google/wiki40b huggingface dataset:
Kamosia

Utseende

Små (ca. 5 - 7 millimeter), avlange, mørkt metallisk fargede praktbiller. Pronotum er firkantet sett ovenfra, høyt hvelvet.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Afrika og Arabia.
Rød Tuborg

Rød Tuborg er en bayersk øl som Tuborg fabrikker innledet sin bryggerivirksomhet med i 1875.
Rød Tuborg har i Danmark en alkoholprosent på 4,3 og er en mørk, undergjæret øltype også kjent som lager- eller bajersk øl. Den har igjennom årene blitt markedsført under forskjellige slogans som Tag dig tid til en Rød Tuborg og Fra før verden gik af lave.
I 2002 holdt produksjonen av ølen i Danmark opp, da den ikke solgte tilstrekkelig. Dette førte til protester fra forbrukerne, og i 2007 ble den derfor relansert i en begrenset periode. Side da har ølen vært på markedet i mai måned de etterfølgende år, og har derfor uviklet seg til en sesongøl.
Brass Band Fribourg

Brass Band Fribourg er et brassband med base i Fribourg, Sveits. 
Valaisia Brass Band ble stiftet i 1970. Korpset har vunnet en rekke brassbandkonkurranser; deriblant det nasjonale sveitsiske mesterskapet og det åpne sveitsiske brassbandmesterskapet. Brassbandet har representert Sveits en rekke ganger i europamesterskapet for brassband.
Fredrik Böök

Liv

Han vokste opp i en håndverkerfamilie i Skåne, og begynte alt som skolegutt å skrive i avisene. Han begynte også tidlig som litteraturkritiker. I 1903 ble han fil.kand. fra Lunds universitet. Han ble dosent i litteraturhistorie i 1907 og fikk doktorgraden året etter. Fra 1920 til 1924 var han professor i litteraturhistorie i Lund, og fra 1923 til 1925 sjef for Svenska Dagbladets kulturavdeling. Fra 1926 var han sjef for avisens litteraturavdeling.
Böök utga to store monografier om Esaias Tegnér og Erik Johan Stagnelius. Som utgiver ga han ut Geijers Minnen, Stagnelius' Samlade skrifter, Tegnérs Samlade skrifter og Almquists Samlade arbeten. Ved siden av litteraturhistorien og -kritikken skrev han en rekke reiseskildringer, både fra Sverige og utlandet. Han utga også egne skjønnlitterære arbeider, hvor motivene er hentet fra Skåne.
I 1909 deltok han i den såkalte Strindbergsfeiden på Verner von Heidenstam og Sven Hedins side. Før og under andre verdenskrig uttalte Böök seg til fordel for det nazistiske Tyskland. Etter krigen trakk han seg tilbake fra aktuell skjønnlitteratur og politikk og konsentrerte seg om litteraturhistoriske arbeider.
Bellary kraftverk

Bellary kraftverk er et kullkraftverk beliggende ved Kudatini langt øst i provinsen Bellary, i delstaten Karnataka i India. Det har en installert produksjonskapasitet på 500 MW fordelt på én blokk, men skal bygges ut med ytterligere en 500 MW-blokk til totalt 1 000 MW kapasitet. Operatør er det indiske selskapet Karnataka Power Co Ltd (KPCL).
Anlegget ble utbygd med fase 1 i årene 2000–2008. Brenselstypen er kull.
Landsskytterstevnet 2008

Landsskytterstevnet 2008 ble arrangert i Førde i perioden 25. juli til 2. august 2008. Arrangørlag var Førde skyttarlag i samarbeid med Det frivillige skyttervesen og Forsvaret. Stevnet var det 109. landsskytterstevnet og det var tredje gang det ble arrangert i Førde. De to forrige gangene var i 1988 og 1997.
Det ble konkurrert i følgende øvelser: baneskyting, feltskyting, stangskyting, felthurtigskyting og minneskyting. Militært norgesmesterskap i geværskyting ble også arrangert i forbindelse med landsskytterstevnet. 
Det var påmeldt 5 190 skyttere til stevnet og fremmøtet var 4 730.
Hertug av Aquitaine

