google/wiki40b huggingface dataset:
Deilig er den himmel blå

«Deilig er den himmel blå» er en kjent julesalme av Nikolai Frederik Severin Grundtvig med opprinnelig tekst  fra 1810 på 19 vers med tittel «De hellige tre Konger». I 1853 redigerte Grundtvig den selv ned til de sju vers som brukes i dag. Den står på nr. 93 i Norsk Salmebok. Melodien er av Jacob Gerhard Meidell fra 1853.
Dette er den første salme Grundtvig skrev og omtales som en forløper for hans bibelhistoriske salmer. Den ble skrevet midt mellom to av hans psykoser, da han en ukes tid hadde fred i sinnet. Han fjerner seg fra snusfornuft og rasjonalisme og åpner for å ta imot julens mysterium som et lite barn.

Tekst

1. Deilig er den himmel blå,

lyst det er å se derpå,

hvor de gyldne stjerner blinker

hvor de smiler, hvor de vinker

/: oss fra jorden opp til seg :/:

2. Det var midt i julenatt,

hver en stjerne glimtet matt

da med ett der ble å skue

en så klar på himlens bue

/: som en liten stjernesol :/:

3. Når den stjerne lys og blid

lot seg se ved midnatts tid

var det varslet i Guds rike

at en konge uten like

/: skulle fødes på vår jord :/:

4. Vise menn fra Østerland

dro i verden ut på stand

for den konge å opplete,

for den konge å tilbede

/:som var født i samme stund :/:

5. De ham fant i Davids hjem,

de ham fant i Betlehem

uten spir og kongekrone,

der kun satt en fattig kone

/: vugget barnet i sin skjød :/:

6. Stjernen ledet vise menn

til den Herre Kristus hen;

vi har og en ledestjerne,

og når vi den følger gjerne

/: kommer vi til Jesu Krist :/:

7. Denne stjerne lys og mild

som kan aldri lede vill,

er hans guddoms ord det klare, 

som han lot oss åpenbare

/: for å lyse for vår fot :/:
Shanghaighettoen

Shanghaighettoen (eller Restricted Sector for Stateless Refugees, 無国籍難民限定地区, Mukokuseki nanmin gentei chiku) var et område på ca. 2,5 km² i distriktet Hongkou i det da japanskokkuperte Shanghai i Kina der rundt 20 000 jødiske flyktninger, for det meste fra Det tredje rike, tok tilflukt og slik unnslapp holocaust.
Området kom i stand etter den japanske okkupasjon av Shanghai i 1937. Japanerne regulerte ikke innreise til Shanghai, som da var en sterkt skadet og ikke særlig attraktiv by, med det resultat at det var mulig å reise dit uten innreisevisum. Derimot var det ikke mulig å forlate Det tyske rike uten utreisevisum. Mange slike visa ble utstedt fra 1938 til 1940 av den kinesiske generalkonsul i Wien, Ho Feng Shan, stikk i strid med offisielle anvisninger fra egen ambassade, fra ambassadør Chen Jie i Berlin. Likeså utstedte den japanske diplomat Sugihara Chiune i Litauen lignende visa.
I Shanghai fantes det allerede to jødiske menigheter: Én for baghdadijøder, og én for russiske jøder som var flyktet fra Russland etter oktoberrevolusjonen. Blant de jøder som klarte å redde seg ut fra det tyskkontrollerte Europa var det også en rekke ledere og elever fra europeiske yeshivaer (yeshivot).
Axel Aubert (generaldirektør)

Bakgrunn

Axel Aubert var sønn av Otto Benjamin Andreas Aubert (1841–98) og Hilda Thaulow (1846–1923). Faren var amtmann i Bratsberg men døde i 1898 i Skien som følge av å bli rent ned av en løpsk hest, bare ett år etter at Axel selv hadde giftet seg med Gudrun Holter (1873–1951).
Aubert avla eksamen ved Kristiania tekniske skole i 1893, før han studerte ved den tekniske høyskolen og ved universitetet i Berlin. Han tok doktorgraden i kjemi ved universitetet i Basel i 1895.

