google/wiki40b huggingface dataset:
UDRP

UDRP (Uniform Domain-Name Dispute-Resolution Policy) (norsk oversettelse: Ensartet løsningsmåte for konflikter om domenenavn) er en ordning etablert av ICANN (Internet Corporation for Assigned Names and Numbers) for løsning av tvister vedrørende registrering av domenenavn på internett. UDRP-systemet gjelder for tiden alle .biz, .com, .info, .name, .net, og .org toppnivådomener, og enkelte nasjonale toppnivådomener.
Når en registrant velger et domenenavn, må han eller hun blant annet garantere at registrering av navnet «ikke vil krenke rettighetene til tredjeperson» og samtykke til å delta i en megling-lignende prosess hvis noen tredjeperson skulle hevde et krav.
I en UDRP-prosess vil panelet vurdere faktorer som hvorvidt den saksøkte registrantens domenenavn er «identisk eller til forveksling lik» et varemerke som klageren har rettigheter til; hvorvidt den saksøkte har «rettigheter eller rettmessige interesser» til et navn; og hvorvidt den saksøkte registrerte og bruker navnet i ond tro (bad faith). Innehavere av varemerker har noen ganger funnet det vanskelig å bevise registrering «og» bruk av et omtvistet domenenavn i ond tro. Andre tvisteløsningssystemer har av den grunn valgt å slakke på dette kravet, til «eller» (eksempelvis i tvisteløsningssystemene som gjelder domenenavnene .us og .eu).
Målsettingen til UDRP var å lage en strømlinjeformet prosess for løsning av slike konflikter, som ville være raskere og billigere enn et vanlig søksmål. Imidlertid kan en part som er misfornøyd med en beslutning av UDRP velge å bringe saken inn for det normale rettssystemet.
UDRP-prosessen har allerede blitt brukt i flere velkjente saker, så som Madonna Ciccone, kjent som Madonna, mot Dan Parisi og «Madonna.com». Panelets beslutning i denne saken gikk mot den saksøkte registranten basert på alle tre ovennevnte faktorer, og domenenavnet ble beordret overlevert til Madonna.
Ofte er det strid over lignende men ikke identiske domenenavn, hvor den fornærmede part går til sak for krenkelse av varemerker eller copyright. For eksempel så har skuespilleren Robert De Niro (som står bak Tribeca Film Festival) krevd retten til alle domenenavn, med innhold relatert til filmfestivaler, som inneholder teksten «Tribeca». Spesielt, så har han en tvist med eieren av nettstedet http://tribeca.net.
Sjtsjolkine

Sjtsjolkine (ukrainsk: Щолкіне; russisk: Щёлкино, Sjtsjolkino; krimtatarisk: Şçolkino), er en by i Lenine rajon i Den autonome republikken Krim i Ukraina. Befolkningen er på drøyt 11.000 innbyggere.
Den ligger nær neset Kazantyp ved Azovhavet. Byen har omkring 11 000 innbyggere (2011).
Sjtsjolkine er oppkalt etter den sovjetiske fysikeren Kirill Sjtsjolkin. Krim atomkraftverk lå ved byen, men etter Tsjernobylulykken i 1986 ble kraftverket inspisert og det ble konkludert med at det lå på et geologisk aktivt sted. Anlegget ble derfor nedlagt. Sjtsjolkine er siden blitt et populært turistmål.
Palazzo Madama i Torino

