google/wiki40b huggingface dataset:
Stjernemotor

En stjernemotor (kalles også radialmotor) er en forbrenningsmotor  vanligvis brukt i fly.  I en stjernemotor er sylindrene arrangert i en sirkel omkring en felles veivtapp, lik eikene i et hjul.
En av sylinderne er forbundet med veivakselen med en hoved-råde (engelsk: main connecting rod). De øvrige rådene er hengslet også inne ved veivtappen (se animasjon). Firetakts stjernemotorer har alltid et ulikt antall (oddetall) sylindere. Et odde antall sylindere gir en roligere gange med midre vibrasjoner. Selve veivhuskontruksjonen blir også sterkere.
For flymotorer har stjernemotoren flere fordeler fremfor en rekkemotor. Med alle sylindrene i samme plan er det enklere å oppnå god og ensartet kjøling av alle sylindere. I rekkemotorer vil de bakre sylinderne ofte få dårlig kjøling og kan kreve væskekjøling for å fjerne varmen. Ved luftkjøling spares betydelig vekt, både vekten av kjølevæsken og sirkulasjonspumper.
En stjernemotor er også mindre sårbar overfor motorhavari. Hvis en sylinder sprekker i en rekkemotor, må hele motorblokken skiftes. Hvis en sylinder sprekker i en stjenemotor behøver bare den ene sylinderen å bli byttet ut.
Disse fordelene, lett vekt og pålitelighet gjør at en stjernemotor er mer egnet som flymotor. Likevel har stjernemotoren to vesentlige ulemper. Det ene er at tilførsel av komprimert luft fra turboladeren eller kompressoren må føres i rør til hver sylinder, mens i en rekkemotor er det tilstrekkelig med én tilførsel til sylinderblokken. Den andre ulempen er at fronttversnittet på en stjernemoter er mye større enn på en rekkemotor, hvilket innebærer større luftmotstand. Dette hadde mest å si for jagerfly.
Stjernemotoren brukes i dag i mindre fly.
Opprinnelig hadde stjernemotoren kun én rad med sylindre, men etter hvert som størrelsen på disse motorene økte, ble det det nødvendig å legge til en ekstra rad. De fleste overskred ikke to rader. Men den største stjernemotor noensinne bygd i noe antall, Pratt & Whitney Wasp Major, var en  28-sylindret, 4-rads motor brukt i mange store fly etter den andre verdenskrig .
På midten av 1930-tallet dukket det opp en ny generasjon strømlinjeformede fly med kraftige rekkemotorer, slike som Rolls-Royce Merlin som ble brukt i Spitfire og Daimler-Benz DB 601 som ble brukt i de tyske Messerschmitt.
Domenenavn

Et domenenavn er en unik, hierarkisk oppbygget navnestreng som benyttes til adressering på Internett.

Hensikt

All kommunikasjon på Internet foregår ved hjelp av IP-adresser. IP-adressen til example.com er som et eksempel 208.80.152.2, men domenenavnet example.com er lettere å huske, og dette er noe av hensikten med domenenavn. Det finnes egne DNS-servere som oversetter domenenavn til IP-adresser. Disse trenger brukere normalt ikke bry seg om. Serverne oversetter tekststrengen (internettadressen) som skrives i adressefeltet på nettleseren til en IP-adresse, og sender denne tilbake til maskinen som brukes. Deretter spør maskinen den rette tjeneren (serveren) for oss.

Hierarkisk oppbygging

Hierarkiet er bygget fra høyre, og begynner strengt tatt med et «.», så den egentlige adressen er example.org. (altså med «.» etter org).

