google/wiki40b huggingface dataset:
Sankt Oles grunner

Sankt Oles grunner er et område mellom Kleiva og Vågen i Stavanger.
Mellom Utstein klosters eiendommer på 1600- og 1700-tallet er det en del tomter i Stavanger, som ble regnskapsført under navnet sankt Oles grunner. Etter reformasjonen var Utstein klosters gods eid av kongen. I 1665 solgte kongen Utstein klosters gods sammen med sankt Oles klosters grunner. Eiendommene fulgte samlet med klostergodset til 1799. 14. januar 1799 solgte eieren av Ustein kloster Johan Garmann sankt Oles grunner i Stavanger til Peder Klow. Sankt Oles grunner skilte da lag med resten av klostergodset og ble en samling av eiendommer eid av personer i Stavanger. Grunneieren fikk en årlig avgift – grunnleie – som en kan sammenlikne med dagens festeavgift.
Det var 25 eiendommer som hørte til sankt Oles grunner like etter 1633, 23 i 1719, 37 i 1766, 34 i 1799  og 23 midt på 1800-tallet. Økningen skyldes at større eiendommer har blitt delt opp for å få plass til flere hus, eller at flere på hver eiendom har delt på utgiftene med grunnleien. Den senere reduksjonen kan komme av at eierne etter hvert har solgt rettene til grunnleien. Det ble innkrevd grunnleie av sankt Oles grunner så seint som i 1937 – av Bekkegata 2 og Øvre Strandgate 22.
Hvem som eide Sankt Oles grunner før reformasjonen er uvisst, men det har trolig vært et godssamlingen fra middelalderen. Den kan ha tilhørt et prebende knyttet til Olavsstuka i Domkirken eller Olavsklosteret i Stavanger.
Storslalåm under Paralympiske vinterleker 1994

Under Paralympiske vinterleker 1994 ble det konkurrert i storslalåm.
Thanatus formicinus

Utseende

Thanatus formicinus er en langbeint edderkopper. Kroppen er ganske flattrykket og er todelt i en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). De åtte øynene er ganske små.
Artene i denne slekten er ganske like hverandre, samtidig som de kan være fargevariable av utseende. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppenes genitalier, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.

Levevis

Thanatus formicinus er en aktiv jeger og bygger ikke fangstnett, men jakter ute i det fri. Den lever ofte i trær og kan være godt kamuflert når den sitter stille på barken. Den noe flattrykte kroppen gjør at den kan skjule seg under løs bark og lignende. Hunnen spinner en eggsekk av edderkoppsilke, hvor hun legger eggene og selv vokter over dem til de klekkes.
Sonater for fiolin og klaver (Grieg)

Sonater for fiolin og klaver er tre kammermusikkverk Edvard Grieg skrev i 1865, 1867 og 1887.
27. kongelige prøyssiske jägerbataljon

27. kongelige prøyssiske jägerbataljon var en bataljon oppsatt i Tyskland under første verdenskrig med frivillige fra Finland. De finske frivillige var med i den såkalte Jägarrörelsen og hadde reist til Tyskland for å få militær utdanning som et grunnlag for å frigjøre Finland fra Russland.
Finske veteraner fra 27. kongelige prøyssiske jägerbataljon spilte en viktig rolle i kampene under den finske borgerkrigen og under vinterkrigen var mange av de høyere offiserene på finsk side veteraner fra bataljonen.
Leonhard Kaupisch

Karriere

I mars 1898 inntrådte han som fanejunker i Det Schlesiske Fotregiment nr. 6 og i august 1899 ble han utnevnt til løytnant. Årene 1907–1909 gjennomførte han utdannelsen på Krigsakademiet i Lichterfelde og ble deretter utnevnt til overløytnant. 
Fra 1911 gjorde han tjeneste i Den store Generalstab i Berlin. Her var han også tjenestegjørende under første verdenskrig og steg etterhvert i gradene til major. I løpet av krigen ble han dekorert med Jernkorsets to grader samt ridderkorset av den hohenzollernske husorden.
Etter verdenskrigen overgikk han til det nye Riksvern (Reichswehr), og kom i 1923 til 7. Bayerske Artilleriregiment der han ble avdelingssjef. Herfra kom han til artilleriskolen i Jüterbog hvor han i 1927 ble utnevnt til oberst. Han fortsatte sin karriere innenfor artilleriet inntil han i 1932 avgikk fra tjenesten med grad av generalløytnant. 
Den 1. april 1934 inntrådte han i Luftwaffe, der han i desember 1935 ble utnevnt til flyvergeneral. Med utgangen av mars 1938 avgikk han fra Luftwaffe, men allerede i begynnelsen av 1939 inntrådte han igjen i hæren. 
Ved utbruddet av annen verdenskrig var han øverstkommanderende for et armékorps, og i midten av september 1939 ble han militærguvernør i Danzig-Westpreussen.

