google/wiki40b huggingface dataset:
Maria Pypelinckx

Biografi

Maria ble 29. november 1561 gift med kalvinisten Jan Rubens. I 1568 flyktet de pga. religionsuroligheter fra Amsterdam og slo seg ned i nærheten avKöln. Hun brukte mange krefter på å utrede flokene fra mannens påståtte ekteskapsbrudd med Vilhelm I av Oraniens kone Anna av Sachsen – datter av kurfyrste Moritz av Sachsen og dennes kone Agnes av Hessen.

Christine av Diez

Det ble påstått at Jan fikk barnet Christine med Anna. Etter morens psykiske deroute, ble Christine oppdratt av Annas bestemor – grevinne Juliana av Stolberg – og ble altså ikke utstøtt, tross påstandene om at hun var "uekte". Vilhelm hadde et problematisk ekteskap med Anna, og påstandene om utroskap var derfor et passende påskudd for ham til å slippe av med henne.

Tilbake til Antwerpen

Maria lyktes omsider med å få mannens dødsdom omstøtt, hvoretter han ble sendt i eksil til Siegen i Westphalen. Etter ti år vendte Jan Rubens tilbake til Köln, hvor han døde i 1587. To år senere flyttet Maria med barna tilbake til Antwerpen, og vendte samtidig tilbake til katolisismen igjen. 
I 1608, da Maria lå for døden, bega sønnen Peter Paul seg hjemover fra sitt utenlandsopphold, men kom 9 dager for sent til å ta avskjed. Han trakk seg tilbake til St. Mikaels abbedi, hvor moren lå begravet. På hennes gravmæle anbrakte han sitt store maleri, utført i Italia, av madonna med den hellige Gregor (og andre helgener). Bildet havnet siden i Grenoble. I samme kirke ble en annen sønn, den lærde Philip begravet i 1619.
Ernesto Cardenal

Bakgrunn

Cardenal stammer fra en svært velstående familie av spansk herkomst. Pedro Joaquín Chamorro er hans nevø. Han begynte sin skolegang i Léon, og ble så elev ved jesuittenes kollegium i Granada. På denne tiden begynte han så smått sin diktning, da først for det meste elegiske kjærlighetsdikt.
Fra 1942 til 1946 studerte han filosofi og litteraturvitenskap ved Universidad Nacional Autonoma i Mexico, deretter til 1949 ved Columbia University i New York. Fra 1949 og 1950 reiste han i Italia, Spania og Sveits. Ved slutten av 1950-årene studerte han teologi i Mexico og Columbia.

Opposisjon

Nicaragua var et diktatur fra 1935 til 1979. I 1950-årene var Cardenal aktiv i kampen mot diktaturet, som medlem av den opposisjonelle ungdomsbevegelse UNAP. I 1954 var han med på et forsøkt opprør mot diktatoren Anastasio Somoza García; planene ble røpet og mange av hans venner døde da myndighetene slo ned på opposisjonen. Cardenal unnslapp med nød og neppe massakren. Han fortsatte å kritisere diktatoren med litterære midler, blant annet med et smededikt om hans far «Tacho» Somoza. I 1956 måtte han forlate landet.

Munk

Han flyktet til USA og levde et munkeliv i trappistklosteret Gethsemani i Kentucky. I 1960-årene vendte han tilbake og grunnla et kristent fellesskap på Solentiname, en liten øygruppe i Nicaraguasjøen.

Politiker

Han deltok i den folkelige oppstanden som til slutt felte diktatoren i 1979, og ble kulturminister i den nye, revolusjonære regjeringen som utgikk fra sandinistene (FSLN). Diktene og tekstene hans er oversatt til mange språk. Det som kanskje har vakt mest oppsikt, er de latinamerikanske salmene hans, som ble skrevet i 1960-årene. 
Den 4. februar 1984 suspenderte pave Johannes Paul II Cardenal a divinis på grunn av at Cardenal nektet å trekke seg fra sittr politiske embede. Denne suspensjonen stod ved lag til den ble opphever av pave Frans i februar 2019. 
Cardenal forble kulturminister til 1987, da hans ministerium ble stengt av økonomiske grunner. 
Cardenal forlot FSLN i 1994 i protest mot den autoritære retning som Daniel Ortega tok partiet, men insisterte på at han beholdt sine venstreradikale overbevisninger intakt. Han er med blant rådgiverne for TV-stasjonen TeleSUR.
NPO 1