Hertug av Aquitaine (oksitansk: Duc d'Aquitània; fransk Duc d'Aquitaine) hersket over den historiske regionen Aquitaine eller Akvitania under overherredømme av de frankiske, engelske og senere de franske kongene.
Som etterfølgerstater av det vestgotiske kongerike (418–721), arvet Aquitania (Aquitaine) og Languedoc (Toulouse) begge vestgotiske lover og romersk lov, noe som ga kvinner flere rettigheter enn hva deres samtidige ikke ville tillate før på 1900-tallet. Særskilt under Liber Judiciorum som ble kodifisert i 642-643 og utvidet av Recceswinths lov kunne kvinner arve land og titler og administrere det uavhengig fra deres ektefeller eller mannlige slektninger, gi fra sine besittelser i lovlige testamenter om de ikke hadde arvinger, representere dem selv og gi vitnemål i rettssaker fra de var fylt 14 år, og arrangere for deres egne ekteskap etter at de var fylt 20 år.
De første hertugene av Aquitaine er nedtegnet i kilder i siste halvdel av 600-tallet, skjønt det er usikkert om deres eksistens er historisk faktiske. Fra tidlig på 700-tallet er det sikre kilder som viser at opprøret til hertug Eudes (eller Eudo, også omtalt som Odo den store) mot Karl Martell og hvor hans død er nedtegnet for år 735.

Kroning

De merovingske kongene og hertugene av Aquitaine hadde deres hovedstad i Toulouse. Kongene tilhørende karolingerne benyttet andre hovedsteder som lå lengre nord. I 765 Pipin den yngre skjenket de erobrede gylne banner til Waiffre, hertugen av Aquitaine, ved klosteret Saint-Martial i Limoges. Pepin I av Aquitaine ble gravlagt i Poitiers. Karl barnet (latin Karolus puer) ble kronet i Limoges og gravlagt i Bourges. Da Aquitaine kortvarig hevdet sin uavhengighet etter at Karl den feite var død var det Ranulf II av Poitou som overtok den kongelige tittel. På slutten av 900-tallet ble Ludvig den dorske kronet i Brioude.
Hertugene av Aquitaines kroningsseremoni er bevart i en ordo (seremoniskrift) fra sent på 1100-tallet i Saint-Étienne i Limoges, basert på en tidligere romersk-tysk ordo. Tidlig på 1200-tallet ble det lagt til en kommentar til denne som framhevet Limoges som Aquitaines hovedstad. Ordo indikerer at hertugen mottok en slikekappe, krone, banner, sverd, sporer og ringen til Sankt Valeria av Milano. En kommenterende redegjørelse av kroningen av Rikard Løvehjerte i juni 1172 er bevart fra Geoffrey av Vigeois:
Tempore illo Rex Henricus senior filio Richardo ex voluntate matris Aquitanorum tradidit Ducatum. Post haec apud S. Hilarium Pictavis Dominica post Pentecostem, juxta consuetudinem, in Abbatis sedem elevatur: sed a Bertramno Burdegalensi et Joanne Pictavensi Praesulibus lancea ei cum vexilla praebetur. . . . Procedenti tempore Richardus Lemovicas veniens, in urbe cum processione suscipitur, annulo S. Valeriae decoratur, novusque Dux ab omnibus proclamatus.
Parisklubben

Parisklubben (fransk: Club de Paris) er et uformelt forum der representanter fra 19 av verdens største økonomier diskuterer tema som restrukturering av gjeld, gjeldslette og gjeldsslette for låntakerland med betalingsproblemer. Forumet ble etablert i 1956 da Argentinas gjeld ble reforhandlet for første gang. I tillegg til de 19 faste medlemmene kan andre kreditorland delta på enkeltsaker som assosierte medlemmer, og representanter fra internasjonale finansinstitusjoner eller land kan inviteres til å delta som observatører.
Maximilian Harden

Bakgrunn

Harden var sønn av en jødisk kjøpmann. Etter påtrykk fra faren måtte han som 12-åring forlate skolen.

