google/wiki40b huggingface dataset:
Vesle svarte Sambo

Handling

Vesle svarte Sambo forteller en enkel og lett surrealistisk historie om den vesle, svarte gutten Sambo. Han har fått en ny, rød jakke, blå bukser, purpursko og en grønn paraply av mora og faren sin, Svarte Mumbo og Svarte Jumbo. Sambo  møter en etter en fire tigre som han må gi fra seg tingene til. Da tigrene treffer hverandre etterpå, begynner de å krangle, og etter en vill slåsskamp i runddans omkring et tre, ender de som en pøl med smeltet smør. Faren til gutten tar smøret med hjem i en kobberkjele, og mora steiker pannekaker til middag. Til sist spiser familien pannekakene, og «Vesle Svarte Sambo spiste hundreogsekstini, fordi han var så sulten».
Denne fortellinga foregår i et land som kan minne om India, med tigre og ghi, indisk smør, men med karibiske elementer, blant annet i klesdraktene. De opprinnelige figurene hadde indiske ansiktstrekk, men ble i seinere versjoner tegnet som svarte afrikanere i en klisjepreget picaninny-, golliwog- eller blackface-tradisjon, det vil som stereotypiske negerkarikaturer i samtidas hvite populærkultur.

Historikk

Vesle svarte Sambo ble straks en stor suksess i England og året etter enda mer populær i USA. Boka ble oversatt til ei rekke språk og var en internasjonal bestselger i et halvt århundre. Den kom første gang på dansk i 1937, under tittelen Lille sorte Sambo, på norsk 1949, siden i 1963 og 1970, alle ganger utgitt  av Gyldendal, og på japansk i 1953. Boka gjorde imidlertid ordet sambo til et nedsettende kallenavn for svarte i USA, og den ble etter hvert sterkt omstridt på grunn av framstillinga av mørkhudede, noe som ikke minst blir vist i tegningene. Boka ble anklaget for rasisme og er i dag stort sett gått ut av handelen og blitt fjernet fra bibliotekene.

Varianter og etterlikninger

Vesle svarte Sambo har siden førsteutgaven kommet i en mengde utgaver og også inspirert til flere oppfølgere og etterlikninger. Blant annet kom boka med nye illustrasjoner av Fern Bisel Peat i 1932. Også den klassiske barnebokillustratøren Gustaf Tenggren illustrerte flere bøker om Sambo. Helen Bannerman skrev selv The Story of Sambo and the Twins (1936) og tilsvarende historier om andre gutter i The Story of little Black Quibba (1902) og The Story of Little Black Bobtail (1909) samt om svarte jenter i The Story of Little Black Mingo (1901) og The Story of Little Black Quasha (1908). I 1996 ble historien om Sambo utgitt på nytt i USA med en mer politisk korrekt navnevariant som The Story of Little Babaji. Dette er en versjon med nye illustrasjoner av Fred Marcellino der hovedpersonen er lysere, ser mer indisk ut og skal oppleves som mindre rasistisk enn originalen. Boka har også fått flere kommenterende etterfølgere, deriblant Bannermans posthume The story of Little White Squibba (1965, på dansk Historien om lille hvide Rikke) og Dan Schlossers og Jon Ranheimsæthers danske Historien om Lille blege Johnny : frit efter «Lille sorte Sambo» (2005).
Offshore (TV-serie)

Handling

Handlingen i Offshore hadde fokus på to ting, hverdagen til forretningsmenneskene ansatt i oljeselskapet NorWestOil, og livet til de ansatte ved selskapets hovedplattform Huldra ute i Nordsjøen. Fra starten av var det den rike Hroar Torgersen (Finn Schau) som satt ved roret i selskapet, med blant andre den driftige Nina Martens (Helga Mjeldheim) som sin kollega. Hroar var gift med amerikanskfødte Barbara (Kjersti Døvigen), og sammen hadde de barna Susanne(Stine Varvin) og Robert (Christoffer Staib), som av moren ble kalt Susan og Bob. Nina Martens innledet med tiden et forhold til plattformsjefen Torbjørn Lindbekk (Kalle Øby), som var bror av Steinar Lindbekk (Ketil Høegh). Steinar var ansatt på Huldra, i likhet med samboeren Hanne (Guri Johnson). Av de andre ansatte var blant andre Dagny Ulrichsen (Wenche Kvamme), Mette Haug (Mia Gundersen), Ståle Pettersen (Kristoffer Joner), Jonny Mjelde (Frank Krog) og Harald Vestheim (Jarl Goli). I de første sesongene fulgte serien i tillegg familien Berg som bodde på et gårdsbruk nord i landet. Odelsgutten på gården arbeidet på Huldra, men omkom i en ulykke i en av de første episodene. Tilbake satt hans unge kone Charlotte (Vanessa Borgli) med sin nyfødte sønn Ola William (Ulrik Randsborg Lie), og hun fikk store problemer med å imøtekomme svigermoren Aslaugs (Kirsten Hofseth) strenge krav.
A=440

