Eurovision Song Contest 1994

Bakgrunn

Etter seieren på hjemmebane med «In Your Eyes» året før, var Irland og RTÉ vertskap for andre året på rad – og femte gang totalt. RTÉ flyttet konkurransen tilbake til hovedstaden Dublin, og til konsertlokalet Point Theatre. Til programledere valgte den irske kringkasteren Cynthia Ní Mhurchú og Gerry Ryan – som begge jobbet som programledere for RTÉ. Finaledatoen ble satt til lørdag 30. april, og dette er siste gang finalen ble holdt så tidlig som i april. Siden 1995 har finalen alltid blitt arrangert i mai. 
En rekke østeuropeiske land hadde meldt seg inn i EBU året i forveien, noe som åpnet for å kunne delta i konkurransen. Hele syv land debuterte dette året:  Estland, Litauen, Polen, Romania, Russland, Slovakia og Ungarn. Den store pågangen gjorde at de fem dårligst plasserte landene fra 1993 måtte stå over konkurransen dette året. I tillegg trakk Luxembourg og Italia seg fra finalen. Italia kom tilbake for ett år i 1997, og holdt seg deretter borte helt frem til 2011. Luxembourg har ikke deltatt i konkurransen siden 1993. 
RTÉ brukte 17 millioner kroner på å produsere konkurransen. Sendingen varte i 2 timer og 45 minutter og ble sendt til 47 land med et potensielt publikum på 300 millioner seere.  
25 land deltok i finalen, noe som var en tangering av rekorden fra året før. Startrekkefølgen ble avgjort ved loddtrekning høsten før. Sverige startet, mens Frankrike avsluttet. Norge fikk startnummer 17. Også dette året fikk plasseringen konsekvenser for deltakelsen året etter. EBU hadde allerede før finalen besluttet at kun 23 land fikk delta i Eurovision Song Contest året etter, noe som innebar at de syv dårligst plasserte landene i 1994 måtte stå over konkurransen året etter.

Sendingen

Finalen åpnet med en kortfilm som illustrerte stjerner som fløt i vann og deretter fyrverkeri og figurer som gikk rundt og danset, syklet og drakk kaffe. Figurene var etterligninger av kjente irske personligheter som James Joyce, Bono, Bob Geldof og Sinéad O'Connor. Etter filmen ble seerne tatt med inn i Point Theatre, der de kjente karikaturene sto på scenen mens de bar flaggene til de europeiske landene. Scenen, som var laget av Paula Farrell, var fire ganger større enn scenen som ble brukt i Millstreet året før. Scenedekoren besto blant annet skyskrapere og en nattehimmel som forandret seg. Ideen var å gi et bilde av hvordan et futuristisk Dublin ville se ut, med elven Liffey som en uforanderlig del av byen. 
Etter en kort introduksjon på irsk, engelsk og fransk, startet presentasjonen av sangene. Postkortfilmene mellom hvert bidrag hadde litteratur, kunst og kultur som tema. Deltakersangene ble akkompagnert av RTÉs konsertorkester, der Noel Kelehan var sjefsdirigent. Unntaket var vertslandet selv, som ikke brukte orkesteret. «Rock 'n' roll» hadde nemlig ikke noe orkesterarrangement, de eneste instrumentene var Charlie McGettigans gitar og Paul Harringtons piano samt stemmene deres. Den stillfarne fremføringen gikk også hjem hos Europas juryer. Det irske bidraget vant en suveren seier med 226 poeng – noe som var ny poengrekord i konkurransen. Åtte land, inkludert Norge, ga vinneren 12 poeng, mens hele 20 land hadde Irland på topp tre.
Andreplassen gikk til debutantlandet Polen, men landet ble truet med diskvalifikasjon. Årsaken var at Polens artist, Edyta Górniak, sang på deler av det polske bidraget på engelsk under generalprøven kvelden før. Dette var også sendingen som de europeiske juryene bedømte bidragene ut fra. Den engelskspråklige fremføringen var imot de daværende reglene, som krevde at deltakerne måtte synge på ett av de offisielle språkene i landet de deltok for. Seks land krevde at Polen skulle diskvalifiseres, men ifølge reglene måtte minst halvparten av deltakerne – i dette tilfellet 13 land – protestere for at klagen skulle tas til følge. 
I andre enden av resultatlisten kom et annet debutantland. Litauen endte helt sist uten et eneste poeng, dette er den verste debuten til et land siden Portugal debuterte med null poeng i 1964. 
Størst jubel fikk imidlertid Bosnia-Hercegovina, som på denne tiden var herjet av krig. De bosniske deltakerne Alma og Dejan hadde på dramatisk vis klart å ta seg ut av Bosnia-Hercegovina for å kunne stille i konkurransen. Under direktesendingen ble det bosniske bidraget møtt av øredøvende jubel og applaus fra publikum. Applausen var så langvarig og kraftig at Dejan ikke hørte at orkestret hadde begynt å spille. Også da den bosniske juryen ble kalt opp under avstemningen, var applausen så øredøvende at programlederne måtte be poengoppleser Diana Grković-Foretić lese opp stemmene forfra igjen. Noe lignende skjedde også under konkurransen i 1995. Det bosniske bidraget endte som nummer 15 av 25.

