google/wiki40b huggingface dataset:
Raoul Magrin-Vernerey

Militær karriere

Magrin-Vernerey forsøkte i sekstenårsalderen å verve seg til Fremmedlegionen, men ble avvist fordi han var for ung. Han begynte i 1912 ved École spéciale militaire de Saint-Cyr, der han var ferdig utdannet i 1914 med grad av fenrik. Under første verdenskrig ble tjenestegjorde han i det 60. infanteriregiment, ble skadet sju ganger, og steg i gradene til han ved krigens slutt var kaptein.
I mellomkrigstiden var Magrin-Vernerey stasjonert i Syria. I 1924 gikk han inn i Fremmedlegionen.  Han ble forfremmet til major i 1928. I 1931 ble han overført til Marokko og senere til Fransk Indokina. I 1938 ble han utnevnt til oberstløytnant.
I februar 1940 ble Magrin-Vernerey utnevnt til sjef for to bataljoner i Fremmedlegionen, også kjent som Fremmedlegionens 13. halvbrigade. Denne styrken ble gjort til en del av det fransk-polske ekspedisjonskorps som i april 1940 ble sendt til Norge. For sin innsats i slaget om Narvik ble Magrin-Vernerey av Kongen i statsråd 20. mars 1942 tildelt det norske Krigskorset med sverd. Innstillingen omtalte Magrin-Vernerey som en «Meget anset chef i krig med en militær fortid full av heder. Utførte i spissen for 13de halvbrigade (marschbrigade) av fremmedlegionen med mesterskap og sikkerhet 2 landganger med vold like overfor en fiende som var alarmerende og årvåken.»
Etter tilbaketrekningen til Frankrike gikk Magrin-Vernerey etter kort tid inn i De frie franske styrker. Sammen med 500 av sine menn tok han seg i juni 1940 til England via Jersey. I august samme år ble han med sin avdeling sendt til Vest-Afrika, der han først var stasjonert i Senegal, Sierra Leone og Kamerun, senere også i Gabon. Magrin-Vernerey ledet de frie franske styrker til seier over italienerne i Eritrea. Han ble utpekt til administrator for alawitterritoriet i Syria. Fra desember 1942 til november 1943 var Magrin-Vernerey sjef for de franske landstyrkene i Storbritannia. Deretter var han, til krigens slutt, nestkommanderende for styrkene i Levanten. Ved slutten av andre verdenskrig hadde han generalmajors grad.
I 1946 ble Magrin-Vernerey utpekt til nestkommanderende i Algerie. I juni 1948 ble han, som inspektør for Fremmedlegionen, og deltok sammen med denne i kamper i Indokina. Under Koreakrigen meldte Magrin-Vernerey seg til tjeneste og hadde kommando over franske infanteristyrker som deltok der. Dette ble hans siste stridsdeltagelse.
Magrin-Vernerey døde i 1964 og ble begravet i krypten i Les Invalides i Paris.

Utmerkelser

For sin innsats på de frie franske styrkers side ble Magrin-Vernerey utnevnt til medlem av Frigjøringsordenen. Han var også innehaver av storkors av Æreslegionen, ble tildelt Croix de guerre 1939–1945, Croix de guerre 1914–1918, Croix de guerre des Théâtres d'opérations extérieures. Han mottok en rekke utenlandske utmerkelser, blant annet storkors av St. Olavs Orden og den norske Deltagermedaljen. Han var kommandørridder av Order of the British Empire og mottok Military Cross, var kommandør av den belgiske Kroneordenen og storoffiser av den marokkanske Alaouite-ordenen og mottok Silver Star og Legion of Merit fra USA.
Frøy-linjen