Karriere

Fra 1874 utdannet han seg til skuespiller, og opptrådte med en reisende teatertrupp forskjellige steder i Tyskland. I 1878 konverterte han til protestantismen. Fra 1884 arbeidet han som teaterkritiker for en rekke aviser. Under pseudonymet Apostata offentliggjorde han artikler om politiske temaer i tidsskriftet «Gegenwart». Han publiserte også i «Die Nation» og «Berliner Tageblatt», og var medarbeider av Theodor Wolff. I 1889 var han en av grunnleggerne av teaterforeningen Freie Bühne i Berlin og reorganiserte i de følgende årene sammen med Max Reinhardt Deutsches Theater i Berlin.
I 1892 grunnla Harden uketidsskriftet «Die Zukunft», hvor han offentliggjorde tallrike essays innen politikk og kunst. Han var først en monarkist og ivrig tilhenger av Bismarck, men ble senere kritisk til keiser Wilhelm IIs regjering, av Bismarck kalt Kamarilja (gunstlinger) og Kinäden. Kunstnerisk deltok han i en rekke disputter med Gerhart Hauptmann og Hermann Sudermann.
For den såkalte Friedrichshagener Dichterkreis stod Harden høyt i anseelse. I den første utgave av sitt tidsskrift offentliggjorde han Ola Hanssons og Laura Marholms opprop til støtte for August Strindberg.
Fra 1906 angrep Harden i en rekke artikler det han kalte keiserens personlige regiment og Entourage. Særlig sterke konflikter førte hans anklage om at keiserens nære venn og rådgiver Philipp von Eulenburg und Hertefeld skulle være homofil og ha begått mened. Det gikk rykter om at Harden hadde fått påstanden fra Otto von Bismarck over en flaske vin. Den førte til tre sensasjonsprosesser mot Eulenburg, og tross frifinnelsene skadet det kongehusets anseelse. Lignende sjokkbølger sendte grev Kuno von Moltkes skandaleprosess mot Harden.
Under første verdenskrig støttet han først krigen, men ble senere kritisk til krigspolitikken. I 1918 fikk han Strindberg-prisen for sin essaisamling Krieg und Frieden. Under revolusjonen etter 1918 inntok han utopisk-sosialistiske synspunkter. I 1919 giftet han seg med sin mangeårige samleverske Selma Aaron.
Den 3. juli 1922 ble Harden angrepet av frikorpstilhengere foran sitt hus i Berlin-Grunewald, som han såvidt overlevet med store hodeskader. Han innstilte utgivelsen av sitt tidsskrift og reiste 1923 til Sveits. I 1927 døde han av virkningene av attentatet.
Humanistisk jødedom

Humanistisk jødedom, er den formen for livssyn hvor man har et humanistisk syn på livet, men likevel troen på Gud og/eller de jødiske idealene.

Historie

Vi har kjent til sekulære jøder i mange århundre, og jøden Elisha ben Abujá, som levde omkring år 100, regnes av mange som den første sekulære jøden. I århundrene som fulgte deretter var derimot ikke sekulære jøder noe særlig vanlig syn, inntil renessansen dukket opp på 1400-1600-tallet. Det var på denne tiden humanismen regnes som grunnlagt, og det var nå den sekulære jødedommen for alvor skulle på fotfeste. På 1800-tallet, ca. 200 år etter at renessansen var over, spredte sekularisme og ikke-teisme seg igjen sterkt innenfor de jødiske kretser. Blant lederne og aktivistene omkring slutten av 1800-tallet og begynnelsen av 1900-tallet som bidro mest til utbredelse av humanistisk jødedom, finner vi Ahad Ha`am, Simon Dubnow og Chaim Zhitlovsky. Den nåværende humanistisk/jødiske bevegelsen grunnlagt i 1963 av Rabbin Sherwin T. Wine. Ideen om "humanistisk jødedom" vakte stor interesse blant sekulære jøder, noe som skulle resultere i større popularitet og global utbredelse.    
The International Federation of Secular Humanistic Jews, som er en internasjonal paraplyorganisasjon for humanistisk-jødiske organisasjoner i tretten land, ble grunnlagt i 1986.

