Reinhard Gehlen

Bakgrunn

Reinhard Gehlen var født inn i en middelklassefamilie i Erfurt. Faren Walther (1871–1943) hadde tidligere vært major, og i 1908 etablerte han seg som bokhandler og forlagsdirektør  i Breslau hvor den unge Reinhard deretter vokste opp. Moren Katharina von Vaernewyk kom fra Flandern. Reinhard Gehlen var fetter til sosiologen og filosofen Arnold Gehlen.
Han tok sin abitur ved det humanistiske König-Wilhelm-Gymnasium i Breslau i 1920.

Reichswehr

Han gikk 20. april 1920 inn i Reichswehr. I 1926 gikk han på kavaleriskole i Hannover og ble deretter premierløytnant. Han tok stabsutdannelse og fullførte denne i 1935, da han ble utnevnt til kaptein og knyttet til hærens generalstab, selv om denne formelt sett var forbudt etter Versaillestraktaten.
I 1931 giftet han seg med Herta von Seydlitz-Kurzbach.

Før krigsutbrudd

Fra oktober 1933 til juli 1935 stod han til disposisjon for sjefen av hæren, General der Infanterie Kurt von Hammerstein-Equord, og var kommandert til de hemmelige generalstabsopplæringsopplegg. I mai 1935 ble han kommandert til Krigsakademiet.
Fra juli 1935 til juli 1936 var han adjutant for Oberquartiermeister I i Generalstab des Heeres i Reichskriegsministerium i Berlin. I juli 1936 ble han flyttet til I. avdeling og i juli 1937 til 10. avdeling til hærens overkommando. Hans sjef var på den tid generalmajor Erich von Manstein.
Fra november 1938 til august 1939 var han batterisjef (feldhaubitser) i 8./Artillerieregiment 18 i Liegnitz, som ble satt inn da Polen ble angrepet.

Andre verdenskrigs første år

Etter utbruddet av andre verdenskrig ble han i august 1939 første generalstabsoffiser (Erster Generalstabsoffizier - Ia) i 213. Infanterie-Division. Fra oktober 1939 til 1940 var han som gruppeleder ansvarlig for landbefestningene i Hærens generalstab.
Deretter arbeidet han fra juni 1940 som adjutant for sjefen for generalstaben Franz Halder, og deltok fra oktober samme år i operasjonsavdelingens gruppe øst under ledelse av Adolf Heusinger. Han deltok her i planleggingen av Operasjon Barbarossa, det planlagte angrep på Sovjetunionen som så fulgte i juni 1941. Han var særlig involvert i planleggingen av transport og tilførsel av reservestyrker.

