Palmemordet

Før kinobesøket

Den 28. februar 1986 bestemte familien Palme seg for et kinobesøk på meget kort varsel. Dette ble diskutert av Lisbet Palme på hennes arbeidsplass på ettermiddagen, og deretter med sønnens forlovede over telefon ved 17-tiden. Olof Palme fikk høre om kinoplanene da han kom hjem rundt 18.30. Palme hadde tidligere på ettermiddagen sendt hjem sine livvakter. Han pratet med sin sønn over telefonen om et mulig kinobesøk på enten Grand eller Spegeln, men ingenting ble bestemt. Sønnen hadde da allerede kjøpt billetter til Grand. At også herr og fru Palme skulle besøke Grand ble bestemt dem imellom omtrent klokken 20.00. Politietterforskningen har undersøkt om Lisbet Palmes arbeidsplass, deres hjem eller telefon har vært avlyttet, men uten å finne noen slike spor. Ifølge politiet finnes det heller ikke noe som tyder på at paret ble forfulgt på veien fra hjemmet til kinoen.

Kinobesøket og mordet

Fredag den 28. februar 1986 ankom Olof Palme sitt hjem i Västerlånggatan 31 i Gamla stan, omtrent kl. 18.30. Han tok et par telefonsamtaler og spiste middag med sin kone, Lisbet Palme. Like etter kl. 20.30 forlot paret sitt hjem og gikk til fots til tunnelbanestasjonen Gamla stan. De reiste med tunnelbanen til stasjonen Rådmansgatan og spaserte derfra til kinoen Grand på Sveavägen. Der møtte de sønnen Mårten med sin forlovede. Klokken var da nesten 21.00. Palme kjøpte selv billetter i skranken til Suzanne Ostens film Brødrene Mozart som begynte kl. 21.15.
Etter filmens slutt ble alle fire igjen utenfor kinoen frem til kl. 23.15, hvorpå de skilte lag og herr og fru Palme startet å gå sørover i Sveavägen. Ved Adolf Fredriks kyrkogata krysset de Sveavägen og fortsatte på gatens østre side. Da de passerte Tunnelgatan og Dekorima-butikken (som idag heter Kreatima) kom en mann opp bak Palme og skjøt ham i ryggen fra kloss hold, omtrent kl. 23.21:30. Skuddet tok livet av Palme, som ble erklært død da han ankom sykehuset like etter. Et andre skudd laget en skramme på ryggen til Lisbet Palme. Deretter rømte gjerningsmannen inn til Tunnelgatan og opp trappene mot Malmskillnadsgatan. Han fortsatte over gaten og ned til David Bagares gata. Deretter forsvant alle spor.
Hva som skjedde de påfølgende minuttene etter skuddene kan i noen tilfeller tidsbestemmes på sekundet, fordi telefonsamtaler med alarmsentralen ble spilt inn automatisk, og opptaket inneholder tidsangivelser fra Frøken Ur. På grunn av dette har man kunnet anslå når andre hendelser inntraff.

Spor

De eneste sporene gjerningsmannen etterlot seg var to kuler av typen Winchester-Western .357 Magnum. Begge kulene stemmer overens med de blyfragmentene som ble funnet i paret Palmes klær. Det vanligste våpenmerket for denne ammunisjonstypen er Smith & Wesson.
I etterforskningens gang har politiet prøveskutt 500 magnumrevolvere. Etterforskningen har lagt særskilt vekt på å spore opp de ti magnumrevolverne som var meldt stjålet i tiden før mordet.