Frøy-linjen er en rekke forsvarsanlegg som ble bygget i Troms under den kalde krigen. Anleggene strekker seg fra grenseområdet mot Sverige og Finland helt ut til kysten. Antallet anlegg er 299 fordelt på syv kommuner. Deler av anleggene er sikret mot kjemiske-, bakteriologiske- og kjernefysiske våpen. Forsvarsanleggene var ment å skulle stoppe en sovjetisk invasjon lenge nok til at allierte styrker kunne komme til unnsetning. Anleggene ble diskret bygget fra starten på 1980-tallet og fram til 1995. Kostnaden er antydet til minst en halv milliard kroner. Anleggene ble forlatt i 1995, omtrent samtidig som man var ferdig med å bygge de siste delene av anleggene, ettersom fiendebildet mot Norge hadde endret seg som følge av Sovjetunionens oppløsning og den kalde krigens slutt.
I 2011 ble anleggene avhendet, og rivingen av anleggene startet så året etter. Per desember 2014 var rundt 75 prosent av anleggene blitt revet, og resten skal også rives – bortsett fra noen få anlegg som skal bevares til museale formål. Da Russland annekterte Krim-halvøya i 2014, beordret Forsvarsstaben stans i rivingen av operative anlegg.
I 2014 startet Forsvaret en revisjon av sine operative planer, det samme gjør NATO for hele Europa. Fram til disse planene avklarer behovet i Nord-Troms, vil Frøy-anlegget stå der, med tilsyn. Heimevernet får trolig disponere noe areal, men ellers blir det status quo. Det betyr at der inventaret ikke er fjernet, så vil avfukting stå på. I 2017 ble Frøy-linjen innrangert i Forsvaret. Det betyr at Forsvarsbygg får såkalt tomgangsleie fra Hæren. Fra samme tid varslet Forsvaret at omvisninger og annen kulturell aktivitet i regi av Nord-Troms museum må opphøre.
Arne Lyng

Bakgrunn

Lyng har tidligere jobbet som dommerfullmektig i Vesterålen tingrett, rådgiver og spesialrådgiver i Kredittilsynet, hovedsekretær i Banklovkommisjonen og som advokat i Advokatfirma Lyng & Co.
Lyng er nevø av Jon Lyng, kjent som forsvarer i Treholt-saken. Hans bestefar var tidligere statsminister, utenriksminister, stortingsrepresentant og Høyreleder John Lyng, som også var jurist og blant annet aktor under landssvikoppgjøret.
Decauville

Voitures automobiles Decauville

Voitures automobiles Decauville var en bilfabrikk i Petit-Bourg, nær Corbeil, i Frankrike. Det var et datterselskap av Société Decauville, som produserte lokomotiver.
Selskapet ble etablert av Paul Decauville og registrert som Société des Voiture  i 1897, og fabrikken begynte å produsere biler i 1898. Den første bilen var konstruert av Joseph Guédon og Gustave Cornilleau. Bilen, en hendel-styrt tre-seters i voiturette (sykkelbil) ble kalt en voiturelle. Den hadde en særegen konstruksjon, uavhengig fjæring med tverrgående fjærer og to én-sylindrede luftkjølte motorer omkring en felles veivaksel. Motoren var produsert av De Dion-Bouton. Den 498 cm³ motor produserte angivelig 3 Hk, var montert under setet og drev bakakslen fra en to-trinns girkasse. Den hadde en avansert fjæring på forhjulene, men ingen fjæring på bakhjulene.
Som mange av pionertidens produsenter, inklusive Napier og Bentley, deltok Decauville i konkurranser, vant voiturette klassen 1898 Paris–Amsterdam–Paris løpet. Førerne Gabriel og Léon Théry som kjørte for sine fabrikker kom på første- og andreplass, med en annen Decauville på tredje. I voiturette klassen i Tour de France biløpetl i 1899 Dette ble fulgt opp med seier i 1900 - Bordeaux-Biarritz og Paris-Rouen-Paris Rally. Decauville tok også Daily Mails premie i 1900 i det engelske Thousand Miles Trial.
Denne bilen solgte bra. I 1898 ble det solgt 107 biler og 350 i 1898 og like mange i 1904. Fra begynnelsen, i 1899, ble den solgt i England av R. Moffat, Fordfórhsndler og ble bygget på lisens ved Automobilwerk Eisenach (som Wartburg) i Tyskland og Orio og Marchand i Italia.
Den opprinnelige modellen fikk i 1900 en 5 Hk vannkjølt motor og kort tid senere en dobbelt «hestesko-formet radiator og rundt panser». I 1901 ble en bil med to 3-liters fire sylindrede motorer montert i tandem tilbudt.
I 1902, ble voiturelles droppet og i stedet kom en 10 Hk 2 090 cc sideventilert tosylindret med motor, girkasse og clutch støpt som en enhet på markedet. En av disse, kjøpt av Henry Royce og den inspirerte til hans konstruksjon av første Rolls-Royce.
I 1905 hadde bilen fått en mye mer konvensjonell motor, en 1 416 cm³ vannkjølt twin rekkemotor plassert i fronten under et panseret med radiatoren bak sammen med en fire-trinns girkasse.
Fra 1905, produserte selskapet større modeller med fire-sylindrede motorer. Kunden kunne velge motortype fra 2,7 til 9.2 liter. Et utvalg av lastebiler og busser ble også bygget.
I 1906 kunne selskapet tilby fem forskjellige modeller, alle fire-sylindret 12/16 (som faktisk produsert 20 Hk, 16/20, 24/28, (også produsere mer enn sine «skattehestekrefter», med kjededrift, til en pris på 1 020 klar til å kjøres.
Etterspørsel etter disse biler falt og i 1907 droppet Decauville 12/16 og 16/20. Salget falt enda mer og Decauville ble tvunget til å stenge sin bilfabrikk i 1911. Morselskapet, Société Decauville fortsatte å produsere lokomotiver
Progeny

