Herodes den store

Familie

Herodes var andre sønn av Antipatros fra Idumea (latin: Antipater), og Kypros, en nabateer. Antipater var en embetsmann av høy rang under etnark (stattholder) Johannes Hyrcanus II. Herodes hadde tre brødre, Fasael, Josef og Feroras, og en søster, Salome. Herodes hadde i løpet av sin levetid ti koner og fikk minst femten barn. Mange personer i familien giftet seg med sine slektninger, noe som gjør at det er svært kompliserte familieforhold i det dynastiet han grunnla. 
Romerne gjorde senere Herodes' sønn Herodes Arkhelaos til etnark (stammeleder) av Judea, Samaria og Idumea (Bibelens Edom) fra år 4 f.Kr. og til 6 e.Kr., referert tidvis til som tetrarkiet Judea. Herodes' andre sønn, Herodes Antipas, var tetrark (fjerdingsfyrste) av Galilea fra 4 f.Kr. og til 39 e.Kr. En tredje sønn, Herodes Filippo, ble tetrark over området øst for Jordanelven. Arkhelaos ble bedømt som udugelig av den romerske keiser Augustus, som deretter satte Samaria, selve Judea og Idumea sammen til en romersk provins kalt Iudaea under ledelse av en prefekt fram til 41.

Biografi

Herodes ble født en gang rundt 73-74 f.Kr. i sør (Idumea var den region som lå lengst sør). 
Herodes var en praktiserende jøde da edomittene (idumeerne) og mange nabateere hadde konvertert til jødedommen av hasmoneerne (også kalt for makkabeerne). Som en lojal støttespiller av Hyrcanus II utnevnte Antipatros sin sønn Herodes som guvernør av Galilea da han var 25 år gammel, og hans eldre bror Fasael (eller Fasaelos) til guvernør av Jerusalem. Han hadde Romas støtte, men hans omfattende brutalitet ble fordømt av Sanhedrinet, storrådet, det jødiske folkets øverste politiske og religiøse organ i gresk-romersk tid. Herodes hadde fått ryddet noen røvere av veien. De ble henrettet. Da saken ble klaget noen saken inn for sanhedrinet ble det hevdet at de var blitt straffet uten noen rettferdig saksbehandling. Herodes stilte opp med livvakt da han stod for sanhedrinet. De ble sett på som en stor fornærmelse, ettersom han som proselytt ble ansett for å være ansvarlig overfor rådet.
I år 43 f.Kr. i kjølvannet av det kaos som oppsto etter at Antipatros tilbød finansiell støtte til de romerske stormennene som myrdet Julius Cæsar, ble han forgiftet. Herodes, støttet av en romersk hær, fikk henrettet sin fars morder og overtok embetet. Etter slaget ved Filippi, det siste og avgjørende slaget i krigen under det andre triumvirat, overbeviste han Marcus Antonius og Octavian at hans far hadde blitt tvunget til å hjelpe Cæsars mordere. Etter at Marcus Antonius marsjerte inn i Asia ble Herodes gjort til tetrark av Galilea av romerne.
To år senere tok Antigonos Mattathias, nevø av Hyrcanus II, tronen fra sin onkel ved hjelp av partierne. I år 40 f.Kr. ble de østlige delene av Romerriket invadert av Partia. Herodes flyktet til Roma for å be romerne om å gjeninnsette ham på tronen. Det romerske senatet utnevnte ham til «jødenes konge». Josefus plasserer dette i året til konsulembetet til Calvinus og Pollio (40 f.Kr.), men den greske historikeren Appian av Alexandria tidfester det til år 39 f.Kr. Herodes seilte tilbake til Judea for å vinne kongedømmet fra Antigonus og på samme tid giftet han seg med en niese av Antigonus, en tenåring ved navn Mariamne (kalt for Mariamne I for å skille henne fra andre med samme navn) i et forsøk på å sikre seg et krav på tronen og skaffe seg gunst og velvilje hos jødene. Imidlertid hadde Herodes en hustru fra før, Doris, og en sønn på tre år kalt Antipatros. Han valgte da å forvise Doris og sønnen.
Tre år senere erobret Herodes og romerne endelig Jerusalem og fikk henrettet Antigonus. Herodes tok på seg rollen som enehersker av Judea og tok tittelen basileus (fra gresk Βασιλευς, «konge»), begynte Herodes-dynastiet og avsluttet hasmoneernes slektslinje. Josefus rapporterer at dette var året til konsulembetet til Agrippa og Gallus, år 37 f.Kr., men sier også at det var nøyaktig 27 år etter at Jerusalem falt for Pompeius, hvilket vil indikere år 36 f.Kr. (Dio Cassius rapporterte at i år 37 «oppnådde romerne ingenting verd å merke seg» i området.) Ifølge Josefus styrte han i 37 år, hvorav 34 år etter at Jerusalem ble erobret.
Selv om Herodes' familie hadde konvertert til jødedommen, ble hans religiøse overbevisning trukket i tvil av en del i det jødiske samfunnet. Da Johannes Hyrkanos erobret regionen Idumaea (Edom i den hebraiske Bibelen) i 140-130 f.Kr. krevde han at alle edomitter skulle adlyde jødisk lov eller bli forvist; de fleste edomitter konverterte således til jødedommen, hvilket betydde at de måtte bli omskåret. Selv om kong Herodes offentlig identifiserte seg selv som en jøde og ble betraktet som det av endel, ble hans offentlige identitet som jøde undergravd av den dekadente livsstilen til hans familie, noe ble møtt med mistro hos troende jøder.
Herodes henrettet senere flere medlemmer av sin egen familie, inkludert hans hustru Mariamne i år 29 f.Kr., men han sørget i flere måneder over tapet.