Karriere

Etter studiene jobbet han fra 1899 ved Engene Sprengstoffabrik (etablert 1876) på  Sætre (Hurum) rett vest for Drøbak, der han fra 1909 var direktør.  Fra 1917 var han direktør i Norsk Sprængstofindustri A/S, en felles organisasjon for norske bedrifter som drev innen sprengstoff, inntil han i 1926 meldte overgang til Norsk Hydro.
Som generaldirektør for Hydro etablerte han i 1927 et tett industrisamarbeid mellom Hydro og I.G. Farbenindustrie i Tyskland. 
Etter Auberts ønske om å gjøre Hydro til produsent av lettmetall bidrog han til at selskapet 1941 innledet et samarbeid med I.G. Farbenindustrie og den statlige, tyske flyindustrien om byggingen av fabrikker for fremstilling av magnesium og aluminium. Anleggene på Herøya kom ikke i drift, de ble bombet av allierte styrker i 1943. Etter krigen ble det satt spørsmålstegn ved Hydro-ledelsens håndtering av forbindelsen med tyskerne.
Han satt i hovedstyret til Norges Industriforbund 1926–34 og hadde flere styreverv i industrien. Aubert ble i 1928 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden, var storoffiser av den belgiske Leopoldsorden, offiser av Æreslegionen og kommandør av Dannebrogordenen og den polske ordenen Polonia Restituta.
Parastathmodera

Utbredelse

Arten er kjent fra Kamerun, Ghana og Elfenbeinskysten.
Rødt fjellbakkefly

Utseende

Et middelsstort (vingespenn 32 – 41 mm) nattfly, brunt eller rødbrunt. Arten kan ikke forveksles med andre norske nattfly men kan overflatisk ligne på bjørkespinnere (Eriogaster spp.) i familien ekte spinnere (Lasiocampidae). Forvingen er rødbrun, midtfeltet noe mørkere. Mellomlinjene, som avgrenser vingens midtfelt, er brune. Nyre- og ringmerkene er lyse og tydelige. Bakvingen er grå.

Levevis

Arten lever i fjellet og fjellbjørkeskogen. Larvene lever på blåbær, blokkebær og dvergbjørk, og bruker to år på utviklingen.

Utbredelse

Den er utbredt i det nordlige Fennoskandia, det nordlige Russland, Alaska og Yukon. I Norge finnes den i fjellområdene fra Buskerud til Finnmark.
Chunyun

Chunyun (tradisjonell kinesisk: 春運; forenklet kinesisk: 春运; pinyin: Chūnyùn), Vårfestens reiseperiode, er en tidsperiode rundt det kinesiske nyttår med ekstremt høy trafikkbelastning i Kina. Perioden begynner vanligvis 15 dager før selve nyttårsdagen og varer i omkring 40 dager. Personreisene i Chunyunperioden har i siden 2000-årene i antall oversteget Kinas befolkningstall, og nådde i 2008 over to milliarder reiser. Det er blitt betegnet som den største årlige menneskelige migrasjon i verden. Jernbanetrafikken i Kina opplever den største del av belastningen.
Trondhjems Provincialloge

Losjebygningen

Losjebygningen befinner seg i Kongens gt 3 i Trondhjem, og stod ferdig i 1899. Arkitektene bak bygningen var Karl Norum, Johan Christensen, Lars Solberg, Axel Guldahl d.e. og flere.
Losjebygningen danner en virkningsfull fondvegg for Søndre gate. Den var i nesten hundre år Trondheims viktigste konsertlokale. Under andre verdenskrig ble bygningen rekvirert av den tyske okkupasjonsmakten og brukt som «Deutsches Haus». 
I et brev fra byantikvaren av 29. oktober 1999, ble det lagt vekt på dens antikvariske verneverd. Den 20. august 2000 fikk Provinciallogen innvilget kr. 13.500 til installering av nytt lås- og adgangssystemer samt utvidelse av nødlysanlegg. Den 29. januar 2002 søkte Trondhjems Provincialloge Stiftelsen UNI om støtte til utbedring av elektrisk anlegg og brannalarmsystem. Losjen fikk innvilget  kr. 341.941 til nytt brannalarmustyr og til skifte av detektorer.
Premier League 2011/12

Terminliste

Alle klokkeslett er lokal tid.
Zaretis

Utseende

Store sommerfugler med påfallende kraftig kropp. På farge er de gjerne gulbrune, forvingene er mer eller mindre sigdformede.
Undersiden ligner et vissent blad.
Akademisk kompetanse

