Fredrik Barth

Liv

Fredrik Barth var sønn av Randi Thomassen og mineralogen Thomas Barth. Faren var professor ved Universitetet i Leipzig da sønnen ble født, og flere av barndomsårene tilbrakte han i Tyskland og USA.
Etter studier i paleoantropologi og kulturhistorie tok Barth i 1949 Master of Arts ved Universitetet i Chicago. Det første feltarbeidet hans resulterte i monografien Principles of Organization in Southern Kurdistan (1953) som til dels var fundert på Alfred Radcliffe-Browns strukturfunksjonalisme. Et doktorgradsarbeid ved Universitetet i Oslo framlagt på dette arbeidet ble underkjent. Barth tok doktorgraden ved University of Cambridge i 1957 på et arbeid om politisk organisering hos de pakistanske Swat-pathanene, Political Leadership Among the Swat Pathans (1959). 
Han ble knyttet til Universitetet i Bergen i 1961 og fikk professortittel i sosialantropologi i 1965 og ble med det den første professor i et samfunnsvitenskapelig fag ved dette universitetet. Etter en årrekke i Bergen, returnerte han til Oslo i 1974 der han ble utnevnt til professor i etnografi og bestyrer ved Etnografisk Museum. I 1985 ble han statsstipendiat. 
Barths ektefelle, Unni Wikan, er professor emerita i sosialantropologi ved Universitetet i Oslo.

Akademisk virke

Barth gjennomførte feltstudier i land som Irak, Pakistan, Iran, Balutsjistan, Sudan, Ny-Guinea, Oman, Bali, Bhutan og Norge, og skrev en rekke bøker. 
Ved Universitetet i Bergen etablerte Barth seg som en av de mest dominerende personlighetene i norsk sosialantropologi i det 20. århundre. Han bygget et sterkt fagmiljø ved byens universitet, «virkningen av denne miljøbyggingen var at sosialantropologene satte seg i respekt i Bergen, […]». En rekke sentrale skikkelser i det sosialantropologiske fagmiljøet er utdannet under Barths veiledning, og forskningen hans påvirket utviklingen av en rekke temaer innenfor norsk antropologi. I fagdebatten ble Barths retning kjent som «the Bergen school of anthropology». 
Barth gjennomførte tidlig et feltarbeid på det politiske systemet i Swat-dalen i den nordlige delen av Pakistan. Dette arbeidet resulterte i monografien Political Leadership Among the Swat Pathans (1959) som er basert på hans doktoravhandling levert ved Universitet i Cambridge. I kontrast til den britiske  skolen med sitt statiske, strukturfunksjonalistiske tankesett, vektla Barth hvordan helheten kunne forstås spillteoretisk som et aggregert resultat av enkeltindividers strategiske avgjørelser. 
Models of social organization (1966) regnes som Barths teoretiske manifest, her utvikler han en aktørsentrert modell som antas å kunne anvendes på alle former for sosialt liv. Et viktig bidrag her var hans forståelse av hvordan studiet av generative prosesser var overlegent systemteoretiske struktur-funksjonalistiske modeller. Det er en stor grad av likhet i de grunnleggende tankefigurene mellom Barths tidlige arbeider som Models... og senere arbeider, slik som Balinese worlds (1990). Denne tankeretningen er kjent som prosessanalyse.
I artikkelsamlingen Ethnic Groups and Boundaries (1969), som Barth redigerte og skrev åpningsartikkelen til, søker han å trekke tråder fra både sosialkontruksjonisme og spillteori til forståelsen av etnisitet. Særlig vektlegger han grensen mellom etniske grupper og de kommunikative prosessene de inngår i, i stedet for å fiksere på en antatt «etnisk essens». Ethnic Groups... er norgeshistoriens mest internasjonalt siterte samfunnsvitenskapelige artikkel. Ifølge Google Scholar har denne boka over 9000 siteringer i akademiske publikasjoner fram til 2015.
Boka Ritual and knowledge among the Baktaman (1975) er en studie av innfødte kunnskapssystemer blant et steinalderfolk på Ny-Guinea, hvor hemmeligholdelsen av okkult rituell kunnskap er det sentrale. Barth har skrevet mer om dette i sine arbeider «The guru and the conjurer» (utgitt i tidsskriftet Man i 1990) og i hans Cosmologies in the Making (1987).