Arkitektoniske landevinninger

Herodes mest berømte og ambisiøse prosjekt var utvidelsen av det andre tempelet i Jerusalem.
I det 18. år av hans styre (20-19 f.Kr.) fikk Herodes ombygd tempelet på «en mer storslått måte». Selv om arbeidet på de ytre bygningene og forgården fortsatte i ytterligere åtti år, ble det nye tempelet ferdiggjort i løpet av et og et halvt år. For å overholde den religiøse loven ansatte Herodes 1000 prester som murere og snekkere i ombyggingen. Det ferdige tempelet, som ble ødelagt i år 70 e.Kr., er tidvis referert til som Herodes' tempel. I dag er kun fire murer som står igjen, inkludert Klagemuren i vest. Disse murene skapte en flat plattform (Tempelhøyden) som tempelet ble bygget på. 
En del av de andre utførelser som Herodes oppnådde er utviklingen av vanntilførsel til Jerusalem, bygging av festningene Masada og Herodium, og grunnleggelsen av nye byer som Caesarea Maritima og inngjerdingen av Makpela-hulen (patriarkenes grotte) og Mamre i Hebron, opprinnelig en kanaanittisk kultsted, som fikk en mur på mer enn 5 meter i diameter som var 2 meter tykk og omkranset et område som var 60 meter bredt og 83 meter langt. Sammen med Kleopatra hadde han monopol på utvinningen av asfalt fra Dødehavet, noe som var benyttet i byggingen av skip. Han leide kobbergruver på Kypros fra den romerske keiser.