Toppnivå-domene

«.org» er et eksempel på et toppnivådomene (Top Level Domain, TLD). De fleste toppnivådomener er landkoder, og det finnes et toppnivådomene for hvert land i verden. Eksempler er .no (Norge), .se (Sverige) og .uk (Storbritannia). Norge har til og med to «ekstra» toppnivådomerer som ikke er tatt i bruk. Det er .bv (Bouvetøya) og .sj (Svalbard  og Jan Mayen).
I tillegg til landkodene finnes noen toppnivådomener som ikke er landspesifikke. Mest kjent er .com. Andre eksempler er .info, .org og .net. Disse kalles generiske toppnivådomener, som forkortes GTLD (fra engelsk Generic TLD).

Organisasjonsnivå

I eksempelet, «example.org», danner «example» organisasjonsnivået. 
Det kan godt finnes en adresse som heter «example.org» som tilbyr noe helt annet enn det som tilbys på «example.com». Et klassisk eksempel er «http://www.whitehouse.gov», som er den offisielle hjemmesiden til statsapparatet i USA, «http://www.whitehouse.com», som nå er en portal, men var en pornoside, og «http://www.whitehouse.org» som var en parodiside over statsmakten i USA.

Tjenestenavn

Tjenestenavnene skiller de forskjellige tjenestene fra hverandre. Det vanligste tjenestenavnet er «www». Fordi Wikipedia opererer på flere språk, har man valgt å skille dem med betegnelser som «sv» for svensk, «da» for dansk og så videre.

Subdomener

En del land og enkelte organisasjoner velger å ta med flere ledd i domenenavnet ved å innføre subdomener. Et eksempel her er Storbritannia som har delt opp .uk i forskjellige underdomener og dermed får adresser som «http://www.google.co.uk».

Forvaltning av domener

ICANN administrerer toppnivåene på verdensbasis. Dette er et amerikansk selskap, noe som skal ha skapt visse, internasjonale konflikter høsten 2005. Utfordringen til ICANN, eller andre som skulle hatt en tilsvarende rolle, er å fordele domenenavn rettferdig. Dette er løst ved å delegere ansvaret til lokale forvaltere. 
I Norge forvalter NORID «.no». NORID har satt reglene, men tillater at registrarer sørger for utdeling av domenenavn på deres vegne.
Carenero

Carenero er ei øy i den panamanske øygruppa Bocas del Toro i Det karibiske hav. Den er avlang i formen og befinner seg bare et par hundre meter øst for den mye større øya Colón. Politisk tilhører den Bastimentos corregimiento, som er en del av distriktet Bocas del Toro i provinsen Bocas del Toro. Det er ingen bilveier på Carenero.
Lundsjön–Dammsjön

Lundsjön–Dammsjön er et innsjø-kompleks i Nacka kommune i Stockholms län, Sverige. Komplekset består av Lundsjön i nord og Dammsjön i sør. Innsjøene ligger i et velbesøkt turområde nor for Erstaviken, og er regnet for å være bra innsjøer for både fiske og bading. Innsjøene utgjorde tidligere drikkevannstilgangen for Saltsjöbaden. Den østlige delen av Dammsjön ligger innenfor Tattby naturreservat.

Geografi

Innsjøekomplekset har et overflateareal på 0,17 km², ligger 27,4 meter over havet og har en gjennomsnittsdybde på 4,9 meter. Største vanndybde er målt til 10,7 meter. Innsjøkomplekset har et volum på 770 000 m³, og strandlinjen måler 5,4 km.

Biologi

Vannet i innsjøene er klart, og bunnen er brunaktig på grunn av innsjøenes innhold av humus. Det er tre flytende øyer , eller hengemyrer, på innsjøen. De har lenge ligget på samme plass, men her i den senere tiden flyttet noe på seg. Den nordligste av hengemyrene har flyttet seg sørover med om lag 100 meter. Innsjøenes bredder består for det meste av hällmarksbarskog, som er ømfintlig for slitasje fra besøkende. Barskog (gran) og løvskog (bjørk og or) brer seg også langs innsjøene. Den omkringliggende naturen er variert, med et rikt dyre- og planteliv. Det vokser rikelig med sopp her, som fluesopp, smørsopp, kremler og rørhattsopp. I selve innsjøen vokser det siv, starr, sneller, vannliljer, nypebuske, gress, bjørnemose og kalvedun. Lommer og fiskeørn nlir jevnlig observert ved innsjøene. I innsjøene er det også kreps og rikelig med krepsedyr, samt øyenstikkere.