Mockfjärdsrevolveren

Mockfjärdsrevolveren er kallenavnet på en revolver av typen Smith & Wesson Model 28 («Highway Patrolman») i kaliber .357 Magnum som politiet har ettersøkt i utredningen av mordet.
Revolveren ble kjøpt lovlig i Luleå av en privatperson fra Haparanda, sammen med 91 patroner av merket Metal Piercing fra den amerikanske produsenten Winchester Western, men ble stjålet under et innbrudd i september 1983. Det antas at våpenet ble  brukt under et ran av et postkontor i Mockfjärd, Dalarna, i oktober samme år, da det ble avfyrt et skudd. Revolveren skal også ha blitt brukt under et bankran i Småland. To ukjente, finske, kriminelle brødre innrømmet senere tyveriet. En analyse av kulen som ble avfyrt under ranet i Mockfjärd viste at blyisotopsammensetningen var den samme som for de to kulene som ble funnet i Sveavägen etter mordet på Palme. Dermed skal de være produsert på samme tid og sted, altså i samme støpeform. Knapt 6 000 kuler fra denne formen ble solgt i Sverige på slutten av 1970-tallet. Det er derfor stor usikkerhet ved hvorvidt Mockfjärdsrevolveren er det våpenet som ble brukt under statsministermordet i 1986.
Revolveren ble funnet i november 2006 av private fritidsdykkere i Djursjön, vest for Mockfjärd, etter tips til avisen Expressen. Ålendingen Christian Holmén i Expressen kontaktet to ålandske dykkere, Benny Gustafsson og Ove Jansson, som fant våpenet etter bare tre timer. Revolveren hadde da vært ettersøkt i 20 år. Den ble overlevert til politiet den 20. november 2006. Ifølge opplysninger til politiet ble revolveren kastet i sjøen i oktober 1983, og derfor er det stilt spørsmål om våpenet virkelig ble brukt under mordet på statsministeren den 28. februar 1986.
Det ble først antydet at Mockfjärdsrevolveren var i altfor dårlig teknisk stand til at politiet kunne avgjøre hvorvidt dette var mordvåpenet.
Sjefen for Rikskriminalens utredningsgruppe, Stig Edqvist, fortalte i desember 2007 at man nå har gått over til en annen type undersøkelse. Revolveren har blitt sendt til Korrosionsinstitutet, mens kulene har blitt gransket av eksperter ved Naturhistoriska riksmuseet i Stockholm. Resultatet er ennå ikke gitt til offentligheten.

Sucksdorffsrevolveren

Sucksdorffsrevolveren er kallenavnet på en revolver av typen Smith & Wesson Model 28 («Highway Patrolman») med seks tommers løp som også var innblandet i utredningen.
Våpenet ble stjålet hjemme hos regissøren Arne Sucksdorff i Stockholm i 1977. Noen dager etter innbruddet solgte tyven våpenet for 2 000 svenske kroner. Personen som stjal våpenet var en gammel venn av Sigge Cedergren. Cedergren avslørte på sitt dødsleie at han hadde lånt ut et våpen av samme typen til Christer Pettersson, to måneder før Palme ble myrdet.
Våpenet holdes bevart på et hemmelig sted av en forhandler som har krevd 500 000 kroner for å overlevere det til politiet. Han hevder at han fant våpenet i en sjø mens han fisket og at han deretter solgte våpenet til Sigge Cedergren. Etter mordet ba Cedergren forhandleren om å ta vare på og gjemme våpenet.
Sucksdorffsrevolveren er det eneste våpenet politiet ikke har kunnet spore opp.