Akademisk kompetanse omfatter formaliserte systemer for å vurdere forskeres kompetansenivå i akademisk sammenheng. Dette omfatter dels akademiske grader, dels kompetansebedømmelser som er uavhengige av grad. I grove trekk er de akademiske kompetansenivåene sammenlignbare mellom de fleste land i den vestlige verden og mange andre land, men måten å oppnå dem på kan variere. Det finnes i de fleste vestlige land bare akademiske grader opp til et visst mellomnivå, og høyere kompetansenivåer tildeles ved bedømmelser basert på forskningspublikasjoner, f.eks. bedømmelse som professorkompetent eller kompetent som Associate Professor (norsk: førsteamanuensis) eller lignende. En bedømmelse på et høyere nivå går alltid foran, slik at f.eks. en person med professorkompetanse uansett er høyere kompetent enn en person uten professorkompetanse, uavhengig av hvilke akademiske grader de har.
I en amerikansk sammenheng er det vanlig å begynne en forskerkarriere med å avlegge en PhD-grad, som kvalifiserer for stilling som Assistant Professor (tilsvarende universitetslektor), for deretter senere å oppnå bedømmelse som kompetent som Associate Professor (tilsvarende førsteamanuensis) og senere evt. som Professor (tilsvarende professor). Det amerikanske systemet har de senere årtiene i stadig større grad etablert seg som en internasjonal standard som andre land orienterer seg etter.
I noen land, særlig i Øst-Europa, finnes det fortsatt formaliserte grader på et høyere nivå. I Russland kreves det f.eks. en doktor nauk-grad for å bli professor. Doktor nauk tas etter at man har tatt graden kandidat nauk, som uformelt anses som omtrent tilsvarende PhD av amerikansk type.
Blumenpflücken

Blumenpflücken (tysk for «blomsterplukking») var en operasjon i det det okkuperte Norge under andre verdenskrig. Operasjonen var utført av Gestapo i 1944-1945, med det formål å diskreditere den norske motstandsbeveglsen.
Blumenpflücken var en del av Ernst Josef Albert Weiners Gegenterror-strategi («mot-terror»). Operasjonen gikk ut på å kidnappe sentrale personer i norsk samfunnsliv, for å få det til å se ut som om motstandsgrupper (ofte kommunistiske) stod bak. Ofrene ble så avhørt og tappet for informasjon, før de ble drept.
Et eksempel på et Blumenpflücken-offer var politimajor Einar Hærland, som ble likvidert av Weiner ved boligen sin i Oslo i juni 1944. I samtiden fikk Hjemmefronten skylden for drapet, noe som forvirret mange, siden Hærland ikke var noen utpreget kollaboratør. Totalt ble 11 personer likvidert som en del av operasjonen, og det tok mange år før norske faghistoriske miljøer fullt ut ble kjent med omfanget av Blumenpflücken. Dette gjør at flere av de 11 ofrene ofte finnes i lister over folk som ble drept av Hjemmefronten. Ifølge Krigsleksikonet var Blumenpflücken-strategien likevel ikke effektiv, og for flere av drapene ble det straks kjent i samtiden at Gestapo var de egentlige gjerningsmennene.
Minle

Minle (kinesisk: 民乐县; pinyin: Mínlè Xiàn) er et fylke i provinsen Gansu i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Zhangye.
I 1999 var folketallet på 232 462 innbyggere.

Kulturminner

Yuantongtempelets pagode (Yuantong sita, 圆通寺塔) og gamle Baguaying (Baguaying chengzhi, 八卦营城址) fra Han- til og med Jin-tiden er oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Samferdsel

Kinas riksvei 227 fører fra Xining i provinsen Qinghai til Zhangye.
Byneset Songlag

Byneset Songlag er et blandakor fra Byneset i Trondheim, stiftet 5. januar 1922.
Koret har blant andre hatt disse dirigentene: Anita Brevik, Randi Lundemo, Petra Bjørkhaug, Stein Nilsen og Tove Ramlo. Koret har vunnet flere nasjonale korkonkurranser i klassen for blandakor klasse A, blant annet vant den nasjonale korkonkurransen «Syng for oss» i Bergen i 1995.
Epangpalasset

Epangpalasset (kinesisk:  阿房宫, pinyin: Ēpáng Gōng) var keiserpalasset under Qindynastiet (221-206 f.Kr.) i Kina. Palasset lå i vestre delen av dagens Xi'an ca 12 km fra dagens sentrum.