Norges bidrag

Det norske bidraget var «Duett», fremført av Elisabeth Andreasson og Jan Werner Danielsen. Sangen er skrevet av Rolf Løvland og Hans Olav Mørk, og den vant en overlegen seier i den norske finalen i mars 1994. 
Utdypende artikkel: Melodi Grand Prix 1994
I Dublin var «Duett» det 17. bidraget på scenen, og Pete Knutsen dirigerte for Norge. For første gang kommenterte Jostein Pedersen sendingen for NRK. Han skulle etter hvert gjøre seg svært bemerket for sine tørrvittige og sarkastiske kommentarer – særlig rettet mot Sverige. Pedersen kommenterte også finalene i 1996–2006. NRKs mangeårige underholdningsarbeider, Sverre Christophersen leste den norske juryens stemmer via satellitt fra Oslo. Det norske bidraget fikk til sammen 76 poeng og endte på en sjetteplass. 1 424 000 seere fulgte finalen på NRK Fjernsynet.

Pausenummeret tok oppmerksomheten

Selv med 25 deltakerlåter ble det pausenummeret som fikk aller mest oppmerksomhet etter finalen. Pausenummeret var Riverdance, et syv minutter langt dansenummer som tok for seg tradisjonell irsk musikk og dans. Dette var Riverdances verdenspremiere, og det ble frontet av de irske dansemesterne Jean Butler og Michael Flatley, mens Bill Whelan hadde skrevet musikken. Kort tid etter finalen gjorde produksjons-ekteparet John McColgan og Moya Doherty nummeret om til en helaftens oppsetning, med premiere i Dublin 9. februar 1995. Riverdance fikk raskt suksess, og siden 1995 har showet blitt satt opp på nærmere 500 arenaer over hele verden. Over 25 millioner mennesker har besøkt showet, noe som gjør Riverdance til en av de mest suksessrike danseoppsetningene noen gang.

Avstemningen

Hvert land hadde en jury med 16 medlemmer mellom 16 og 60 år som bedømte de andre landenes sanger med poeng fra 1 til 5. Deretter summerte jurysekretæren sammen stemmene. Sangen som fikk flest jurystemmer, ble tildelt 12 poeng fra den nasjonale juryen. Andreplassen fikk 10, tredjeplassen 8, fjerdeplassen 7 og så videre ned til tiendeplassen som fikk 1 poeng. Altså ga hver jury 12, 10 og 8–1 poeng til sine ti favorittsanger. Det var ikke lov å stemme på bidraget fra sitt eget land. Oppsynsmann for avstemningen var Christian Clausen fra EBU.   
Hvert land hadde en representant som leste opp juryens poeng via satellitt på direkten under avstemningen. Dette var første gang poengene ble formidlet via satellitt, og seerne kunne dermed for første gang se poengoppleserne på skjermen.   
Ungarn tok ledelsen fra start etter å ha fått 12 poeng fra de tre første juryene og lå langt foran alle de andre etter at de seks første juryene hadde avgitt sine stemmer. Irland kom imidlertid raskt oppover listen, og tok etter hvert en klar ledelse. Til slutt endte det irske bidraget opp med 226 – 60 poeng mer enn Polen som endte på andreplass. Tyskland ble nummer tre, mens Ungarn til slutt endte på fjerdeplass. Norge kom på en sjetteplass.