Historie

Fra begynnelsen på første århundre f.Kr. var stedet for palasset en port i den romerske bymuren fra hvor decumanus maximus av Augusta Taurinorum (det antikke navnet på Turino) hadde utreise. To av bytårnene, som er restaurert, vitner om den opprinnelige strukturen. Etter at Vestromerriket falt sammen på 400-tallet e.Kr. ble porten benyttet som en del befestningen av byens forsvar.
Senere kom bygning i eie av Savoia-Acaja, en underordnet gren av huset Savoia. Tidlig på 1300-tallet ble huset utvidet til en festning. Et århundre senere ombygde Ludovico av Acaja det til en kvadratisk form, med en indre gårdsrom og en portico (søylegang), og fire runde tårn i hvert hjørne. Formen på dette byggverket er fortsatt gjenkjennelig fra bygningens bakside. Etter at familien Acaja døde ut, ble bygningen residens for gjester til huset Savoia.
I 1637 valgte regenten for hertug Karl Emanuel II av Savoia stedet som den personlige residensen til Christine Marie av Frankrike. Hun bestilte en ombygging, tildekking av gårdsplassen og omarbeidelse av de indre leilighetene. Seksti år senere bodde en annen regent i palasset, Maria Johanna av  Savoia, som var kjent som «Madama Reale». Hun overført sin tilnavn Madama (italiensk for madam, «frue») til bygningen. Hun inviterte mange kunstnere til renovere bygningen som hertuginnen ønsket å forvandle til et luksuriøst palass. Kunstneren Domenico Guidobono ble den ubestridte hovedpersonen for dekorasjonene i hallene på andre etasje, kjent som Guidobono-hallene, Madama Reales kammer, det kinesiske kabinett, og den sørlige veranda. Hertuginnen spurte også arkitekt  Filippo Juvarra til å tegne et nytt barokkpalass i hvit stein, men arbeidene som begynte i 1718 ble stoppet i 1721 etter at kun frontseksjonen hadde blitt fullført.
Senere hadde palasset annen bruk enn som residens. Det var hovedsete for den provisoriske franske regjering under napoleonskrigene. På 1800-tallet valgte kong Karl Albert det som sete for Pinacoteca Regia, det kongelige kunstgalleri, og senere ble bygningen sete for parlamentet til kongedømmet Sardinia og domstol. Siden 1934 har det huset Museo Civico d’Arte Antica, museum for antikk kunst.

Museum for antikk kunst

Palazzo Madama huser Turinos kommunale museum for antikk kunst, Museo civico d'arte antica. Til tross for dets navn har den en stor samling av malerier, statuer, kirkedekorasjoner, porselen og dekorativ kunst, hovedsakelig fra senmiddelalderen og fram til 1700-tallet.
Museet ble grunnlagt i 1934, og består av totalt 35 rom på fire etasjer. Første etasje er dedikert kunst fra middelalderen, andre etasje til gotiske og renessansemalerier, tredje etasje barokkunst og øverste  etasje til dekorativ kunst.
Gul syremåler

Utseende

En middelsstor (vingespenn 27 – 31 mm), lyst gulbrun måler, vingene ofte med spredte, mørkere skjell. Den er meget lik grå syremåler (Timandra griseata), men er litt skarpere i fargene enn denne. Forvingen har en rett, skarp, rød strek som går fra vingespissen til midt på bakkanten og fortsetter over bakvingen. Når sommerfuglen hviler med utslåtte vinger, danner denne en rett strek fra vingespiss til vingespiss. Begge vingepar er kantet med rosa, denne kanten virker litt bredere enn hos grå syremåler. Ellers har forvingen en tynn, brun, buet tverrstrek nær roten og en langs ytterkanten, mens bakvingen bare har den langs ytterkanten. Forvingen har også en ganske liten, oval, mørk flekk litt foran midten. Larven er naken, lang og slank, gråbrun. Kroppen er litt innsnevret bak de tre forkropps- (thorax-) leddene. På ryggen har den en rekke av kraftige, svarte og hvite, V-formede flekker.

Levevis

Areten finnes på enger og i veikanter der det vokser syrer (Rumex spp.), som er larvenes næringsplante. Den har to generasjoner hver sommer, som flyr henholdsvis i mai – juni og i august – september.

Utbredelse

Arten finnes over hele Europa. I Norge er den funnet langs kysten vest til Rogaland.
Thoracibidion

Utseende

Middelsstore, blanke, avlange trebukker, brunlige til svarte, oftest med gule eller oransje tegninger. Antennene er lengre enn kroppen. Pronotum er lengre enn bredt, uten pigger langs kanten, nokså sylindrisk. Dekkvingene er nokså jevnbrede til markert avsmalnende bakover, med en skarp tann i spissen. Beina er tynne.