Society for Humanistic Judaism

Mange humanistiske jøder er organisert i Society for Humanistic Judaism. Organisasjonen arbeider for å fremme og bevare de humanistiske idealene i jødedommen og organisere jøder med humanistisk syn på livet.
Arai Hakuseki

Navn

Hans personlige fornavn var Kinmi (君美), eller Kimiyoshi i (君美). Hakuseki (白石) var hans pseudonym. 
Ettersom han ble født samme år som storbrannen i Meireki, og ettersom han hadde et fyrrig og oppflammende temperament, og hans øyenbryn så ut som tegnet for «ild» (火), fikk han tilnavnet Hi no Ko (火の子) eller ildbarn.

Bakgrunn

Hans far var samuraien Arai Masazumi (新井 正済).
Hakuseki ble født i Edo, byen som i 1868 ble Japans hovedstad, og oppviste allerede i helt ung alder tegn på genialitet. Ifølge én av historiene som gikk om ham, kunne han som  treåring kopiere en konfuciansk bok skrevet på kanji, bokstav for bokstav.

Virke

Han var tjener hos Hotta Masatoshi, men etter at Masatoshi ble myrdet av Inaba Masayasu, ble Hottaklanen tvunget til å flytte fra  Sakura til Yamagata og senere til Fukushima på grunn av reduserte inntekter. Hakuseki sluttet i deres tjeneste, ble en ronin, og studerte under konfucianeren Kinoshita Jun'an. Han ble tilbudt en post i det største han-området, men han lot en annen samurai få posten i stedet. 
I 1693 fikk han tjeneste ved siden av Manabe Akifusa som rådgiver i Tokugawashogunatet og for Tokugawa Ienobu. Han skulle etterhvert overskygge de offisielle Hayashi-rådgiverne, og ble den fremste konfucianske rådgiveren hos Ienobu og Tokugawa Ietsugu. Visse av Hakusekis forslag ble fortsatt fulgt etter Ienobus død, men da den sjette shogun, Tokugawa Ietsugu, døde, og Tokugawa Yoshimunes regjeringstid ble innledet, forlot han sin post og innledet sin karriere som produktiv forfatter innen japansk historie og vesterlandskunnskap.
I 1709 utspurte han med hjelp fra den begavede tolken Imamura Eisei den illegalt innreiste katolske presten Giovanni Battista Sidotti og bygde opp et tillitsforhold til ham. Slik fikk han meget kunnskap, som dannet grunnlaget for hans skrift Seiyō kibun (1715). I verkets første del gjengis Arais samtaler med pater Siddotti i katolikkfengslet Kirishitan Yashiki i Edo. Annen del omhandler de fem kontinenter, og tredje del katolisismen. En annen tekst, fra 1713, ved navn Sairan igen, beskriver verdens geografi, skikker og levesett. 
Han ble begravet i Ho'onjitemplet i Asakusa (i nåværende Taito-bydel i Tokyo), men ble senere overført til Kotokujitempelet Nakano.
Danjiangkou

Danjiangkou (kinesisk: 丹江口; pinyin: Dānjiāngkǒu) er et byfylke i byprefekturet Shiyan i provinsen Hubei i det sentrale Kina. Befolkningen innen bygrensene var i 1999 på 478 604 innbyggere.
Danjiangkoudemningen, som demmer opp Kinas største vannreservoar, ligger i fylket Danjiangkou.

