Fyrtårnet på Faros ved Alexandria

Fyrtårnet på Faros utenfor havnen i Alexandria i Egypt var det av de syv underverker etter Keopspyramiden som klarte seg lengst. Det blir noen ganger kalt for Faros i Alexandria (Pharos eller Φάρος på gresk betyr fyrtårn) og ble bygget av den greske arkitekten Sostratos fra Knidos i tidsrommet 299 f.Kr. –279 f.Kr. og ble ødelagt ved et jordskjelv i 1303. Ingen vet i dag hvordan tårnet opprinnelig så ut, men restene ble funnet av dykkere i 1994 og ytterligere mer ble avslørt av satellittfotograferinger senere.
Det var av marmor.

Lokalisering

Ettersom landskapet i området er meget flatt og manglet landemerker som ble benyttet på denne tiden for navigering ble et merke i havnen nødvendig. Fyrtårnet lå på en liten øy rett utenfor havnen av Alexandria i Egypt med en kunstig forbindelse av solid granitt på lengde med syv stadiumer til fastlandet, Heptastadion, og som dermed dannet på den ene siden havnen i Alexandria. 
Fyrtårnet ble berømt allerede i samtiden og øyensynlig en turistattraksjon helt fra begynnelsen. Det ble servert mat til de besøkende som gikk opp på en plattform på første nivå. En tilsvarende plattform ga utsikt på det åttekantede tårnet for de som gikk ytterligere opp.
Takket være dette fyrtårnet har det greske ordet pharos senere blitt det etymologiske opprinnelsen til ordet fyrtårn i mange romanske språk, som på fransk (phare), italiensk (faro), portugisisk (farol), spansk (faro) og romansk (far), og til og med det hebraiske språket har innkapslet ordet.
Legenden forteller at lyset fra fyrtårnet ble brukt til å brenne fiendtlige skip før de nådde kysten, men det er utenkelig grunnet datidens optiske kvalitet. Mer sannsynlig er uttalelsene om at lyset kunne ses på en distanse på rundt 55 km fra kysten.

Varighet

Med unntak av de store pyramider på Giza er tårnet det av syv underverker som varte lengst. Det ble betydelig ødelagt av to jordskjelv i 1303 og 1323 i en slik grad at den arabiske reisende Ibn Battuta kunne rapportere at det var umulig å komme til ruinene. De siste restene forsvant i 1480 da den daværende sultan av Egypt, Qaitbay, bygget et middelalderfort på det samme sted som fyrtårnet en gang sto, og brukte deler av den ødelagt steinen og marmoren. Fortet som står i dag er gjenoppbygd på nytt for turistene med støpt stein og har liten historisk verdi.
Det ble uansett en solid bygning som overlevde lenge, som sto imot tidens tann, store stormer, og til og med den store flodbølgen som skylte over Middelhavet i 365 e.Kr. Den overlevde også 22 jordskjelv mellom år 320 f.Kr. og 1303 e.Kr. som var store nok til at antikke skribenter har nevnt dem, inntil de to siste som var for kraftige.
Mye av det som er kjent om fyrtårnet og dets struktur kommer fra den tyske forskeren Hermann Thiersch som forfattet en bok om emnet som fortsatt er det beste referanseverket. Det har vært sporadiske benevnelser som har overlevd fra antikkens egne skribenter, men Thiersch brukte avbildninger på mynter, mosaikker og mindre modeller. En del fakta kunne bli avledet fra arabiske skrifter som mikset presise beskrivelser med rene fantasier, men som ga god informasjon om første nivå, lite om de øvrige og intet om lyset på toppen. Eksempelvis ble en morisk geografer fra Spania, Idrisi, som besøkte tårnet i 1115 e.Kr., så imponert over bygningen at han telte trappetrinnene og målte høyden på dets balkonger, basarer og tårn.