk, slitasjemerker og annen patina være med å styrke affeksjonsverdien.
Affeksjonsverdi er vanligvis ikke gjenstand for erstatning. Den subjektive affeksjonsverdien som tillegges objekter kan heller ikke forsikres. Er det forøvrig etablert et marked for dette som et samlerobjekt, for eksempel kunst- eller kulturhistoriske gjenstander eller samlinger, kan disse forsikres. 
Eiendommer, som i tillegg til eiers affeksjonsverdi også representerer fellesskapets kulturminneverdier, vil sammen med dens økonomisk verdi, øke sin muligheten for å bli bevart for ettertiden.
Claudius Aelianus

De Natura Animalium

De Natura Animalium (Περί Ζώων Ιδιότητος), Om dyrs natur, en underlig samling i 17 bøker med korte fortellinger fra emnet naturhistorie, noen gang valgt med et øye for deres allegoriske moralleksjoner, andre ganger for at de er så forbausende. 
Aelianus' anekdoter om mange dyr er sjelden avhengig av egen observasjon. Isteden er de hovedsakelig tatt direkte fra skriftlige kilder, ofte Plinius den eldres Naturalis Historia, men også fra andre verker som nå ikke lenger eksisterer. Det har gitt hans tekst til et verdifull vitnemål. Han er mer oppmerksom på maritimt liv enn hva som kunne forventes, og det synes som en førstehånds personlig interesse; siterer ofte "fiskere" som kilder. Til tider kan han synes for en moderne leser som gjennomgående godtroende, men han skriver uttrykkelig selv at han kun forteller hva han har hørt av andre, selv når han selv ikke tror på det. Aelianus' verk er en av de vesentlige kildene til middelalderens tekster om naturhistorie og bestiarier.
Den tekst av dette verket som har blitt bevart for ettertiden er hardt lemlestet og forvirret, og fylt opp med senere tekstlige innskudd. Conrad Gessner, en sveitsisk naturhistoriker i renessansen, gjorde en latinsk oversettelse som gjorde verket bedre kjent for et europisk publikum. En engelsk oversette gjort av A. F. Scholfield ble utgitt i Loeb Classical Library, 3 bind (1959).

Varia Historia

Varia Historia (Ποικίλη Ιστορία), Ulike historie, er en blanding av anekdoter og biografiske skisser i 14 bøker (bokruller). Den er i stor grad bevart kun i en forkortet utgave Den består av lister, beskrivelser av naturlige underverk, merkelige lokale skikker og med småfortellinger om berømte greske filosofer, poeter, historikere, dramatikere og myter.
Vekten er lagt på ulike moraliserende fortellinger om helter og herskere, idrettsfolk og lærde menn; omtaler om mat og drikke, forskjellige stiler innen klær og elskov, lokale skikker i å gi gaver eller underholdning, eller i religiøs tro og gravskikker, foruten også kommentarer på gresk maleri.
Aelianus gir også en redegjørelse om fluefisk med en kunstig flue ved å knytte sammen rød ull og fjær. Han skrev også om lakkarbeid og slangedyrkelse. Han er ikke fullstendig troverdig i alle detaljer, og hans agenda var tungt påvirket av stoisk oppfatning, kanskje for at hans lesere ikke skulle føle seg skyldige. Jane Ellen Harrison fant levninger av arkaiske ritualer omtalt av Aelianus som svært opplysende.
Den første trykte utgaven kom i 1545, og den moderne standardteksten er av Mervin R. Dilts fra 1974.
Oscarstatuetten

Oscarstatuetten er en hederspris som deles ut innen hurtigløp på skøyter. Prisen er til minne om skøyteløperen Oscar Mathisen og har siden 1959 vært tildelt av Oslo Skøiteklub som en markering av sesongens største skøytebragd. Statuetten er en miniatyr av billedhuggeren Arne Durbans statue av Oscar Mathisen, som står utenfor Frogner stadion. Utdelingen har tradisjonelt skjedd i forbindelse med Oscarløpet like før jul, men de senere år er den flyttet til større skøyteløp i Vikingskipet på Hamar.