Progeny Linux, populært kalt Progeny Debian var en kommersiell versjon av Debian. Progeny ble grunnlagt av Ian Murdock, Debian-gründeren, som også var styreleder.
Deres Linux-distribusjon het egentlig Progeny Componentized Linux som var kompatibel med både Debian og RPM-baserte pakker for Linuxdistribusjoner.
Progeny Debian var et alternativ til Debian 3.1 sarge, basert på Linux Standard Base (LSB) 3.0 og benyttet «Anaconda installer» fra Red Hat, APT fra Debian og Discover.
Det siktet på å utvikle en komponentbasert Linux-distribusjon.

Stengte dører

Progeny Linux la ned virksomheten 30. april 2007.
Hasor

Hasor (Tell Hatzor, Hatzor, Hazor) er en ruinhøyde som ligger nord i Huladalen 16 km nord om Galileasjøen i Israel. Høyden er det største og rikeste arkeologiske utgravningssted i Israel og utgjør et av de beste eksempler i Levanten av vel utarbeidede underjordiske vannoppsamlingssystemer fra jernalderen, laget for å betjene tettbefolkede samfunn. Sporene av konstruksjon over årtusener henviser til forekomsten av sentralisert myndighet, fruktbart jordbruk og kontroll av viktige handelsveier.
Hasor hadde en strategisk viktig beliggenhet ved den viktigste mellomfolkelige vei i Midtøsten, Via Maris, den gamle kystveien som knyttet Egypt til Damaskus og Orienten.
I bronsealderen var det anslåtte antall kanaaneiske innbyggere omkring 40 000. De arkeologiske utgravningene har avslørt bosteder i 22 lag og omfatter en periode på 2 700 år med begynnelse i den tidligere bronsealderen 29. århundre f.Kr. frem til den hellenistiske perioden i det 2. århundre f. Kr. Den siste rest av beboelsen ble ødelagt 733/32 under assyrerkongen Tiglat-Pileser III.
Hasor nevnes 18 ganger i Bibelen.
Utgravninger i større skala fant sted 1955-1958, 1968-1969 og ble gjenopptatt i 1990.
Ruinhøyden ble i 2005 medtatt på Unescos verdensarvsliste.
Tro (Alstahaug)

