google/wiki40b huggingface dataset:
Lukker

Lukkertid

Lukkertida bestemmer hvor lenge filmen eller bildesensoren skal eksponeres for lys. På kameraet framstår lukkertida som en serie med faste innstillinger angitt i brøkdeler av ett sekund. En vanlig serie er fra 1 til 2000, dvs. fra 1 s til ¹⁄₂₀₀₀ s. Hvert steg i serien dobler verdien av foregående steg, og utgjør altså halve tida og halve lysmenden av det foregående. I tillegg kan lukkertidsvelgeren ha en innstilling «B», som holder lukkeren åpen så lenge utløserknappen holdes nede.
Det finnes også enkle kameraer som arbeider med en uspesifisert, fast lukkertid. Disse har en lukkertid som ligger omkring ¹⁄₇₅ s.

Valg av lukkertid

Lukkertid og blenderåpning kan kombineres på mange forskjellige måter avhengig av motiv, lysforhold og hvilken effekt man ønsker å oppnå. Den totale lysmengden som når inn til filmen eller bildesensoren er resultatet av en kombi­nasjon av blenderåpning og lukkertid, slik at ett trinn mindre blenderåpning utjevnes av ett trinn lengre lukkertid. Dvs. at hvis blenderåpningen reduseres med ett trinn (altså til halvparten (f.eks. fra f/5,6  til f/11)), må lukkertiden dobles (f.eks. fra ¹⁄₆₀ s til ¹⁄₃₀ s) for at eksponeringen skal bli den samme. Men det billedmessige resultatet kan likevel bli forskjellig. En stor blender­åpning gir liten dybdeskarphet i bildet, dybde­skarpheten øker med minskende blenderåpning; mens lang lukker­tid kan gi et uskarpt bilde (særlig ved håndholdt kamera eller raske bevegelser i motivet).
Motiv som er i bevegelse mens lukkeren er åpen, vil bli utflytende på filmen. Det kan i visse tilfeller være en tilsiktet effekt, mens det som regel ikke er ønskelig ved vanlig amatørfotografering. Dessuten vil eventuelle rystelser i kameraet mens lukkeren er åpen, resultere i et uskarpt bilde (bevegelsesuskarphet). Ved håndholdt kamera bør man derfor ikke velge for lang lukkertid. Faren for bevegelsesuskarphet er avhengig av objektivets brennvidde. En tommelfingerregel er at man ikke velger lengre lukkertid (i s⁻¹) enn brennvidden (i mm). (For digitalkameraer må da brennvidden omregnes til samsvarende verdier på et 35 mm-kamera.) Med et 50 mm normalobjektiv bør man dermed ikke velge lengre lukkertid enn ¹⁄₆₀ s eller ¹⁄₃₀ s, mens man ved telefotografering med et 200 mm objektiv ikke bør gå lengre ned enn ¹⁄₂₅₀ s. Mange mer avanserte kameraer har en automatisk varsling av risiko for bevegelsesuskarphet. Hvis man av en eller annen grunn vil arbeide med lange eksponeringstider, kan kameraet monteres på stativ eller et annet stødig underlag.
Kameraer med automatisk eksponering vil i de fleste tilfeller velge en lukkertid som er rask nok til å hindre bevegelsesuskarphet.
Cliath thulca