Gjerningsmannen

Ved å oppsummere vitnesforklaringene kan man anta følgende: mordet ble begått av en mann som var 175–190 cm høy, bar en mørk jakke eller frakk, hadde et bevegelsesmønster som visse vitner beskrev som klumsete, haltende, rullende, andre som smidig, og som var mellom 30 og 50 år. Noe skikkelig detaljforhør med Lisbet Palme er ikke dokumentert og hennes opplysninger om gjerningsmannen har kommet fortløpende.
Av beskrivelsen av gjerningsmannen, som ble presentert i 1994, trekkes konklusjonen at mordet ble gjennomført av én gjerningsmann som traff Palme ved kinoen Grand. Gjerningsmannen er en personlighetsforstyrret mann som ble drevet av sitt hat for Palme. Han har sannsynligvis hatt relasjonsproblemer hele livet, spesielt i forhold til myndigheter av ulike slag. Han er innadvendt, ensom og personlighetsforstyrret, men ikke psykopatisk. Hans tilstand har en sterk sammenheng med at han har «mislyktes» i livet. Motgangen gjør ham deprimert, og depresjonen forverres til paranoia. Når/dersom personer av denne typen begynner med å begå voldsforbrytelser er de som regel 35–45 år gamle.
Det har vært stilt spørsmål om hvorvidt denne beskrivelsen av gjerningsmannen er relevant i det hele tatt, ettersom en slik beskrivelse vanligvis lages for gjerningsmenn som gjentar sine lovbrudd, som f.eks. seriemordere, der det er mulig å se mønstre mellom de ulike gjerningene. SOU 1999:88 mener derimot at det viktige er hvor mye informasjon som er tilgjengelig, ikke antallet kriminelle gjerninger.

Fantombildene

Ved hjelp av en beskrivelsesmaskin lånt av Bundeskriminalamt i Wiesbaden i Vest-Tyskland, fremstilte politiet et såkalt fantombilde av gjerningsmannen, med hjelp av et vitne. Bildene ble publisert den 6. mars 1986 og resulterte i mange tips til politiet, rundt 7 000–8 000. Det aktuelle vitnet har mellom kl. 23.30 og 23.40 «nesten støtt på» en mann i Smala gränd utenfor restauranten Alexandra. Da mannen fikk øye på vitnet hadde han sett forskrekket ut, snudd seg rundt og skyndt seg videre. Ved Snickarbacken hadde han tatt til høyre mot Birger Jarlsgatan.
I perioden frem til 1987 får politiet inn seks tips om en viss mann som er bosatt i nærheten av mordstedet. Mannen var psykisk syk og har på ulike måter vært fiksert av Olof Palme. Han har beskrevet seg selv som «Palmes kronprins» eller «Palmes høyre hånd». Vitnet fra Smala gränd har i et forhør pekt ut den psykisk syke mannen, som den som var mest lik den hun møtte på mordkvelden.
Den psykisk syke mannen har oppgitt til politiet at han befant seg på et visst fornøyelsessted fra omtrent 21.00 til 02.00. Han har ikke kunnet vise til noe alibi. Det har aldri blitt funnet noen spesielt troverdige årsaker til å tro at denne mannen er gjerningsmannen.
Et annet fantombilde ble publisert den 24. mars 1986. Bildet bygger på informasjon fra et vitne som har sett en mann følge etter Olof Palme på Sergels torg den 27. februar 1986. Politiets nåværende standpunkt er at vitnet bevisst gav falsk informasjon – at den forfølgende mannen aldri har eksistert.

Behandling i tingretten

Aktor i saken hadde i tingretten problemer med å vise at Pettersson hadde motiv for å myrde Palme. Noen vitner hadde hørt Pettersson, i vage ordlag, uttrykke misnøye med myndighetene. I tingretten erklærte Pettersson sin beundring for Palme som «Sveriges eneste statsmann». Politiets utredningsgruppe forsøkte å klargjøre Petterssons kunnskaper og erfaring med bruk av skytevåpen, og om han har hatt tilgang på slike, som gjennom spilleklubben han pleide å besøke i nærheten av mordplassen. Det fremkom ikke noe i tingrettsbehandlingen som viste at Pettersson hadde noe våpen disponibelt da Palme ble myrdet. Hovretten påpekte at ingenting tilsa at Pettersson hadde tilgang til skytevåpen om kvelden den 28. februar 1986.
Rettssaken pågikk fra 5. juni – 10. juli 1989. I dommen den 27. juli 1989 dømte tingretten Pettersson til fengsel på livstid for mord på Olof Palme og fremkallelse av fare ved å skyte mot Lisbet Palme. Tingrettens medlemmer var uenige, og dommen ble dermed avsagt under dissens; lekdommerne stemte for domfellelse, mens de to fagdommerne mente at tiltalen skulle fjernes og at Pettersson skulle frikjennes.