Bakgrunn

Nederlandsk fjernsynshistorie strekker seg tilbake til 1930-årene, og blant pionerene var det nederlandske teknologoiselskapet Philips. Etter krigen gikk flere av landets uavhengige kringkastingsselskaper i gang med å prøve ut fjernsynssyndinger, og i 1951 gikk kringkasterne AVRO, KRO, VARA og NCRV sammen om å etablere NTS (Nederlandse Televisie Stichting). Den første sendingen gikk fra et studio i Bussum om kvelden 2. oktober 1951. De første sendingene ble kringkastet fra Lopik og etter hvert Hilversum. I 1958 startet NTS med faste nyhetssendinger.
I likhet med resten av Europa vokste fjernsynets popularitet utover i 1960-årene. Sendetiden økte til 30 timer i uken i 1962, og to år senere ble Nederlands andre offentlige tv-kanal etablert. Den nye kanalen fikk navnet Nederland 2, mens NTS ble omdøpt til Nederland 1. Farge-tv-sendinger startet i 1967, og en tredje kanal, Nederland 3, startet sendinger i 1988.
De tre offentlige kanalene har blitt omstrukturert flere ganger, senest i 2006 og 2009, da kanalene kom under administrasjon av NPO. I 2014 ble de tre tv-kanalene omdøpt til NPO 1, 2 og 3, og de fikk felles grafisk uttrykk.
Eierinntekt

Eierinntekt i norsk skatterett er en kapitalinntekt underlagt en høyere effektiv beskatning når den er opptjent av fysisk person. Eierinntekt omfatter utbytter, utdeling fra deltakerlignede selskaper og gevinster og tap ved salg av aksjer og andeler i deltakerlignede selskap.
Fysiske personers eierinntekt er som utgangspunkt gjenstand for den vanlige skattesatsen på alminnelig inntekt (24% for 2017), men inntektsgrunnlaget oppjusteres først med en oppjusteringsfaktor. For 2017 er denne på 1,24. Effektiv beskatning av eierinntekt blir derfor 29,76% (1,24*24%). Ved et utbytte over skjermingsfradrag på 100 vil skatten dermed bli 29,76 (100 x 1,24 = 124. 124 x 24% = 29,76%).
Georg Ludwig av Slesvig-Holsten-Gottorp

Ekteskap

I 1750 hadde han giftet seg med Sophie Charlotte av Slesvig-Holsten-Sønderborg-Beck, datter av den titulære hertug Frederik Vilhelm II av Slesvig-Holsten-Sønderborg-Beck (1687–1749). Hun døde den 7. august 1763, mens Georg Ludwig døde på dagen for hennes bisettelse. De ble begge gravlagt i klosterkirken i Bordesholm. Georg Ludwig og Sophie Charlotte ble stamforeldre til det oldenborgske hertughus.
Dameorden

