Søre Harildstad

Søre Harildstad (eller Harildstad, søre) (gnr 183, bnr 4) er en gård i Nedre Heidal i Sel kommune. Gården er tildelt Norsk Kulturarvs kvalitetsmerke Olavsrosa. Hele gårdsanlegget på Søre Harildstad ble fredet i 1923. Om sommeren er det omvisning i de gamle bygningene, og det tilbys overnatting og servering, etter avtale. Gården ligger på en brink omtrent halvveis oppe i den sørvestvendte lia i Heidal, der de aller fleste av de gamle gårdene i bygda ligger.

Gårdsnavnet

På 8–900-tallet ble det skilt ut flere gårder fra den store ættegården Myklabolstad, nå Bjølstad, i Heidal. En av dem var Haraldsstaðir – Harald sin gard. Det finnes i dag to Harildstad-gårder; nabogårdene Nørdre og Søre Harildstad. Det første ordet i gårdsnavnene er en forklaring på hvilken av gårdene det er snakk om; den som ligger lengst nord hhv lengst sør av de to. 
Selve gårdsnavnet består av to deler, førsteleddet Harild, avledet av mannsnavnet Harald – og sisteleddet -stad. Betydningen av «stad» i denne sammenhengen har vært tolket ulikt. De fleste navneforskerne mener i dag at det rett og slett betyr «sted»; «grunn der bustad ligg, eller kan ligge». 
I Norske Gaardnavne lister Rygh opp ulike skrivemåter av gårdsnavnet, fra 1336 og fremover. Skrivemåten er ulik fra gang til gang. Dette er rimelig, ettersom det ikke var faste rettskrivningsregler på norsk før på slutten av det 19./begynnelsen av det 20. århundre. Til tross for ulike skrivemåter, er den siste A-en i Harald beholdt i dokumentene fra 13- og 1400-tallet. Senere er den gått over til å bli en E og til slutt I, som i «Harrildstad» fra 1668 og endelig «Harildstad» i 1723. 
Harildstad er nevnt flere ganger i dokumenter i Diplomatarium Norvegicum; første gang i et pergamentdokument fra 1336. Der er skrivemåten «a Haraldzstaudum» (=På Haraldstad).

Historie

Harildstad er en middelaldergård, men det er funnet spor etter mennesker fra lenge før dagens gård ble anlagt. For endel år siden ble det funnet en pilespiss fra vikingtiden, og det er funnet en fangstgrop som antas å være fra en gang mellom jernalder og middelalder.
Det har trolig vært bosetning her siden 1300-tallet. Harildstad ble opprinnelig fradelt Bjølstad som én gård, men allerede i senmiddelalderen var den delt i to. Et skinnbrev fra 1449 omtaler søre Harildstad spesielt, i forbindelse med at Sigurd Thorsteinssønn sikret seg sin søsterlodd i gården.
De gamle matriklene viser at det har vært oppgangssag på Harildstad.
Gården har vært i flere slekter gjennom årene. I 1870 ble den solgt til Torger Tårud fra Nord-Fron, og det er hans etterkommere som eier gården nå. Jorda har vært forpaktet bort til nabogårder (først Krukhaug, så Knutrud) siden 1980.

Tunform og bygninger

Søre Harildstad var opprinnelig en gård med klar todeling av tunet: Inntun, eller «tomgard», der våningshus og stabbur sto – og uttun, eller «nauttun», der låve, fjøs, stall og bygninger for andre dyr sto. Da Morgenstierne tegnet opp gården i 1899 var det 14 hus på gården, pluss tydelige tufter etter et geithus og en vedskåle. 
Gården ble fredet allerede i 1923. Ifølge Gjones oppmålingstegning sto fortsatt de samme bygningene som på Morgenstiernes tegning: seks bygninger rundt inntunet og seks rundt uttunet. I tillegg fantes et eldhus og ei smie, som av brannsikkerhetshensyn lå litt unna tunene. 
I dag er antallet bygninger redusert til fem rundt inntunet, og bare den gamle stallen står igjen der uttunet var. Bygningen som i 1899 er kalt «eldhus», har nok senere endret bruk, for den er nå kalt «karstu».
De gamle bygningene som står på gården i dag, er alle fra slutten av 1700-tallet. Alle er lafta trebygninger med torvtak. Engen har beskrevet bygningenes grunnform og andre bygningsmessige forhold i Freda hus og gardstun i Gudbrandsdalen.