Utbredelse

Slekten er vidt utbredt i Mellom- og Sør-Amerika, fra Mexico og sørover.
Hopi

Hopi er en nordamerikansk indianerstamme. Flesteparten av hopiene bor på det 6 000 km² store reservatet nordøst i Arizona. Reservatet er fullstendig omsluttet av navahoreservatet.
NM i terrengløp 2013

Norgesmesterskapet i terrengløp 2013 var en del av NM i friidrett 2013. NM kort løype ble arrangert som et eget stevne i Ringerike 13. og 14. april 2013, og NM lang løype ble arrangert på Levanger 5. oktober 2013.
Mira Furlan

Tidlig liv og familie

Furlan ble født til en familie som har mange universitets-professorer i Zagreb, som på den tiden var en del av Jugoslavia, nå hovedstad i Kroatia. Furlans farfar var slovensk, og hennes farmor var kroatisk. Hennes morfar var jødisk
Mira er gift med serbiske Goran Gajić og sammen har de en sønn, Marko Lav Gajic (f. 15. desember 1998). Hun og Goran flyktet til New York, USA i 1991 etter å ha mottatt opptil 100 dødstrussler om dagen pga en uttalelse om borgerkrigen i Jugoslavia hvor hun sa at kunst ikke skal fremme politiske ideer. Goran Gajić, har regissert henne i en episode av Babylon 5 og andre stykker.

Jugoslavia

Furlans film-karriere inkluderer roller i over 25 filmer. Hun var med iEmir Kusturicas Cannes-vinnende og Oscar-nominerte film When Father Was Away On Business. I tillegg til flere filmer, har Furlan opptrådt jevnlig på jugoslavisk fjernsyn, i hovedroller i flere serier og tv-filmer. Hun har fått alle de høyeste prisene i sitt tidligere land, både for arbeide på scene og film, inklusive to Golden Arenas for Beste Skuespillerinne.

Babylon 5

I 1994 startet science fiction-serien Babylon 5. Furlan spilte rollen som «Delenn», Minbaris ambassadør til romstasjonen Babylon 5. Serien gikk i fem sesonger, var en kjempesuksess og Furlan var med i alle sesongene. Hun har også spilt i flere av spin-off filmene basert på Babylon 5, den siste i 2007.

Etter B5

I tiden etter Babylon 5 har den mest kjente rollen vært som «Danielle Rousseau» i tv-serien Lost.
Kristian Kristiansen (grønlandsfarer)

Unge år

Kristian Kristiansen var født på husmannsplassen Grinda under gården Trana i daværende Ogndal herred like ved Steinkjer. Han var i sine unge år vant til allsidig arbeid både på land og sjø. Han ble kjent med Otto Sverdrup etter at Sverdrups far Ulrik kjøpte gården Trana i 1874. Etter konfirmasjonen arbeidet han som gårdskar på Trana. Kristiansen hadde gjort seg bemerket som skiløper da han som 13-åring kom på andreplass i et skirenn der han deltok i 16-årsklassen.

På ski over Grønland

I 1888 ble både Otto Sverdrup (1854–1930) og Kristiansen plukket ut av Nansen (1861–1930) til å delta på ekspedisjonen over Grønland. Øvrige deltakere var Oluf Dietrichson (1856–1942) fra Levanger og Samuel Balto  (1862–1922) og Ole Nilsen Ravna (1841–1906) fra Karasjok. Nansen mente at Kristiansen med sine 23 år var i yngste laget til å delta på ekspedisjonene, men Nansen tok han med etter anbefaling fra Sverdrup, noe Nansen ikke angret på. – Kristiansen var alltid til å stole på, skrev Nansen senere.  
Skiferden fikk en dramatisk start. De seks mennene reiste til Grønlands østkyst med selfangerskuta «Jason». De prøvde å komme i land, men isforholdene gjorde det vanskelig. De ble satt av på et isflak som etter hvert drev hurtig sørover langs kysten. Da isflaket brøt sammen, klarte de å komme seg i de to lettbåtene som de rodde og seilte tolv dager nordover langs kysten.  De gikk i land i Umivik og la ut på ski 15. august 1888, og de ankom til Ameralikfjorden på vestkysten 29. september 1888. Dette var den  den første dokumenterte kryssingen av Grønland. Årets siste båt hadde allerede gått derfra, men det lyktes å overbringe en beskjed om at deltakerne hadde kommet helskinnet over til vestkysten. De seks mennene overvintret på Grønland og brukte tiden til å lære om inuittenes levesett.
Hjemkomsten til Norge i 1889 ble en hylningsferd. Grønlandsfarerne ble møtt av store folkemengder i Kristiania og for Sverdrup og Kristiansens del også på Steinkjer.

