google/wiki40b huggingface dataset:
Feniseca tarquinius

Utseende

En liten (vingespenn 23-32 millimeter), brun dagsommerfugl. Oversiden er oransje med svart ytterkant. Undersiden er brunoransje med rødbrune, hvitkantede flekker.

Levevis

Larvene er rovdyr som lever av bladlus. Den er den eneste sommerfuglen i Nord-Amerika som har larver med dette levesettet. På grunn av den næringsrike kosten vokser larvene raskt, arten kan derfor ha opptil seks generasjoner hvert år i den sørligste delen av utbredelsesområdet, to-tre generasjoner hvert år i den nordligste delen. Overvintringen skjer alltid i puppestadiet. Arten holder til på fuktige steder, særlig i sumpskog.

Utbredelse

I motsetning til alle andre Miletinae, som lever i Afrika og Sørøst-Asia, er denne arten utbredt i den østlige delen av USA og  Canada nordover til Nova Scotia.
Piotrków Trybunalski

Historie

Byen nevnes for første gang i et dokument fra 1217. I middelalderen var den en handelsplass på handelsveien fra Pommern til Russland og Ungarn, og senere fra Masovia til Schlesien. Piotrków Trybunalski fikk byrettigheter sannsynligvis i 1291 av hertugen av Sieradz, Władysław I den korte. Alle dokumentene gikk imidlertid tapt i en stor brann som ødela byen rundt 1400. I 1404 ble byrettighetene og privilegiene fornyet av kong Vladislav II Jagello. Bymurene ble reist av Kasimir den store, og under dennes styre kom mange tyske jøder som hadde blitt fordrevet fra Det hellige romerske rike til byen.
Byen forfalt på 1600- og 1700-tallet på grunn av branner, epidemier, kriger med Sverige og til slutt Polens delinger. Under første verdenskrig ble den okkupert av Østerrike-Ungarn, og kom tilbake under Polen i mellomkrigstiden. I 1938 hadde byen 51 000 innbyggere, hvorav 25 000 var jøder og 1 500 var tyskere.
Under andre verdenskrig var byen okkupert av Tyskland. Tyskerne opprettet her den første gettoen i det okkuperte Polen, så tidlig som i oktober 1939. Over 25 000 mennesker fra Piotrków og omegn ble fengslet her, og 22 000 ble sendt til den tyske konsentrasjonsleiren Treblinka.
Etter krigen, i årene 1949–1970, ble byen omdannet til et industrisenter.
Vesterelva (Fredrikstad)

Vesterelva er et av Glommas to elveløp gjennom Fredrikstad kommune i Østfold fylke, som munner ut i Oslofjorden. I Glommas nedre løp deles elven ved øyene Isegran og Kråkerøy, hvorav hovedløpet går langs østsiden av Kråkerøy, se Østerelva. Sideløpet går nordenfor og deretter langs vestsiden av Kråkerøy, kalt Vesterelva.
Sommeren 2014 ble det observert delfiner i Vesterelva.
Almindelig Hospital (København)

Almindelig Hospital var et sykehus som lå i Amaliegade i Frederiksstaden i København.
Sykehuset ble etablert som forbedring av fattigvesenets forsorg og var primært en stiftelse for byens fattige med plass til 600 lemmer og sete for fattigvesenets administrasjon. I tillegg ble det opprettet en mindre sykeavdeling som med årene ble betraktelig  utvidet. 
Almindelig Hospital var beregnet for «alminnelige» mennesker i fattige kår, i motsetning til det finere Frederiks Hospital, hvis bygninger fremdeles eksisterer på den andre side av Amaliegade.
Bygningen var oppført i perioden 1766–1769 i louis seize etter tegninger av Nicolas-Henri Jardin. Johan Christian Conradi ledet oppføringen som murermester og entreprenør. Den 33 fag lange bygningen i tre etasjer og med mansardtak kostet med innredning i alt 87 000 riksdaler.
Koleraepidemien i 1853 fikk gode vilkår på hospitalet hvor det bodde 1 200 mennesker, stuet sammen under usle forhold. I løpet av en måned ble 616 pasienter angrepet, hvorav 538 døde.
Innvielsen av Københavns Kommunehospital i 1863 var en avlastning for Almindelig Hospital. Sykehuskomplekset ble revet i 1895 da det i mellomtiden i 1892 var blitt avløst av et nytt kompleks på Nørre Allé på Nørrebro ved arkitekt Vilhelm Petersen.
Den nåværende lange, ensartede boligeiendommen med dyrefrise under taket ble oppført som erstatning i 1896 i Amaliegade 26–36 ved arkitekt Ole Boye.
I 1919 flyttet sykehuset videre til Sankt Johannes Stiftelses bygninger i Ryesgade, hvor institusjonen fra 1941 ble betegnet Nørre Hospital og Københavns Plejehjem. 
Fra 1940-tallet ble sykehuset i stigende grad benyttet til pleiepasienter. I 1978 ble Nørre Hospital nedlagt, bygningene på sjøsiden revet og erstattet av det nye Plejehjemmet Sølund.
Et kjent fattiglem var byggespekulanten Hellig-Hansen som døde her i 1923.
Gullsmed