Historie

Utvelgelsen av årets største skøytebragd har hovedsakelig vært basert på prestasjoner fra internasjonale mesterskap som EM på skøyter, allround for damer og herrer, VM på skøyter, allround for damer og herrer, OL-medaljer for damer og herrer. Siden 1996 har også VM på enkeltdistanser for damer og herrer vært med i vurderingene. Verdensrekordløp kan være avgjørende for utfallet. Verdenscupen og internasjonale løp i Norge er også med i vurderingen. Tidligere var prestasjoner i landskamper der Norge var involvert med også sentrale, men slike landskamper eksisterer ikke lenger.
De åtte første årene, frem til 1967 kunne ikke en utøver vinne trofeet mer enn én gang. Dermed kunne ikke for eksempel den første mottakeren av statuetten, Knut Johannesen, belønnes med en ny etter den fantastiske 10 000-meteren i Vinter-OL 1960. Tilsvarende kunne heller ikke svensken Jonny Nilsson tildeles oscarstatuetten etter VM-gullet i 1963. 
Statuetten var forbeholdt menn helt frem til 1987, og Bonnie Blair var den første kvinne som mottok trofeet i 1992. Siden har ytterligere fem kvinner mottatt oscarstatuen i miniatyr.
I 2008 fikk den canadiske sprinteren Jeremy Wotherspoon den femtiende Oscarstatuetten i rekken. Han var da den femte rendyrkede sprinteren som mottok prisen, etter Jevgenij Kulikov fra Sovjetunionen (1975), Gaétan Boucher fra Canada (1984), Bonnie Blair fra USA (1992) og Hiroyasu Shimizu fra Japan (2001).

Bildegalleri

Vinnere av statuetten to ganger.
Vinnere av statuetten en gang.

Statistikk

Etter at statuetten fra 1967 kunne deles ut flere ganger til samme utøver, har åtte utøvere mottatt mer enn én Oscar. Eric Heiden har fire, som han mottok fire år på rad fra 1977 til 1980. Ard Schenk, Johann Olav Koss og Gunda Niemann har tre hver. Kees Verkerk ble den første med to trofeer i 1967. To har også Sten Stensen, svenske Tomas Gustafson, som mottok statuetten med seks års mellomrom i 1982 og i 1988, og nederlandske Sven Kramer, som ble den første til å bli tildelt statuetten med ti års mellomrom (2007 og 2017).
Gunda Niemann er den eneste kvinne med mer enn én statuett, og sitter med tre av ti statuetter tildelt kvinner. De fire tyske statuettene er alle tildelt kvinner.
Bokkunstprisen

Bokkunstprisen er en norsk ærespris som blir tildelt en person, et forlag eller en virksomhet som har gjort en betydelig innsats over et lengre tidsrom for å fremme god bokkunst ved å formgi, illustrere, produsere eller utgi kvalitetsbøker.
Jury for bokkunstprisen er styret i Grafill, en organisasjon for grafiske designere og illustratører. Prisen deles ut under arrangementet Årets vakreste Bøker i Oslo hver vår. Prisen kalles Bokfinken og er en bronseskulptur av Iben Sandemose. Prismottakerne er fra 2019 æresmedlemmer av Grafill.
Stabel (slekt)

Stabel, også skrevet Stabell, er to norske slekter.  Den ene  stammer fra
den danske Bastial Hansen Stabel (1570–1625).  Hans sønner ble embedsmenn.
Den andre stammer fra bonden Børge Bjørnstad i Skjeberg.  Hans fire sønner drev trelast i Fredrikstad med etternavnet Stabel.
Slektstre