Samferdsel

Kinas riksvei 316 løper gjennom området. Den fører fra Fuzhou i Fujian via Nanchang i Jiangxi og Wuhan i Hubei til Lanzhou i Gansu.
Ahmed Musa

Landslaget

Han spiller også for det nigerianske landslaget, som han debuterte for i forkant av VM i 2010 i Sør-Afrika. Musa ble tatt ut i den nigerianske troppen til VM i 2014 i Brasil. 
Han ble tatt ut i Nigerias tropp til VM i fotball 2018 i Russland.
Mazhang

Mazhang (kinesisk: 麻章区; pinyin: Mázhāng Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Zhanjiang i provinsen Guangdong i Folkerepublikken Kina.
Mazhang har et areal på 769 kvadratkilometer og teller 470 000 innbyggere (2003).

Administrative enheter

Distriktet består av syv storkommuner: Mazhang 麻章镇, Taiping 太平镇, Huguang 湖光镇, Dongshan 东山镇, Dongjian 东简镇, Min'an 民安镇, Naozhou 硇洲镇.

Samferdsel

Kinas riksvei 325 (Guangnan-veien) løper gjennom området. Den fører vestover fra Guangzhou i Guangdong til Nanning til den autonome region Guangxi.
Gustaf von Paykull

Paykulls samling

Paykull samlet mye, blant annet biller (insekter). Hans store samling befinner seg i det Naturhistoriska riksmuseet i Stockholm. Hans donasjon i 1819, er ett av mest verdifulle tidlige bidrag til samlingen og bestod av av de 8 600 insekt arter.
Baturyn

Baturyn (ukrainsk: Батурин; russisk: Батурин, Baturin) er en småby i Tsjernihiv oblast i nordlige Ukraina.
Folkemengden var på 2 705 innbyggere tidlig i 2012. Landsbyen ligger på venstre bredd av elven Sejm.
Baturyn var den zaporozjekosakkiske opprørslederen Ivan Mazepas hovedstad til den ble brent ned av russiske soldater under Aleksandr Mensjikov i november 1708. Opprøret ble dermed underkuet, og byens tilintetgjørelse fikk stor betydning for utgangen av den store nordiske krig.
Sortland bygdebok

Sortland bygdebok – gård og slekt er et bokverk på fem bind som dekker gårds- og slektshistorien i Sortland kommune i Nordland fra 1600-tallet til ca. 1950.
Sortland kommune oppnevnte medlemmer til ei bygdeboknemnd alt i 1964. I 1992 vedtok kommunestyret i Sortland at det skulle utarbeides en gårds- og slektshistorie for Sortland i fem bind. Kommunen inngikk faglig og økonomisk samarbeid med Andøy kommune, og også samarbeid med de andre kommunene i Vesterålen (Bø, Hadsel og Øksnes). Innsamling av kildemateriale ble gjort av privatpersoner, Sortland Historielag, gjennom sommerjobber for ungdom og sysselsettingstiltak.
Johan Borgos er forfatter for bygdebokverket. Asmund Andreassen har vært bilderedaktør for de tre første bindene av verket. Bind 1 har illustrasjoner av Karin Hay White, og bind 2-5 er illustrert av Atle Paulsen.
Gårds- og slektshistorien forteller historien om gårdene og familiene på dem, så langt det er mulig ut fra de kildene som finnes. Bøkene er delt opp i kapitler for hver gård, med beskrivelse av gården, historien om folket på gården og slektstabeller. Dessuten inneholder bøkene enkle kart over hver gård, en grafisk framstilling av befolkningsutviklingen på gårdene, samt register over alle hovedpersonene i slektshistorien. Bøkene inneholder også mange historiske fotografier.
Sortland kommune ga i 1990 ut boka Sortlands historie bind 1 – Swartalande. Den boka tar for seg historien til kommunen og området fram til 1720 e.Kr., og er skrevet av Helge Guttormsen, med bidrag av Per Bøe og Reinhard Mook.
Huanggu

Huanggu (kinesisk: 皇姑区; pinyin: Huánggū Qū) er et bydistrikt i den subprovinsielle by Shenyang nord i den kinesiske provins Liaoning.
Det har et areal på 36,5 km² og teller 750 000 innbyggere (2004).