Friluftsliv

Fiskerettighetene i den østlige delen av innsjøen forvaltes av Saltsjöbadens Fiskevårdsförening. På vinteren drives det isfiske på innsjøkomplekset. Det er gode gang- og sykkelveier i området. Saltsjöbadens «lugna promenad» (rolige promenade), en merket sløyfe på drøyt 4 km, passerer ved Lundsjöns nordbredde, hvor også Saltsjöbadens golfabe ligger.
Ridley Borchgrevink

Liv og virke

Ridley Borchgrevink ble født i Wimbledon i England som sønn av den norske polarforskeren Carsten Egeberg Borchgrevink (1864–1934) og hans hustru Constance Prior Standen. Han kom til Norge allerede i 1902. Han studerte ett år ved NTHs arkitektlinje i Trondheim i 1918 og seinere zoologi ved Universitetet i Oslo. I perioden 1920–1923 var han elev hos billedkunstnerne Othon Friesz, Raoul Dufy, André Lhote og Pedro Araujo i Paris. Han reiste mye og foretok flere studiereiser, blant annet til Marokko, Kenya (1931–1932 og 1947–1948) og Uganda. I 1924 foretok han en jordomseiling med opphold i Sørøst-Asia og Vestindia. Han reiste også i Norge.
Borchgrevink debuterte på Høstutstillinga i Oslo i 1921, og deltok siden nesten hvert år fram til 1972. Deltok også på utstillingen 9 unge malere i Kunstnerforbundet 1928, sammen med Leon Aurdal, Bernt Clüver, Sigurd Danifer, Henrik Finne, Per Lund,  Rolf Rude, Otto Sverdrup og Trygve Torkildsen. Nasjonalgalleriet i Oslo har flere tegninger, litografier og malerier av ham.
Borchgrevink utgav Afrika-bøkene Svart og hvitt i Afrika i 1932 og Dyrespor og vill honning i 1950, bøker der han både skrev teksten og lagde sprelske tegninger i karakteristisk blyant- eller pennestrek.Borchgrevink tegnet dessuten norsk natur og illustrerte omkring 30 bøker for norske forfattere, deriblant Nils Onsagers Fottur i 1930, P.Chr. Asbjørnsens Norske huldreeventyr og folkesagn i 1934 og flere av Mikkjel Fønhus' villmarksromaner. I 1942 utgav han dessuten sin egen Dyretegninger. Det er også blitt utgitt flere kunstbøker med bildene hans.
Borchgrevink fikk Statens kunstnerlønn fra 1958. Han bodde like ved Hvalstad gård i Asker i Akershus sør for Oslo.
Andre norske dyretegnere er blant andre Omar Andreen, Eivind Nielsen og Viggo Ree.
DS «Pelle»