A=440 var et amerikansk popband fra 1980-tallet.
St Mary Axe

St Mary Axe er i gate i City of London. Den går i nordøstlig retning fra Leadenhall Street til Houndsditch. Gata har navn etter kirka St Mary Axe, som ble revet på slutten av 1500-tallet. Kirka var viet den engelske martyren Mary, som etter legenden drog til Tyskland og ble drept sammen med sine 11 000 terner av hunerkongen Attila. Den ene av de tre øksene som skulle være brukt i blodbadet ble seinere oppbevart i kirka.
I dag finner en kirkene St Andrew Undershaft og (i en sidegate) St Helen's i St Mary Axe.
I nr. 14-20 ligger det tidligere hovedkontoret til spedisjonsselskapet Baltic Exchange. Bygningen fra 1903 ble sterkt skadd av en IRA-bombe 10. april 1992.
Den mest kjente bygningen i St Mary Axe er nr. 30, hovedkontoret til forsikringsselskapet Swiss Re, og en av Londons mest spektakulære høyhus. Den er tegna av arkitekten Norman Foster, og sto ferdig i 2003.
Kallenavnet til 30 St Mary Axe er sylteagurken.
Synkronsvømming under Panamerikanske leker 1983

Synkronsvømming under Panamerikanske leker 1983. Synkronsvømming var en av flere sporter som var med i de niende Panamerikanske leker som ble arrangert i Caracas i Venezuela fra 14. til 29. august 1983. Det var sjette gangen som synkronsvømming var med i de panamerikanske leker. Det var tre øvelser, alle kun for damer, solo, duett og lagkonkurranse. USA ble beste nasjon med to gullmedaljer foran Canada med en.
Amritsar (distrikt)

Demografi

Ved folketellingen i 2011 var det 2 490 891 innbyggere i distriktet, mot 3 096 077 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 53,64 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 10,70 % i 2011. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 824 i 2011 mot 792 i 2001.
Monstercat

Historie

I juli 2011 opprettet Mike Darlington og Ari Paunonen, henholdsvis administrerende direktør og daglig leder, Monstercat som en YouTube-kanal. Monstercat fungerte som et medium for deres venner til å dele og fremme deres musikk. Darlington og Paunonen produserte deretter samlealbum for å gi musikerne en metode til å utgi sin musikk og for å minske konkurransepreget dem imellom. Den første sangen på plateselskapet var «Dubstep Killed Rock 'n' Roll» av Ephixa. Monstercats første album var Launch Week, og besto av sju artister: Feint, Halo Nova (i dag Varien), Stephen Walking, Ephixa, Neilio, Arion, og Going Quantum. Nyere album i dag kan ha sanger av opptil 30 artister med et enda større mangfold av musikksjangre.
I desember 2011 signerte Monstercat den amerikanske dansemusikktrioen Krewella fra Chicago i Illinois. «Killin' It» var Krewellas første egne sang som ble utgitt av et plateselskap. Monstercat promoterte Krewella i kampanjer i sosiale medier og ble partner med dansemusikk-kanalen på YouTube for å nå bredere ut. Deres andre sang hos Monstercat var et samarbeid med Pegboard Nerds kalt for «This Is Not The End». Den ble utgitt i september 2013, men ble kun solgt på Krewellas album Get Wet via plateselskapet Columbia Records.
I februar 2014 slo Monstercat seg sammen med dansemusikk-selskapet Electric Family for i samarbeid å produsere et armbånd hvor det meste av inntektene gikk den humanitære organisasjonen Humane Society of Canada. I juni 2014 nådde Monstercat en million solgte plater i USA. Måneden etter, i juli samme år, annonserte selskapet sin første offisielle turne, «The Uncaged Tour». Den besto av følgende artister: Pegboard Nerds, Stephen Walking og Varien, og hvor disse opptrådte var bestemt av fansen. 22 000 fans stemmer resulterte i over 20 datoer som ble satt opp for turneen.
I september 2014 utga Monstercat en miks laget av Didrick som inneholdt 78 av sangene fra plateselskapets historie. I desember samme år var Monstercat blitt den 8. største YouTube-kanalen i Canada, hvilket var innenfor de Topp 250 på verdensbasis. Samme måned lanserte de sin digitale radiostasjon med sendinger som ble strømmet døgnet rundt.
Bosporos-tyskere