Den irske sivbåten

Sivbåten er forlengst utdødd sammen med den lokale båtbyggingstradisjonen, men det fantes flere varianter av den irske båttypen med varierte konstruksjon avhengige av den enkelte båtbyggerens dyktighet.
Den meste robuste og største varianten minnet som en trebåt med spanter, en forstevn og ripebord uten bordkledning. Båtbyggeren Patrick «Pack» Gately kuttet ned sivplantene langs elven Suck for deretter å lage bunter som en flåtekonstruksjon som kan være utformet i forskjellige former, også sirkulært. Ovenpå buntene ble det festet et rammeverk av trevirke og tverrgående tofte som sitteplass for den enslige roeren. Bare denne typen har blitt dokumentert med fotografi og tegninger i 1962 av James G. Delaney som dro til området. På dette tidspunktet var folkeminnet om sivbåtene og bygging av disse i ferd med å dø ut. Gatelys båt var cirka ti fot langt og 3 fot bredt utformet som skjelettet på en trebåt. På en variant for bruk på dypere vatn ble det festet bordplanker eller bunter av sivplanter på sidene.
Ifølge Gately ble sivplantene innhøstet i juli eller august når disse var fremdeles grønt, og deretter tørket for flere dager før arbeidet begynte. Sivbåten ble bare brukt hver vinter i det samme året om gang. Selv om Gatelys båt var en robåt var staker og padleårer normal utstyr på de eldre sivbåtene en generasjon før Delaneys ankomsten, og de var generelt mindre på 1,5 meter i lengde.

Andre sivbåter

Sivbåten langs elvene Suck og Shannon ved Derrycahill var ikke det eneste eksemplet på sivbåtbygging på Irland, på mange mindre innsjøer og andre våtmarksområder i det irske innlandet hadde sivfartøyer også vært brukt, spesielt i områder med mangler på større emner for bygging av trebåter.
Den minste «sivbåten» som er kjent, skal være en slags livbøye i form av en sirkulær eller V-formet bunte som svømmeren festet seg til for å svømme. Disse livbøyer av sivbunter betegnes som corra i området rundt Lough Erne.
Elisabeth Granneman

Liv og virke

Som tenåring var hun elev av Robert Riefling. I 1947 debuterte hun på scenen, hos Jens Book-Jenssen på Chat Noir, men foreldrene kom og hentet henne etter noen få forestillinger.
Granneman var senere med i en rekke radioprogrammer og TV-programmer. Hun medvirket også på mange plateinnspillinger, blant annet på Philips (1959–1962), Triola (1962–1964) og Polydor (1965–1969). Hun var fra 1959 tilknyttet Chat Noir. I 1960 hadde Granneman stor suksess med sangen «Alle venter på sommer», som hadde tekst skrevet av Juul Hansen. I 1962 spilte hun inn på plate revynummeret «Omatt og omatt», med tekst av Bias Bernhoft og Bjørn Sand. Hun deltok flere ganger i Melodi Grand Prix. 
Hun gjorde seg også bemerket med sine imitasjoner, blant annet av kong Olav V og Cornelis Vreeswijk. Granneman ble tildelt Leonardstatuetten i 1986 og Leif Justers ærespris. 
Granneman komponerte også og skrev tekster til flere sanger og skrev flere barnebøker. 
I 1989 ga hun ut kokeboken God gammeldags mat sammen med sønnen Jan Granneman, som var profesjonell kokk. Elisabeth Granneman opplyste i forordet at hun selv hadde drevet spisestedene «Naustet» i Son og «Skrivargarden» på Stord. Kokeboken fikk terningkast 6 i VG.
Granneman var på slutten av sitt liv programleder (sammen med Robert Aschberg) i det TV3-sendte talkshowet I kveld med Robert Aschberg. Sykdom og dårlig helse generelt gjorde at hun fra høsten 1991 bare opptrådte sporadisk i programmet. Hun skulle etter planen returnere for fullt vinteren 1992, men en hjerneblødning i begynnelsen av januar forhindret det. Hun led i tillegg av sukkersyke, astma, nedsatt nyrefunksjon og vann i lungene. Robert Aschberg lagde et hyllestprogram om henne like etter hennes død i mars 1992, der seeren ble presentert et utvalg av klipp med henne som var hentet fra serien.
Zhangping

Zhangping (kinesisk: 漳平; pinyin: Zhāngpíng) er et byfylke i provinsen Fujian i Folkerepublikken Kina. Det ligger under byprefekturet Longyan.
Befolkningen var på 272 589 innbyggere i 1999.
Emilie Nicolas