Arkeologi

Xinlekulturen ble oppdaget ved arkeologiske utgravninger her, i subdistriktet Xinle, i 1973.
Helgeland Bilruter

Historikk

Helgeland Bilruter ble etablert for å samordne rutebiltrafikken i de indre delene av Helgeland. Selskapet var aksjeselskap og kommunene i ruteområdet eide ca. 2/3 av aksjene i selskapet. Selskapet drev de første årene først og fremst personruter, men fra 1960-tallet og utover spilte godstrafikken en større rolle for selskapet. 
HB var med å etablere Nord-Norge-Bussen i 1941.
Rutebilstatistikken fra 1978 forteller litt om omfanget av selskapets virksomhet: Antall ansatte (heltid) = 137. Vognparken bestod samme år av 86 busser, 17 lastebiler, 7 kombinertbusser, 2 tilhengere og 8 andre.
I jubileumsåret 1987 hadde selskapet nær 100 busser, 33 lastebiler og ca. 140 ansatte.

Avslutningsfasen

Det skjedde store endringer i rutebilnæringen på siste halvdel av 1990-tallet. Mange eiere valgte å selge, og det gikk mot en lite antall nasjonale selskaper. 95,4 % av aksjene i selskapet ble overtatt av NSB Biltrafikk i mai 1996. Helgeland Bilruter var da blitt et datterselskap av NSB Biltrafikk. Etter etableringen av Nettbuss skiftet Helgeland Bilruter navn til Nettbuss Helgeland AS. 1. januar 2002 ble Nettbuss Helgeland fusjonert med busstrafikken i Saltens Bilruter, og nytt navn ble Nordlandsbuss.
Trent-saken

Trent-saken, som også ble kalt Mason-og-Slidell-saken, var en hendelse som fant sted i november 1861, og som nesten hadde ført til at Storbritannia hadde gått inn i den Amerikanske borgerkrigen på Sørstatenes side.
Situasjonen mellom Storbritannia og USA var spent i 1861. I England ble det utrustet skip for Sørstatene, da Storbritannia ønsket en opdeling av makten i Nord-Amerika i kjølvannet av Sørstatenes utmelding av Unionen.
I denne situasjon stoppet det amerikanske krigsskip USS «San Jacinto» under kommando av admiral Charles Wilkes den 8. november 1861 det ubevepnede britiske postskip DS «Trent». Skipet var underveis fra Havanna på Cuba til Sankt Thomas i 
De dansk-vestindiske øyer. Om bord var Sørstatenes ambassadører i London og Paris James Murray Mason og John Slidell. Admiral Wilkes hadde fra sine spioner fått at vite at to utsendinger fra Sørstatene var om bord på dette skipet som han arresterte ambassadørene og førte de til Fort Monroe med USS «San Jacinto». Det britiske postskip fikk lov til å fortsette på sin reise.
Oppbringelsen av den britiske postdamper i nøytralt farvann førte i novemberen/desember 1861 til en ytterligere forværrelse av forholdet mellom USA og Storbritannia. Den 30. november 1861 meddelte det britiske utenriksministerium den amerikanske regjering at man anså denne hendelse for å være en grov overtredelse av Folkeretten og krevde at de fengslede diplomater ble frigitt omgående. Storbritannia fikk støtte fra regjeringene i Wien, Paris, Berlin og St. Petersburg. Situasjonen ble ytterligere skjerpet i de følgende dager. Storbritannia truet med avbryte av den diplomatiske forbindelsen og gå inn i krigen. Britene forsterket sine tropper i Canada. Den senere feltmarskalk Garnet Joseph Wolseley ble sendt til Canada for å gjøre forberedelser til en mulig krig på Sørstatenes side. Den 1. desember innførte London en handelsboikott mot USA.
Den 25. desember ga den amerikanske regjering etter for det britiske presset og beordret under henvisning til Folkeretten å frigi «sørstatsagentene». Nyttårsdag 1862 ble Mason og Slidell frigitt, og affæren avsluttet.
Aktiv Ungdom