DS «Pelle» er et norsk dampskip. Hun ble bygget i 1882 av Motala Mek. Verkstad som «Pippi» i Sverige som lystyacht for grosserer og bryggerieier Herman Eger i Kristiania. Hun var på 11,82 bruttotonn, hadde en lengde på 43,2 fot og ble drevet av en dampmaskin på 15 hk. 
Eieren døde kun et halv år senere etter hun ble ferdigstilt, og i 1883 ble skipet solgt til kapteinen Thomas M. Strømberg på Hisøy for 9000 kroner, og ble omdøpt til DS «Pelle». Det var eier av Hove gård, Hans Aalholm som sto for betalingen. Skipet ble brukt som transportskip fra gården på Tromøy til Arendal sentrum. Det ble så solgt til kaptein Andreas Terkildsen som startet med faste rutetider og opprettet et aksjeselskap. Etter en ombygging i 1902 hadde hun plass til 62 passasjerer. Jacobsen og Thorsen kjøpte henne i 1910 for 9250 kr, og fortsatte fergedriften frem til 1961. Opphøret skyltes både broforbindelsen med Tromøybrua til fastlandet og det faktum at hun var i dårlig forfatning. I 1964 forlot skipet Arendal på slep, da hun ble kjøpt av en interesseforenig i Oslo for 5250 kr. Skipet hadde i sin tid hele tre forlis, og i 1978 ble båten satt på land i en svært dårlig tilstand. Stiftelsen D/S Pelle ble opprettet i Arendal i 2007, med formål å få Pelle tilbake til Arendal og få restaurert henne. Hun ble kjøpt av stiftelsen for 100 kr i 2017, og desember samme måned var hun tilbake i Arendal.
Den opprinnelige dampmaskinen til Pelle befinner seg på Norsk Teknisk Museum i Oslo.
I 1991 ble «Pelle» erklært verneverdig av Riksantikvaren, og i 2018 ble hun vernet av samme instans med begrunnelse: «På bakgrunn av en samlet vurdering av fartøyets historie, alder/epoke, autensitet, geografiske tilhørighet, historiske betydning og organisatoriske forhold rundt fartøyet, vurderer Riksantikvaren at D/S "Pelle" oppfyller kriteriene som ligger til grunn for status som vernet skip.»
Per Wästberg

Journalist og forfatter

Wästberg debuterte som forfatter i 1949. Han ble i 1953 journalist i avisen Dagens Nyheter, senere også kulturredaktør. Fra 1976 til 1982 var Wästberg sjefredaktør for Dagens Nyheter.

Svenska Akademien

I 1997 ble Wästberg innvalgt som medlem i Svenska Akademien, der han innehar stol nummer 12.

Politisk engasjement

Wästberg har også utmerket seg ved et sterkt politisk engasjement knyttet til ytringsfrihet og menneskerettigheter. I 1964 var han medstifter av den svenske avdelingen av Amnesty International. I 1967 ble han leder for den svenske PEN-klubben. Senere var han også leder for International PEN fra 1979 til 1986. Etter reiser i Afrika vokste det fram et økende engasjement rettet seg mot kolonialisme og raseskillepolitikken i Rhodesia og Sør-Afrika. I 1959 ble han utvist fra Rhodesia, året etter også fra Sør-Afrika. Han utga i 1960 to bøker om de to landene, Förbjudet område og På svarta listan, som fikk betydning for kampen mot apartheid.
Hyleoza

Utseende

Middelsstore (19-28 millimeter), avlange, brune trebukker. Hannen har kraftige, kamformede antenner. Hodet er nesten så bredt som pronotum, fasettøyne og kjever ikke spesielt store. Pronotum er nærmest trapesformet, men kraftig innsnevret bakerst. Dekkvingene er parallellsidige med avrundede "skuldre", med brede, opphøyde lengderibber.

Utbredelse

Slekten er kjent fra det nordlige Brasil og Fransk Guyana.
Bodil Malmsten

Familie

Bodil Malmsten var sønnedatter av den kjente svenske møbeldesigneren Carl Malmsten. Farfaren mottok den kongelige svenske medaljen «Litteris et Artibus» i 1926; i 2010 ble Bodil Malmsten tildelt den samme hedersbevisningen. I unge år var hun en tid au pair.