Bosporus-tyskere kalles de etnisk tyske og østerrikske som er bosatt i Tyrkia og især i Istanbul, og som tildels stammer fra innvandrede familier fra annen del av 1800-tallet. De ble i 2009 anslått til å være om lag 25 000 personer.

Historie

For det meste er de europeiske utlendinger som gjennom århundrer har bodd i Istanbul, for eksempel italienske handelsfolk, forsvunnet eller skrumpet hen til ubetydelige antall. På 1800-tallet var det også fortsatt en betydelig kristen ikke-tyrkisk befolkning fra nærmere regioner i byen (grekere, armenere – kalt levantinere (Leventi). Disse utenlandske segmenter har satt et preg på Istanbuls nyere bybilde, blant annet med sin jugendstil som det ble bygd i på mange hold i metropolen.
Den første tyske innvandrerbølge til Istanbul kom som håndsverkere og handelsfolk, og senere som rådgivere knyttet til den tyske militærmisjon i Det osmanske rike for å bygge opp og modernisere den osmanske hær. Blant de sist nevnte kan nevnes offiserene Colmar von der Goltz og Otto Liman von Sanders. En kritisk kronikør fra disse år var den tyske journalist Friedrich Schrader, som arbeidet og levde i Istanbul fra 1891 til 1918. I sin bok «Eine Flüchtlingsreise durch die Ukraine» beskriver han de viderverdigheter som vederfor bosporos-tyskerne etter krigsnederlaget i 1918. Nesten alle tyskere og østerrikere ble internert og deportert av de allierte. Blant unntakene kan nevnes dem som var tilknyttet det osmanske hoff, som hoffkapellmester Paul Lange, far til den amerikanske dirigent Hans Lange.
I 1852 ble det første tyske sykehus grunnlagt i Istanbul, i 1868 den tyske Oberrealschule (nå Deutsche Schule Istanbul, Özel Alman Lisesi), og senere İstanbul Lisesi.
Under nasjonalsosialismens tid fant mange landflyktige eller fra Tyskland og Østerrike fordrevne vitenskapsfolk og kunstnere sin tilflukt i Tyrkia. Blant dem kan nevnes billedhuggeren Rudolf Belling, arkitekten Bruno Taut og komponisten Paul Hindemith. Det var om lag 1000 tyskere og østerrikere i gruppen som i 1938 var blitt erklært statsløse, og deres familier.
En tredje bølge kom fra og med 1970-årene, overveiende forretningsfolk tilknyttet tyske selskaper eller deres partnerselskaper i Tyrkia.
Slå tilbake

Slå tilbake er en musikk-EP med Gatas Parlament, utgitt i 1996.
Grunnkretser i Nittedal kommune

Grunnkretser i Nittedal kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Nittedal kommune, Akershus, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Megobaralipton

Utseende

Store (gjerne 35-40 millimeter), avlange, lyst gråbrune trebukker. Oversiden er mer eller mindre tett kledt med lyse skjell. Denne gruppen har hodet noe fremstrakt, tydelig innsnevret bak fasettøynene (med tydelig "hals"). Antennene har et kraftig, sylindrisk, innerste ledd, det andre leddet er lite og knappformet, det tredje leddet svært langt. Pronotum er forholdsvis lite uten tenner langs ytterkanten. Dekkvingene har et par svake, opphøyde lengdekjøler.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sørøst-Asia med flest arter på Borneo.
Rue Pavée