Tro er fellesbetegnelsen på ei øy i Alstahaug kommune på Helgeland i Nordland.
Tro består av to ulike deler: Lauvøylandet og Rødøya. Disse navnene blir bare i liten grad brukt i moderne tid. Flatøya, som også tilhører Tro, er ei øy på nordøstsiden av Tro, skilt fra Tro av et smalt sund. Øya har postadresse 8865 Tro og hadde mest sannsynlig Norges minste postkontor (lagt ned i 2016). Lauvøylandet skole på Tro ble lagt ned av Alstahaug kommune sommeren 2008. De to elevene skolen da hadde ble overført til Tjøtta barne- og ungdomsskole. I senere tid er skolen blitt omgjort til å ta i mot folk for overnatting. Her kan man leie rom, telt- eller husvognsplass. 
Tro er kjent for flere funn av gravhauger og spor etter steinalderen, nemlig helleristninger. Tro har også skålgroper, en steinfallos, gravhauger og klebersteinsbrudd. Det har blant annet blitt funnet en vikinggrav der de døpte vikingen for Gurgle. Det er óg funnet en kvinnegrav med et smykke og vikingesverd, samt spor av et skip.    
Skiløperen er den mest kjente helleristningen i Valenfeltet på Tro. Skiløperen var modell for OL-piktogrammene som var så karakteristiske for Lillehammer-OL i 1994 og Skimuseets logo. Moderne arkeologer har tolket det slik at helleristningen avbilder en jeger i kajakk eller kano. Det finnes flere helleristningefelt på øya, blant annet i Trovika sør på Tro, her er det også en gravhaug. Det finnes to felt på Flatøya, et i sør og et i nord.  
Rødøyfjellet nord på øya er 307,7 meter over havet på sitt høyeste punkt og består av den rødlige bergarten serpentin.
Gvarv Idrettslag

Fotball

A-laget i fotball spiller i 2011 i 4. divisjon.
Europas Grand Prix 2009

Bakgrunn

Etter at et hjul falt av Alonsos bil under Ungarns Grand Prix ble Renault-teamet og deres førere, Fernando Alonso og Nelson Piquet jr., ble utestengt fra dette løpet. Straffen var en reaksjon på at FIA mente at teamet var klar over at hjulet ikke var festet skikkelig. Denne avgjørelsen ble senere omgjort til kun å bli en bot på 50 000 dollar til laget, etter en anke fra Renault.
I Ferrari ble Felipe Massa erstattet som sjåfør av Luca Badoer, etter brasilianerens stygge ulykke under kvalifiseringen til Ungarns Grand Prix.
Den 3. august bekreftet Nelson Piquet jr. at hans kontrakt med Renault var avsluttet med umiddelbar effekt og at franske Romain Grosjean overtok setet hans med en gang.

Kvalifisering

Kvalifiseringen for Europas Grand Prix 2009 startet med at Jenson Button tok ledelsen under første del. Luca Badoer deltok i sitt første Formel 1-løp siden Japans Grand Prix 1999, og endte på en 20. og siste plass, 1,5 sekunder bak Jaime Alguersuari på 19. og 2,6 sekunder bak sin lagkamerat Kimi Räikkönen. Tre tyskere, (Heidfeld, Sutil og Glock) ble slått ut i andre del av kvalifiseringen sammen med debutant Romain Grosjean. Rubens Barrichello var raskest i den seansen, med to McLarens-biler like bak. Pole ble en konkurranse mellom de to Brawn-bilene og de to fra McLaren. Lewis Hamilton kapret pole position uten å måtte bruke sin siste runde, med lagkamerat Heikki Kovalainen på andreplass. Rubens Barrichello endte på en tredjeplass, med lederen av mesterskapet, Jenson Button, på en femteplass, med Sebastian Vettel foran han på fjerdeplass.