Forfatterskap

Hun debuterte som forfatter i 1970. Flere av romanene hennes hadde selvbiografiske trekk, ikke minst gjaldt det bøkene hun skrev etter at hun flyttet til Bretagne i Frankrike. Hun fikk et litterært gjennombrudd med boken Priset på vatten i Finistère.  Boken beskriver prosessen med å etablere seg på et nytt sted, i et nytt land:
Jag bor i Finistère för att jag har flyttat hit. Det är ingen slump, det finns ingen slump för en erfaren kvinna.
Den som finner sover med öppna ögon.
Ett par månader, längre tid tar det inte. Jag lämnade landet där jag levt i femtiofem år, det var dags. Berusad av frihet körde jag, sökte inte men fann Finistère. Inte långt ifrån Brest började det brännas och sen dröjde det inte länge innan jag stod inför den bit av paradiset som är min.
Mens hun bodde i Finistère opprettet hun en blogg som senere dannet utgangspunkt for utgivelsen av hennes såkalte «loggbøker». I bloggpostene, loggbøkene og andre utgivelser ga hun ofte uttrykk for sine politiske synspunkter og for sin frustrasjon over politikk og byråkrati i sine to hjemland Sverige og Frankrike.

Film

Bodil Malmsten hadde en mindre rolle, som middagsgjest, i den norske regissøren Anja Breiens film Den allvarsamma leken fra 1977.
Suxian

Suxian (kinesisk: 苏仙区; pinyin: Sūxiān Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Chenzhou i provinsen Hunan i Folkerepublikken Kina. Det har et areal på 1.357 kvadratkilometer og teller 340.000 innbyggere (2003).
Via Appia

Via Appia var den viktigste blant de romerske veiene, og ble derfor kalt regina viarum («veienes dronning»). Den førte fra Roma over Capua til Brindisi.
Roma lå i sentrum av det største imperium verden noensinne hadde sett. Imperiet ble holdt sammen av et enormt system av veier, som strålte ut fra Roma. Den første romerske veien som ble bygget var Via Appia, konstruert i 312 f.Kr. av konsulen Appius Claudius. Denne veien demonstrerer konstruksjonsteknikkene som ble benyttet for de 290 000 km med romerske veier som senere ble bygget. Et underlag av kompakt jord ble dekket med et tynt lag av stein og mørtel. Over denne mørtelen lå et gruslag, og på toppen av dette ble det lagt ut et dekke av steinheller. Ifølge Preoccupies ble de mangekantede steinhellene på Via Appia sammenføyd med så stor omsorg og nøyaktighet at «det så ut til å være laget, ikke av mennesker, men av naturen selv».
Via Appia forbandt Roma med Sør-Italia, og var selve hovedveien mot Hellas og Østen. Rester av den 560 km lange veien finnes fortsatt i dag i sin opprinnelige form. I romertiden ble kriminelle korsfestet langs veien. Over 6 000 ble henrettet samtidig etter at slavelederen Spartacus ble beseiret; korsene deres sto med 70 m mellomrom, på hver side av en 200 km lang strekning av veien. I dag ligger fortsatt noen av mausoleene til rike romere langs denne brosteindekkede veien.
Brynjar Lia