En gullsmed er en smed som spesialiserer seg i arbeid med edelmetaller, vanligvis for å lage og reparere smykker. Yrket består vanligvis av tre hoveddeler, filing, lodding og pussing av metallet. Støping ble senere introdusert som et middel for masseproduksjon.
Neu-Hohenschönhausen

Historie

Utbyggingen av Hohenschönhausen-Nord som er dagens Neu-Hohenschönhausen, startet i 1981 og sluttført 5. oktober 1989, det vil si før Murens fall. En selvstendig bydel Hohenschönhausen ble etablert i 1985, og på et tidspunkt omfattet bydelen 118 000 mennesker som utgjorde 9,2 % av Berlins befolkning.
NM i friidrett 1999

4 x 800 meter stafett

Ingen lag deltok i øvelsen.
Flyktningerennet 2019

Flyktningerennet 2019 var den 69. utgaven av langrennsløpet Flyktningerennet, som går fra Lierne i Nord-Trøndelag i Norge til Gäddede i Sverige. 
Rennet var på 42 km.
Species Survival Commission

Species Survival Commission (SSC) er én av seks fagkommisjoner i Verdens naturvernunion (IUCN), hvis hensikt er å kartlegge jordas tilstand innen sitt felt og å forsyne medlemmene med kunnskap og gir råd om miljøspørsmål. SSC består som et vitenskapelig nettverk av mer enn 10 000 frivillige fageksperter, fordelt i mer enn 140 spesialistgrupper, som gir råd om tekniske sider ved bevaring av biologisk mangfold. Kommisjonen fører tilsyn med all verdens arters tilstand og trusler, herunder også oppføringer på IUCNs rødliste. SSCs spesialistgrupper jobber med bestemte grupper eller arter.
Et eksempel på en slik gruppe er IUCN/SSC Cat Specialist Group, som har ansvaret for de cirka 40 artene i kattefamilien (Felidae). Tilsvarende grupper eksisterer for andre grupper, innen kategoriene amfibier, reptiler, fugler, pattedyr, fisker, sopper, virvelløse dyr, planter og ulike disiplinærgrupper. De fleste spesialistgruppene har egne nettsider, som for eksempel nettsidene til IUCN/SSC Cat Specialist Group.
Nye vurderinger for oppføring på rødlista skjer i henhold til kategoriene og kriteriene i gjeldende versjon. Det gjelder også oppdateringer av vurderinger gjort i henhold til tidligere versjoner av lista.
Felipe Carvalho

Klubbkarriere

Carvalho, som er forsvarsspiller, spilte som amatør< til 2015 og deretter fire måneder i den uruguayanske toppserien for Tacuarembo da han ble oppdaget av Terje Liverød som hentet han til Malmö FF i Allsvenskan hvor han 11. juli 2015 signerte kontrakt til ut 2017-sesongen. 
18. desember 2017 signerte Carvalho en ett års kontrakt med Osloklubben Vålerenga.
Tennålsgevær

Utvikling

Navnet var for å skjule den innovative nye mekanikken våpenet brukte. Navnet tennålsgevær kommer fra det nåleliknende tennstemplet som blir drevet gjennom papirhylsen av slagfjæren for å antenne fenghetten bak prosjektilet. Selve patronen var av papir satt inn med salpeter, som brant opp i kammeret, og er et tidlig eksempel på hylseløs ammunisjon. Fenghetta satt ved basis av prosjektilet og fulgte med dette ut når skuddet gikk av, slik at kammeret var tomt etter avfyring.
Riflen var våpensmeden Johann Nikolaus von Dreyses (1787–1867) oppfinnelse og han begynte i 1824 å utføre flere eksperimenter som kulminerte i det endelige geværet i 1836. Dreyse ble adlet i 1864.