Dameorden er en gruppe ordener som utelukkende tildeles kvinner. De første slike ordener kom til på slutten av 1600-tallet og utover på 1700-tallet. De hadde sin bakgrunn i at mange andre ordener har sitt opphav, eller søker sitt forbilde, i ridderordener og dermed er knyttet til mannlige ridderidealer, samt benevnt og organisert deretter. Medlemskap i ridderordener var forbeholdt menn. Dameordener ble derfor opprettet som jevnbyrdige ridderordenene. Ofte hadde dameordenene, som ridderordenene, kun én klasse. Medlemskap var forbeholdt kvinnelige medlemmer av fyrstehusene og kvinner fra høyadelen.
Blant de første dameordener er de østerrikske Ordenen av dydens slavinner (1662) og Stjernekorsordenen (1668), den russiske Sankta Katarinas orden (1713), den bayerske Sankta Elisabethordenen (1766) og den spanske Maria Luisa-ordenen (1792). Flere dameordener kom til, blant dem den portugisiske Sankta Isabellas orden (1801), den prøyssiske Louiseordenen (1814), samt den britisk-indiske Indias kroneorden og den osmanske Velgjørenhetens orden, begge innstiftet i 1878. Den greske Sankta Olgas og Sankta Sofias orden ble innstiftet i 1936, den iranske Ordenen Irans lys i 1967.
Utviklingen har medført at kvinner opptas som fullverdige medlemmer også i de eldste ridderordenene, der kvinner i noen tilfeller tidligere har kunnet bære ordenstegnene, men ikke var regnet som ordensmedlemmer. I den danske Elefantordenen, grunnlagt omkring 1457, ble kvinner helt likeberettiget som medlemmer i 1958.
På 1800-tallet kom det også til fortjenstordener opprettet spesielt med tanke på å belønne kvinners innsats. Her er den prøyssiske Louiseordenen (1814) og den bayerske Thereseordenen (1827) tidlige eksempler. Fortjenstordener for kvinner er også innstiftet senere, som Den britiske imperieorden innstiftet i 1917, som den første britiske orden med adgang for kvinner, den greske Velgjørenhetens orden (1948) og den ukrainske Fyrstinne Olgas orden (1997). Ordener for innsats i Røde Kors-bevegelsen kunne også være forbeholdt kvinner.
Det kongelige ordensportrett eller familieordener er en annen type ordener for kvinner. Portrettnåler har tradisjon tilbake til 1600-tallet og ble på 1800-tallet til husordener der motivet i ordenstegnet er den regjerende monark. Slike ordener nyinnstiftes ved skifte av monark, med den nye monarks portrett og noen ganger med nye farger i ordensbåndet. Ordener av denne type ordener tildeles en fåtallig krets av kvinnelige medlemmer av den fyrstelige familie, eventuelt også kvinnelige medlemmer av hoffet. Kongelige familieordener for kvinner i form av portrettnåler finnes i det norske kongehus, med Kong Harald Vs portrettnål som den siste i en serie som også omfatter Kong Haakon VIIs portrettnål og Kong Olav Vs portrettnål. I det britiske kongehus finnes en serie familieordener for kvinner som startet med Victoria og Albert-ordenen og der Elisabeth IIs familieorden er den sist innstiftede i rekken.
Noen ganger nevnes også stiftsordener, religiøse velferdsinstitusjoner for adelskvinner, blant dameordenene, da det i disse fantes bærbare medlemstegn utformet på lignende måte som ordenstegn.
Amanda Kurtović

Karriere

Kurtovic spilte 70 kamper og scoret 300 mål for Nordstrand Idrettsforening. I 2010 skrev hun først kontrakt med Larvik HK, men valgte i stedet å gå til Byåsen Håndball. Der spilte hun 14 kamper og scoret 45 mål. 4. februar 2011 var hun klar for Larvik.
I 2010 EM i 2010 ble hun tatt ut i bruttotroppen til det norske landslaget, men var ikke blant de 16 som fikk spille i selve mesterskapet.
Hun ble verdensmester sammen med det norske laget under VM i Brasil i desember 2011 og under VM i Danmark i desember 2015. Under Sommer-OL 2012 i London vant hun gull sammen med det øvrige norske laget.
I 2012 flyttet Kurtovic til Danmark og spilte for Viborg HK. Hun returnerte til Norge og Oppsal Idrettsforening i 2014. I 2015 var Kurtovic tilbake i Larvik. I mars 2017 ble det kjent at hun hadde skrevet under på en toårs kontrakt med det rumenske laget CSM București.
Sunenaga

Levevis

Gjødselgraverne er knyttet til møkk. De graver tunneler under møkka, som ofte kan være overraskende lange sammenlignet med billens størrelse, og leder ned til et ynglekammer der hunnen arbeider møkka til en ball som hun legger egg på.