Karriere

Emilie Nicolas begynte å skrive låter som ung etter at hun fikk en gitar fra sin onkel. Hun vokste opp på Bekkestua like utenfor Oslo, og hennes musikalske preferanser ble utvidet og utviklet gjennom mye musikkeksponering på skolen. Nicolas har fremhevet Bossa nova som en musikalsk favorittsjanger.Nicolas gikk på musikklinja ved Rud videregående skole i Bærum før hun fortsatte med musikk ved Toneheim folkehøgskole. I 2010 begynte hun på jazzlinja ved NTNU, med vokal som hovedinstrument. I løpet av studiet hospiterte hun også i utøvende jazzsang på Norges Musikkhøgskole. Det var gjennom løpet på NTNU hun møtte trommis og nåværende bandmedlem Eivind Helgerød. Kort tid etter begynte Nicolas og Helgerød et musikalsk samarbeid med Nicolay Tangen Svennæs ​​og Anders Opdahl, noe som til slutt kom til å danne grunnlaget for Nicolas' debutalbum, Like I'm A Warrior. Sammen med Hanna Paulsberg og Ellen Andrea Wang startet hun i 2013 jazztrioen GURLS men sluttet i trioen etter et par år for å prioritere solokarrieren.
I 2013 debuterte hun med singelen «Pstereo», en coversang av bandet DumDum Boys, laget til musikkfestivalen Pstereo. Singelen ble etterfulgt av hennes debutplate Like I’m A Warrior i 2014. For albumet vant hun to priser under Spellemannprisen 2014; klassen årets nykommer med det tilhørende Gramostipendet på 250 000 kroner og klassen popsolist.
I anledning Pstereofestivalen i Trondheim sommeren 2013 fikk Emilie Nicolas et bestillingsoppdrag. Hun ble spurt om å lage sin versjon av Dum Dum Boys-låta Pstereo, som i utgangspunktet bare skulle være et stunt for festivalen. Kort tid etter ble «Pstereo» a-lista på P3. Den 4. oktober samme år signerte artisten med Sony Music, og utga sin versjon av «Pstereo» på plateselskapet.
Den 22. september 2014 slapp Nicolas sitt debutalbum Like I'm A Warrior. Albumet ble godt mottatt av norsk musikkpresse. Natt&Dag roste albumet, og Aftenposten kåret det til et av årets ti beste album.
20. januar 2017 gav Nicolas ut singelen «Sky» som del av et bestillingsverk fra NRK for serien Stemmene i hodet. I 2018 ga hun ut albumet Tranquille Emile. For albumet vant hun Spellemannprisen 2018 i klassene årets album og popartist. I tillegg ble både Kåre Christoffer Vestrheim og Aksel Carlson nominert i produsentklassen, blant annet for Nicolas' utgivelser.
Nicolas har vært aktiv siden debutalbumet i 2014, med opptredener på blant annet Øyafestivalen og by:Larm.
Fujairah kraft- og avsaltingsanlegg

Fujairah kraft- og avsaltingsanlegg (Fujairah power and desalination plant) er et hybridanlegg i Qidfa, Fujairah i de De forente arabiske emirater. Anlegget ligger ved siden av Qidfa kraftverk ca. 5 kilometer syd for Khor Fakkan og 20 kilometer nord for Fujairah by.  Da anlegget ble bygget var det det første i sitt slag i Midtøsten, og videre verdens største hybride avsaltningsanlegg.

Historikk

Doosan Heavy Industries & Construction Company fikk tilslaget på byggingen av anlegget i juni 2001 og kontrakten ble underskrevet i juni 2002. I august 2001 ble en kontrakt for systemene som transporterer vann og elektrisitet tildelt et fellesforetak mellom Al Jaber Energy Services og Technip. De første litrene med drikkevann ble produsert i april 2004. Totalt var prosjektets byggekostnader på US$1.2 milliarder