Bakgrunn

Lia tok Forsvarets russiskkurs i 1987 og er dr. philos. i historie fra Universitetet i Oslo, med støttefagene arabisk og midtøstenkunnskap i tillegg til russisk. Etter endt hovedfagseksamen ble han tilsatt som forsker i fast stilling ved Forsvarets forskningsinstitutt (FFI) i august 1996. Lia utgav sin første fagbok i 1998 på forlaget Ithaca Press i England. Boken The Society of the Muslim Brothers in Egypt 1928-42 er om Muslimbrødrenes tidlige historie. 
Våren 1999 ble Lia utnevnt som prosjektleder for FFIs første forskningsprosjekt på internasjonal terrorisme. Han ledet FFIs terrorismeforskning (TERRA-prosjektene) fra 1999 til 2011, bortsett fra perioden 2001-2002 da han var Visiting Fulbright Scholar ved Center for Middle Eastern Studies ved Harvard University i USA. I september 2006 meldte flere norske medier at Lia hadde fått munnkurv av FFI-ledelsen og «ikke lenger får uttale seg til mediene om temaet terrorisme». Dette ble imidlertid dementert av FFI.
Lia tok i 2003 dr philosgraden på en avhandling om politistyrkene til Den palestinske selvstyremyndigheten i perioden 1993-2000. En revidert utgave av avhandingen ble senere publisert som et tobindsverk av forlaget Ithaca Press med titlene A Police Force without a State og Building Arafat's Police.
I 2005 kom han med boka Globalisation and the Future of Terrorism som ble utgitt av Routledge forlag. Boka Architect of Global Jihad: The Life of Al Qaeda Strategist Abu Mus'ab al-Suri som ble utgitt av Hurst Publishers og Columbia University Press i 2007 ble omtalt i bokspaltene i The Economist, i London Review of Books og i The New York Review of Books.
I 2012 var Lia oppnevnt som sakkyndig vitne i rettssaken mot Anders Behring Breivik i Oslo tingrett og i straffesaken mot Mullah Krekar i Oslo tingrett og i Borgarting lagmannsrett.
I januar 2014 tiltrådte Lia som førsteamanuensis og senere professor i midtøstenstudier ved Universitetet i Oslo der han også er leder for Senter for islam og midtøstenstudier.
Det republikanske folkepartiet

Ideologi

Det republikanske folkepartiet beskriver seg selv først og fremst som kemalister, altså tilhengere av Tyrkias grunnlegger Mustafa Kemal Atatürk. Kemalismen er en særtyrkisk politisk ideologi og filosofi utarbeidet av Kemal selv, og oppsummert i seks punkter, på tyrkisk gjerne kalt «de seks piler» (tyrkisk: altı ok): republikanisme, populisme, sekularisme, revolusjonisme, nasjonalisme og etatisme.
Siden 1960-årene, og særlig under ledelse av partiformann Bülent Ecevit, har CHP etablert seg som et venstreorientert politisk parti. CHP har for eksempel vært medlem av Den sosialistiske internasjonale siden 1995, og deltatt på møter arrangert av Den progressive alliansen. Partileder Kılıçdaroğlu uttalte i 2015 at «ingen kan blande seg opp i alles liv» på spørsmål om homofile bør få gifte seg i tyrkiske moskéer, og har uttrykt støtte til LHBT-grupper i landet.
Parlamentsvalget i Italia 2006

Parlamentsvalget i Italia 2006 ble avholdt den 9. og 10. april. Silvio Berlusconi, som hadde vært statsminister siden valget i 2001 og som ledet sentrum-høyre-alliansen Casa delle Libertà led et knapt nederlag overfor sentrum-venstre-alliansen l'Unione under ledelse av Romano Prodi.

Valgordningen

Fra og med valget i 1994 til og med valget i 2001 hadde Italia en valgordning som kombinerte elementer av flertallsvalg og forholdstallsvalg. Tre fjerdedeler av plassene i hvert av parlamentets to kamre ble fordelt ved hjelp av flertallsvalg og en fjerdedel ved en mer proporsjonal valgordning.

En ny valgordning

Et forslag om en valgordning kun basert på forholdstallsvalg ble lagt fram for deputertkammeret den 13. september 2005, kun sju måneder før 2006-valget. Denne reformen, som ble fremmet etter krav fra Unione dei Democratici Cristiani e di Centro, gikk inn for en sperregrense på fire prosent før et parti kunne få et mandat og en flertallsbonus på (minst) 340 mandater for den seirende koalisjonen. Det nye forslaget ble godtatt av parlamentet. Avgjørelsen fra folkeavstemningen i 1993, som førte til at man gikk bort fra forholdstallsvalg, ble dermed satt til side.
Det ble i etterkant hevdet at den nye valgloven ville sikre Casa delle Libertà en seier, selv om de kun fikk 45 % av stemmene, da l'Unione inkluderte flere mindre partier med mindre enn fire prosent av stemmene. En slik seier kunne imidlertid unngås ved at de mindre partiene stilte en felles liste.
Opposisjonen omtalte lovforslaget som et forsøk på "statskupp" og "totalt uaksptabelt". Berlusconi hadde tidligere vært en sterk tilhenger av ordningen med flertallsvalg, men etter at venstresiden vant valget i 1996, endret han mening.
Til slutt ble en ny valglov, men nå med en sperregrense på 2 prosent, vedtatt.
Mosjøen Idrettslag