Etter grønlandsferden

Bortsett fra et par år i Amerika levde Kristiansen resten av livet på Steinkjer der han arbeidet som gårdsarbeider, tomteformann på et trelastbruk og fra 1905 som stuer på havna.
Kristiansen mottok fortjenstmedaljer fra Norge, Sverige og Danmark, og han ble utnevnt som æresmedlem av Steinkjer Skiklubb. På Steinkjer har han en gate oppkalt etter seg, Kristian Kristiansens gate på Sneppen. Den går forbi huset der han bodde i 47 år. I 2017 ble det satt opp en byste og en minneplate over Kristiansen ved en åpen plass i Kristian Kristiansens gate. Bysten er støpt i kobber av Kristiansens barnebarn Kjell Rasmussen etter en gipsmodell laget av en nå ukjent kunstner på 1950-tallet.
Nesseby kirke

Kirkebygget

Da dagens kirke ble bygd, stod det allerede en kirke på samme sted som dagens kirke står. Denne kirken ble for liten, og arkitekt Grosch fikk i 1854 i oppdrag å tegne en ny kirke. Kirken stod klar i 1858, delvis bygd av tømmer fra den gamle kirken.
Kirken står i dag relativt lik som da den ble bygd, men den ble noe restaurert og isolert i 1958. Det ble da også lagt inn elektrisitet og tårnet fokk ny kopperhjelm.
Kirken har et  våpenhus på 4 ganger 4,4 meter, kirkeskipet er 12 meter langt og 9,1 meter bredt mens koret er kvadratisk med sider på 5,3 meter. Tårnet er 22 meter høyt.
Kirken ble vigslet av biskop Knud Gislesen 17. august 1858. Med seg hadde han med seg prestene i Vadsø, Vardø, Lebesby, Nesseby, Kistrand og Måsøy. Til gudstjenesten var kirken overfylt: Bare fra Vadsø kom det 200 mennesker.
Utenfor kirken står det som er Nesseby kommunes eldste bygning: en gammel tømmerstue. Denne stuen ble flyttet til dette stedet samtidig som Angsnes kapell ble flyttet i 1746. Stuen er like stor som våpenhuset i gamle Nesseby kirke, og kan være dette. Døren til stuen er fra 1600-tallet og stammer trolig fra kirken som stod på Vadsø-øyen og ble flyttet til Angsnes i 1718.
Refvik

Refvik er en bygd på øya Vågsøy i Sogn og Fjordane. Bygda ligger i en botn, der selve bebyggelsen i hovedsak er konsentrert mellom havet og en mindre innsjø innerst i botnen. Bebyggelsen er etablert på en sandgrunne, tidligere havbunn som i dag ligger 3–4 moh. Bebyggelsen i dag skiller seg fra tidligere bebyggelse av dalen. Tidligere var bebyggelsen som et typisk norsk bygdetun, der de fleste hus og løer var samlet rundt gården Tunet. Den 22. august 1872 brant hele tunet ned til grunnen, etter at to gutter lekte med fyrstikker i en løe og mistet kontrollen over ilden. Mennene i bygda dro tidlig ut for å fiske denne dagen, og var hjelpeløse vitner til at tunet brant ned til grunnen. I alt ble 84 hus og løer offer for flammene, over 100 personer ble husløse. Kun et hus og tre løer ble revet og flyttet i tide. Som en konsekvens ble nybebyggelsen flyttet til respektive teiger, slik at en eventuell ny brann ikke skulle skape samme ødeleggelser.
I dag er det i overkant av 110 fastboende i Refvik,
I nordvestlig retning ligger en 1,5 km lang sandstrand, Refviksanden. Den ble på 80-tallet kåret til landets fineste av avisen Dagbladet, og er et yndet reisemål for både lokalbefolkningen og tilreisende.
Krattengmåler