Teknisk beskrivelse

I anlegget i Fujairah er en elektrisk kapasitet på 656 MW per dag installert og det produserer 455000 m³ vann per dag. Anlegget drives med naturgass levert fra Dolphin gass-prosjektet via Al Ain-Fujairah-ledningen. Årlig forbruker anlegget i Fujairah 1,4 milliarder m³ naturgass. Fire gassturbiner, to generatorer som gjenvinner varme fra damp og to dampturbiner står for kraftproduksjonen. Disse er satt opp i en kombinert syklus. Av dette brukes 120 MW til avsaltningsprosessen og 36 MW regnes som tapt under overføring, mens de resterende 500 MW blir levert til elektrisitetsnettet via en 68 km lang dobbel-krets kraftlinje med en kapasitet på 400 kV. 
Anlegget kombinerer to avsaltningsteknologier i prosessen med å gjøre saltvann til drikkevann. Daglig produseres 284000 m³ drikkevann gjennom multi-stage flash distillation (MSF) mens 171000 m³ produseres med en teknikk kalt omvendt osmose (OO). Avsaltningsanlegget består av fem MSF enheter som produserer 57000 m³ vann per dag og en OO-enhet. Drikkevannet lagres i fem tanker, som hver rommer 91000 m³. Vannet pumpes herfra til Sweihan gjennom en 179 km lang dobbel ledning med en sidegren på 18 km til Al Dhaid i emiratet Sharjah.

Driftsselskap

Anlegget eies av Union Water and Electricity Company (UWEC), som ble opprettet i juni 2001. Selskapet eies av staten gjennom Abu Dhabi Water and Electricity Authority (ADWEA). Frem til 2006 da 40% av UWEC ble solgt til det Singapore-baserte selskapet Sembcorp Utilities og SembCorp tok over som driftsselskap ble anlegget drevet av Sogex Oman etter avtale med UWEC.  
Det privatiserte selskapet skiftet navn til Emirates SembCorp Water and Power Company.

Fremtidige utvidelser

Ved privatiseringen av anlegget ble det fastlagt at den elektriske kapasiteten skulle utvides med 225 MW, mens vannproduksjonen skulle økes med 136500 m³ per dag.
UA:PBC

Historikk

De første offisielle tv-prøvesendingene i Ukraina kom fra et lite studio i Kiev 1. februar 1939. Programmet varte i 40 minutter og viste et portrett av Sergo Ordzjonikidze. Prøvesendingene ble avbrutt på grunn av andre verdenskrig, men ble gjenopptatt noen år etter krigen. 6. november 1951 het kanalen Kiev Telecentre og sendte den patriotiske filmen Den fine glød. 1. mai 1952 sendte kanalen en konsert, filmet i Kiev Telecentre sitt eneste studio, Studio B. Fram til 1953 sendte tv-kanalen enten en dokumentar eller film to ganger daglig, men i 1953 startet tv-kanalen opp med ordinære sendinger. I 1965 ble den nasjonale tv-kanalen Ukraiinske Telebachennia (UT) etablert. 
Radio Ukraine var Ukrainas statlige radiokanal og opererte uavhengig av Kiev Telecentre fram til Sovjetunionens oppløsning på begynnelsen av 1990-tallet. Radiokanalen startet sine sendinger i Kharkiv i 1924, og sendingene ble utvidet til hele landet i 1928. Radiosendingene hadde base i Kharkiv fram til 1934, da radiokanalen flyttet sitt hovedkvarter til landets nye hovedstad, Kiev. 
I 1995 ble UT og Radio Ukraine slått sammen til et felles, statlig kringkastingsselskap kalt NTU (ukrainsk: Національна Телекомпанія України – Natsionalna telekompanija Ukraïny ).
Baghpat (distrikt)

Demografi

Ved folketellingen i 2011 var det 1 302 156 innbyggere i distriktet, mot 1 163 991 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 21,05 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 14,52 % i 2011 mot 17,63 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 850 i 2011.
O.J. – alt for Norge