Operation Weserübung

I slutten av 1939 ble hans stab omdannet til den såkalte Høyere Kommando XXXI. Det var som sjef for denne kommando at han den 9. april 1940 stod i spissen for Operation Weserübung Süd, det vil si besettelsen av Danmark. På dagen for invasjonen oppholdt Kaupisch seg i Flensburg. Han ankom til København den 10. april. Heretter var han inntil 1. juni 1940 øverstkommanderende for de tyske tropper i Danmark. I sin tid i Danmark bodde han på Hotel D'Angleterre, hvor han også hadde sitt hovedkvarter. På grunn av sitt navn fikk han av danskene økenavnet «kopis» (kupiss).

Senere skjebne

Kaupisch ble pr. 1. juni 1940 forsatt til hærens føringsreserve med grad av general av artilleriet. Den 10. april 1942 blev han endelig pensjonert. Han døde den 26. september 1945 i Weimar.
Juliane Louise av Østfrisland

Bakgrunn

Hun var datter av Christian Eberhard av Østfriesland (1665–1708) og Eberhardine Sofie av Oettingen (1666–1700). To år gammel mistet hun moren og ble derfor oppdratt i Blankenburg hos tanten Christine Louise av Oettingen-Oettingen (1671–1747), fyrstinne av Braunschweig-Wolfenbüttel.

Hoffdame i Russland

Da hennes datter Charlotte Christine Sophie (1694–1715) i 1711 giftet seg med den russiske tronfølger Aleksej Petrovitj (1690–1718), fulgte Juliane Louise med til Sankt Petersburg som hoffdame. Her ble hun beskyldt for å legge hindringer i veien for ekteparets samvær. 
Kronprinsessen døde i 1715, 10 dager etter å ha født sønnen Peter (II). I testamentet stod at Juliane Louise blant annet skulle arve kronprinsessens tøy. Juliane Louise ble i Petersburg vinteren over, og ankom til Aurich våren 1716.

Hertuginne

Ikke lenge etter slo hun seg igjen ned hos tanten, hvor hun ble frem til 1721. Samme år giftet hun seg med den avdelte hertug Joachim Frederik av Slesvig-Holsten-Sønderborg-Pløn, tippoldebarn av kong Christian III. Han døde allerede året etter, hvoretter hun nedkom med en dødfødt datter fire måneder senere. 
Enkehertuginnen  slo seg heretter ned på enkesetet Ahrensbøk, hvor hun oppdro sine stedøtre. Her døde hun den 6. februar 1740. Hennes testamentariske arving var  den russiske kronprinsesses lillesøster, enkehertuginne Antoinette Amalie av Braunschweig-Wolffenbüttel (1696–1762).
British Sociological Association

British Sociological Association er en akademisk og profesjonell organisasjon for sosiologer, som ble grunnlagt i 1951. Den utgir tidsskriftene Sociology, Work, Employment and Society og Cultural Sociology (i samarbeid med SAGE Publications).
«Riksvasa»

«Riksvasa»