Utseende

En middelsstor (vingespenn 24 – 28 mm), slank, lys måler. Den er ganske variabel i farge, fra gråhvit til lys oker, vingene har spredte, mørkere skjell og tre smale, grå, vanligvis tydelige tverrbånd der det midterste er det bredeste. Litt foran midten av hver vinge er det en liten, svart flekk. Den ligner sterkt på flere andre Idaea-arter, men kan skilles fra bueengmåler (Idaea straminata) på at det ytterste tverrbåndet i forvingen har en knekk nær fremkanten, og fra lyse eksemplarer av vinkelengmåler (Idaea aversata) på at området utenfor dette båndet er skyggeaktig formørket.
Larven er knudrete, lyst brunlig, hvert ryggledd har en mørkere, V-formet tegning men denne er ikke svært tydelig.

Levevis

Larvene lever på visne blader av ulike løvtrær og finnes dermed på bakken under disse. De voksne målerne flyr i juni – juli.

Utbredelse

Arten er utbredt over nesten hele Europa og i Nord-Afrika. I Norge er den funnet langs kysten vest til Vest-Agder.
Port Westward gasskraftverk

Port Westward gasskraftverk er et varmekraftverk i Portland i delstaten Oregon i det nordvestre USA, ved industriområdet Port of St Helens. Det har en installert produksjonskapasitet på 414 MW, fordelt på 1 blokk med 1+1 moderne gassturbiner. Operatør er Portland General Electric Company Ltd.
Utstyret er vesentlig levert av Melco. Anlegget ble bygget ut i årene 2003–2007, men ikke til 650 MW som opprinnelig planlagt. Brenselkilden er naturgass.
Amy Bruckner

Personlig liv

Amy Bruckner ble født i Conifer i Colorado. Hennes far er tysk-amerikansk og hennes mor er amerikansk. Hun har en eldre søster ved navn Annye. Bruckner og hennes familie flyttet til California. Amy går på Athens Academy i Athens i Georgia.
Patrick O'Brian

Liv og virke

Patrick O'Brian var sønn av en tyskættet lege og en engelsk mor av irsk avstamming. Moren døde da han var tre år og biografene beskriver en barndom preget av sykdom, sporadisk skolegang og lange perioder hjemme med faren og stemoren.
I 1934 gjorde O'Brian et mislykket forsøk på å bli pilot i Royal Air Force. Året etter bosatte han seg i London  og i 1936 giftet han seg med Elizabeth Jones som han fikk to barn med. O'Brian forlot kone og barn for å bosette seg i familiens avsidesliggende hytte, men vendte etterhvert tilbake til London der han arbeidet under krigen. Kommentatorer og biografen Dean King har hevdet at O'Brian var aktivt involvert i etterretningsarbeid og kanskje spesialoppdag utenfor England, og at disse erfaringene har inspirert karakteren Stephen Maturin som er etterretningsagent, men O'Brians stesønn Nikolai Tolstoy har imøtegått disse påstandene. Ifølge Tolstoy arbeidet O'Brian som frivillig ambulansesjåfør under Londonblitzen der han møtte sin andre kone Mary etter at hun var blitt separert fra den russiskfødte adelsmannen og advokaten grev Dimitri Tolstoy. Mary og Patrick  bodde sammen under krigens siste år, og i juli 1945 giftet de seg etter at begges skilmisser var gått i orden. Måneden etter bryllupet endret han navn fra Richard Patrick Russ til Patrick O'Brian.
Mellom 1945 og 1949 bodde ekteparet i en avsidesliggende walisisk dal – i denne perioden levde de på Marys lille lønn og den begrensede inntekten Patricks forfatterskap innbrakte. I 1949 bosatte de seg i den katalanske landsbyen Collioure i Syd-Frankrike. O'Brians anseelse i England økte gradvis gjennom de førti årene de bodde her, både som forfatter og som oversetter av franske bøker, blant annet oversatte han den kjente Papillon av Henri Charrière. Tidlig på 1990-tallet ble Aubrey/Maturin-serien relansert på det amerikanske markedet, noe som førte til at kritikerne ble oppmerksomhet på serien med en påfølgende økning av salget av bøkene hans både i USA og Storbritannia. De syv første bøkene i  Aubrey/Maturin-serien foreligger i norsk oversettelse ved Dag Heyerdahl Larsen.
Patrick O'Brian beskyttet privatlivet med stor intensitet; han oppga ingen biografiske opplysninger på bokomslagene, og ble han presset ga han så lite privat informasjon som mulig og lot gjerne feilaktige opplysninger stå uimotsagt. Eksempelvis gikk han lenge for å være irsk.
Han døde januar 2000 i et hotell i Dublin, og er gravlagt i Collioure ved siden av Mary O'Brian.
Tenold