Om serien

Serien etterfulgte O.J. – en utstrakt hånd, men denne gangen med endret konsept og nye karakterer. I tillegg til satanisten «Barron Blod» og den alltid like optimistiske «Birger», introduserte OJ denne gangen noen nye figurer. Det var blant andre den nordtrønderske bonden «Duggurd». Man fikk også se nye sider ved Baron Blod. Det hadde seg nemlig slik at han hadde en sønn, Fenris på ni år. Fenris er veldig lei av faren som prøver å oppdra ham i god satanistisk tro, noe som blant annet innebærer at han stadig må kle seg i satanistiske drakter.
I denne runden av OJ var episodene temainndelt. I seks deler tok han for seg ulike aspekter ved landet Norge. Dette var tema som nasjonalisme, kongehuset, sykehusvesenet, samene og kristen-Norge.
Episoden som omhandlet Kristen-Norge skapte reaksjoner. Gunnar Prestegård anklaget Jespersen for blasfemi og klaget ham inn for Kringkastingsrådet. Rådet mente imidlertid at Jespersen hadde holdt seg trygt innenfor grensene av hva man må tåle.
Joel Pereira

Landslaget

Han representerte Portugal under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble utslått i kvartfinalen med det portugisiske U23-landslaget.
Hitra Golfbane

Hitra Golfbane er en 9-hulls links-golfbane på Akset på Hitra i Trøndelag. De første 6 hullene åpnet 1. juni 2003.
Gravelines kjernekraftverk

Gravelines kjernekraftverk er et kjernekraftverk som produserer elektrisk kraft ved Calais i Frankrike. Det ble bygget i perioden fra  1974 til 1980. Installert maksimal effekt er 5 706 MW., og årsproduksjonen i 2006 var på om lag 38,5 TWh elektrisk kraft. Anlegget er det tredje største i verden målt etter installert produksjonskapasitet. Kjernekraftverket har i alt seks reaktorer.
Torarp

Torarp er et tettsted i Karlshamn kommune i Blekinge län i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 263 innbyggere.
Giants of Jazz

Giants of Jazz er en plateutgivelse med gruppa POING, utgitt i 2003 på The Legendary Royal Records (eget selskap). Plata fikk gjennomgående gode anmeldelser, bl.a. skrev Tor Hammerø i Puls at «Her er det mye kreativ galskap samla og Poing har blitt en utmerka kanal både for komponistene, musikken og musikantene».
Krestovskij stadion

Historikk

I 2006 bestemte Zenit St. Petersburg å bygge ny stadion på øyen Krestovsky i St.Petersburg.  Dette var før Russland hadde fått tildelt Fotball VM for 2018.  Stadionet åpnet 22. april 2017 da Zenit St. Petersburg vant 2-0 mot Ural Sverdlovsk Oblast.  Ferdigstillingen av stadionet har blitt utsatt flere fra opprinnelig planlagt mars 2009 til slutten av 2011, så til 2013, senere 2015 og til slutt desember 2016.  Fire måneder etter dette stod det endelig ferdig og da var det verdens dyreste fotballstadion.
Konstruksjonen av stadionet startet i 2007 og skulle være ferdig i 2008.  Men det var flere problemer blant annet med finansieringen og byggingen stoppet opp flere ganger.  Opprinnelig skulle det bli finansiert av olje- og gasselskapet Gazprom, men de trakk seg fra prosjektet i 2009 og byen St.Petersburg overtok ansvaret.  I desember 2010 ble Russland tildelt Confederations Cup 2017 og Fotball VM 2018.  Stadionet var planlagt å romme 40 000 tilskuere, men dette ble da utvidet til 70 000.  Deler til stadionet var allerede bestilt og fundamentet var støpt, men designet måtte gjøres om for å tilfredsstille FIFA sine krav.  Stadionet er designet av det japanske arkitektfirmaet Kisho Kurokawa og skal etterligne et romskip hvor taket holdes på plass av fire master.