Frikjennelse i hovretten

Dommen ble anket til Svea hovrätt, som holdt rettssak den 12. september – 9. oktober 1989. Noen dager etter den rettslige prosessens slutt, ble Pettersson satt fri. I dommen av 2. november 1989 frikjenner hovretten Pettersson fra alt ansvar etter en enstemmig vurdering. Hovretten pekte på at ingen andre vitner enn Lisbet Palme kunne peke ut Pettersson ved åstedet, mangelen på teknisk bevis (kruttrester, mordvåpen) og at utredningen ikke kunne bevise at Pettersson hadde motiv for å myrde Olof Palme. Det stilles spørsmål ved Lisbet Palmes minne av den flyktende gjerningsmannen, ettersom hun med sikkerhet må ha vært opprørt og med oppmerksomheten rettet mot sin ektemann.
Riksadvokaten valgte derfor å ikke føre saken videre til Högsta domstolen. Pettersson ble tilkjent 300 000 svenske kroner i erstatning for den tiden han hadde blitt frarøvet sin frihet.

«Bombemannen»

I 1996 utleverte advokat Pelle Svensson deler av den såkalte Bombemannen Lars Tingströms testament, som ble skrevet av Tingström på sitt dødsleie i 1993. I testamentet forteller Tingström at Pettersson utførte mordet sammen med ham, dette fordi han ble dømt uskyldig i «det store bombemålet», som omfattet to større bombeangrep i Stockholm og Nacka. Pettersson og Tingström var på den tiden bestevenner, og Tingström skal ha sagt at han skulle ta en voldsom hevn «og blod skulle flyte i Stockholms gater». Da Tingström senere ble dømt til fengsel på livstid, gikk «ansvaret» over på Pettersson, som til slutt også skal ha myrdet Palme, som ble ansett for å ha vært «hovedansvarlig for den rettslige smørja» han hadde vært utsatt for.

33-åringen

Allerede dagen etter mordet kom det inn et tips fra en kvinne, som fortalte at hun kvelden før hadde vært på kafé Mon Chéri i Kungsgatan, da hun hadde kommet i prat med en mann som uttalte seg om sitt hat for Olof Palme. Mannen, som viste seg å hete Victor Gunnarsson, hadde delt ut et visittkort med navnet Vic G og et telefonnummer. Andre tipsere fortalte også om Palme-hatske uttalelser, samt at mannen eide et våpen tilsvarende mordvåpenet.
Den 8. mars 1986 ble Victor Gunnarsson hentet inn til forhør, men ble løslatt samme kveld. Den 12. mars ble han tatt inn igjen, og denne gangen ble det fattet mistanke om hans delaktighet i mordet på Olof Palme. Gunnarsson ble varetektsfengslet samme kveld. Under husransakelse i hans hjem ble det funnet Palme-fiendtlige tekster, samt en parkas som Gunnarsson bar på mordkvelden. En kriminalteknisk undersøkelse av parkasen fant spor som eventuelt kunne komme fra et skytevåpen, men ikke av den typen etterforskningsgruppen var på utkikk etter.
I forhøret oppgav Gunnarsson at han hadde besøkt Mon Chéri og pratet med tre kvinner der. Etter at de hadde gått hadde han pratet med to ungdommer. Deretter gikk han til kinoen Rigoletto for å se en film, og deretter videre til McDonald's i Kungsgatan. Ungdommene ble forhørt av politiet og de sa at Gunnarsson forlot kafeen mellom kl. 23.00 og 23.30. Andre vitner har sett ham på McDonald's.
Ingen av vitnene på mordstedet kunne med sikkerhet peke ut Gunnarsson, og Lisbet Palmes opplysninger om gjerningsmannens klesstil stemmer ikke overens med de klærne Gunnarsson bar den aktuelle kvelden.
Gunnarsson ble arrestert den 17. mars 1986 og løslatt den 11. april samme år. Han ble derimot telefonavlyttet i perioden mai–juni 1987, august–november 1987 og januar 1988. Etter tingrettens dom mot Pettersson ble forundersøkelsen mot Gunnarsson avsluttet.
Detaljene fra politiets saksutredning viser til en person som er oppvokst i Jämjö i Blekinge; en utadvendt mann som har reist mye og forsørget seg ved tilfeldige jobber, hater Palme, er glad i våpen, interessert i politikk og samfunnsspørsmål, og er tilhenger av ekstreme grupper, deriblant EAP. I vitneboksen har han oppgitt at han har kjempet for USA i Vietnamkrigen (en urimelig påstand med tanke på hans alder), at han er trent av FBI og CIA, og at han var CIA-agent. En kontrollsjekk viste derimot at bare skal ha utført våpenløs tjeneste i vernepliktstiden. Personer i hans omgivelser beskrev ham som «ufarlig», «godtroende», «fantaserende», «løgnaktig» og «lever i sin egen verden».
Politimannen Börje Wingren, som ledet forhøret med Gunnarsson, gav i 1993 ut boken Han sköt Olof Palme, skrevet i samarbeid med journalisten Anders Leopold. Wingren angir i boken at han tror Gunnarsson er gjerningsmannen.
I januar 1994 ble Gunnarsson funnet myrdet i Nord-Carolina i USA. En tidligere politimann har blitt dømt for mordet, med sjalusi som motiv, men han benekter skyld i saken.

