Mongolinvasjonene av Japan

Bakgrunn

Etter en serie på sju mongolske invasjoner av Korea undertegnet Goryeo en avtale som var til fordel for mongolene og ble en mongolsk vasallstat. I 1260 ble Kublai-khan erklært khagan (”Storkhan”) av Mongolriket, selv om dette ikke ble anerkjent av de fleste av mongolene i vest, og han opprettet sin hovedstad i Dadu i 1264. På denne tiden ble Japan styrt av en shikken-regent fra Hōjō-klanen, som hadde giftet seg inn i og tatt kontrollen fra Kamakura-shōgunatets shōgun etter Minamoto no Yoriies styre, som sluttet i 1203. Hōjō-klanen indre sirkel hadde nå blitt mektig at de ikke lenger spurte hverken Hyōjō (評定), shōgunatet råd, det keiserlige hoffet i Kyōto, eller sine vasaller (gokenin) om råd, og gjorde beslutninger i sine private møter i sine residenser (寄合; Yoriai).
Mongolene hadde også forsøkt å underkue de innfødte folkeslagene på Sakhalin siden 1260, og klarte ikke helt dette før i 1308.

Den første invasjonen

Khanen var villig til å gå til krig så tidlig som 1268, etter at hans utsendinger to ganger hadde blitt avvist, men riket hans hadde da ikke nok ressurser til å forsyne en stor nok marine til invasjonen. Etter at mongolene hadde giftet seg inn i det koreanske kongehuset etter at den koreanske kronprinsen giftet seg med Kublai Khans datter ble en stor skipsproduksjon igangsatt på Koreas sørøstlige kyst, mens mongolene fortsatt forlangte at japanerne skulle overgi seg.
I 1271 grunnla Kublai Yuan-dynastiet som et kinesisk dynasti. I 1272 tilbød kong Chungnyeol av Goryeo råd til Kublai; ifølge Goryeosa (Goryeos historie): "Japan vet ennå ikke at verden er hellig. Send derfor budbringere og formidl vår militære makt til Japan. Slagskip og militære rasjoner er godt forberedt. Hvis du utnevner meg vill jeg støtte deg med all min makt." ifølge Yuan shi (Yuáns historie): "Kongen av Goryeo spurte Kublai Khan om å erobre Japan. Jeg bygger 150 skip og oppfordrer deg til å erobre Japan."
Endelig begynte Yuán-Goryeo-flåten sin ferd i 1274 med en styrke på estimert 15.000 mongolske og kinesiske og 8000 koreanske soldater, fordelt på 300 store skip og 4-500 små, selv om tallene varierer mye i de ulike kildene. De plyndret øyene Tsushima og Iki, noe som inkluderte å spidde hendene på kvinner og henge dem på båtene deres. 19. november gikk de i land i Hakata-bukta, som ligger i nærheten av Dazaifu, i provinsen Chikuzen og da Kyūshūs administrative hovedstad. Den følgende dagen ble Bun'ei-slaget (文永の役; Bun'ei no eki) utkjempet, også kjent som det første slaget om Hakata-bukta i vestlige kilder.
Japanerne hadde liten erfaring med å hanskes med en så stor styrke (hele Nord-Kyūshū hadde blitt mobilisert), og først hadde mongolenes styrke framgang. Det hadde gått omtrent femti år siden den siste større konflikten i Japan (Jōkyū-krigen; keiser Go-Tobas tilhengeres opprør i 1221), noe som resulterte i at ingen japanske hærførere hadde tilstrekkelig erfaring med å lede store hærstyrker. I tillegg baserte den vanlige krigføringsarten i det føydale Japan seg på former for mann-mot-mann-dueller, også i større slag. Mongolene var i besittelse av fremmede våpen, som inkluderte overlegne langdistansevåpen (protogranater), og hadde derfor en klar fordel i landkrig. Den japanske styrken i Hakatabukta trengte tid til å vente på forsterkninger, som de trengte for å overvelde de mongolske styrkene. Rundt midnatt førte en kraftig storm til at de mongolske skipskapteinene foreslo at landstyrken gikk tilbake ombord på skipene for å unngå at soldatene ble strandet på japansk jord. Ved daggry var det bare et par skip som ikke hadde forlatt kysten. De som hadde det ble ødelagt av stormen. Enkelte nedtegnelser anslår at 200 mongolske skip ble ødelagt. De små japanske båtene var også mye raskere og manøvrerbare enn mongolenes skip, og derfor klarte japanerne å borde de gjenværende mongolske skipa.
I Kamakura var Tokimune svært redd da invasjonen endelig kom, og siden han ønsket å beseire frykten spurte han sin zenmester Bukko om råd. Mesteren svarte at han måtte meditere for å finne fryktkilden inni seg. Tokimune dro til Bukko og sa "endelig har mitt livs største hendelse funnet sted." Bukko svarte "hvordan vil du møte den?" og Tokimune skrek "Katsu!" ("seier") som om han ville skremme alle fiendene foran ham. Bukko svarte fornøyd "det er sant at en løves sønn har en løves brøl!" Etter dette ble Tokimune instrumental for å spre zenbuddhismen og bushidō blant samuraiene i Japan.
Etter invasjonen vendte den allierte flåten tilbake til sine hjemland. Goryeo-generalen Kim Bangyeong hedret den mongolske dronningen av Goryeo ved å gi henne 200 gutter og jenter som slaver.

