Jacques de Morgan

Bakgrunn

Jacques de Morgans far Eugène, aogså kalt baron de Morgan, var en ingeniør innen mineralogien. Han intereseerte seg for entomologi oh prehistorie. Hans sønner var Henry og Jacques. Begge ble senere også aktive i feltarbeide, og gravde i Campigny nær Rouen med faren. I farens selskap ble Jacques kjent med Gabriel de Mortillet, som var tilknytter Museet for nasjonale oldtidssaker i Saint-Germain, under deres utforsking av merovingergravfelter, og slik ble han introdusert for hvordan utgravde artefakter katalogiseres. Jacques' mål var å bli geolog, som sin far. 
Jacques de Morgan studerte ved Écoles des mines i Paris (geologi og ingeniørvitenskap).

Karriere

Han foretok tidlig flere studiereiser. Blant annet oppholdt han seg i lengere tid i Danmark, hvis geologiske forhold og museer, særlig de forhistoriske samlinger, han ivrig studerte. Noen resultater av sine studier har han redegjort for i  sin Voyage en Scandinavie i «Bulletin de la Société de Géologie» (1877). Han fikk deretter understøttelse fra den franske regjering tii arkeologiske og lignende undersøkelser i Kaukasus, Armenia og Persia. 
Åren 1892-97 var han direktør for de egyptiske samlinger i Louvre;det kunne han kombinere med at han i I 1892 ble direktør for kedivens egyptiske museum i Ghiseh og til generaldirektør for utgravningene i Egypt, hvilken stilling han fratrådte i 1897. Man skylder de Morgan mange høyst viktige funn, således oppdagelsen av flere graver fra det 12. egyptiske dynasti, deriblant en kongegrav og to prinsessegravee med de fortrinnligste gull- og juvelsaker som noen sinne er blitt funnet i Egypt. De ble funnet i 1894 av ham ved Dashur 36 km sør for fra Kairo og er beskrevne i hans Fouilles à Dachour (1895). 
Flere bemerkelsesverdige graver fra det 5. egyptiske dynasti er likeledes blitt oppdaget og utgravd av de Morgan ved Sakkarah på den store gravplass der innbyggere i det gamle Memfis i fordums tid ble bisatt. Ikke mindre fortjeneste innlae de Morgan seg ved å oppdage Egypts prehistoriske tid, som han belyste ved en rekke av ham oppdagede gravfunn og lignende — undersøkelser som han foretok med største omhyggelighet og samvittighetsfullhet og beskrev i sine Recherches sur les origines de l’Égypte (2 bind, 1896 og 1897; I: L’âge de la pierre et les métaux; II: Ethnographie préhistorique). Recherches sur les origines de l'Égypte behandlet også «taseproblemet» i Egypt. 
I 1898 dro de Morgan atter til Persia, der han foretok utgravninger med understøttelse fra den franske og den persiske regjering. Blant annet ledet han store utgravninger i Susa, der han fant de deler av byen som før persertiden hadde hatt størst betydning, og hvor gamle elamittiske konger hadde residert. Funnet av støtten med den babylonske konge Hammurabis lover i Susa i 1901 skyldes de Morgan. Den ble kjent straks av pater Scheil presentasjon med fransk oversettelse og forklaringer. 
Ellers ble fruktene av hans virke iPersia beskrevet i Delegation en Perse (1900-02, 4 deler, del I av Gustave Jéquier og Georges Lampre; delene II-IV omfatter kileskriftstekster, hvoriblant Hammurabis lover. 
En sammenfattende skildring av den orientalske forhistorie har han gitt i sitt posthume verk La Préhistorio orientale (Paris 1925—27).