Georges Wolinski

Liv og karriere

Georges David Wolinski ble født i 1934 i byen Tunis i det som den gang var franske Tunisia. Hans foreldre, Lola Bembaron og Siegfried Wolinski, var jøder. I 2014 utga hans hustru Maryse Wolinski en biografi kalt Georges, si tu savais, hvor hun fortalte om hans far, som var fra Polen og hadde flyktet fra de polske pogromer, og som ble myrdet i 1936 da Wolinski var kun to år gammel. Faren ble drept av en misfornøyd, tidligere ansatt i hans jernvarehandel. Wolinski har uttalt at «ånden til min far har forfulgt meg i alle år.» Hans mor var tunisier av italiensk opphav. Han oppdaget tegneserier av amerikanske soldater som var stasjonert i Nord-Afrika. 
I 1945, kort tid etter den andre verdenskrig, flyttet de til Frankrike. Som ung mann studerte han arkitektur i Paris, men etter eksamen begynte han isteden å tegne vitser og serier. Tegnekarrieren begynte allerede mens han var student da han gjorde illustrasjoner for skoleavisen. Under sin franske militærtjeneste ble han utstasjonert i Reggane i Algerie, en øde by i Sahara. Der kom han til se en poster av den franske kunstneren Roland Topor, som også var av polsk-jødisk opphav, som reklamerte for det satiriske magasinet Hara-Kiri. Wolinski begynte å gjøre tegninger for Rustica i 1958 og begynte å tegne politiske tegninger i 1960. I 1961 fikk han tegneoppdrag for bladet og ble venn og kollega av Topor. Magasinet var i perioder erklært ulovlig av de franske myndigheter.
Wolinski oppga aldri sin jødiske identitet og gjorde tegninger for Dan Greenburgs bestselger How to be a Jewish Mother: a very lovely training manual, på fransk kalt for Comment devenir une mère juive en dix leçons. Han var dog ikke spesielt religiøs, og sa en gang «paradiset er full av idioter som tror at det eksisterer.»
I løpet av studentopprøret i mai 1968 var Wolinski på å grunnlegge det satiriske magasinet L'Enragé («Galningen») sammen med kollegaen Siné (Maurice Sinet) og forleggeren og forfatteren Jean-Jacques Pauvert. Da Hara-Kiri ble nedlagt, fulgte Wolinski med til det nyopprettede Charlie Hebdo og han fungerte som redaktør fra 1970 til 1981. Tidlig på 1970-tallet samarbeidet Wolinski med tegneserietegneren Georges Pichard for den erotiske tegneserien Paulette som kom med fem albumer. Utgivelsen vekket reaksjoner grunnet dens nakenhet og erotiske skildringer. Wolinskis eget arbeid kom i dagsavisen Libération, Paris-Match, seriebladet L'Écho des savanes og Charlie Hebdo. Han tegnet ikke bare politisk satire, men også erotisk hvor han drev gjøn med kvinneundertrykkelse, nakenhet og annet tabubelagt hykleri. Blant de album som var samlinger av hans serier for disse var blant annet Ils Ne Pensent Qu' à Ça («De tenker bare på en ting») og Histoires Inventées («Oppfunne fortellinger»). Fransk tegneseriekunst har en sterk håndverkstradisjon med meget dyktige tegnere av høy klasse. Wolinski var derimot ikke blant dem som satt i timer over en tegning. Med sine raske, skisseaktige strek sa han: «Nå skal vi ikke gjøre oss til mer enn vi er. Her er skissen og her er poenget!»
Wolinski mottok flere priser, blant annet Æreslegionen i 2005. Samme år fikk han den fremste prisen ved tegneseriefestivalen i Angoulême, Grand Prix de la ville d'Angoulême. I 2012 dedikerte nasjonalbiblioteket en hel utstilling til Woloinskis tegninger. 
Han var gift med forfatteren og journalisten Maryse Wolinski og de har tre døtre.