Yngre dryas

Navn, definisjon, korrelasjon

Navnet yngre dryas ble tatt i bruk av den danske botanikeren og geologen Knud Jessen i 1935. Dryas octopetala er det latinske navnet på den arktiske planten reinrose, som var utbredt over hele Tyskland og Skandinavia i perioden.
Sett i en større sammenheng satte yngre dryas inn i kuldeanomalien Antarctic Cold Reversal («det antarktiske kuldetilbakefall») som startet 14 500 før vår tid (BP) og som etter en varighet på rundt to tusen år gikk mot slutten midt i yngre dryas.
Yngre dryas (Dr3) motsvarer Grønland-stadial 1 (GS-1) i de grønlandske iskjernene (GRIP, NGRIP). Det er ikke definert en typelokalitet for yngre dryas, men den danske paleoøkologen Johannes Iversen beskrev kriterier med utgangspunkt i profilen Bølling Sø på Jylland.
I Irland er tidsperioden kjent som Nahanagan stadial og i Storbritannia som Loch Lomond stadial.

Forløp

Yngre dryas startet med en usedvanlig rask avkjøling (innenfor en tiårsperiode), som på høyere breddegrader førte til nye breframstøt, på samme måte som i eldre dryas rundt 1 000 år tidligere. I Mellom-Europa nådde avkjølingen fram til 10 600 f. Kr. årsmiddeltemperaturer på - 3 til - 4 °C. I gjenoppvarminsgsfasen før 9 600 f. Kr. kan verdiene ha nådd rundt omtrent + 4 °C .
Kjerneboringer på den grønlandske innlandsisen (GRIP) og isotopundersøkelser av argon og nitrogen har vist at temperaturene der lå rundt 15 K lavere enn i vår tid. For Storbritannia er det fastslått gjennomsnittstemperaturer på rundt −5 °C.
Den spektakulært hurtige starten på yngre dryas er langt mer studert enn den mer gradvise avslutningen, men studier av marine sedimenter  indikerer at den kalde Labradorstrømmens klimatiske innvirkning gradvis ble svekket, at Golfstrømmens nordlige front krøp lenger og lenger nordover og at sjøisen forsvant på relativt kort tid.

Oksygenisotoper

δ¹⁸O-verdier fra Grønlandsisen viser ifølge Dansgaard 1980 at det i startfasen av yngre dryas, fram til rundt 10 000 f. Kr., analogt med temperaturfallet skjedde en sterk tilbakegang i δ¹⁸O-verdiene på 5 ‰ (fra −33 ‰ til −38 ‰). Deretter steg verdiene analogt med temperaturen til −32 ‰ fram til starten av holocen.

Vulkanisme

Et større vulkanutbrudd på Island etterlot seg vedde-asken i Nord-Europa, en svært viktig stratigrafisk ledehorisont i yngre dryas som dateres til 12 121 ± 114 år BP tilsvarende 10 171 ± 114 f. Kr.

Virkninger

Det drastiske temperaturfallet førte til at skoggrensa sank og akkumulering av snø økte i høyderegionene. I Skandinavia forsvant nåletrærne og tundraområdene med permafrost bredte seg.
I Levanten bredte de tørre områdene seg, noe som kan ha vært impulsen som fikk natufierne til å utvikle åkerbruk.
På den sørlige halvkula hadde den omtrent samtidige Huelmo-Mascardi-kuleperioden et mindre dramatisk forløp enn yngre dryas på den nordlige hemisfæren. Muligens dreide det seg ikke om en global avkjøling, men om følger av hendinger på den nordlige halvkula, og spesielt i Nord-Atlanteren.
Virkningen av temperaturfallet i yngre dryas var mindre tydelig på vestsida av Nord-Amerika. Likevel gir breframstøt nordvest på stillehavskysten belegg for en avkjølingstrend.

