Pesten i 1710–1713

Stockholm

Etter muntlige fortellinger kom pesten til Stockholm i juni 1710 da et skip fra Livland i Baltikum kom til Dalarö i Stockholms skjærgård. Det ble satt i karantene for de neste femti dagene som tiltak mot spredelse av dødelige sykdommer. Men skipperen ombord brøt karantebestemmelsene og rodde i land og tok inn på en kro. Der døde han kort tid etter. Sykdommen spredte seg raskt til resten av storbyen. Pesten hadde allerede kommet til sørlige Sverige, men Stockholm var til da spart.
Høsten 1710 var den dødeligste høst i Stockholms historie, hvor over 20 000 blir tatt av dage på fire til fem måneder. Dette etter at de første tegnene på et vidtrekkende epidemi hadde vist seg fra juli til august på Ladugårdslandet i nordlige utkant av Stockholm. De presise opptegnelser, som dessuten utelukket store mørketall siden mange hadde lagt ut på flukt, eller blitt begravet uten å tas med i registreringene, viste 17 887 dødsfall. De fleste historikerne mener at 23 000 døde er mest sannsynlig; noe som var opptil halvparten av storbyens befolkning.

Sørlige Sverige

Pesten kom først til sørlige Sverige i 1709 eller 1710 gjennom krigsfanger som var overført til Karlskrona, som var den svenske flåtens viktigste flåtebase. Samtidig herjet en tyfusepidemi i både den svenske og den danske flåten slik at begge epidemier gled inn i hverandre. Det forvansket arbeidet med å kartlegge spredelsens omfang som hastighet i sørlige Skåne som var invadert av danskene i november 1709. Tyfus var ansett som «feltsykdom» som rammet spesielt den danske hæren hardt i vinteren 1709 til 1710. Denne spredde seg til den dansk-norske orlogsflåten hvor nordmenn rekruttert i nord spesielt var utsatt for sykdommer. Bare i året 1710 var 2 900 matroser syke, en meget stor andel av mannskapslisten for hele flåten som dessuten var påvirket av dårlig råd omkring proviant og ly. Men det var ingenting mot det som skulle rammet den svenske flåten i Karlskrona.
I Karlskrona omkom over 6 000, en vesentlig del var matroser og andre sjømenn i flåten som i de seneste år var så svekket at man skulle oppvist tilbakehold i flere sammenstøt med fiendtlige flåtestyrker. Og det var ikke slutten på ulykkene fordi i oktober 1712 under ett år etter pesten hadde herjet var 3 723 syke og 728 døde av 11 030 på de svenske mannskapslistene av en andre sykdom. Pesten hadde hjemsøkte Blekinge og Karlskrona i to år.
Av alle landsdeler i Sverige var kanskje Skåne hardest rammet etter de fleste beskrivelser som dessuten dokumenterte at to tredjedeler av kystbefolkningen sør og nord for Helsingborg hadde omkommet. Malmö mistet halvparten av sin befolkning med over tusen døde. Med tyfus i tillegg ment det at sivilbefolkningen var dobbelt rammet og dermed kan de verste innhugginger i årene 1710-1713 ha hendt der.

Sverige

Under den store nordiske krig opplevde den svenske befolkningen en demografisk redusering uten sidestykke med «minst» 158 000 døde som var forårsaket av krigen som hadde stimulert fram spredelsen av pesten og av disse var cirka 100 000 anslått å ha omkommet av pesten som hadde spredt seg slik at bare Båhuslen, Dalsland og Värmland var spart.
Staten klarte ikke å sperre inn de pestrammede katastrofeområder, og flyktningstrømmer fra Stockholm var delvis ukontrollert, så spredelsen skulle nå fram til alle provinser med unntak av nordvestlige del vendt mot Norge som selv var ikke attraktivt å flykte mot. Byene Norrköping i Östergötland og Jönköping mellom Västergötland og Småland var hardt rammet med store dødstall. Norrköping mistet 2 500 mens Jönköping mister 1 000. Byene opplevde de verste enkeltstap, men på landsbygda spesielt i Västergötland og Östergötland var mennesketapet enormt.