Tennålgeværet i bruk

Dreyses design var den første bakladete riflen som brukte boltmekanisme for å åpne og lukke kammeret, og ble gjort ved å snu og dra bolthåndtaket. Bakladere har en taktisk fordel på slagmarken mot fiender som brukte forladere. Skuddtakten til tennålgeværet var høyere, og fienden måtte måtte stå mens de ladet. Mekanismen tillot (som andre bakladermekanismer) de prøyssiske soldatene å ligge mens de ladet. Dette var en av flere momenter som bidro til prøyssisk seier i den andre slesvigske krig mot Danmark i 1864. 
Etter hvert som bakladere ble vanligere i Europas hærer på 1860- og 70-tallet viste Dreyses konstruksjon sine svakheter. Kalliberet var stort og gav geværet en kraftig rekyl og begrenset rekkevidde. Selv om mekanismen var godt konstruert, gjorde mangelen på en fast patronhylse at det ikke var noe gasstett segl mellom kammer og sluttstykke, slik at kruttgass slapp ut rett foran fjeset til skytteren i avfyringsøyeblikket. Særlig i den fransk-prøyssiske krig (1870-1871) viste tennålgeværet seg underlegne det tilsvarende franske Chassepot-geværet. Dette var en 11 mm boltrifle med tennålmekanisme, men med forbedringer som gjorde at prøysserne faset ut sine gamle geværer for godt. I 1871 ble Dreyses mekanisme erstattet av Gewehr 71, en enkeltskudds boltrifle med konvensjonelle patroner i 11 mm kaliber.
Zoolrecordia

Utseende

En middelsstor (ca 20 millimeter), middels kraftig praktbille, metallisk blå med grønne tegninger. Antennene er nokså korte og tynne, omtrent så lange som hodets bredde. Særlig dekkvingene er grovt og tett punkterte, overflaten ujevn. Dekkvingene er trukket ut til en "stjert" bakerst.

Levevis

Som hos de fleste andre praktbiller utvikler larvene seg i død ved.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Laos og Thailand.
Domma bru

Domma bru er ei vegbru på fylkesveg 193 på Vest-Torpa i Nordre Land kommune. Brua krysser elva Domma, som var grenseelv mellom Nordre Land og gamle Torpa kommune.
Domma bru er ei massiv platebru i betong med underliggende kantforsterkning. Brua er 6,3 meter lang. den har ett spenn på 5,34 meter. Byggeår er 1961.
Ellsworth Land

Ellsworth Land er den delen av det antarktiske kontinentet som ligger mellom 103°24'V og 79°45'V. Sektoren grenser til Marie Byrd Land i vest, til Bellingshausenhavet i nord, til Antarktishalvøya i nordøst og til den vestre enden av Ronne isbrem i øst. Området øst for 90°V ligger innenfor Chiles territorialkrav i Antarktis, Antártica, mens området øst for 84°V også ligger innenfor det britiske kravet, Britisk Antarktis. Området vest for 90°V er kravløst. Eights Coast strekker seg mellom 103°24'V og 89°35'V, mens Bryan Coast ligger mellom 89°35'V og 79°45'V.
Landområdet består hovedsakelig av et isdekket platå, men omfatter også de majestetiske Ellsworth Mountains og en enkelte spredte fjellpartier som Hudson Mountains og Jones Mountains.
Ellsworth Land ligger nær senter av det området som ble overfløyet av den amerikanske oppdageren Lincoln Ellsworth i november-desember 1935. Det ble navngitt etter ham av US-ACAN i 1962 til minne om den historisk transkontinentale flygningen fra Dundee Island til Rossbarrieren.
Ulefoss sluser

Ulefoss sluser er et sluseanlegg i Bandak–Norsjøkanalen, en del av Telemarkskanalen.
Sluseanlegget ligger i Eidselva ved tettstedet Ulefoss i Nome kommune. Den har tre slusekammer med en samlet løftehøyde på 10,7 meter. Anlegget står fremdeles som da det ble bygget i 1891. Slusekammeret er utført i hogd naturstein, og sluseportene er i tre og åpnes med håndkraft. Slusetiden er beregnet til ca. førti minutter.
Sluseanlegget ble totalrenovert i 2012.
Gnistdagfly

Utseende

Et nokså lite (vingespenn 23 – 26 mm), kraftig, grått nattfly. Arten kjennes lettest på de hvite, bredt svartkantede bakvingene, som også er påfallende når den flyr. Forvingen er gråspraglete med mer eller mindre tydelige tegninger. Indre mellomlinje er svart og går i sik-sak, ytre mellomlinje er svart og hvit og går i en stor bue utover i den fremre halvdelen. Langs ytterkanten er det tre eller flere trekantede, svarte flekker. Bakvingen er hvit, bredt gråsvart langs ytterkanten.

