Max Weber

Biografi

Max Weber ble født inn i en rik tysk middelsklassefamilie i 1864. Han var eldst av syv barn og faren deres, Max Weber Sr., var med i ledelsen til Det Nasjonalliberale Partiet. Hjemmet deres var hyppig besøkt av flere av datidens Tysklands offentlige personer og intellektuelle, noe som preget oppveksten. Max Webers yngre bror, Alfred, ble også sosiolog og økonom. Før Weber startet på universitetet hadde han lest alle 40 verk av Goethe og flere andre større klassiske verker.
Han var gift med Marianne Weber.

Vitenskapelig gjerning

Weber studerte i Heidelberg, Göttingen og Berlin. Han ble professor i juss i Berlin i 1893, og var samtidig professor i økonomi i Freiburg. Fra 1896 til 1898 var han professor i Heidelberg, men fikk et nervøst sammenbrudd som varte i fem år – og i den perioden maktet han ikke å arbeide. Hans fortsatte virksomhet skjedde privat til hans siste leveår, og han virket da i Wien og München som professor.

Politiske holdninger

Han trakk seg fra den pangermanske liga fordi den ikke var nasjonal nok for ham. Og i 1895 holdt han sin innsettelsesforelesning da han ble professor ved universitetet i Freiburg, knappe tretti år gammel. Her hevdet han i fullt alvor at England ikke hadde sosiale problemer fordi landet var så rikt, og at rikdommen skyldtes at det hadde et imperium, og dermed steder som Australia der det kunne dumpe sine uønskede elementer, f.eks. folk fra Irland, og proletarer. Koloniene skaffet England billige råvarer og sikret avsetning for eksportvarer. Weber konkluderte med at årsaken til at England hadde et imperium, var Royal Navy, den britiske marine. Følgelig måtte også Tyskland skaffe seg en krigsflåte stor nok til å påføre Royal Navy så mye skade at England i neste krig ville tape for Frankrike eller Russland. Talen ble møtt med stormende jubel, enda hvert eneste ledd i argumentasjonsrekken var feil, helt fra påstanden om at britene ikke hadde sosiale problemer. Tvert om ville England hatt færre sosiale problemer uten de enorme utgiftene som gikk med til å opprettholde imperiet. Helt på slutten av imperialismen i Europa, var det fattigste landet på kontinentet Portugal med sitt imperium i Afrika, mens de rikeste landene var Sverige og Sveits – sistnevnte har aldri hatt kolonier overhodet.

Historiesyn

Weber hadde et kontingent historiesyn. Det betyr at han mente at historien ikke nødvendigvis trengte å bli slik den er blitt. Dette er også et ikke-teleologisk historiesyn og bryter med forestillingen om at historien har en forutbestemt retning som man finner i både Kristendommen og den materialistisk historieforståelse. For Weber var historien drevet av multikausalitet, det var altså ikke bare én årsak som driver historien fremover, men mange. Han hadde både et materialistisk og et idealistisk historiesyn, han mente altså at historien både var motivert av sosiale årsaker og ideer.
For å avdekke historiske årsaker måtte man sammenligne samfunn og analysere historien ved bruk av kontrafaktisk metode.

Religionssosiologi

Innen religionssosiologi er han kjent for å bryte med det reduksjonistiske preget hele studiet av religion hadde fått på grunn av tenkere som Sigmund Freud, Karl Marx og Emile Durkheim.

Spanskesyken

Han døde som offer av spanskesyken.

Kritikk av Weber

Hans teser om sammenhengen mellom protestantismen og dannelsen av kapitalismen oppnådde stor popularitet, men de ble også kritisert fra flere ulike hold.