Mellom invasjonene

Fra og med 1275 begynte Kamakura-shōgunatet å forbedrede seg på en annen invasjon, som de var sikre på kom til å komme. I tillegg til å organisere Kyūshū-samuraiene begynte man å konstruere fort og en stor steinmur (石塁; Sekirui) og andre forsvarsbyggverk på en rekke potensielle landgangssteder, inkludert Hakatabukta, hvor en to meter høy mur ble bygd i 1276. Religiøse tjenester ble også utbygd, og Hakōzaki jinja ble gjenoppbygd etter den hadde blitt av Yuán styrkene etter den første invasjonen. En kystvakt ble også opprettet, og belønninger ble gitt til 120 modige samurai. Japanerne planla et raid mot Korea ledet av Kyūshū-generalen Shōni Tsunesuke, men dette ble aldri utført.
Etter den mislykkede invasjonen av Kublai Khan lei av å bli ignorert av japanerne, så i september 1275 ble fem Yuán-utsendinger sendt til Kyūshū og nektet å dra igjen uten et svar. Tokimune svarte med å sende dem til Kamakura, hvor de ble henrettet. Gravene til disse fem Yuán-utsendingene finnes i dag i Tatsunokuchi i Kamakura. 29. juli 1279 ble fem nye utsendinger send, men også disse ble henrettet, nå i Hakata. Siden det keiserlige hoffet forventet en nye invasjon beordret de 23. februar 1280 at alle temper og jinja skulle be for seier over Yuán.

Den andre invasjonen

Våren 1281 sendte mongolene to separate styrker mot Japan, en styrke med 900 skip og 40.000 koreanske, kinesiske og mongolske soldater dro fra Masan, mens en større styrke på 100.000 soldater på 3500 skip reiste fra Sør-Kina. Mongolenes plan besto i et overveldende, koordinert angrep fra Yuán-flåtene. Flåten fra Kina ble forskinet grunnet problemer med å skaffe forsyninger og mannskap til så mange skip. Flåten fra Korea seilte ut da den skulle, og ble påført betydelige tap ved Tsushima, og vendte så tilbake. Sommeren samme år inntok den kombinerte koreansk-kinesiske flåten Ikishima, og reiste så til Kyūshū og gikk i land en rekke forskjellige steder. Mongolene ble drevet tilbake til sine skip i en rekke forskjellige trefninger som sammen har blitt kjent som Kōan-slaget (弘安の役; Kōan no eki), eller som ”det andre slaget om Hakatabukta.” Den japanske hæren hadde langt færre soldater, men hadde befestet kystlinja, og klarte derfor med enkelthet å slå tilbake angrepene som ble igangsatt mot den. Den nå berømte kamikaze, en massiv tyfon som slo inn mot Kyūshūs kyster for to hele dager, ødela mye av mongolenes flåte.
Videre tror man at ødeleggelsen av den mongolske flåten også i stor grad skyldtes en annen faktor. En stor del av invasjonsflåten besto av hurtigbygde, flatbunnede kinesiske elvebåter og lignende skip fra Goryeo. Ifølge Goryeosa var skipene fra det Sørlige Song for dyre og produksjonen tok for lang tid, så man produserte heller mer tradisjonelle skip. Disse skipene, i motsetning til de havgående fartøyene, som hadde en buet kjøl for å hindre velting, var vanskelige å bruke i åpent hav, for å ikke snakke om under en stor tyfon. Det har også spekulert i at kineserne som bygde skipene med vilje lagde dårligere båter fordi de mislikte sin mongolske herskere.