Hertig Karl av Södermanland bestilte et storskip på tre hundre lester på et verft på Aspö hvor skipsbyggeren Thomas skeppsbyggare begynte arbeidet i året 1596. Det ble sjøsatt i 1598 under navnet «Gideon», som ble levert i 1599 til den svenske marinen som et firemastet seilskip. Størrelsen på gallionen er ikke kjent, men det har blitt gjenvist i moderne illustrasjoner som en todekker som ifølge opplysninger fra 1600 til 1621 hadde mellom 80 og 109 sjømann som fast besetning i tillegg til 250-300 krigsfolk.
En besetning på mellom 330 og 400 mann samt mellom 32 og 50 kanoner gjør skipet som fikk navnet «Vasen» etter Vasaættens våpenskjoldet, til det største krigsskipet i 1610-årene i Sverige. Det ble overgått av «Rikskronan» på 350 lester i 1619. I moderne tid etter oppdagelsen i 1950-årene og «bergningen» i 1964 er skipet bedre kjent som «Riksvasa», for å skille vraket fra et annet vrak som ble berget i 1961, det berømte regalskipet «Vasa» som sank i jomfruturen 1628.
En sjøkrig mellom Danmark-Norge og Sverige fant sted under Kalmarkrigen 1611-1612 som så de to krigsflåter sloss med hverandre, men «Riksvasa» var ikke utrustet for krig, så det noe mindre «Tre Kronor» på 700 tonn ble flaggskipet for svenskene. Etter langvarige reparasjoner ble «Riksvasa» operativt på nytt i 1617 som en del av flottan. Det var blant annet brukt som transportskip for frakt av tropper med deres forsyninger under krigen mot Polen.
I 1623 var Stockholm rammet av pest som tok over 2 000 liv av dage og rykter om at polakkene planlagt en invasjon med egne sjøstyrker var kommet til den svenske hovedstaden. Dermed ble seks krigsskip sendt ut til skjårgården for å bevokte innløpet ved Djurö, blant annet «Riksvasa». I innløpet mellom Djurö og Stavsnäs kom skipet i brann ved ulykke i oktober 1623, og sank på 24 meter dybde. Senere vist det seg at den polske trusselen bare var rykter, men fristaden Danzig ble underlagt en blokade av den svenske marinen.

Bergningen

I 1950-årene ble vraket oppdaget og lokalisert av dykkere utenfor Djurhamn, men samtidig var bergningen av regalskipet «Vasa» i gang, og Riksantikvarieämbetet var lite oppmerksomt mot vrakfunnet som viste seg å være «Riksvasa». Istedenfor å gjennomføre marinarkeologiske undersøkelser med vitenskapelige metoder som kunne kartlegge vraket, ble det besluttet å gi flere sportsdykkere bergingsrettigheter. Dermed gikk verdifulle opplysninger om konstruksjonen, blant annet dimensjonene, tapt.
Sven og Erik Nahlin i 1964 fikk vraket oppbrutt og ødelagt ved å ta opp flere tonn vrakgods under en bergingsoperasjon som ble sterkt kritisert, spesielt etter det var oppdaget at trevirket i skipet og annet vrakgods var solgt som suvenirer. Dette startet arbeidet hos myndighetene om å forhindre slike tragiske begivenheter som kunne karakteres som vrakplyndring, og en ny lov, fornminneslagen som beskytter fortidsminner, ble vedtatt av riksdagen i 1967. Med loven ble alle vrak eldre enn hundre år i Sverige underlagt beskyttelse av myndighetene.
Georg Rosef

NN-fange

Han ble arrestert som NN-fange 8. september 1942 etter å ha vært involvert i motstandsarbeid på Sørlandet. Han var fange på Grini før han ble deportert til Tyskland og var blant annet i konsentrasjonsleirene Sachsenhausen, Natzweiler, Stutthof og Dachau. Under fangetransport rømte han i mars 1945 og klarte å nå de sovjetiske styrkene. Han vendte hjem til Norge sommeren 1945. Han har fungert som tidsvitne for Hvite busser til Auschwitz.

Sekretær i SNF

Rosefs arbeid for SNF startet da han tok over stillingen som formann i DDR-komiteen i SNF etter Leif Eriksen i 1956. Året etter ble dette vervet overtatt av Sigurd Mortensen som beholdt det til sin død i 1975. Rosef ble i mars 1958 valgt til ny organisasjonsekretær etter Thorleif Dyrlund og han hadde denne stillingen inntil en reorganisering fant sted på tidlig 1980-tall. Da han innledet sitt arbeid for DDR-komiteen i 1956 var han stud.jur og hadde tidligere vært sekretær i Kommunistisk Studentlag.
Han var i kraft av sin stilling i Sambandet Norge-Folkedemokratiene i en årrekke en av DDR-regimets viktigste kontakter i Norge. Han hadde også tilknytning til Stasi. Hans aktivitet førte til at han ble overvåket av Politiets sikkerhetstjeneste.
Over verdens tak

Over verdens tak er en reiseskildring fra 1950 skrevet av Wilfred Skrede. Boken er en revidert versjon av en utgave fra 1949: «Veien over verdens tak»
Boken skildrer en reise fra Telemark til Little Norway i Toronto, via Sverige, Finland, Russland, Alma-Ata, Turkmenistan, Hunza, Kashmir, og med båt fra Bombay til New York.
Boken finnes også i engelsk engelsk utgave, «Across the Roof of the World» utgitt i 1954. Utdrag er gjengitt i antologien Reisens magi: lesebok for reiselystne.
Jacob van Eyck

Jonkheer Jacob van Eyck (født rundt 1590; død 26. mars 1657 i Utrecht) var en nederlandsk klokkenist, klokke-ekspert og blokkfløytevirtuos. Van Eyck var en av sin tids mest kjente musikere.