Tenold er et sted i Vik kommune i Sogn og Fjordane. Stedet skal en gang i tiden ha hett Tunhovd, og er opprinnelsesnavnet til etternavnet Tenold som i dag bæres av i overkant 200 personer i Norge.
The War

The War er en amerikansk dokumentarserie som gikk på PBS fra 2007 som skildrer annen verdenskrig «nedenfra og opp» gjennom opplevelsene til innbyggere fra fire amerikanske byer: Luverne i staten Minnesota, Sacramento i California, Mobile i Alabama, og  Waterbury i Connecticut.
Dokumentaren ble produsert av Ken Burns og Lynn Novick. Serien har en sammenlagt spilletid på 14 timer.
30 år i takt med Go'foten

30 år i takt med Go'foten er et musikkalbum med Aage Sogns Orkester, utgitt i 2006.
Peter Pan Bus Lines

Peter Pan Bus Lines er et langdistanse buss-selskap med hovedkontor i Springfield, Massachusetts. Det opererer i det nordøstlige USA. Fra høsten 2014 begynte Peter Pan med busslinjer i Connecticut, District of Columbia, Delaware, Massachusetts, Maryland, New Hampshire, New Jersey, New York, Pennsylvania og Rhode Island. Over fire millioner passasjerer per år reiser med Peter Pans bussruter.
Selskapet ble grunnlagt som et Yellow cab foretak i Springfield, hvor selskapet fortsatt er basert. De ble kjøpt av Peter Carmen Picknelly i 1933. Det er hans familie, Picknelly som fortsatt driver firmaet. Selskapets logo er basert på en illustrasjon av Roy Beste. Hver buss har navn basert på Peter Pan historier.
Peter Pan var på 1990-tallet tilknyttet Trailways, men dette opphørte i 2005.

Ruter

Peter Pans virksomhet er tilknyttet disse byer og stater: Boston, Massachusetts; Providence, Rhode Island; Springfield, Massachusetts; Hartford, Connecticut; New York, New York; Philadelphia, Pennsylvania; Baltimore, Maryland; Washington, D.C., og steder imellom. Virksomheten sør for New York (unntatt Atlantic Citys casino reiser) startet tidlig på 1990-tallet (etter at selskapet sluttet seg til Trailways' rutenett). Ruteplanen for 1994 viste en ytterligere utvidelse til Norfolk, Virginia og Ocean City, Maryland via Delmarva halvøya, for en kort tid parallelt med tjenester som drives av Carolina Trailways (som var eiet av konkurrenten Greyhound Lines).
I 1999 samarbeidet Peter Pan med Greyhound om ruter, markedsføring og billettsalg.
Peter Pans busser består i hovedsak av kjøretøy produsert av Motor Coach og noen av RTS - busser som de fikk i forbindelse med overtakelse av Coach  nemlig Pil Linje, Mini Coach i Boston, Maine Line, Pawtuxet Walley, og det Providence-baserte Bonanza i 2003. Maine Line og Pawtuxet Walley ble senere solgt.
Lunderseter Idrettslag