Aktiv Ungdom er ungdomsdelen av EUs program for utdanning, opplæring, ungdom og idrett; Erasmus+. Programmets engelske navn er Youth in Action, og tidligere har det hatt navnet «Youth for Europe» og «Ung i Europa».
Målgruppen for programmet er ungdom mellom 13 og 30 år og de som jobber med ungdom. Gjennom Erasmus+: Aktiv Ungdom får unge mennesker anledning til å tilegne seg nye kunnskaper og ferdigheter ved å ta ansvar og skape egne prosjekter. Aktiv Ungdom fordeler ca 25 millioner kroner hvert år til ungdomsprosjekter i Norge og i Europa. Programperioden er fra 2014 til 2020.
Aktiv Ungdom gir støtte til ulike prosjekttyper: gruppeutveksling, frivillig arbeid (europeisk volontørtjeneste), opplæring av ungdomsarbeidere, strategiske partnerskap, transnasjonale ungdomsinitiativ og ungdomspolitiske møter.
Skjørdøla

Geografi

Elva er 9,1 km lang, drenerer et nedbørsfelt på 16,6 km² og har sitt utspring i Botnen mellom Blåøret, 1 605 moh. og Finnpiggan, 1 532 moh. (den høyeste). Skjørdøla flyter først 1,3 km sørøstover gjennom et relativt slakt hellende (5 %) fjellområde men resten av ferden går i fosser og stryk gjennom Ådalen, et trangt dalsøkk hvor den vender sørvest. Fremst i Ådalen flater terrenget noe ut og elva får en mindre vill karakter etter at den passerer Rv70. Skjørdøla renner ut i Driva ved Prestmoen ca. 2,8 km vest for veikrysset E6 – Rv70.

Landskap

Skjørdøla kommer fra den østlige delen av Trollheimen som er den mest avrundede delen av fjellmassivet. Det høyereliggende landskapet rundt elven består av fjellområder vekslende mellom runde topper, koller og dalbotner. De første 1,3 kilometrene er høydeforskjellen i overkant av 80 m. Fra høyereliggende område ned til dalen faller elva 600 m med fosser og stryk. Siste 1,3 km faller elven bare 140 m.
Dextra Musica

Dextra Musica er et norsk aksjeselskap som investerer i strykeinstrumenter. Instrumentene blir lånt ut til talentfulle norske musikere. Selskapet er et datterselskap til Sparebankstiftelsen DnB NOR. Dextra Musica eier over 40 instrumenter.
Ferjesambandet Festøya–Solavågen

Festøya–Solavågen er et fergesamband på Europavei 39 over Storfjorden, mellom Festøya ferjekai i Ørsta og Solavågen ferjekai på Sunde i Sula. Strekningen drives av Fjord1. Overfartstiden er 20 minutter og lengden er 4,4 kilometer (2,4 nmi). Den blir betjent av to ferger, MF «Storfjord» og MF «Hjørundfjord»,  med 42 avganger daglig i hver retning på hverdager. 2014 var årsdøgnstrafikken 1701 kjøretøyer (rang 11 i Norge) og 1620 personer (rang 10).
Trafikken på sambandet ble startet 1950 da ferjekaia på Sunde i Sula ble tatt i bruk. Festøya hadde hatt ferjetrafikk med Magerholm siden 1937. 1964 ble ferjekaia av Vegvesenet ertattet av en ny.