Politiet

Det verserer en utbredt mistanke om en sammensvergelse som skal ha eksistert blant et flertall politimenn i Stockholm. I politiets utredning finnes det ikke et eneste konkret spor som kan kalles for et «polisspår», som det har blitt kalt i svensk presse, men derimot et stort antall tips som gjelder visse politimenn. Disse skal ha oppført seg på en mistenkelig måte i tiden før, under eller etter selve mordet.
På mordkvelden gjelder det først og fremst vitneobservasjoner av menn med toveisradioer på steder som i tid og rom tangerte ekteparet Palmes spasertur til og fra kinoen Grand, bevisst forsinkelse ved Stockholm-politiets sambandssentral og drøying av alarmen, som i kombinasjon med visse utpekte politimenns aktiviteter – eller deres fravær – skal ha ført til at gjerningsmannen fikk unnslippe.
Det eneste politiets etterforskningsgruppe har kunnet komme frem til, er at det fantes politifolk i Stockholm med høyreekstreme meninger og våpeninteresse, men ingenting som tyder på innblanding i Palmemordet. SOU 1999:88 mener likevel at politisporet burde ha blitt gransket dypere, bl.a. for å forebygge den mistroen mot politiet som private kritikere av utredningen har kunnet utnytte.

PKK

Allerede den første uken etter mordet rettet politiets etterforskningsgruppe sin interesse mot den kurdiske organisasjonen PKK, for en eventuell innblanding i mordet. I 1984 og 1985 hadde frafalne PKK-medlemmer blitt myrdet i Uppsala og Stockholm. Rundt i Europa hadde PKK vært innblandet i grove forbrytelser. Regjeringen hadde definert PKK som en terrororganisasjon, og medlemmer av PKK hadde blitt dømt til kommunearrest (begrenset bevegelsesfrihet). Man hadde derfor mistanke om at PKK kunne ha både motiv og mulighet til å slå tilbake mot den svenske regjeringen.
Den 14. mars 1986 ble det gjennomført en razzia, kalt for Operation Alfa, mot den svensk-kurdiske foreningen. Høsten og vinteren 1986 forberedte politiet en større razzia der 22 personer skulle hentes inn til forhør. Tanken bak dette var at et tilslag skulle skape uro slik at personer begynte å fortelle hva de visste om PKKs innblanding i Palmemordet. Sluttresultatet ble at tre personer satt i arresten i en uke. Politiets utredning førte dermed ikke frem som planlagt.
Svakheten med PKK-sporet har alltid vært at selv om PKK har hatt motiv og mulighet til å myrde Olof Palme, så har man aldri hatt noe informasjon om PKK-medlemmer som oppholdt seg i Sveavägen den aktuelle kvelden.
I forlengelsen ledet PKK-sporet til den såkalte Ebbe Carlsson-skandalen, der justisminister Anna-Greta Leijon gikk av etter avsløringen om at hun hadde skrevet et anbefalingsbrev til forleggeren Ebbe Carlsson for å bedrive privat spaning. Politisjefer som Hans Holmér og P-G Näss ble dømt for å ha bedrevet ulovlig avlytting, og Ebbe Carlsson og noen politimenn ble dømt for å ha smuglet avlyttingsutstyr inn i landet.