Liv og virke

van Eyck var blind fra fødselen. I 1625 forlot han foreldrehjemmet for å bli klokkenist i domkirka i Utrecht. Seinere hadde han lignende poster ved andre kirker i Utrecht og i byens rådhus. I 1649 fikk han lønnsforhøyelse på den betingelse at han spilte blokkfløyte mens han vandret til sine arbeidsplasser.
Han hadde et utmerket ry i sin samtid, René Descartes berømmet han for hans gode gehør og klokkenister kom til Utrecht for å studere hos ham.
Verket Der Fluyten Lust-hof gjorde ham kjent som blokkfløytist. Den omfangsrike samlingen solostykker for sopranblokkfløyte ble publisert i ulike versjoner og deler i årene 1644, 1646, 1649 og 1654. Nesten alle følger følgende variasjonskjema: først presenteres en enkel versjon, omtrent som en folkesang eller salme, deretter følger gradvist kortere noteverdier til en virtuos versjon avslutter stykket. De fleste stykkene i Fluyten Lust-hof bærer påskriften gebroocken vam J. Jacob van Eyck.
Vaupés (elv)

Elvas løp

Elva Vaupés dannes ved samløpet mellom elvene Itilla og Unilla, vest for byen Calamar i Guaviare (02°03′N 72°53′V). Den renner herfra i øst-sørøstlig retning i et sterkt meanderende løp. Den passerer byen Miraflores og renner inn i departementet Vaupés, hvor elva gjør et par store svinger mot nord og passerer byen Mitú. Øst for Mitú begynner et lengre strykparti. Ved grensa til Brasil løper den sammen med sideelva Querari, som kommer inn fra nord. Elva danner heretter grensa mellom de to landene over en strekning på rundt 180 kilometer, hvor den veksler mellom sterke stryk og roligere partier. Ved byen Iauareté, hvor den mottar sideelva Papuri fra vest, forlater elva grensa og renner inn i Brasil. I de nedre delene er elva, som nå kalles Uaupés, rolig og stilleflyende og er farbar for mindre båter. Den renner forbi byen Taraquá og mottar sideelvene Tiquié og Iauiari. Elva renner heretter langs ekvator før den munner ut i elva Negro rundt 30 kilometer nordvest for São Gabriel da Cachoeira.
Encyclopedia of Life

Formål

Informasjon om en mange biologiske arter finnes allerede i en rekke ulike kildeverkt, og spesielt informasjon innen megafauna. En samling av tilgjengelig data på alle 1,9 million kjente arter er forventet å ta rundt 10 år. Per oktober 2009 hadde EOL 1 500 000 sider, hvorav nær 200 000 har tekst eller bilder fra etablerte kunnskapskilder. Sentralt i prosjektet er kartleggeing og indeksføring av informasjon samlet i andre verker, inkludert ITIS, Catalogue of Life, Fishbase og samlingen fra prosjektet Assembling Tree of Life av NSF, AmphibiaWeb, Mushroom explorer, micro*scope, og så videre. Fokus i første fase vil være eksisterende arter, men siden vil også utdødde arter bli inkludert. Ettersom oppdagelsen av nye arter er forventet å fortsette (nåværende frekvens er ca 20 000 per år), vil EOL vokse kontinuerlig. Gjennom systematisk biologi og molekylærbiologi kan nye veier mot idetifisering finne sted, og frekvensen i oppdagelsen av nye arter vil kunne stige. Spesielt er dette ventet innen mikrobiologi, og da bakterier, arkebakterier og virus.
EOL ønsker å være et verktøy for studenter, forskere og publikum for øvrig, og målet er at sidene skal bli flerspråklige.

Ressurser og partnere

EOL har inngått avtaler med en rekke kilder for informasjon, inkludert Wikipedia, Flickr og (fra september 2012) også den norske Artsdatabanken.
Sergej Uvarov

Kuriosa

Uvarovitt, et svært sjeldent mineral, er oppkalt etter ham
Jonas Bomo

Idrettskarriere

Bomo deltok i svømming under Special Olympics 2019 i Abu Dhabi, der han kom på fjerdeplass på 100 meter fri i klassen M08, med tiden 1:33,38. Han deltok også på 50 meter bryst, men ble der teknisk diskvalifisert.
De frisiske øyer

De frisiske øyer er en øyrekke som strekker seg langs den nederlandske, tyske og danske nordsjøkysten, fra Noorderhaaks i sørvest, til Fanø i nordøst. Mellom øyene og fastlandet ligger Vadehavet. I området for de frisiske øyer finnes også sandbanker og halliger, tidevannsøyer.