Lunderseter Idrettslag er et idrettslag fra Kongsvinger i Hedmark, etablert i 1932. Klubben har egne grupper innen langrenn, orientering, sykling, triatlon, miniatyrskyting og fotball.
Orienteringsløperen Magne Lystad er blant klubbens mest kjente utøvere.
Meridianporten

Meridianporten (forenklet kinesisk: 午门, tradisjonell kinesisk: 午門, pinyin: Wǔmén; mandsjuisk: Julergi dulimbai duka) er den innerste porten av sammenlagt tre porter i rad fra Den himmelske freds plass i sør og inn til Den forbudte by i Beijing i Kina. De kinesiske keisere ble ansett å være Himmelens sønner, noe som også fremgikk av en av deres titler: Tian zi. Derfor ble det stipulert at de bodde i verdens midtpunkt, og at noe som ble kalt verdens midtlinje (Meridianlinjen) løp gjennom Den forbudte by, deres keiserlige palassanlegg. Derav den innerste portens navn.
Wumen er den største og mest imponerende porten av de tre portene, og var hovedinngang til Den forbudte by. Den har fem innganger og er 35,6 meter høy.
Porten er sammensatt av fem paviljonger som kalles Wufenglou, som omtrent betyr 'Tårnet for de fem fønikser' eller 'de fem fønikstårnene' (den kinesiske føniks ble ansett å gi hell og gjenoppstandelse).
Det fremholdes ofte at henrettelser av høyere embedsmenn fant sted her i keisertiden, men dette medfører ikke riktighet.
Ekskresjon

Ekskresjon er «prosessen med at en organisme eliminerer avfall fra stoffskiftet og annet materiale som det ikke er bruk for. Det er en essensiell prosess hos alle livsformer. I encellede organismer kvitteres avfall gjennom cellens overflate. De høyere plantene eliminerer gasser gjennom stomata, eller porer, på bladenes overflate. Flercellete dyr har særskilte organer for ekskresjon. Hos mennesker er hovedorganene for ekskresjon nyrene og tilhørende urinveisorganer, og gjennom disse blir urinen eliminert (se urinveiene), og tykktarm og endetarm – ut gjennom disse blir fast avfall kvittert. Huden og lungene har også ekskresjonsfunksjoner: huden eliminerer vann og salt i svette, og lungene avgir vanndamp og karbondioksid.» 
Hos pattedyr for eksempel er de to hovedprosessene for ekskresjon dannelse av urin i nyrene og dannelsen av karbondioksid (et menneskes viktigste avfallsprodukt fra stoffskiftet) i cellene som resultat av respirasjon som så blir pustet ut fra lungene.
Avfallsproduktene elimineres henholdsvis gjennom urinering og utpusting (ekshalering). I urinen skjer hormonell kontroll av ekskresjonen i de nyrenes distale tubuli etter anvisning fra hypotalamus.
Perspirasjon er en annen ekskresjonsprosess som fjerner salter og vann, selv om hovedfunksjonen er å nedkjøle kroppen.
Hos insekter blir et system som gjør bruk av malpighiske tubuli benyttet til å utskille metabolsk avfall til tarmene. Det metabolske avfallet føres så ut av kroppen sammen med avføringen.
Chrysodema

Utseende

Middelsstore, blankt metalliske praktbiller. Artene i denne slekte har en forholdsvis langstrakt kroppsform. Fasettøynene er store.
Bakkroppen er fint sagtakket langs sidene fordi bakhjørnene stikker noe ut.

Levevis

Som hos de fleste andre praktbiller utvikler larvene seg i død ved.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sørøst-Asia, særlig Indonesia.