Løpet

De to McLaren-bilene tok starten, mye på grunn av sitt KERS-system og holdt Barrichello bak seg i starten. Lederen av mesterskapet, Button falt flere plasser bakover i starten, og lå på en åttendeplass etter første runde av løpet. Debutant Romain Grosjean måtte inn i pit allerede etter en runde for å skifte en skadet frontvinge. Timo Glock og Sébastien Buemi måtte også inn i depotet og skifte frontvinger. Luca Badoer snurret i sin Ferrari like etter start og tapte tid og plasser. Button kuttet en sving i starten, som gjorde at han tjente en plass i forhold til Mark Webber, og Button slapp noe senere australieren forbi, i et forsøk på å unngå videre straff.
Sebastian Vettel måtte så gi seg etter 23 runder pga motorproblemer, noe som kunne bli skjebnesvangert for resten av sesongen, da det kun er lov med åtte ulike motorer iløpet av en og samme sesong. Sébastien Buemi måtte gi seg etter 41 runder grunnet problemer med bremsene.
Barrichello klarte å passere Lewis Hamilton da briten var inne til sitt andre depotstopp. Tidligere hadde han også passert finnen Heikki Kovalainen under hans depotstopp. Brasilianeren opparbeidet seg et forsprang som holdt, selv da han selv gikk inn for dekkskift andre gang.
Rubens Barrichello vant sin tiende Formel-1 seier, og den første på fem år, foran Hamilton og Kimi Räikkönen.
GKN Driveline Köping

GKN Driveline Köping AB er en fabrikk som utvikler systemer for firehjulsdrift. 
Kundene omfatter Volvo, Landrover, Ford og BMW. GKN i Köping i Västmanland har en lang historie. Foretaket ble grunnlagt i 1856 som Köpings mekaniska verkstad og startet allerede på begynnelsen av 1900-tallet med å utvikle avanserte tannhjul til girkasser. Siden 1996, da første system for firehjulsdrift ble utviklet ved bedriften, har den stått for konstruksjon og produksjon av disse. Utvikling av system for firehjulsdrift er basert på en avansert teknisk konstruksjon. Det ble realisert gjennom en høyautomatisert og effektiv produksjon. Foretaket, som fram til 2011 het Getrag All Wheel Drive AB, var eiet i 2004–2011 av tyske Getrag, amerikanske Dana og Volvo Personvagnar.
Getrag annonserte i juli 2011 at akseldivisjonen innen foretaket, som inkluderer Getrag All Wheel Drive i Köping, skulle selges til GKN. Industrikonsernet GKN, med hovedkontor i den engelske byen Redditch, har til sammen over 40 000 ansatte ved anlegg i mer enn 30 land jorden rundt. Konsernet er virksomt innen blant annet bilindustri, metallkomponenter og flyindustri. Foruten fabrikken i Köping inngår to anlegg i USA og utviklingskontoret i Köln i konsernet. Salget ble klart i oktober 2011 etter sedvanlig granskning. Foretaket byttet navn til GKN Driveline Köping AB samme år.
Videodommer

En videodommer  (engelsk : Video Assistant Referee, VAR) er en dommer som assisterer der det skal tas viktige beslutninger i en fotballkamp. 
En videodommer står i direkte kontakt med dommeren ved bruk av et headset og gir råd på bakgrunn av de bilder han får fra kameraer i fotballstadionet. Videodommeren skal på samme måte som linjedommerne kun gi råd i viktige spillesituasjoner som straffespark, rødt kort og mål hvor det egentlig er tale om frispark eller offside.
Videodommeren har kun en rådgivende rolle, mens hoveddommeren har hovedansvaret. 
En videodommer ble første gang brukt den 21. september 2016 i en offisiell fotballkamp mellom Ajax Amsterdam og Willem II i Nederland. Dommeren Danny Makkelie ble assistert av videodommeren Pol van Boekel. Neste dag, den 22. september, ble rollene snudd slik at van Boekel ble assistert av Danny Makkelie i kampen mellom Feyenoord og FC Oss.
Den 1. september 2016 ble systemet testet i en treningskamp mellom Frankrike og Italia.
IFAB besluttet den 3. mars 2018 å innskrive bruk av en videodommer i Fotballloven, dog ikke som en obligatorisk hjelpefunksjon. Dermed kunne FIFA den 16. mars 2018 vedta å benytte systemet under VM i fotball i 2018.
West Coast Swing