Rue Pavée er ei gate i Paris, i bydelen Le Marais i 3. og 4. arondissement. Den strekker seg fra Rue de Rivoli i nordøstlig retning.
Navnet har den fått fordi den var av de første brulagte («pavée») gatene i Paris. Før hoffet flytta til Versailles, hadde mange aristokrater sine «hòtels» i dette området nær Louvre, og gata fikk brulegning i 1450.
Tidligere lå det berykta fengslet La Force prison i Rue Pavée, bl.a. flittig brukt under den franske revolusjon.
Staatsbibliothek zu Berlin

Staatsbibliothek zu Berlin (statsbiblioteket i Berlin, eller det prøyssiske statsbiblioteket) et tradisjonsrikt bibliotek i Berlin. Det har en bokbeholdning på omkring 10 millioner bind og er dermed det største universalbibliotek i Tyskland og også et av de største i Europa. Det er underlagt Stiftung Preußischer Kulturbesitz.

Historie

Statsbiblioteket i Berlin ble grunnlagt i 1661 som Churfürstliche Bibliothek zu Cölln an der Spree. Fra 1701 til 1918 het det Königliche Bibliothek (det kongelige bibliotek). Etter at Preussen ble republikk i 1918 ble det omdøpt til Preußische Staatsbibliothek. Etter annen verdenskrig havnet biblioteket i DDR, og ble omdøpt til Deutsche Staatsbibliothek. Som motstykke ble de delene av bibliotekets besittelser som befant seg i Vest-Berlin organisert som Staatsbibliothek Preußischer Kulturbesitz. Etter den tyske gjenforeningen ble bibliotekene igjen samlet under navnet Staatsbibliothek zu Berlin under Stiftung Preußischer Kulturbesitz.

Beliggenhet

Statsbiblioteket har to hovedadresser, en på Unter den Linden 8 (52°31′03″N 13°23′28″Ø), og en på Potsdamer Straße 33 (52°30′32″N 13°22′16″Ø) i kulturbyggområdet Kulturforum Berlin. Biblioteket i Potsdamer Straße var location i Wim Wenders film Himmelen over Berlin fra 1987, som oppholdssted for englene.
V.S. Naipaul

Bakgrunn

Han var av hinduisk og vestindisk slekt. Han ble født på Trinidad, da en britisk koloni. Dit var hans besteforeldrene innvandret i 1880-årene fra Britisk India for å bli landbruksarbeidere.
I de første barndomsår levde Naipaul med sin mors familie. Først i en alder av seks år lærte han sin far Seepersad Naipaul (1906–1953) å kjenne. Faren bodde i Port of Spain og arbeidet som journalist ved Trinidad Guardian. Senere lyktes det faren å kjøpe et hus i Port of Spain og dermed ijgen å samle familien. Sin barndomshistorie bearbeidei Naipaul i romanen Et hus til mr. Biswas.
Naipaul ble elev ved Queen's Royal College, en statlig skole på øya.  I 1950 dro Naipaul med et trinidadisk statsstipendium til England og studerte i Oxford. Etter studiet arbeidet han fra midten av 1950-årene først  frilans for det britiske BBC. Kort tid senere begynte han sin virksomhet som fulltidsforfatter.

Forfatter

Naipaul skrev særlig mye om følgene av det britiske koloniveldet. Naipaul skrev både romaner og en form for reiseskildringer som kanskje snarere var samfunnsanalyser. Hans tallrike reiser førte ham blant annet til India, Zaire, Uganda, Iran, Pakistan, Malaysia og Indonesia. Etter hans reise i Iran (som da var kort etter den islamske revolusjon og preget av den) og reiser i andre islamske land tok han for seg islam om dens ekstremistiske strømninger på kritisk vis i boken Among the Believers: An Islamic Journey.
Han ble tildelt Nobelprisen i litteratur for årets 2001 for å ha «forent lydhør fortelling og ubestikkelig iakttakelse i verk som tvinger oss til å se den bortgjemte historiens nærvær».
Naipaul ble kjent for kontroversielle ytringer.
Broren Shiva Naipaul var også forfatter.
I 1989 ble han utnevnt til Knight Bachelor av dronning Elisabeth II av Storbritannia. Han ble dermed medlem av ridderstanden og fikk rett til å føre tiltaleformen sir foran sitt navn.
Tupai

Tupai er en atoll i îles Sous-le-Vent i Selskapsøyene i Fransk Polynesia. Folketellingen i 2012 viste et innbyggertall på to. Tupai tilhører kommunen Bora Bora.
Eurielec Linux