Abteilung Fremde Heere Ost

Etter nederlagene på Østfronten, særlig etter slaget om Stalingrad ble det erkjent at det var behov for en ny ledelse av etterretningsarbeidet, og selv om Gehlen verken hadde slik bakgrunn, ikke hadde kjennskap til fremmedspråk, eller særlige kunnskaper om Sovjetunionen, ble han utnevnt til oberstløytnant og satt til å ledet dette arbeidet som leder av Abteilung Fremde Heere Ost (som bedrev militæretterretning mot Sovjetunionen), og erstattet Eberhard Kinzel som leder av avdelingen. I en tidlig fase hadde han også ansvar for arbeidet rettet mot Skandinavia og Sør-Europa.
Reinhard Gehlens avdeling samarbeidet etter Stalingrad en tid med Schutzstaffel (SS) sin Utenlandsetterretning under Walter Schellenberg. De to tjenester ville i 1943 bygge opp en styrke bestående av sovjetiske krigsfanger, overløpere og antikommunister som under general Andrej Andrejevitsj Vlassov skulle gjøre seg gjeldende som kampgruppe til komiteen for frigjøring av Russlands folk. Otto Skorzeny skulle likeså bygge opp en motstandsorganisasjon hinsides frontlinjene. Gehlen forslo på denne tid en «Aktion Werwolf», en motstand med forsyninger gjemt i jorddepoter.
Gehlen var fullstendig klar over manglene på kompetanse innen sin seksjon, og gikk igjennom hærens personellister for å finne personer som hadde språkkunnskaper, geografer, antropologer og jurister, alle som kunne høyne det intellektuelle nivået i seksjonen. Tilstrømningen av unge, velutdannede medarbeidere førte til mer realistiske og kunnskapsrike rapporter til Hitler og ledelsen, men også rapporter som fortalte at krigen vanskelig kunne vinnes.
En bred og fullverdig historisk analyse av Fremde Heere Ost-virksomheten foreligger ennå (2012) ikke.
Gehlens voksende opposisjon til det regime han tjente fikk viktig næring ved hvordan man behandlet russere og andre slavere. Gehlen mente at det ville vært fornuftig å tilrettelegge for den styrke som general Vlassov kunne ha organisert, med 200.000 mann. Men nazistene avviste dette blankt; det dreide seg om slavere, og man hadde på det hold en plan om å sulte ut og etterhvert ente utrydde eller fordrive de slaviske folkegrupper fra det europeiske Russland. Gehlen oppfattet at disse føringene og holdningene fra den engere krets rundt Hitler.
Sommeren 1942 ble han ifølge sine egne memoarer kontaktet av oberstene Henning von Tresckow og Claus von Stauffenberg og sin egen overordnet general Adolf Heusinger for å sikre hans deltakelse i et attentat mot Adolf Hitler. Han rolle i dette skulle være liten, men da 20. juli-attentatet i 1944 viste seg å bli mislykket, ble hans forbindelser med kuppmakerne tilslørt, og han unngikk hevnaksjonene og massehenrettelsene i kjølvannet av attentatet. Men under hele hans tid som etterretningssjef tillot han at konspiratoriske møter og diskusjoner ble avholdt innen hans seksjon, og han var tilstede i Berchtesgaden at de siste planene for 20. juli-attentatet ble avsluttet.

Bundesnachrichendienst

Gehlen-organisasjonen ble offisielt overdratt til Vest-Tysklands regjering under Konrad Adenauer den 1. april 1956. Den ble kjernen i den nyopprettede Bundesnachrichtendienst (BND - Den føderale etterretningstjeneste).  Gehlen ble samtidig utnevnt til BNDs første president, og hadde stillingen i tolv år. CIA, den vesttyske regjeringen og Gehlen-organisasjonen hadde da i flere år jobbet med planene om å overdra organisasjonen til den vesttyske regjeringen som kjernen i en ny offisiell vesttysk etterretningstjeneste.
Gehlen besøkte Norge som en del av samarbeidet med norsk etterretningstjeneste etter krigen.
Han presiderte over strålende fremganger, men også over mislykkede operasjoner, til han i 1968 gikk av i en alder av 66 år. Han ble etterfulgt av Gerhard Wessel.

Fratreden og død

Han fratrådte like dramatisk som han var kommet til makt, skjønt det i og for seg ikke var for tidlig etter tysk pensjonsalder i embedsverket. Flere faktorer lå bak avgangen. Det var avsløringen av at Heinz Felfe, en tidligere SS-løytnant som arbeidet sentralt i BND-hovedkvarteret i Pullach, var sovjetagent; at kansler Adenauer i 1963 hadde utviklet en distanse til Gehlen, men fremfor alt Gehlens stadig svekkede konsentrasjon i lederskapsforpliktelsene. Dette gikk ut over BNDs effektivitet og relevans.
Gehlen gikk i pensjon i 1968, og fikk pensjonsutbetaling på nivå med Ministerialdirektor (et av de aller høyeste embedsmannsnivåer, omtrent sammenlignbart med ekspedisjonssjef). Han fikk angivelig også en pensjon fra CIA. Han døde i 1979, 77 år gammel.