Sør-Afrika

Det verserer en teori om at det var den sørafrikanske etterretningstjenesten Bureau of State Security (B.O.S.S.) som myrdet Palme. SOU 1999:88 vier 35 sider til sin forklaring av omstendighetene. I korthet handler det om anklager og motanklager fra personer som har hatt samarbeid med Sør-Afrikas etterretningstjeneste. Opplysningene er motstridende, har status som annenhåndsinformasjon og informantenes troverdighet kan betviles.
Den 21. februar 1986 – en uke før han ble myrdet – holdt Palme en tale i Stockholm for hundrevis av sympatisører mot apartheid og ledere fra ANC og Anti-Apartheid Movement, blant andre Oliver Tambo. I talen ytret Palme at «Apartheid kan ikke reformeres, det må elimineres». Han var kjent internasjonalt for sin kamp mot apartheid.
Ti år senere, mot slutten av september 1996, forhørte den tidligere sørafrikanske politimannen Eugene de Kock seg hos høyesteretten i Pretoria, hvor han hevdet at Palme hadde blitt skutt og myrdet i 1986 fordi han var «sterkt imot apartheidregimet og fordi Sverige gav betydelige bidrag til ANC». De Kock hevdet videre at han kjente personen som var ansvarlig for mordet, nemlig Craig Williamson, en tidligere politikollega av ham og en sørafrikansk spion. Noen dager senere utpekte brigadegeneral John Maxwell Coetzee, Williamsons tidligere sjef, Anthony White som morderen. White var en tidligere rhodesisk Selous Scout med tilknytninger til sørafrikanske forsvarstjenester. En tredje person, den svenske leiesoldaten Bertil Wedin som hadde bodd i Nord-Kypros siden 1985, ble utpekt som morderen av Peter Caselton, et medlem av Coetzees attentatgruppe kjent som Operation Longreach. I oktober 1996, måneden etter, besøkte svensk politi Sør-Afrika, men var ikke i stand til å avdekke noe bevis som støttet opp om Kocks påstand.
En bok som ble utgitt i 2007 hevdet at en privatdetektiv i Civil Cooperation Bureau, Athol Visser (eller «Ivan the Terrible»), var ansvarlig for planleggingen og utførelsen av Palmemordet.
Av disse personene har Williamson fått mest oppmerksomhet, og sjefsaktoren i saken, Anders Helin, har senere bekreftet at han befant seg i Stockholm da mordet fant sted.