Historie

Øygruppens navn kommer av at de fleste øyene (unntatt de danske øyene) har vært bebodd av frisisktalende innbyggere.
Fortsatt snakkes det frisisk på øyene Terschelling, Schiermonnikoog (vestfrisisk), Amrum, Föhr og Sylt (nordfrisisk).
På øya Wangerooge ble det snakket østfrisisk helt frem til 1930-årene.
Inntil på 1300-tallet var disse øyene en del av fastlandet. De frisiske øyene er i stadig endring som følge av naturkreftene. Hovednæringen på øyene er turisme, fiske og landbruk.

Oversikt over øyene

Øygruppen deles gjerne i tre på grunnlag av geografien:

Geestøy

Geest  (norsk også gest) er den nederlandske og nedertyske betegnelsen for et landskap på grusavsetninger.
Sylt, Amrum og Föhr er geestøyer.
Dette betyr at de har bevart i det minste en kjerne av fastlandets opprinnelige landjord.

Marskøy

De resterende nordfrisiske øyene samt Texel er derimot marskøyer.
Det betyr at de består av fruktbare slamavleiringer.
Øyene har m.a.o. ikke bevart noe av den opprinnelige fastlandsjorda.

Hallig

Hallig er det tyske ordet for en liten øy uten dike.
For å være sikret mot stormflo er derfor alle hus bygget på voller (kalt Warft eller Wurt på tysk, nederlandsk wierde, frisisk terp).
Ved stormflo stikker bare disse vollene ut av bølgene (Landunter).
Halligene består også av marsk.

Sandøy

De vest- og østfrisiske øyene er sandøyer.
De består rett og slett av sand som havet har lagt fra seg.
Derfor er de også i stadig bevegelse.

Sandbanke

En sandbanke er definert ved at den ligger under vann ved høyvann.
På grunn av at sand beveges av havstrømningene, kan sandbanker bli til øyer (og motsatt).
For eksempel har Kachelotplate i 2004 endret status fra sandbanke til øy.

Dannelse og geomorfologi

I historisk tid har to stormfloer satt preg på de frisiske øyenes beskaffenhet:
1362 ble området mellom dagens øyer og fastland oversvømt av havet.
1634 forsvant flere Halligen, og en stor øy (Strand) ble delt i tre (Pellworm, Nordstrand og Nordstrandischmoor).
De vest- og østfrisiske øyene og sandbankene formes av vest&#150;øst-strømningen i den sørlige Nordsjøen.
De eroderes m.a.o. fra vestsiden, mens de vokser på østsiden gjennom sandavleiringer på lesiden.
Øyene vandrer derfor østover, spesielt de ubebodde, da disse ikke er sikret mot erosjon.
Sportsklubben Herd

Fotball

I fotball er Herd største breddeklubb i Sunnmøre Fotballkrets med 62 påmeldte lag (2012) og med ca. 500 aktive fotballspillere. 
Herd arrangerer i mars hvert år Mørecup som er en innendørs fotball turnering som går i Sunnmørshallen med ca. 2300 deltagere i aldersgruppen 
6 – 16 år. Herd er kjent for sin spillerutvikling, og innehar noen av landets største talenter, deriblant Vegard Hellebust, Petter Holand, og Arne Sætre Orten. 
Herds hjemmebane for fotball er Amfi Moa Stadion (kunstgress) på Moa i Ålesund.

A-Lag Kvinner

Herd Kvinner Senior A spiller i 2. divisjon, avdeling 6 . For første gang i klubbens historie, rykket laget høsten 2016 opp til 2. divisjon.