Levevis

Den lever på lyngheier og i andre åpne områder i høyereliggende barskoger, i bjørkebeltet og i den lavere delen av høyfjellet. Larvene utvikler seg vanligvis på krekling (Empetrum spp.), men kan også gå på blokkebær (Vaccinium uliginosum) og blåbær (Vaccinium myrtillus). Arten overvintrer to ganger, første gangen som egg og andre gangen som puppe. De voksne sommerfuglene flyr om dagen i solskinn, i juni – juli.

Utbredelse

Den forekommer i Alpene, Fennoskandia og det nordlige Russland østover til øst-Sibir, i Japan og det nordlige Nord-Amerika. I Norge er den utbredt i fjellet over hele landet bortsett fra ytre fjellstrøk på Vestlandet.
Avron (Paris Metro)

Avron er en stasjon på metroen i Paris.
Stasjonen betjener linje 2.
Ford Flivver

Konstruksjon

Skroget ble bygget av sveisede stålrør og trukket med stoff. Vingen var bygget med spanter av tre. Også vingen ble kledd med stoff. Det styrbare halehjulet var det eneste hjulet med brems. Eksosen ble ledet gjennom et manifold tatt fra T-Forden. Understellet av stål var festet til vingen med gummistøtdempere. Konstruktøren, Otto Koppen, fortsatte med å konstruere Helio Courier.

Operativ historie

Ford avduket Flivver på sin 63-årsdag, 30. juli 1926. Fords testpilot var Harry J. Brooks, en ung nyansatt ingeniør, utdannet ved MIT og en av Fords favoritter. Brooks fløy Flivver regelmessig fra sitt hjem hvor han hadde Flivver i sin garasje og fløy til sitt arbeid på Ford Laboratoriet, og senere brukte han den 
andre Flivver prototypen til å flytte om på Fords eiendommer. Han fløy en gang flyet i et kappløp mot Gar Wood i Miss America-V som kjørte på Detroit-elven under en konkurranse om  Harmsworth-troféet.
I et forsøk på å trekke på hans popularitet, ble Charles Lindbergh invitert til å fly Flivver på et besøk Ford airport den 11. august 1927 og han ble den eneste andre piloten til å fly Flivver prototyper. Han beskrev senere Flivver som «et av de verste fly han noen gang hadde fløyet».
En tredje prototype med «lange vinger»  ble bygget for å vinne et langdistanse-løp for lette fly i 440 kg "C" - klassen. Et løp som gikk fra Ford airport i Dearborn i Michigan til Miami, Florida. Et første forsøk 24. januar 1928 ble bevitnet av Henry Ford som hadde reist til Asheville, North Carolina. Et annet forsøk med den andre prototypen ble sett av Edsel Ford da det startet fra Detroit 21. februar 1928, men det landet 320 km før mål i Titusville, Florida, da propellen var bltt bøyd, men likevel der hadde fløyet 1 564 km og satt ny rekord.
I løpet natten i Titusville reparerte Brooks flyet ved hjelp av propellen fra et annet fly som hadde nødlandet. Han hadde også lagt tannpirkere i ventilasjonshullene på tanklokket for å hindre at fuktig luft skulle trenge inn og danne kondens over natten. Den 25. februar tok Brooks av for å fullføre reisen. Han sirklet ut over Atlanterhavet da hans motor sluttet å fungere og han gikk ned i Melbourne, Florida. Vraket av Ford Flivver ble trukket opp av vannet, men piloten ble aldri funnet. Undersøkelse av vraket avdekket at tannpirkerne hadde tettet tanklokkets ventilasjonshull, og forårsaket motorstopp 
Etter at Brooks hadde omkommet var Henry Ford nedbrutt over tapet av sin venn, og utviklingen av småflyet ble stoppet under Ford-merket. I 1931 ble en ny «Air Flivver» eller «Himmelbil» markedsført av Fords Stout divisjon. Ford gikk tilbake til lette fly i 1936 med to-seters modell. Protypen havarerte under prøveflyging og ble ikke  produsert.