Beskrivelse

Epangpalasset ble bygd av Kinas første keiser Qin Shi Huangdi for å hedre en kvinne som het Epang som han elsket og byggingen ble påbegynt i år 212 f.Kr.
Hele 700 000 personer arbeidet på prosjektet men bare den hørste hallen ble ferdig under Qin Shi Huangdis tid. Hallen var imidlertid 700 ganger 115 meter og stor nok for å romme 10 000  behagelig sittende personer. Palasset ble bygd på et 1 270 meter langt og 426 meter bredt fundament av hardpakket jord. Fundamentet var 12 meter høyt. 
Etter den første keiserens død 210 f.Kr. fortsatte hans etterfølger Qin Er Shi byggingen, men en stor del av arbeidskraften fra palasset ble omdirigert for å ferdigstille den døde keiserens mausoleum. Palasset ble aldri ferdig og da dynastiet falt i 207 f.Kr. påstås det at Xiang Yu brente ned palasset. Men arkeologene har ikke funnet rester etter noen stor brann.
Det som finnes i dag av Epangpalatset er et 310 meter langt og 20 meter høyt fundament av hardpakket jord.

Kulturminne

I 1994 ble Epangpalasset anerkjent av UNESCO som den best bevarte og største oldtidsbygningen i verden.
Det som gjenstår av Epangpalasset, Epang gong yizhi 阿房宫遗址) er oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner (1-151).
Nicolas Rétif de la Bretonne

Liv og virke

Nicolas Rétif de la Bretonne ble født som sønn av en velstående bonde. Han kom i trykkerilære i Auxerre, og slo seg etter endt læretid ned som boktrykker i Paris.
Etter hvert gikk all hans tid med til å skrive og trykke egne bøker og skrifter. Hans samlede verker fyller bortimot 200 bind, og omhandler nesten ethvert tenkelig emne. De fleste av skriftene hans er hastverksarbeider og er lite stilistisk gjennomarbeid, men gir til sammen et bredt sammensatt bilde av det franske samfunnet på tida omkring den franske revolusjon.
Selv om det er vanskelig å se en konsekvent politisk linje i mangfoldet av skrifter, og selv om hans sosiale bakgrunn til tider ble brukt mot han, sto han stort sett på god fot med de republikanske myndighetene. I 1795 mottok han et gratiale på 2000 franc fra thermidorstyret, og på slutten av livet skaffa Napoléon Bonaparte ham en stilling i politidepartementet.
Etter sin død var Rétif de la Bretonne lenge en glemt skikkelse i fransk litteratur. På 1900-tallet ble noen av romanene hans gjenoppdaga, først av surrealistene på 1920-tallet og deretter av foregangsmennene for le roman nouveau på 1950-tallet. I romanene sine eksellerer Rétif de la Bretonne i sosialt opprør, politisk kaos, moralsk forfall, vold og erotikk. 
Han settes ofte i samme kategori som den enda mer ytterliggående Marquis de Sade, selv om de to nærte en dyp avsky for hverandre. 
Rétif de la Bretonne ble av mange bare ansett som en simpel pornograf. Hans seksuelle fiksering på sko, skildret i romanen Le Pied de Fanchette, førte til begrepet retifisme for denne form for seksuell fetisjisme. Blant hans mest skurile innfall var den ide at man måtte lovfeste at alle 16-årige menn skulle gifte seg med 32-årige kvinner. Etter 16 år skulle så disse ekteskap automatisk oppløses ved skilsmisse, og så kunne mannen gifte seg med en yngre. Sammenlignbare tanker ble også ytret av Arthur Schopenhauer. Han er imidlertid blitt rost for sine skildringer av sedenes tilstand i den franske revolusjonstiden. Retif ble, vel på grunn av den nevnte temakrets, meget lest også i det tyske utland.
Selv om han og marki de Sade opprettholdt et gjensidig hat, ble han verdsatt av Benjamin Constant og Friedrich von Schiller og han kom seg fram ved bordet til Alexandre Balthazar Laurent Grimod de La Reynière, som han møtte i 1782. Jean François de La Harpe ga ham tilnavnet «kammerpikenes Voltaire». Han er også bemerket for å være en tidlig kommunist, faktisk fikk dette begrepet sin moderne opptreden i 1785 i hans bokomtale av Joseph-Alexandre-Victor Hupay de Fuveau hvor han beskrev seg selv som "kommunist" med hans Prosjekt for et filosofisk samfunn.
Guitar Man