Kongens by

København som kalles kongens by fordi byen er kongens eie i eldre tid, blir også rammet av pesten. Hvordan den kom til den viktige storbyen som dessuten tjener som et viktig knutepunkt for østersjøhandelen er trukket i tvil for muntlige fortelling ment det var en smittet silkevever som hadde kommet dit i etteråret 1710 fra Stockholm. Andre vil at det skulle være svenske soldater tatt til fange på Skåne i 1710 som var overført til Helsingør som dessuten tjene som pleiested for de mange sårede etter slaget ved Helsingborg i mars 1710.
Tyfusepidemien som hadde herjet i forveien tilsløret den gradvise spredningen av pest som var hendt langs Øresund fra Helsingør i nord til Køge i sør og bevismateriale pekt klart på den danske orlogsflåten som spredningens kilde i året 1711 som innkvartert deres menn på disse steder som var hardeste rammet av pesten i Danmark.
Først under sommeren 1711 måtte myndighetene innser at pesten var kommet fram til København tross alle tiltaker som var innført etter det var konstatert at pesten hadde nådde Helsingør i 1710. I mars 1710 blir det opprettholdt karantenestasjoner og bevegelsesfriheten langs Øresund blir innskrenket, ved mai blir Helsingør og omegn fysisk avsperret med store styrker som fikk ordre om å skyte for å drepe mot rømlinger fra byen.
Likevel nådde pesten København som på få måneder var så hardt rammet at hele bydeler var uttømt, ved september var 1 900 døde begravet på bare en uke. Tiltakene blir enda mer strengere og nå var hele byen avskåret fra resten av Sjælland. På sitt verste døde mellom 2 000 og 3 000 hver uke. Ved oktober kunne man konstater at epidemien blir mindre intensivt, kanskje fordi orlogsflåten som helhet var holdt vekk fra utbrytningssteder slik at pesten fikk «brent seg ut» i løpet av høsten 1711.
Ved november 1711 var pesten over, men det skulle går flere måneder før faren var overstått, da var 23 000 eller 40 % av befolkningen omkommet. Holmens menighet som dessuten omfattet et meget stort norsk folkemengde med opphav i orlogsflåten hadde opplevde et tap på 7 580 døde, 3 400 flere enn det var født. Over femti tusener i byen og på nordlige Sjælland hadde flyktet vekk for å kom i behagelig avstand fra katastrofeområdene.

Danmark

Tilsammen cirka 36 000 til 40 000 er antatt omkommet av pesten i årene 1710 til 1712, hele den danske kysten av Øresund var hardt rammet med unntak av få intakte områder. Helsingør mistet 5 000 eller over en tredjedel av befolkningen, Amager sør for København mistet 1 200 som døde av pesten fra juli 1711 eller en tredjedel.

Øyenvitneren

Matrosen Niels Danielsen Trosner som dessuten etterlatt seg en dagbok som var en viktig historisk ledetråd for innsikt i det daglige livet i begynnelsen av 1700-tallet og det militære livet om bord på de dansk-norske krigsskipene, var en levende øyenvitne av tragedien i 1711.
«Rett som han gikk på gaten frisk og før, ble han hastig syk, falt ned på gaten og døde med ens.» Disse ordene var ført med skrivepenn på hans nå berømte dagbok om en hendelse i København omkring en matros ved den 23. juni 1711 akkurat da myndighetene innså at pesten var kommet til Kongens by. Trosner fra sjøsiden var levende opptatt av begivenhetene i København og skildre deretter sine inntrykker med en ganske god observasjonsevne. Han omtalte massedøden i Nyboder som var et hyppige besøkt havnestrøk av sjømenn den gang.
På dagboken hadde Trosner skildret tegninger etter faktiske hendelser og på et av disse tegninger gjengitt på boksidene skildret han ungjenter som går og røyke tobakk så de skulle ikke dø av pesten. Han også omtalte en tilfelle der skipets sjaluppen med folk ombord i august vendt tilbake etter å ha vært i land. Disse på sjaluppen fikk ikke lov å kom seg på skipet før det var røket med kruttrøyk i troen på at smitten i luften skulle drives vekk. «Røkes med løpe krutt» var utspringt av overtro og manglende medisinske erfaring den gang.
Han også hadde fått med seg rykter om at det var foretatt menneskeofringer. Fire mennesker etter ryktene skulle ha blitt begravet levende som et slags offer for å stoppet pesten. Slike rykter hadde oppstått helt inn i nyere tid i Norden under og etter store naturkatastrofer og selv hvis usant, var et bevis på en livtrøtthet og en desperasjon hos de gjenværende som skulle falle sammen i apati eller går amok for å leve livet ut uten hemninger. Kriminalitet og usunn livførsel blir vanlig. Da pesten var over, måtte myndighetene innser at meget mange boliger og leiligheter var utplyndret.

Norge

Pesten nådde ikke Norge av en rekke årsaker, den viktigste kanskje var at kongen hadde etter felttoget inn i Båhuslen i 1711 besluttet å innstille de norske aktivitetene i Elleveårskrigen for fire år framover. Dermed kom ikke infiserte svenske soldater nordover og orlogsflåten var i en så bedrøvelig tilstand at pesten ikke rakk å kom seg nordover før den rammede var satt på karantene.
De norske myndighetene som måtte slite med en rekke mindre epidemier fra før med de mer vanligere sykdommer som tyfus f.eks, utsendt meget harde ordrer om å skyte etter svensker som skulle krysser grensen over til Norge. Men det reddet ikke Norge fra andre sykdommer som i Trøndelag i 1718 da den svenske karolinerhæren tok med seg meslinger og kopper til Trondheim og tilbake. Tusener skulle ha omkommet i 1719 til 1720.