Bofors-forbindelser

Olof Palme hadde på sin dødsdag et formiddagsmøte med Mohammed Said al-Sahhaf («Komiske Ali») som på daværende tidspunkt var Iraks ambassadør i Sverige. På dette møtet skal al-Sahhaf ha fortalt Palme at den svenske våpenprodusenten Bofors eksporterte våpen til Iran. Han skal også ha fortalt at Bofors brukte bestikkelse for å oppnå en stor ordre til India. Ifølge teoriens videre spekulasjon, ringte Palme til Bofors-direktøren og skjelte ham ut i en rasende tone for bruken av bestikkelse; Bofors-direktøren ringte videre til en mellommann, og mellommannen gikk i panikk og iverksatte et mord.
Denne teorien er nærmere beskrevet av Jan Bondeson i hans engelskspråklige bok Blood On The Snow. The Killing Of Olof Palme.
Også Salman Rushdie har henledet oppmerksomheten mot Bofors
Også direktøren for det svenske Civilförsvarsförbundet, Karl-Gunnar Bäck, skal ha gitt politiet et lignende tips allerede i begynnelsen av mars 1986.
Som tidligere journalist hadde han vært en anerkjent korrespondent i London, med forbindelser til den britiske kontraspionasjen. Gjennom disse forbindelsene skal han ha mottatt tipset. Særlig oppmerksomhet ble rettet mot et selskap ved navn A&E Services, og en leder som skulle hete «Robertson» eller «Donaldson», som bodde både i London og Sør-Afrika.

Øvrige teorier

Et stort antall bøker har blitt skrevet om mordet. I bibliotekskataloger kan man normalt søke med «Palmemordet» som oppslagsord for relevante søketreff.

Hylins intervjuer og teori

I februar 2006 presenterte filmeren Mikael Hylin en teori i SVT-dokumentaren Jag såg mordet på Palme teorien om at Christer Pettersson faktisk begikk mordet, men i den tro at Palme var Sigge Cedergren, en narkotikadistributør. Teorien bygger på intervjuer med personer fra kriminelle miljøer, og ble utarbeidet tidlig i etterforskningen, men fordi visse politimenn jobbet for å skjule sine bekjentskap med blant andre Cedergren, lyktes de i å få avgjørende bevismateriale ødelagt. Teorien ble dermed møtt med stor skepsis.
Dokumentaren beskriver hvordan noen av Christer Pettersons gamle bekjente har snakket mer og mer om hva de vet, desto nærmere de selv nærmer seg døden. En person som stod Pettersson nær fortalte at Pettersson (som på den tiden iblant jobbet som leiemorder) hadde fått i oppdrag å skremme Cedergren. Andre sier at Cedergren hadde bestilt et mord på Pettersson, som ble meget sint da han fikk høre om dette, og begynte å lete etter Cedergren for å myrde eller mishandle ham. 
På en eller annen måte var uansett Pettersson ute etter Cedergren, og han hadde en ladd pistol med seg. Cedergren bodde i nærheten av kinoen Grand, i Tegnérgatan 16, og Pettersson ventet derfor på ham utenfor Grand. Pettersson var imidlertid påvirket av narkotika, og da kinogjengerne kom ut og passerte Decorima fikk han syn på Palme og hans frue, som bakfra lignet på Cedergren og hans kjæreste. Teorien går ut på at han fulgte etter dem og myrdet Palme bakfra – en metode som han hadde brukt flere ganger tidligere.
Denne versjonen fikk støtte fra flere personer som kjente eller intervjuet Petterson og hans nærmeste bekjente i mange år etter mordet. Petterson skal ha innrømmet for sine nærmeste venner at han skjøt Palme ved et uhell. Hans bekjente har dessuten gitt tilstrekkelig med faktaopplysninger som i utgangspunktet bør tilsi at Petterson var innblandet i en konflikt i Stockholms undergrunn. Cedergren truet Pettersons på livet, Petterson var ute etter Cedergren akkurat den kvelden, og hadde et ladd våpen med seg. Ifølge programmet førte denne konflikten til at Pettersson myrdet Palme ved et uhell.
Filmen prøver også å vise at politiets atferd på mordkvelden var direkte koblet til et planlagt mord på Cedergren. Et mord beordret av Leif Stenberg-Skiffer, også kalt Mr X, som sies å være den som leverte dop til Cedergren og som på et vis kan kalles for Sveriges narkotikakonge. Ifølge de intervjuede var det blant annet politimenn til stede som bryskt avviste Roger Östlund, som senere har uttalt at han så Pettersson skyte Palme, da han skulle besøke Cedergrens leilighet. Kort tid før mordet forsvant politimennene fra området. 
Filmen indikerer at politimennene var kjent med mordplanene knyttet til Cedergren, og at de derfor lot området være politifritt for Cedergrens morder. Siden det finnes motstridende utskrifter av Cedergrens avlyttede telefon, indikerer Hylin at politiet kan ha forlatt stedet bevisst, og at de i etterkant forsøkte å dekke til sporene. Det skulle absolutt ikke bli kjent at politiet åpnet for at Pettersson kunne myrde Cedergren. Filmen indikerer også at dette er årsaken til politiets relativt trege reaksjon etter skuddene ble avfyrt.
Den 28. februar samme år publiserte Dagens Nyheter en debattartikkel av Lars Borgnäs og Tomas Bresky som stiller spørsmål ved riktigheten av filmens opplysninger. De påstår at Mikael Hylin har ignorert kilder som taler imot hans teori, og at filmen ikke kan bli tatt på alvor. Vitnet som skal ha sett Pettersson skyte Palme, befant seg kl. 23.15 – 23.21 i Grands foajé da han ringte Cedergren. Han kan dermed ikke ha vært vitne til mordet. Vitnet var en kjenning av politiet før rettssaken, og det fremkom heller ikke hvorfor han ikke gikk ut med opplysningene, med tanke på at belønningen var 50 millioner svenske kroner. Borgnäs og Bresky har tidligere drevet med flere undersøkelser av materialet.