Guitar Man er et samlealbum med Elvis Presley, utgitt i 1981.
Gustaf Kossinna

Karriere

Kossinna var sønn av en skolelærer og studerte klassisk og germansk filologi i Göttingen, Leipzig, Berlin og Strasbourg. Han var elev av Karl Viktor Müllenhoff, som tente hans interesse for germansk og indoeuropeisk arkeologi. Seinere ble han, gjennom påvirkning av Otto Carpenters skrifter, forhistorisk forsker. Også Friedrich Ratzel og hans etnologiske Kulturkreislehre påvirket ham.
Fra 1892 arbeidet han ved Det Kongelige Bibliotek i Berlin. I 1896 holdt han en forelesning om den forhistoriske utbredelsen av tyskere i Tyskland, i Kassel. I mai 1900 mottok han den personlige tittelen professor, og i 1902 ble han utnevnt til ekstraordinær professor i tysk arkeologi ved Universitetet i Berlin. I 1909 grunnla han den tyske foreningen for forhistorie, seinere Gesellschaft für Deutsche Vorgeschichte (Mannus-Gesellschaft). I 1911 publiserte han boken Die deutsche Vorgeschichte, eine hervorragend nationale Wissenschaft (Tysk historie, en fremragende nasjonal vitenskap). Her definerte han typiske germanske egenskaper og forberedte slik grunnen for den seinere nasjonalsosialistiske arkeologien. Kossina var medlem av Berliner Gesellschaft für Anthropologie, Ethnologie und Urgeschichte. Han var også medlem av ulike nasjonalistiske og antisemittiske grupper. Han var styremedlem i Alldeutschen Verbandes. I 1928 var han medgrunnlegger og offentlig sponsor av det nasjonalsosialistiske Gesellschaft für deutsche Kultur. Han var også medlem av Nordischen Ring, som representerte ideen om at tyskerne utgjorde eliten av verdens kulturer.
Lady Blunt (fiolin)

Lady Blunt er en Stradivariusfiolin fra 1721 som ble laget av den berømte italienske strengeinstrumentmakeren Antonio Stradivari. Instrumentet har fått navn etter en av de første kjente eierne, Lady Anne Blunt.

Eiere

Den første eieren man kjenner til var Jean Baptiste Vuillaume. Han var en prisbelønt strengeinstrumentmaker som kom over fiolinen i Spania i 1860-årene. Han solgte instrumentet til Lady Anne Blunt, datteren til Ada Byron Lovelace og datterdatteren til dikteren Lord Byron. I 1890-årene kjøpte firmaet W.E. Hill & Sons fiolinen av Lady Blunt og solgte den videre til en velkjent samler. 
I 1971 solgte auksjonsfirmaet Sotheby's fiolinen til Robert Lowe for £84,000 (US$200,000), en sum som den gang var en salgsrekord. Lowe eide fiolinen i nesten 30 år.
I 2008 ble den solgt til stiftelsen Nippon Music Foundation for over ti millioner amerikanske dollar i en privat transaksjon. 
Etter jordskjelvet og tsunamien som rammet Tōhoku i Japan i 2011, ble Lady Blunt-fiolinen lagt ut for salg for å reise midler til ofrene for naturkatastrofen. Mer spesifikt skulle salgssummen gå til hjelpefondet til Nippon Foundation. Auksjonsfirmaet Tarisio Auctions forestod auksjonen via Internett, og resultatet ble en salgssum på nesten £10 millioner (US$15.9 million), noe som var mer enn det firedobbelte av den gamle rekorden for en Stradivarius, som ble satt da Molitor-fiolinen ble solgt i 2010 for 3,6 millioner amerikanske dollar.