West Coast Swing presented by Allianz er en poengbasert konkurranse i golf som går over ni turneringer fra sesongåpningen på PGA-touren. På grunn av årstiden og klimaet spilles disse turneringene i den vestlige delen av USA, vanligvis Hawaii, California og Arizona. I 2006 begynte den med Mercedes Championships i uke 1 og sluttet med WGC–Accenture Match Play Championship og Chrysler Classic of Tucson i uke 8.
Spillere som konkurrerer i West Coast Swing mottar poeng for topp 10-plasseringer i hver av de ni turneringene, som fordeles med 100 poeng til 1.-plass gradvis ned til 10 poeng for en 10.-plass. De tre spillerne med flest poeng etter alle ni turneringene deler en bonus på 1 million dollar, der 500 000 dollar går til førsteplass, 300 000 dollar til annenplass og 200 000 dollar til tredjeplass.
Robert Pferdmenges

Bakgrunn

Robert Pferdmenges var sønn av tekstilfabrikanten Wilhelm Albert Pferdmenges (1844-1898) og hans hustru Helene, født Croon (1851-1930). Etter skolen gikk han i banklære, og gikk i 1902 til Disconto-Gesellschaft, den gangen Tysklands nest største bank. Han ble i 1905 sendt til bankens filial i London. I 1909 giftet han seg med Dora Bresges (1887-1970). Paret fikk en sønn og en datter.

Forretningsmessig karrière

Pferdmenges arbeidet fra 1931 som deleier i Privatbankhaus Sal. Oppenheim jr. & Cie i Köln. Han fungerte i 1932 som rådgiver for rikskansler Heinrich Brüning. Under nasjonalsosialismen ble den kristne familien Oppenheim offer for den rådende antisemittismen, som følge av sine jødiske røtter. Pferdmenges lånte sitt navn til banken, som ble kalt Pferdmenges & Co, og banken ble ansett som tilstrekkelig arisk. Selskapet tilbakeleverte han til familien Oppenheim i 1947. To av bankens jødiske partnere trakk seg i 1936 og utvandret til USA.
Etter attentatet mot Hitler 20. juli 1944 ble han arrestert, og etter en tid overført til husarrest. Etter andre verdenskrig ble han anklaget for å ha vært nasjonalsosialist, og den britiske okkupasjonsmyndigheten fjernet ham i 1946 fra stillingen som president i Köln industri- og handelskammer. Pferdmenges ble i 1947 fullstendig rehabilitert.
En av hans viktigste oppgaver etter andre verdenskrig var finansieringen og gjenoppbyggingen av Thyssen-verkene, og grunnleggelsen av Thyssen-stiftelsen. Han var i mange år leder av styret i Thyssen (August Thyssen - Hütte AG).

Politisk innflytelse

Robert Pferdmenges ble på 1930-tallet kjent med den senere tyske kansleren Konrad Adenauer, som han samarbeidet nært med også etter andre verdenskrig. Pferdmenges var blant annet sterkt delaktig i etableringen av Kull- og stålunionen. Som rådgiver for Adenauer deltok han ofte under møtene i regjeringen. På tross av at han ikke hadde noe politisk verv utenom medlemskapet i Forbundsdagen, ble han i 1950-årene regnet som en av de mest innflytelsesrike personer i Tyskland. Innenfor industri- og finanspolitikk stolte Adenauer på sin gode venn Pferdmenges.
Abdurahim Laajab

Familie

Laajab er gift og har 4 barn.
Exocentrus

Utseende

Stort sett middelsstore, brun- eller gråaktige trebukker. Antennene er ofte svært lange, særlig hos hannene. Pronotum er nærmest tønneformet med en liten pigg litt bakenfor midten av siden. Karakteristisk for denne slekten er at oversiden har spredte, lange, oppstående hår.

Levevis

Larvene lever i død ved.

Utbredelse

Slekten er utbredt over hele den Gamle verden, men mangler i Amerika.
Norsk Billedvev

Norsk Billedvev A/S var et norsk selskap som eksisterte fra 1959 til 1967, og som ble etablert som følge av et samarbeid mellom Den Norske Husflidsforening og Kunstindustrimuseet i Oslo med Else Halling som daglig leder. Virksomheten ble nedlagt i 1967 og atelieret overført til Stiftelsen Norsk Billedvev. Selve virksomheten ble overført til Husfliden, ledet av Synnøve Thorne.
Blant veverskene i Norsk Billedvev var Randi Bierman, Maria Koppen, Berit Sigmundsøn, Synnøve Thorne og Tove Østby.