Dagens situasjon

Christer Pettersson hadde et forhold til en kvinne før sin død. I februar 2007 ble hun intervjuet av avisen Aftonbladet, og ifølge kvinnen hadde hun lovet Pettersson at hun skulle offentliggjøre omtrent 40 brev som Pettersson hadde skrevet til henne. I brevene nevnes Palmemordet flere ganger. Pettersson har også fortalt kvinnen muntlig at «Du vet at jeg ikke bruker skytevåpen, har aldri gjort det... det var jeg som skjøt Olof Palme.». Ifølge Pettersson selv var motivet å få hevn for dommen mot Lars Tingström: «Jeg gjorde det for bombemannen [...] Han ble helt feil dømt til livstid. Jeg gjorde det for hans skyld».
Sjefen for rikskriminalens mordutredning, Stig Edqvist, har derimot forklart at de ikke bearbeider tipsene som gjelder Christer Pettersson: «Men vi jobber ikke med dem. Pettersson er frikjent. Gjennom dommen er han mer fredet enn noen annen.».
Det virker heller ikke sannsynlig at en ny person skal tiltales for mordet på Olof Palme, med tanke på at Lisbet Palme har utpekt Christer Pettersson som gjerningsmannen. Hovrettens frifinnende dom viser at det ikke er tilstrekkelig med vitneforklaringer i dette tilfellet, men at det må foreligge teknisk bevis, slik som f.eks. et mordvåpen som kan knyttes til en bestemt person og at denne personen kan knyttes til mordstedet. Rikskriminalens utredningsgruppe satser derfor på at den nyeste undersøkelsen av Mockfjärdsrevolveren og de tilhørende kulene skal føre dem nærmere en løsning.
Det er fortsatt utlyst en belønning på 50 millioner svenske kroner for tips som fører til at en gjerningsmann felles for mordet på Olof Palme.

Mordet som tidsskille

Mordet på Olof Palme markerte på mange måter et tidsskille for Sverige, og det ble et nasjonalt traume, dels fordi landets statsminister ble myrdet og dels fordi mordet aldri ble oppklart. Den merkelige utviklingen, skandalene og de politimessige mangler på resultater som fulgte etter dette, har i lang tid satt sitt preg på samfunnsdebatten. For mange svensker har mordet på Palme samme sentrale posisjon som tilsvarende spektakulære politiske mord; attentatene på Gandhi og Kennedy.