Eurielec Linux er en tidligere Linux-distribusjon som var basert på Red Hat Enterprise Linux. Den ble utviklet av Eurielec, et data- og elektronikkforetak som ble grunnlagt av studenter fra Escuela Técnica Superior de Ingenieros de Telecomunicación i Madrid. Eurielec Linux var den første kastiljansk, og ble lansert i mai 2001. Prosjektet ble avsluttet grunnet mangel på ressurser, og fordi andre kastiljanske versjoner etterhvert hadde oppstått.
Fylkesvei 3412

Fylkesvei 3412 går mellom Hylland og Øyfjell i Vinje kommune. Veien er 13,2 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 854.
Statens medicinsk-etiska råd

Statens medicinsk-etiska råd er et organ som er satt opp av den svenske regjeringen, som følge av en beslutning i 1985, som legger frem meninger om saker knyttet til medisinsk etikk.
Styreleder i rådet er Kjell Asplund.
Paul Claudel

Bakgrunn

Paul Louis Charles Marie Claudel vokste opp i det landlige Picardie som sønn av en fritenkende kataster-embedsmann. Moren, Louise neé Cerveaux, kom fra Champagne og var av en slekt med katolske bønder og prester. Paul Claudel hadde siste del av skoleårene på det parisiske tradisjonsgymnasium Louis-le-Grand.

Karriere

Han debuterte 1882 med L'endormie ('Den sovende'). Under en vesper i Notre-Dame de Paris den 25. desember 1886 gjennomgikk han en religiøs omvendelse og ble en brennende katolikk. Han skrev dramaer og lyrikk preget av religiøs mystikk, og han var influert av symbolismen. Blant hans verk kan fremheves dramaene L'Annonce faite à Marie (1912) og Le Soulier de Satin (1929), som utspiller seg i 1500-tallets Spania, samt lyrikkverket Cinq Grandes Odes (1910).
Før han slo inn på den diplomatiske løpebane, vurderte han alvorlig å tre inn som munk i et benediktinerkloster. Som diplomat var han først som visekonsul postert til New York City i 1895, deretter til Shanghai, Peking, Tientsin, Frankfurt am Main fra 1911 samt Hamburg. Deretter var han fra 1916 minister i Rio de Janeiro, i København fra 1919, i Tokyo fra 1921 og i Washington fra 1926.
Claudel var alltid en kontroversiell forfatter i sin levetid, og er det fortsatt. Hans ivrige katolisisme og hans politiske synspunkter langt ute på høyresiden, gjorde ham upopulær, og gir fortsatt berørsverging i mange sirkler den dag i dag. Selv om han var en konservativ av den gamle skolen, var han åpenbart ikke fascist, og han tok avstand fra antisemittiske uttalelser han kom med sine yngre år. Hans reaksjon på nazistenes antisemittisme var helt utvetydig. Han forfattet et åpent brev til World Jewish Conference og fordømte i 1935 de tyske Nürnberglovene som «avskyelige og stupide». Han var også behjelpelig under krigen til å med å tilrettelegge jføders flukt fra Vichy-Frankrike. Claudel gjorde kjent sitt sinne mot Vichy-regjeringens antijødiske lovgivning, og fikk publisert et brev han sendte til dovedrabbineren Israel Schwartz i 1941 der han uttrykte «den vemmelse, gru og indignasjon som alle anstendige franskmenn og katolikker føler med hensyn til den urett, ødeleggelse og stygge behandling som våre jødiske landsmenn nå er ofre for ... Israel er alltid den eldste sønn av [Guds] løfte, og er i dag den eldste sønn i lidelse». Regjeringen gjennomsøkte deretter hans hus og holdt ham under oppsikt. Hans støtte til Charles de Gaulle og de fire franske styrker toppet seg i de seiersode han viet til de Gaulle da Paris ble befridd i 1944.
Han tvangsinnla sin søster Camille Claudel til et psykiatrisk sykehus i mars 1913. Der ble hun værende de siste 30 årene av sitt liv, og hun fikk besøk av sin bror syv ganger i løpet av disse årene.
Anders Bastiansen