Instrument

Lady Blunt-fiolinen er i dag den ene av verdens to best bevarte Stradivarius-fioliner. I likhet med Messiah Stradivarius-fiolinen fra 1716, er den i nesten like god stand som da den var ny, ettersom den for det meste har vært eid av samlere og i liten grad har blitt brukt til å spille på. Stradivari benyttet PG-formen til å bygge denne fiolinen, som er fra hans senere, «gyldne» periode. Lady Blunt-fiolinen har også den originale fiolinhalsen i behold. Den har kun unntaksvis blitt spilt på; Yehudi Menuhin prøvespilte den i 1971, da instrumentet var til salgs. I 2011 ble fiolinen beskrevet som «den best bevarte Stradivariusen som har blitt lagt ut for salg de siste hundre årene.»
Platydracus

Utseende

Store (15-25 millimeter), brede og kraftige kortvinger, hodet svært stort og bredt. Kroppen er litt flattrykt, i motsetning til slekten Ocypus. Hele kroppen er kraftig punktert, matt og nokså tett kledt med hår som gjerne er litt silkeaktige. Hodet har nokså små fasettøyne og meget store, sigdformede kjever (mandibler), antennene er temmelig korte og tykke. Scutellum er tett hårkledt, dekkvingene forholdsvis korte, ofte røde på farge. Bakkroppen er forholdsvis kort og bred, ofte med påfallende flekker av gylne hår. Beina er meget kraftige, gjerne røde på farge. Hannen kan kjennes på at framføttene er utvidet og på at bakkroppens bakerste bukledd gjerne er innbuktet i midten. Slekten ligner mye på slekten Staphylinus, men kan kjennes på at hodet er påfallende firkantet, med markerte bakhjørner, mens det er mer avrundet hos Staphylinus-artene.

Levevis

Platydracus-artene kan påtreffes blant annet i åpen skog. De er rovdyr som med sine kraftige kjever kan greie forholdsvis store byttedyr.
Stormogul

I populærkulturen

Tittelen blir brukt om offiserene i Hakkespettene i tegneserien Donald Duck.
Jimmy Armfield

Som spiller

Mellom 1954 og 1971 spilte han totalt 627 kamper for klubben og scoret seks mål. Han var klubbens lagkaptein i over ti år. 
Armfield spilte også 43 landskamper for England hvorav 15 som kaptein. Han ble i 1959 valgt til Årets unge spiller i England, og tapte knepent avstemningen om Årets spiller i 1966 da Bobby Charlton vant prisen. På landslagets tur til Det fjerne østen i 1969 fungerte han som spiller-manager. Han avsluttet sin aktive karriere 1. mai 1971 i en kamp mot Manchester United, noe som forøvrig skulle vise seg å bli Blackpools hittil siste kamp i den øverste divisjonen i England, før de igjen rykket opp til Premier League før sesongen 2010/2011.
Den 23. oktober ledet han England igjen som kaptein, men denne gangen var det i en vennskapskamp mot resten av verden England vant forøvrig 2-1. Denne kampen var i forbindelse med 100-årsjubileumet til det engelske fotballforbundet. Han har i ettertid fått gullmedaljen fra VM i 1966, da FIFA i 2007 endret reglene for medaljører mellom VM i fotball 1930 og VM i fotball 1974, slik at alle som var i troppen får sine medaljer i motsetning til bare de elleve som spilte finalen slik den gamle regelen var.

Som manager

Ikke lenge etter at han ga seg som spiller, ble han ansatt som manager for Bolton og tok de opp en divisjon fra tredje nivå til andre nivå i 1973. Den 4. oktober 1974 ble han ansatt som manager hos Leeds hvor han opplevde stor suksess med blant annet finale i Serievinnercupen i fotball for menn 1974/75. Til tross for at Leeds gjorde det relativt bra under Armfields ledelse, var de nok blitt litt bortskjemte i klubben etter sine bragder på 1960- og første halvdelen av 1970-tallet, fikk han sparken den 3. juli 1978.

Som journalist / fotballkommentator

Etter perioden i Leeds ble han ansatt hos Daily Express som journalist, en jobb han hadde mellom 1979 og 1991. Han er nå best kjent som fotballkommentator for radiokanalen BBC Radio Five Live. Han er også konsulent for det engelske fotballforbundet og var med på å ansette både Terry Venables og Glenn Hoddle som Englands managere. Han ble sommeren 2000 utnevnt til offiser av Order of the British Empire av dronning Elizabeth. 31. desember 2009 ble han forfremmet til kommandør av Order of the British Empire, CBE. Den 1. mai 2011 ble det avduket en statue av ham utenfor Bloomfield Road hjemmebanen til Blackpool FC.