Utstilte fly

Den gjenværende Flivver er utstilt i Henry Ford-Museet. I 1991 donerte Experimental Aircraft Association fra Midland, Michigan en kopi til EAA Air Venture Museum. Kopien var bygget i 1989 etter en nøye inspeksjon av den opprinnelige prototype og etter råd fra Otto C. Koppen, den opprinnelige konstruktør,  selv om det ble drevet av en to-sylindret Franklin motor. En annen kopi er utstilt på Florida Air Museum.
Senatsplassen (Sankt Petersburg)

Senatsplassen (russisk: Сенатская площадь), tidligere Dekabristplassen (Площадь Декабристов) fra 1925 til 2008, og opprinnelig Petersplassen (Петрова площадь) før 1925, er en plass i Sankt Petersburg i Russland.  Den ligger på Store Nevas venstre bredd, foran Isakskatedralen. 
Plassen ble opprinnelig oppkalt etter Peter den store. I 1925 ble navnet endret til Dekabristplassen til minne om Dekabristopprøret som fant sted der i  1825.
Plassen avgrenses av Admiralitetsbygningen i øst. I vest er Senats- og synodebygningen (nå sete for Russlands konstitusjonsdomstol). Monumentet Bronserytteren pryder plassen.
Vanlig båndfly

Utseende

Et stort (vingespenn 48 – 60 mm) og kraftig nattfly, brunt med gule bakvinger. Arten kjennes nokså lett på størrelsen, den eneste andre båndflyarten som er like stor er breibåndfly (Noctua fimbriata), men denne er mye mer kontrastrikt tegnet. Kroppen er lysbrun til brunsvart. Forvingen er svært variabel i fargen, fra nærmest ensfarget kanelbrun til kontrastrikt tegnet og ganske mørk. Framkanten er ofte helt eller delvis lysere enn resten av vingen. Det er alltid en liten, svart flekk nær vingespissen. Nyre- og ringmerkene er vanligvis i alle fall synlige, området mellom dem er ofte svart. Bakvingen er oransjegul med et svart tverrbånd litt innenfor ytterkanten. Larven er naken, brunlig eller grønn med trekantede, mørkere flekker.

Levevis

Arten er vanlig nesten over alt i lavlandet, særlig i hager og ved dyrket mark. Larvene lever på mange ulike planter, mest nede på bakken. Når de er tallrike kan de gjøre betydelig skade ved å gnage over rothalsene på ulike kulturplanter. De voksne sommerfuglene flyr om natten i juli – september og kommer ofte til lys i stort antall – disse store nattflyene kan fylle opp lysfeller på kort tid enkelte år. Arten skremmes lett opp på dagtid, da den i tillegg til å fly svært raskt også kan løpe temmelig fort. De gule bakvingene tjener trolig til å forvirre forfølgere – de gjør at sommerfuglen er svært synlig når den flyr, men den gule fargen forsvinner når den folder vingene sammen, og en forfølger har vanskelig for å vite hva han skal se etter når han leter etter den godt kamuflerte sommerfuglen. Enkelte år kan arten vandre i store mengder.

Utbredelse

Hagebåndfly er utbredt i Palearktis, fra Kanariøyene i vest til Sentral-Asia i øst. I Nord-Amerika ble den først innført til Nova Scotia i 1979, men har nå spredt seg til mye av den østlige delen av kontinentet. I Norge er den vanlig over hele landet, men mindre vanlig i fjellet.
William Colbeck

Tidlig liv

Colbeck gikk på Hull Grammar School og tok deretter et seks måneders kurs i navigasjon. Han hadde sin læretid i handelsflåten mellom 1886 og 1890, hvor han seilte med «Loch Torridon» av Glasgow i Ostindiafarten. Etter å ha fått navigatørsertifikat i november 1890 i Calcutta, mønstret han på «Avon» av London som var i tjeneste for Government Emigrant Service. Han var tre år i denne tjenesten og fikk styrmannsertifikat i 1892 og skipsførersertifikat i 1894. Deretter arbeidet han for selskapet Thos. Wilson, Sons & Co. Ltd. i Hull. I 1898 ble han utnevnt til underløytnant i Royal Naval Reserve.

Southern Cross-ekspedisjonen

I 1898 ble han invitert av nordmannen Carsten Borchgrevink til å delta i Southern Cross-ekspedisjonen til Antarktis. Dette skulle bli den første ekspedisjonen som overvintret på det antarktiske kontinentet. Colbeck hadde ansvaret for arbeidet med magnetiske observasjoner på ekspedisjonen. Som forberedelser til Southern Cross-ekspedisjonen hadde Colbeck tatt kurs i magnetisme ved Kew Observatory.