Klubbkarriere

Han startet karrieren i Frisk Asker, og ble Norgesmester med klubben i 2002. Etter syv sesonger dro han for å spille i svensk hockey for de allsvenske klubbene Almtuna IS og IFK Arboga. Den 15. november 2005 debuterte han for Mora IK i den svenske Elitserien da han scoret det siste målet i en 3–1 seier over Timrå IK. Etter tre sesonger i Mora valgte han innen 2008/09-sesongen å gå over til Färjestads BK, hvor han ville spille sammen med landslagskollegene Jonas Holøs, Marius Holtet og senere Ole-Kristian Tollefsen. I sesongen 2008/09 vant han SM-gull i rekke med Emil Kåberg og Eero Somervuori. Sesongen 2010/11 var han igjen med på å vinne SM-gull med Färjestad. For sin innsats i sluttspillet ble Bastiansen kåret til sluttspillets mest verdifulle spiller.
I 2014 signerte han for Graz 99ers i østerrikske Erste Bank Eishockey Liga, og spilte her i én sesong. Den 27. april 2015 signerte han en treårskontrakt med moderklubben Frisk Asker.
Prudhoe Bay (Alaska)

Geografi

Bukta Prudhoe Bay har en diameter på ca 15,5 km. I den østlige delen av bukta ligger tettstedet Prudhoe Bay. I Prudhoe Bay starter oljeledningen Trans-Alaska Pipeline som går til Valdez.

Historie

Prudhoe Bay ble navngitt av John Franklin i 1826. Han oppkalte stedet etter sin venn lord Prudhoe.

Oljefunn

I 1906 fant Ernest Leffingwell olje under en ekspedisjon. Ut ifra Leffingwells studier begynte man å søke etter olje i området. Den 12. mars 1968 oppdaget man Prudhoe Bay-oljefeltet. Utvinningen startet i 1977. I dag er Prudhoe Bay-feltet Nord-Amerikas største.
BAE-næringen

BAE-næringen er en samlebetegnelse for Bygge-, Anleggs- og Eiendomsnæringen og således en utvidelse av begrepet bygge- og anleggsnæringen.
Næringen er Norges største landbaserte næring og tall hentet av Statistisk Sentralbyrå viser at det i 2016 bare innen den utførende delen var over 57 000 bedrifter, 235 000 ansatte og selskapene omsette for over 520 milliarder kroner.
Gu Shunzhang

Liv og virke

Mens han arbeidet ved Nanyang tobakksfabrikk ble Gu Shunzhang aktiv i arbeiderbevegelsen, så i Shanghais fagbevegelse og til slutt i det kinesiske kommunistiske parti. I 1926 ble han sendt til Vladivostok i Sovjetunionen for opplæring i spionasje. Etter hjemkomsten deltok han i tre væpnede opprør i Shanghai. 
I 1927, etter 12. april-hendelsen, ble han aktiv medlem i kommunistenes underjordiske bevegelse sammen med  Zhou Enlai, hadde en rekke verv og ble etterhvert leder for politbyråets sikkerhetstjeneste. Han dro omkring som tryllekunstner, og var blant annet med dette som dekke for sine reiser personlig med på drap av forrædere innen den kommunistiske bevegelse. Han var en av kommunistenes mest fremgangsrike snikmordere.
I 1931 var han sendt ut for å drepe Chiang Kai-shek, men mens han opptrådte i Wuhan den 24. april ble han gjenkjent av Kuomintangs hemmelige politi på grunnlag av et fotografi. Han ble arrestert, og ble etterhvert overtalt til å skifte side til Kuomintang. Hans sideskifte ble kjent for kommunistene på grunn av en godt plassert agent, og i siste liten fikk de bragt i sikkerhet svært mange av dem som de med rette fryktet Gu ville angi. De rakk også å hevne seg på Gu allerede før Kuomintang rakk å slå til i Shanghai, ved å henrette neste hele hans familiemedlemmer drept, sannsynligvis på Zhou Enlais ordre.
På grunnlag av Gus opplysninger ble det ble det likevel oppsport og arrestert eller henrettet mange tusen kommunister i Shanghai i løpet av de neste tre månedene, – tallet er et overslag fra den franske etterretning i Shanghai. Blant dem som ble skutt var kommunistpartiets generalsekretær Xiang Zhongfa.
I årene som fulgte var Gu en effektiv rådgiver for etterretningstjenesten i Nanjing. Han begynte i all hemmelighet å organisere «Det nye kommunistparti», og ble da beordret skutt av Chiang. Henrettelsen fant sted i Suzhou.