Kontroverser om stadionet

Prosjektet var beregnet til å koste 220 millioner dollar, men elleve år senere hadde det økt til 1,5 milliarder dollar i følge myndighetenes egne sider.  Det ble også åtte år forsinket og har blitt et symbol på korrupsjonen i Russland.  En tidligere vise-guvernør i regionen ble tiltalt for å ha mottatt 351 000 dollar for å tildele kontrakten for lysene på stadionet. Igor Albin som overtok som vise-guvernøren i 2016 anslo at 700 millioner rubler (90 millioner kroner per juli 2018) har forsvunnet i uregelmessigheter.  Flere ledende personer i Russland som Vladimir Putin, tidligere president og statsminister Dmitrij Medvedev og vise-statsminister (og leder for VM-komiteen) Vitaly Mutko er fra eller har sterk tilknytning til St. Petersburg, så det ble lagt stor prestisje i å fullføre stadionet til mesterskapene.
Det norske fotballmagasinet Josimar avslørte i februar 2017 at minst 110 arbeidere fra Nord-Korea har jobbet på stadionet under svært dårlige arbeidsforhold.  Alban byttet i 2016 ut hovedkontraktøren Transstroj og oppfordret firmaer i St. Petersburg til å jobbe gratis på stadionet mot framtidige kontrakter og færre inspeksjoner.  To av firmaene som tok i mot tilbudet var Dalpiterstroj og Seven Suns som hadde med seg henholdsvis 60 og 50 arbeidere fra Nord-Korea.
Det har også vært kvalitetsproblemer under byggingen med lekkasjer i tak og at banen vibrerte sju ganger mer enn tillatt.  Før Confederations Cup oppstod det problemer med gressmatten og det viste seg av underlaget var 10 cm for grunt til at gresset kunne gro ordentlig; det burde vært 50 cm tykt, men var bare 40 cm.
People in Profit System

People in Profit System (PIPS) var en verdensomspennende ponzi-svindel startet av Bryan Marsden i 2004. Selskapet hadde forretningsadresser i Panama og Malaysia.
Selskapet lovet skyhøy avkastning på investerte midler. Det var imidlertid ingen verdiskapning i selskapet, men utbetalinger av avkastning ble betalt av innskudd fra nye investorer. I 2005 ble det innledet etterforskning mot selskapet fra flere land, og selskapet ble pålagt å legge ned sin virksomhet. Marsden og hans kone ble tiltalt for blant annet hvitvasking av penger. De ble idømt fengselsstraffer etter å ha erklært seg skyldige på alle punkter.
Også nordmenn investerte og tapte penger i PIPS, tildels gjennom det norske pyramidespillet PlexPay. Finansmannen Peter Warren ble misbrukt i markedsføringen av konseptet. Det ble anslått at 30 millioner kroner gikk tapt for de 10.000 nordmennene som deltok.
Tetracampidae

Utseende

Små, slanke, vanligvis metallgrønne snyltevepser. Hodet er mye bredere enn langt og skilt fra forkroppen med en smal "hals", antennene ganske lange og kraftige med et stort ledd ved roten. Vingene er mer eller mindre klubbeformede, forvingen noen ganger med et stort vingemerke.

Levevis

Larvene er parasitoider og snylter på planteetende insekter, mest fluer. Artene i slekten Dipriocampe snylter på egg av barvepser (Diprionidae), og arten Dipriocampe diprioni ble overført fra Europa til Nord-Amerika i et forsøk på å få kontroll med innførte barvepser som gjorde skade på skog, men den greide tilsynelatende ikke å etablere seg. Noen arter av slekten Foersterella snylter på egg av skjoldbiller (Cassida spp, Chrysomelidae).
Odfjell Invest

Odfjell Invest er en borerigg operatør selskap kontrollert av Odfjell og Odfjell Drilling. Selskapet opererer to semi-submersible rigg-nybygg på vegne av Odfjell Drilling, med levering i oktober 2008 og . Selskapet er basert i Hamilton, Bermuda. Selskapet var notert på Oslo Stock Exchange, men ble strøket den 6. februar 2009 etter at John Fredriksen hadde kontroll over selskapet.
Riggene bygges på et verft i Korea. Den første riggen, Deepsea Atlantic (DSA), ble levert 6. februar 2009, og den har kontrakt med StatoilHydro de neste fire år. Den andre riggen skal leveres i juni 2010.
Hellige Olga menighet - Den russisk ortodokse kirke