Slektsvåpen

Claus Bastiansen Stabel (død etter 1671) førte i 1647 et våpenskjold som i blått skjold har en due sittende på en liggende, avhugget og kvistet trestamme, alt i sølv (?). På hjelmen er hjelmtegnet en flygeferdig due. (Cappelen side 209) 
Presten Niels Bastiansen Stabel hadde segl med i skjoldet en seksoddet stjerne over en skråstilt, avhugget og kvistet trestamme. Hjelmtegn tre oppvoksende trekløverblader med stilker og blad. (Krag side 118) 
Også ført andre våpen i slekten. Eidsvollsmannen Hans Jacob Stabel brukte på Grunnloven 1814 et segl med kvadrert skjold med hjerteskjold, mens F.W.B. Stabell brukte et segl med forbokstaver (monogramsegl). Det er firedelt skjold på general Fredrich Wilhelm Stabells våpenplate som serafimerridder i Riddarholmskyrkan, Stockholm.
Hans skjold har 1. og 4. felt rødt med opprett kronet gull løve som holder et gullskjeftet sølv sverd, 2. felt blått med Sverdordenens ridderkors og 3. felt blått med Dannebrogordenenes ridderkors. På skjoldet en rangkrone med tre blad og to perler. På et bånd over kronen står valgspråket «Ærlighed varer længst». I sitt segl brukte han samme skjold med en S i et hjerteskjold, på kronet hjelm to vesselhorn og som skjoldholdere to hester.
Pseudoculobrium

Utseende

En middelsstor, avlang, matt brun trebukk. Antennene er tynne og noe lengre enn kroppen hos hannen. Pronotum er tønneformet, innsnevret ved roten. Dekkvingene er jevnbrede, rundede i spissen, beina middels lange med litt klubbeformede lår.

Utbredelse

Artene er bare kjent fra Burkina Faso.
Don Goodman

Karriere

Don Goodman startet sin profesjonelle karriere i Bradford City AFC i 1983. Han har også spilt for West Bromwich Albion FC, Sunderland AFC, Wolverhampton Wanderers FC, Sanfrecce Hiroshima, Barnsley FC, Motherwell FC, Walsall FC, Exeter City FC og Doncaster Rovers FC.
Soraya Sáenz de Santamaría

Biografi

Sáenz ble født i Valladolid i 1971 og tok videregående utdannelse på Instituto Zorrilla. Hun tok lisensiateksamen i juss ved Universidad de Valladolid da hun var 23 år gammel. 27 år gammel debuterte hun som statsadvokat (Abogada del Estado), og begynte sin tjenestegjøring i León. Hun har vært undervist i forvaltningsrett ved Universidad Carlos III de Madrid.

Politisk karriere

I 2000, da hun var statsadvokat, begynte hun i politikken som juridisk rådgiver for Mariano Rajoy, som da var minister. under kabinettsjefen Francisco Villar García-Moreno.
Hun er spesialist på innenrikspolitikk og har derfor vært administrasjonssekretær for Partido Populars politikk når det gjelder selvstyre og lokalt styre. Hun er dessuten medlem i partiets eksekutive nasjonalkomité.
I det nasjonale valget i 2004 medvirket hun i utformningen av programmet for Partido Popular. I valget stod hun som nummer 18 på valglisten til deputertkammeret. Hun ble ikke valgt da, men fikk seinere et mandat da Rodrigo Rato, nummer to på listen, flyttet til Washington for å tjenestegjøre som administrerende direktør for Det internasjonale pengefondet. 
I valget i 2008 stod hun på femteplass på valglisten for kongressen for Madrid-provinsen og ble valgt inn 31. mars 2008. Lederen for PP, Mariano Rajoy, offentliggjorde at Soraya Sáenz de Santamaría hadde blitt talsperson for Partido Popular i deputertkammeret etter Eduardo Zaplana, som hadde hatt samme oppdrag under den tidligere mandatperioden.
Sáenz er siden 2006 gift med statsadvokaten Iván Rosa og er mor til en gutt som er oppkalt etter faren.
Etter at Partido Popular vant valget 20. november 2011 utpekte PP-lederen Mariano Rajoy Sáenz til å ta hånd om maktovertakelsen fra den avgående PSOE-regjeringen.
Den 21. desember 2011 ble hun utnevnt til visepresident, statsråd uten portefølje (med ansvar for etterretningstjenesten, tidligere under Forsvarsministeriet) og talsperson for regjeringen under ledelse av Rajoy.
Al Ezzel kraftverk

Al Ezzel kraftverk er et varmekraftverk med kombinert gassdrift og oljedrift i Bahrain. Det har en installert produksjonskapasitet på 950 MW fordelt på to blokker à 475 MW hver. Anlegget ble ferdig i årene 2005–2007. Brenselstypen er naturgass og olje. Dette er landets største kraftverk.