Italiensk kunst

Italiensk kunst er den kunst som ble utviklet på Den italienske halvøy siden forhistorisk tid. Etruskisk kunst var den første organiserte kunstfremstilling i Italia, både egenartet og inspirert av gresk kunst, og i Romerriket var Italia sentrum for en universell enhetlig kunst for Middelhavet og Europa. I renessansen var noen av verdens fremst kunstnere italienere, og i enkelte perioder var Italia det fremst kunstneriske landet i Europa.
Denne artikkelen tjener til å gi en oversikt og lede til utdypende artikler.

Langobardene

«Den barbariske kulturen», slik italienerne kaller den, som hersket lengst i Italia var langobardene. Hovedstaden var Pavia i regionen Lombardia (som har navn etter langobardene) i det nordlige Italia. Det meste fra langobardene er forsvunnet i tidens løp. Kirken San Michele Maggiore i Pavia ble reist av langobardene, men brant ned i 1004, men det finnes fortsatt rester av sjeldne arkitektonisk trekk i dag: Cividale del Friuli i nordøstlige Italia med de såkalte tempietto: et langobardisk hoffkapell fra 700-tallet. Gullsmedproduksjon sto høyt i kurs og teknisk utførelse.

Impresjonisme og postimpresjonisme

Italia skapte sin egen utgave av impresjonisme, slik de fleste land gjorde. Macchiaioli står for en gruppe kunstnere i Toscana; Giovanni Fattori, Silvestro Lega, Telemaco Signorini og Giuseppe Abbati, som var de første og fungerte før de mer berømte impresjonister som Federico Zandomeneghi og Giuseppe de Nittis.

Ekspresjonisme

Den store italienske ekspresjonisten var Amedeo Modigliani (1884 – 1920).

Kubisme og futurisme

Futurisme var en bevegelse inspirert av blant annet modernitet, industri og bevegelse. De mest kjente kunstnerne var Marinetti, Boccioni, og Carrà.

Metafysisk maleri og surrealisme

Giorgio de Chirico (1888–1978) var den italienske maleren som grunnla den den metafysiske skole eller metafysiske retning innenfor malerkunsten. Retningen øvde en stor påvirkning på surrealistene.

Klassisk modernisme

På begynnelsen av 1900-tallet gikk italienske skulptører og malere sammen med resten av Vest-Europa i revitaliseringen av en enklere, sprekere og mindre sentimental klassisk tradisjon som både fant sin plass i kirken som i dekorativ og politisk setting. De ledende skulptører var blant annet Libero Andreotti, Arturo Martini, og Giacomo Manzù.

Italiensk «modernisme»

Det upresise begrepet «moderne kunst» eller «modernisme» viser til de kunstverker som ble produsert fram til 1970-tallet. Ledende skulptører i Italia fra etterkrigstiden og fram til 2000 var blant annet: Marino Marini, Emilio Greco, Pino Pascali, Mario Ceroli, Giovanni e Arnaldo Pomodoro, Umberto Mastroianni, Ettore Colla, og andre
Ledende malere i Italia fra etterkrigstiden og fram til 2000 var blant annet Alberto Savinio, Antonio Donghi, Giorgio Morandi, Alberto Magnelli, Felice Casorati, Roberto Melli, Corrado Cagli, Gianfilippo Usellini, Pietro Annigoni, Renato Guttuso, Lucio Fontana, Giovanni Capogrossi, Enrico Accatino, Fausto Pirandello, Afro Basaldella, Alberto Burri, Mimmo Rotella, Franco Nonnis, Domenico Gnoli, Piero Manzoni, Emilio Tadini, Salvatore Provino, og andre.
En viktig kunstbevegelse var Arte povera.

Postmodernistisk kunst i Italia

Postmodernistisk kunst er en meget kontroversiell betegnelse som generelt refererer til en tidsepoke etter at modernismen hadde ebbet ut, og hvor epoker og stiler ikke nødvendigvis er atskilte. Postmodernistiske kunstverker var hybride med referanser i alle retninger i kunsthistorien og hvor ingenting var forbudt, selv såkalt «dårlig kunst» og kitsch. Gode eksempler på italiensk postmodernistisk malere er blant annet Mario Schifano, Sandro Chia, Francesco Clemente, Enzo Cucchi, Giulio Paolini, og andre. Figurative malere er blant annet Gianfranco Ferroni, Carlo Maria Mariani, og andre.

Italiensk samtidskunst

Venezia-biennalen er en samtidsfestival for moderne kunst og arkitektur som avholdes i den italienske byen Venezia og har stor internasjonal anerkjennelse, også for norske kunstnere.