Herodes' død

Siden boken til den tyske teologen Emil Schürer i 1896, har de fleste bibelforskere vært enige om at Herodes døde i slutten av mars eller tidlig i april år 4 f.Kr.
Ytterligere bevis er gitt ved det faktum at hans sønner, som delte hans kongedømme, daterer deres styre fra 4 f.Kr. og Herodes Arkhelaos utøvde tilsynelatende også kongelig autoritet mens Herodes fortsatt levde. Josefus hevder at Herodes Filippos død skjedde etter et styre på 37 år i det 20. år til keiser Tiberius, hvilket er år 34 e.Kr.
Josefus forteller at Herodes døde etter måneformørkelse. Han gir en redegjørelse av hendelser mellom denne formørkelsen og Herodes' død, og mellom hans død og påskefesten. En delvis formørkelse skjedde den 13. mars 4 f.Kr., rundt 29 dager før påskefesten, og denne formørkelsen er vanligvis forstått som den som Josefus' refererte til. Det skjedde dog 3 andre fullstendige måneformørkelser på denne tiden, og det er 2 stykker i år 5 f.Kr. og en i år 1 f.Kr.
Josefus skrev at Herodes siste sykdom – tidvis kalt for «Herodes' onde» – var pinefull. Fra Josefus' beskrivelser har en del medisinske eksperter foreslått at Herodes hadde en form for kronisk leversykdom forverret av Fourniers koldbrann. Moderne forskere er enig om at han synes å ha hatt en lidelse gjennom hele sitt liv som var knyttet til depresjon og paranoia, men de rapporter om synlige ormer og forråtnelse i hans siste dager kan sannsynligvis ha vært skabb; sykdommen kan vært årsaken til både hans død og hans psykiatriske symptomer. Lignende symptomer er knyttet til døden for hans barnebarn Herodes Agrippa I i år 44 e.Kr.
Josefus hevdet også at Herodes var så bekymret over at ingen ville sørge over hans død at han kommanderte en stor gruppe av framstående menn til å komme til Jeriko og beordret at de skulle bli drept på samme tid som han døde slik at den sorg han ønsket ville skje. Til all lykke for disse mennene utførte hans sønn Herodes Arkhelaos og hans søster Salome ikke hans siste ønske.
Etter Herodes' død ble hans kongedømme delt mellom tre av hans sønn av keiser Augustus. Keiseren «utpekte Arkhelaos, ikke for å bli konge over hele landet, men etnark eller en halve av hva som hadde vært underlagt Herodes, og lovte å gi ham kongelig verdighet deretter om han styrte sin del rettskaffent. Men for den andre halvparten lot han dele i to deler, og da det til de to andre sønnene til Herodes, til Herodes Filippo og Herodes Antipas, at Herodes Antipas som hadde stridt med Arkhelaos for hele kongedømmet. Perea og Galilea betalte skatt til ham, noe som årlig kom på to hundre talenter, mens Batanaea med Trachonitis, foruten også Hauran, med en bestemt del av hva som ble kalt for Huset Lenodorus, betalte skatt bestående av et hundre talenter til Filippo; men Idumea og Judea, og landet Samaria betalte skatt til Arkhelaos». Arkhelaos ble etnark for tetrarkiet Judea, Antipas ble etnark for Galilea og Pereen, og Filippo ble etnark for områdene øst for Jordanelven.

Referanser i Bibelen

Herodes opptrer i Evangeliet etter Matteus, kapittel 2, som beskriver en hendelse kjent som «Barnemordet i Betlehem».
I henhold til denne fortellingen besøkte noen vismenn fra Østen Herodes i Jerusalem kort tid etter Jesu fødsel og spurte «Hvor er jødenes konge som nå er født?» De hadde sett hans stjerne på himmelen og ønsket å hylle ham. Herodes, som hadde tittelen jødenes konge ble svært urolig av muligheten av en tronraner. Herodes samlet overprestene og de skriftlærde og spurte dem hvor «den salvede» (Messias, gresk Ο Χριστός, ho christos) ville bli født. De svarte Betlehem ved å sitere Mikas bok 5:2. Herodes sendte da vismennene til Betlehem og beordret dem om å søke etter barnet og etter at de hadde funnet ham, «for at også jeg kan komme og hylle det.» Men etter at vismennene hadde funnet Jesus ble de advart i en drøm om at Herodes hadde til hensikt å få Jesus drept. Også Josef fikk en drøm og med sin familie flyktet han til Egypt med Jesusbarnet. Da Herodes forsto at han hadde blitt lurt av vismennene ble han rasende. Han beordret at alle guttebarn på to år og yngre i Betlehem og omegn skulle drepes. Josef og hans familie ble i Egypt inntil Herodes var død, og de flyttet da til Nasaret i Galilea for å unngå å leve under Herodes' sønn Herodes Arkhelaos.
I henhold til «Barnemordet i Betlehem», selv om Herodes ganske sikkert var skyldig i mange brutale handlinger, inkludert mordet på sin hustru og to av sine sønner, er det ingen annen kilde fra perioden som noen referanse til en slik massakre av småbarn. Ettersom Betlehem var en liten landsby ville antallet av guttebarn under 2 år anslagsvis ikke ha vært mer enn rundt 20. Det kan være grunnen til mangelen på andre kilder for denne historien, skjønt Herodes' ordre i Matteusevangeliet 2:16, inkludert barna i omegnen gjør massakren større tallmessig og geografisk, men moderne historikere tenderer til å tvile på at den noen gang har skjedd.

Oppdagelse av gruve

Den 25. september 2007 annonserte Yuval Baruch, arkeolog ved Israels myndighet for fortidsminner, sin oppdagelse av en gruve eller steinbrudd som kong Herodes benyttet for å skaffe steiner til fornyelsen av det andre tempelet. Mynter, keramikk og jernpåler som ble funnet gjorde det mulig å gi en datering av steinbruddet til rundt 19 f.Kr. Arkeologen Ehud Netzer bekreftet at store omriss av steinkutt er bevis på at det var et omfattende offentlig byggeprosjekt som krevde arbeid fra hundrevis av arbeidere eller slaver.