Oppgaver

Norsk Billedvevs virksomhet var i stor grad innrettet på monumentaloppgaver basert på tradisjonell norsk grunn. Blant de mange oppgavene som atelieret utførte, var Else Poulssons teppe i bystyresalen «St. Hallvard» i Oslo, kopier av alle de gamle teppene i Kunstindustrimuseet i Oslo, Kåre Jonsborgs tepper «Skipsfarten», «Sagbruket», «Batalje på Lilletorget», «Kjølhalingsplassen», (Oslo rådhus), «Håkon den Vs bryllup på Akershus slott»” (Golå høyfjellshotell), «Fremmed havn», «Musikk i det fri», «Historien», «Geografien» (Haugesund rådhus), «Midtsommerdans» (Den norske Creditbank, Oslo), «Jeg tok min Nystemte», «Overflødighetshornet», (Hotell Norge, Bergen).

Utforsking

Else Halling utforsket i samarbeid med Synnøve Lunde, hvilke plantefarger som var benyttet i de gamle, norske billedteppene. Sammen med Kåre Jonsborg fant de frem til en palett av plantefarger som egnet seg til fargene i billedvev. Jonsborg tilpasset i samarbeid med Else Halling sine farger i sine kartonger til denne paletten.
Hubble Ultra Deep Field

Hubble Ultra Deep Field (HUDF) er et bilde av et lite område av universet i stjernebildet Smelteovnen på den sørlige himmelhalvkulen. Bildet er satt sammen av data samlet inn av Hubble Space Telescope i perioden 3. september 2003 til 16. januar 2004. Bildet representerer det dypeste vi har kunne se ut i universet i synlig lys. På bildet kan man se rundt 10 000 galakser. Det lille området som ble avbildet (som kun er 1/10 diameteren til fullmånen sett fra jorden), ble valgt da det hadde en lav tetthet av lysintensive stjerner (området ser i praksis tomt ut sett fra jorden). Mange av objektene i bildet er synlige i det infrarøde spekteret sett fra jord-baserte teleskoper, men Hubble Space Telescope er det eneste instrumentet pr. idag som kan observere så fjerne objekter i synlig lys. Bildet dekker 11,5 kvadrat-bueminutter. Dette tilsvarer omtrent et sandkorn holdt på strak arm.
For å sette sammen bildet krevdes 800 eksponeringer tatt i løpet av 400 Hubble-omløp rundt jorden. Til sammen ble eksponeringstiden på 11,3 dager.
Fylkesvei 1230

Fylkesvei 1230 går mellom Gjølstad og Nøtteholen i Rakkestad kommune. Veien er 3,6 km lang og er en mye brukt innfallsport til turområdene i Trømborgfjella.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 663.
Nordlyskatedralen

Nordlyskatedralen Alta kirke er en kirke i Alta. Arkitekter for byggverket er Link signatur og schmidt hammer lassen architects. Utsmykkingen og de liturgiske møblene i kirkerommet er utformet av den danske kunstneren Peter Brandes. Hovedentreprenør er Alta-selskapet Ulf Kivijervi AS. Utvendig er Nordlyskatedralen kledd med titan, etter idé og utførelse av Råg Aarnes.
Vigslingsgudstjenesten for Nordlyskatedralen ble holdt søndag 10. februar 2013. Kronprinsesse Mette-Marit og biskop i Nord-Hålogaland, Per Oskar Kjølaas, var til stede på gudstjenesten.
Horten Boligbyggelag

Horten Boligbyggelag ble startet 19. desember 1945. I 2009 fusjonerte Horten Boligbyggelag med Boligbyggelaget Usbl i Oslo.
Boligbyggelaget hadde vel 7 100 medlemmer og forvaltet 3 000 boliger i 106 borettslag, sameier og andre selskap (2006).