Hellige Olga menighet i Oslo er en russisk-ortodoks menighet tilknyttet Moskvapatriarkatet. Den har sine gudstjenester i Vår Frelsers ortodokse kirke i Akersveien, ved den østre hovedporten til Vår Frelsers gravlund. 
I 2015 hadde Hellige Olga menighet registrert drøyt 3000 medlemmer og i 2017 fikk menigheten tilskudd for 3206 medlemmer. Størstedelen er russisktalende innvandrere som har kommet til Norge i de senere tiår. Også nordmenn og andre nasjonaliteter er representert. 
Selve bygget er kommunalt listeført og står oppført i Riksantikvarens register over kulturminner.
Hellige Olavs kapell på Stiklestad er eid av menigheten.
Guangpo-demningen

Guangpo-demningen er en demning med vannkraftverk under planlegging i provinsen Yunnan i Kina, i elven Nu (Salween) nær Myanmar. Anlegget er svært omstridt. Det ble planlagt igangsatt i 2008, og skal eter tidligere vedtak stå ferdig i 2015. Det er usikkert om tidsplanen vil holdes.
Total effekt blir inntil 600 MW, som vil gjøre kraftverket til et av de 400 kraftigste i verden.
Isenkram (album)

Isenkram er en selvtitulert LP utgitt i 1974 av vise-/folkrockgruppa Isenkram fra Trondheim. Inspillingen ble gjort i Arctic Studio i Trondheim med Tore Tvete som tekniker.
«Soga om Kark» lå i 1974 10 uker på Norsktoppen (det lengst mulige) . «Bøndene på Capri ø» lå i 1975 3 uker på Norsktoppen
Håkon og Kark (Korsvikaspillet)

Håkon og Kark er et historisk sagaspill som blir framført i Korsvika på Lade i Trondheim. Det første Korsvikaspillet var et poetisk tablå som ble laget til Lade kirkes 800-årsjubileum i 1989 og gjentatt to år seinere. I 1995 skrev Idar Lind nytt manus og i 1997 komponerte Frode Fjellheim ny musikk til spelet. Både manuskript og musikk er bearbeidet og utviklet videre ved nye oppsettinger. Fra 2010 blir Håkon og Kark framført hvert år (med unntak for 2015 og 2019).
Stykket bygger på historien om Håkon Ladejarl og trellen Tormod Kark slik den blir framstilt i Snorre Sturlasons Heimskringla og i andre kilder som Ågrip, Odd munks saga om Olav Tryggvason og Jomsvikingenes saga. I tillegg til historiske personer som Sigurd Ladejarl, Bergljot Toresdatter, Tora på Rimol, Olav Tryggvason, Tangbrand og skalden Einar Skåleglam, presenterer stykket oss også for oppdiktete personer som volva Liva og Karks kjæreste, den kristne trellen Anna.
Instruktører: Elin Hassel Iversen (1995-2004), Nora Evensen (2006-2014) og Catrine Telle (2016-2018).
Korsvikaspillet fikk i 2004 Trondheim kommunes kulturpris.
Psyllotoxoides

Utseende

En middelsstor, kraftig, lyst brun trebukk. Antennene er noe lengre enn kroppen, nokså kraftige. Pronotum er trapesformet, bredest foran, uten tenner på sidene, men med et par store, brunsvarte sideflekker med et par gulaktige streker. Dekkvingene er litt avsmalnende bakover, med skarpt vinklede "skuldre", noen opphøyde, svarte knøler rundt scutellum og en liten, trekantet, hvit flekk på hver side.

Utbredelse

Arten er kjent fra det nordvestlige Brasil.