Kulturhistorie

I det nordvestlige Mellom-Europa dominerte  ahrensburgkulturen. I Sørskandinavia og Nordtyskland holdt allerød-tidas skog- og tundrajegere (brommekulturen) til fra 11 400 til 10 500, altså et stykke inn i yngre dryas. I dagens England og Wales finnes spor etter creswellien i tidsperioden 12 000 til 8 000 f. Kr.
I Levanten utviklet natufierne det første åkerbruket.

Årsak

Det blir antatt at den hurtige nedkjølingen i yngre dryas skyldes at stor bresmelting i den forutgående varmeperioden førte til en forstyrrelse eller et avbrudd i den termohaline sirkulasjonen i Nord-Atlanteren. Muligens var den utløsende årsaken at en isbarrière i St. Lawrence–dalen i dagens Canada brast, slik at en stor mengde smeltevann som var samlet i Lake Agassiz rant ut i Nord-Atlanteren. Det kalde ferskvannet skal i henhold til teorien ha blitt liggende som et lokk over det saltholdige sjøvannet og ført til at den nordlige forlengelsen av Golfstrømmen bremset opp. Den termohaline «pumpa» startet først opp igjen etter at tilførselen av smeltevann ble redusert i kuldeperioden.
Denne teorien forklarer ikke hvorfor avkjølingsperioden startet tidligere på den sørlige enn på den nordlige halvkula. Det er fremdeles en utfordrende oppgave å utforske den eksakte årsaken til en så hurtig avkjøling og like brå avslutning i denne paleoklimatisk interessante tidsperioden.
En tysk forskergruppe som har studert sedimenter i Meerfelder Maar er talsmenn for et svært brått kuldetilbakefall, og forklarer det med kalde vestavinder fra Nord-Amerika, eventuelt sammen med mer havis over større områder.
Enkelte forskere, som Broecker (2002), Bond og Lotti (1995), betrakter avkjølingen i yngre dryas som en Heinrich-hendelse. Heinich-hendelser inntreffer når store flåter av isfjell kalver fra breene og flyter rundt i Nord-Atlanteren. Hendelsene benevnes H0 til H6, og ifølge Broecker og Bond/Lotti ble yngre dryas utløst av H0-hendelsen.

Meteoritt

I mai 2007 presenterte en forskergruppe fra Lawrence Berkeley National Laboratory en rekke indisier som de tolker slik at nedkjølingen i yngre dryas ble utløst av en meteoritt med lav tetthet som ble brutt i stykker i atmosfæren og eksploderte over Canada. Hendelsen som fant sted henimot 10 950 f.Kr., dvs. kort tid før yngre dryas, antas å ha forårsaket store skogbranner, artsdød og en destabilisering av iskappen. Funn som taler for teorien er karbonrike sedimentfunn, uvanlig mange lag ikke-jordiske bergarter, små karbonkuler oppstått ved hurtig avkjøling i atmosfæren, og helium-3-isotopen som ellers er ytterst sjelden på jorda. Sedimentsjikt med et svært avvikende utseende som inneholder disse geokjemiske anomaliene er senere funnet i et tjuetalls kjerneboringer over hele Nord-Amerika. De minner om K-Pg-grensen både når det gjelder tykkelse, utseende og farge. Den åpenbart kontinentale utbredelsen av dette laget er et klart indisium på at et stort meteorittnedslag i eller rett over jordoverflaten har skapt et enormt lufttrykk som spredte masser ut over et stort område. Den kjemiske sammensetning av bergartene i sjiktet minner sterkt om bergarter fra canadiske Quebeck, og antyder at et potensielt nedslagsområde kan befinne seg der.
Funn av nanodiamanter understøtter teorien om et stort nedslag, det samme gjør funn av gull og sølv som ulike arbeidsgrupper har påvist flere steder i Nord-Amerika. Riktignok har ikke andre arbeidsgrupper klart å påvise nanodiamanter i de gjeldende sedimentene, så det antas at grafén – grafan oksidaggregater feilaktig er blitt tolket som nanodiamanter.