Historikk

Mosjøen Turnforening ble stiftet i 1892, og dette blir også regnet som oppstartsåret til den nåværende klubben. Mosjøen Fodboldklubb ble stiftet 5. juni 1909, og i 1914 valgte de to foreningene å slå seg sammen til én klubb under det nye navnet Mosjøen Idrettslag.
MIL var den første fotballklubben i Nord-Norge som fikk egen gressbane, og klubben spilte fem sesonger på nest høyeste nivå i divisjonssystemet på 1970-tallet, men rykket ned i 1978. Det nærmeste man har kommet en retur til nest øverste divisjon siden den gang var i 1988, da MIL kom på andreplass i sin avdeling.
I 1983 gikk klubbens juniorlag helt til finalen i norgesmesterskapet for juniorer. I finalen tapte man 2–3 mot Moss, som blant annet hadde de senere landslagsspillerne Erland Johnsen og Rune Tangen på laget. Til tross for denne prestasjonen, var det bare én spiller på Mosjøens juniorlag som senere spilte på øverste nivå i norsk fotball – Per Joar Hansen. 
Klubbens seniorlag spiller for tiden i 3. divisjon, etter å ha rykket ned fra 2.divisjon i 2000, i forbindelse med omleggingen fra åtte til fire 2. divisjonsavdelinger. Sesongen 2005 kom Mosjøen på 3.-plass i sin 3. divisjonsavdeling.
I 2010 gikk juniorlaget til MIL helt til semifinalen i Norway Cup. Laget avsluttet på en sterk 3.-plass etter å ha slått blant annet Vålerengas juniorlag. Samme sesongen ble laget kåret til årets lag i Vefsn under Idrettsgallaen i Mosjøen, der de mottok en internsports pris, der nettopp denne tredjeplassen var hovedgrunnen.
Serie A 1940–1941

Serie A er den italienske toppdivisjonen i fotball. Den ble opprettet i 1898. Det italienske fotballforbundet står for organiseringen av ligaen. Bologna FC vant sin 6. ligatittel denne sesongen.
Moravia landsby (New York)

Moravia er en landsby i fylket  Cayuga i den amerikanske delstaten New York. Ved folketellingen i 2010 bodde det 1 282 mennesker her, en liten nedgang fra 1 363 i 2000. Landsbyen er den sørlige delen av byen Moravia og ligger sør for Auburn.

Historie

Landsbyen var opprinnelig en del av den historiske militære landtraktaten til sentrale New York, som besto av nesten 8 000 km² med land som ble øremerket som belønning, «bounty land», for å kompensere soldater fra New York etter deres deltagelse i den amerikanske uavhengighetskrigen mot England (1775–1783). På dette stedet var det da en tidligere, innfødt landsby.
Landsbyen ble grunnlagt i 1789 av John Stoyell, en veteran fra uavhengighetskrigen. Den ble da kalt for Owasco Flats etter områdets indianske opprinnelse. Dagens stedsnavn Moravia har tsjekkisk opprinnelse. Landsbyen ble innlemmet i 1837 og innlemmet på nytt i 1859 da den ble økt.
I den nærliggende Fillmore Glen State Park finnes det en kopi av den hytten som USAs 13. president, Millard Fillmore (1800–1874), ble født i.
Powers Library, som ble opprettet i 1880, er det eldste biblioteket i New York som har vært i bruk uavbrutt.