A-Lag Menn

Herd Menn Senior A spiller i 2. divisjon, avdeling 4 .
Herds Menn Senior A spilte 2012 i 3. divisjon. De spilte i 2011 i 2. divisjon etter at de vant sin regionale 3. divisjonsavdeling overbevisende og slo deretter Sunndal 8-2 over to kvalifiseringskamper. De rykket imidlertid direkte ned igjen til 3. divisjon etter én sesong.
Monumento a la Revolución

Monumento a la revolución er et monument i Mexico by. Den har form som en stor bue, og befinner seg på Plaza República i Colonia Tabacalera, nær den kjente bulevarden Paseo de la Reforma.
Bygginga av monumentet ble satt i gang av president Porfirio Diaz, og det skulle egentlig bli landets nye parlamentsbygning. Grunnsteinen ble lagt 23. september 1910 av presidenten selv. Grunna opptakta til den meksikanske revolusjonen, var det mangel på arbeidskraft, og bygginga ble avbrutt. Da revolusjonen var slutt bestemte man at den påbegynte bygninga skulle bli et monument over revolusjonen. Man satte i gang å bygge igjen i 1933, og i 1938 sto monumentet ferdig, med sterke innslag av art deco, en stilart som er typisk for den tida. Seinere gjorde man også monumentet til et mausoleum for noen av hovedpersonene fra revolusjonen. I 1986 ble det åpna et revolusjonsmuseum i underetasjen.
Café de Cluny

Café de Cluny var en kjent kafé i Paris på hjørnet Boulevard St Germain og Boulevard St. Michel i Latinerkvarteret. Kaféen ble grunnlagt i 1869.
Mange kjente kunstnere og forfattere som Paul Verlaine, Arthur Rimbaud, Arthur Koestler, Raoul Ponchon, Marguerite Duras, André Malraux,  Jean-Paul Sartre og Simone de Beauvoir var faste gjester. Café de Cluny var Ernest Hemingways favorittkafé.
Om Raoul Ponchon er det skrevet: «Han spiste frokost alle dager i uken på café de Cluny. Han kom tilbake om ettermiddagen for å ta et glass absint.»
Ernest Delahaye malte Verlaine med et glass absint sittende i kaféen i første etasje. 
Møteplassen for disse var i andre etasje som så mer ut som et bibliotek enn en restaurant. Filosofene møttes her hver onsdag og forfatterne på lørdags morgen. I motsetning til på Café Les Deux Magots og Café de Flore lenger ned i gaten kunne de møtes her uten å bli severdighet for turister.
Kaféverten Jean-Marcel Toledo omtalte Café de Cluny som litterær og filosofisk kafë.
Kaféen ble nedlagt i 2010 og erstattet av en pizza-restaurant.
Rhamphorrhina

Utseende

Middelsstore (ca. 25-30 millimeter), fargerike gullbasser. Pronotum er skinnende grønt med hvite kanter, dekkvingene er hvite med svarte lengdestriper. Hannen har to par horn på hodet, det fremre paret mer eller mindre fremoverrettet, det bakre paret er oppoverrettet og krummer innover. Pannen er påfallende forlenget.

Utbredelse

Slekten er utbredt i tropisk Afrika.
Okaritokivi

Beskrivelse

Okaritokivi er en mellomstor kivi, som skiller seg visuelt fra sørbrunkivien (A. australis) gjennom å være gjennomgående mer gråfarget i hodet og i buken. Den kan også ha innslag av hvite flekker i fjeset. Nebbet er dessuten kortere og rosafarget. Fjærdrakten har dessuten mykere fjær enn de andre artene, som har striere fjær..
Fuglen blir omkring 40 cm stor. Hunnen blir større enn hannen og har lengre nebb. Hun veier typisk 1 950–3 570 g, mens hannen gjerne veier omkring 1 575–2 250 g. Hunnens nebb blir cirka 12,5 cm langt, mens hannens blir cirka 9,5 cm.

Status

Arten ble nær utryddet av røyskatt (Mustela erminea), lokale hunder og (voksne individer) påkjørsler langs motorveiene. Som følge av dette har myndighetene begynt å sanke egg for å klekke kyllingene under beskyttelse, for å sette dem ut når de blir store nok til å klare seg mot røyskattene. I 2016 lanserte regjeringen en plan om å utrydde introduserte rovdyr som rotte, røyskatt, fritte, possum og forvillede katter innen 2050. Populasjonen økte fra cirka 160 individer i 1995, til cirka 375 i 2012. I 2015 anslo Kiwis for kiwi (The Kiwi Trust) populasjonen til cirka 500 fugler. Antallet voksne forplantningsdyktige individer ble av BirdLife International anslått til omkring 200–249 i 2016.
Rhomborhina polita

Utseende

En middelsstor (opptil 32 millimeter), avlang, ensfarget mørk gullbasse. Hos denne slekten har ikke hannene noe fremspring i pannen, hodet er flatt og avlangt firkantet.

Utbredelse

Arten lever i Japan.