Discovery-ekspedisjonen

Etter å returnert til England i 1900, vendte Colbeck snart sørover igjen. Sent i 1902 ble han sendt som kaptein på skipet «Morning» for å etterforsyne Discovery-ekspedisjonen under ledelse av Robert Falcon Scott. Den 25. desember oppdaget de og gikk i land på Scott Island som de gjorde krav på for Storbritannia. Scotts ekspedisjonsskip «Discovery» lå fast i isen i McMurdo-sundet og Colbeck hadde med seg et brev til Scott med tillatelse til å bli enda ett år i isen «Morning» tok med seg ni av ekspedisjonsmedlemmene hjem.
I januar 1904 var han igjen tilbake i McMurdo-sundet med «Morning». Denne gangen hadde han fått klar instruks om at med mindre «Discovery» snart kom seg ut av isen, skulle hun etterlates og Colbeck skulle bringe Scott og hans følge hjem. I et kappløp med tiden lyktes de med å få frigjort skipet, godt hjulpet av en gunstig endring i isforholdene. Denne ekspedisjonen avsluttet Colbecks karriere i Antarktis.
Cape Colbeck i King Edward VII Land er oppkalt etter ham.
Gaotai

Gaotai (kinesisk: 高台县; pinyin: Gāotái Xiàn) er et fylke i provinsen Gansu i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Zhangye.
Folketallet var på 155 260 innbyggere i 1999.

Kulturminner

«Kamelbyen» (Luotuocheng yizhi, 骆驼城遗址) og gamlebyen og gravene i Xusanwan (Xusanwan cheng ji muqun, 许三湾城及墓群) fra Han- til Tang-tiden er oppførte på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Ung-Socialisten

Ung-Socialisten var et norsk tidsskrift som utkom fra 1906 til 1909. Det var talerør for Norges Socialdemokratiske Ungdomsforbund.
Vedtaket om å starte tidsskriftet ble fattet på NSUs landsmøte i 1906, der Harald Solberg ble valgt til redaktør for det nye bladet. Landsmøtet overlot til centralstyret å finne navn til publikasjonen. Første nummeret kom i september 1906.
På årsmøtet i 1907 ble Eugene Olaussen valgt til redaktør. Året etter ble han gjenvalgt. En rekke nye medarbeidere ble tilknyttet bladet, blant andre Johan Falkberget, Marius Braatt, Ellisif Wessel og Julius Østby.
Tidsskriftet plasserte seg raskt midt i datidens sentrale, politiske strider. I 1908 ble bladets 1.mai-nummer spredt på moene, der den røde ungdom drev antimilitær agitasjon. Både redaktøren, redaksjonssekretæren Kristoffer Aamot og ekspeditør Sigwald Lian ble satt under tiltale.
Ung-Socialisten ble nedlagt høsten 1909. Da NSU og Arbeiderpartiets Ungdomsforbund 1909 gikk sammen ble begge organisasjonenes blader avviklet til fordel for etableringen av en ny, utadrettet avis: Klassekampen.
Ton Koopman

Liv og virke

Koopman studerte musikkvitenskap i Amsterdam. I 1979 stiftet han Amsterdam Baroque Orchestra, i 1992 Amsterdam Baroque Choir og med det ensemblet Amsterdam Baroque Orchestra & Choir. Han arbeidet overveiende med barokkmusikk og er en ledende figur innen tidligmusikkbevegelsen. 
Mellom 1994 og 2004 spilte han inn hele Bachs  kantateverk. Av medvirkende i dette prosjektet kan nevnes Lisa Larsson, Sibylla Rubens, Barbara Schlick og Caroline Stam (sopran), Michael Chance, Bernhard Landauer, Elisabeth von Magnus, Annette Markert og Andreas Scholl (alt), Paul Agnew og Christoph Prégardien (tenor) og Klaus Mertens (bass). 
I 2005 startet Koopman prosjektet «Dieterich Buxtehude – Opera Omnia», en innspilling av Dieterich Buxtehudes samlede verk. Koopman ble i 2004 valgt til president i International Dieterich Buxtehude Society.
Koopman har opptrådt som gjestedirigent ved flere kjente orkestre i Europa, Nord-Amerika og Japan. Fra 2004 har han vært professor i musikkvitenskap ved  Universitetet i Leiden.
Børvasstindan

Børvasstindan er navnet på fjellmassivet med tinderekkene Åselitindan og Falkflågtindan sør for Saltstraumen i Bodø kommune.
Blant Børvasstindan er Børtind (1046 moh.) og Per Karlsatind (1036 moh.), som er populære turmål i området.