Utbredelse

Gruppen er utbredt i Sørøst-Asia.
Slottet Troja

Slottet Troja (tsjekkisk: zámek Troja eller trojský zámek) er et barokkslott i bydelen Troja i Tsjekkias hovedstad Praha. Det ble bygget for grevene Sternberg fra 1679 til 1691. 
Mellom slottet og Vltava finnes en barokk slottspark etter fransk forbilde med en brønn sentralt plassert. Mot øst ligger en barokk frukthage og i sentrum av denne en labyrint.
Troja slott er i byen Prahas eie og er byens bildegalleri for det 19. århundrets kunst.
Slottet ligger ved Praha Zoo og i kort avstand til Praha botaniske hage.
Austrocynipidae

Utseende

En liten veps. Hodete r nokså lite, antennene lange og trådformede. Kroppen er sammentrykt fra sidene og høyt hvelvet. Beina er ganske lange og slanke. Vingene er store med mer fullstendig årenett enn det som er vanlig hos Cynipoidea. Forvingen har et lite men tydelig vingemerke (pterostigma), bak dette en lukket celle, i vingens ytre del tre lengdeårer. Bakkroppen er skilt fra forkroppen med en tydelig "vepsetalje" (petiolus). Hunnen har et tynt eggleggingsrør (ovipositor) som stikker litt ut fra bakkroppen.

Levevis

Denne vepsen lever som en parasitoid på larver av sommerfugler som lever på kongler av kransgraner (Araucaria spp.).
Nftables

nftables er et undersystem av Linuxkjernen som sørger for filtrering og klassifisering av datapakker. Det ble innført i Linuxkjernens versjon 3.13 den 19. januar 2014.
nftables er ment å erstatte visse deler av netfilter, ettersom det har bedre throughput og mindre kodeduplisering. Nftables blir konfigurert via brukermodus-verktøyet nft mens netfilter konfigureres ved hjelp av verktøyene iptables, ip6tables, arptables og ebtables'
nftables anvender byggesteinene i infrastrukturen Netfilter, slik som de eksisterende koblinger til nettverkstakken, søkesystemet etter forbindelser, brukermodusens køkomponent og undersystemet for logging.
Halden Storband

Halden Storband ble stiftet i 1960 under navnet Frank Nygaards Orkester og er ett av landets eldste storband. Musikerne kommer fra flere av østfoldbyene og spiller musikk fra hele storbandjazzens historie, fra 1930-tallet og frem til i dag.
En vinterkveld i 1960 møttes en del lokale jazzinteresserte musikere i Berga selskapslokaler på toppen av Busterudkleva i Halden. Initiativtager Kjell Norman-Pedersen hadde luftet ideen om å starte storband for Frank Nygaard, daværende divisjonsmusiker og dansemusiker. Med Nygaard som musikalsk leder og Norman-Pedersen som administrativ leder var Frank Nygaards orkester stiftet. Allerede 11. mars samme år ble første konsert avholdt i Arbeidersamfunnets sal.
Bandets notearkiv er svært omfangsrikt og teller over 1000 arrangement, ordnet i egenproduserte pappmapper. Det inneholder alt fra nyere arrangementer til håndskrevne arrangementer gjort av både Frank Nygaard og Kjell Norman-Pedersen. Ikke minst Norman-Pedersen stod for en betydelig produksjon av det som kan kalles storbandsmusikkens standarrepertoar. Særlig Frank Sinatras mange slagere fra 1960-tallet har bandet et fyldig utvalg av, alle fra Normann-Pedersens penn. I 1993 ga Halden Storband ut CD-en 'round midnight med Grethe J. Kruse som sangsolist .
Gjennom årene har mange norske og utenlandske solister og vokalister vært gjester på konserter med Halden Storband: Ditlef Eckhoff (1975), Jan Thoresen (1975), Frode Thingnæs (første gang i 1976), Georgie Fame (1988), Lasse Samuelsson, Arne Domnerus, Rich Matteson og Lasse Lindgren. I 1999 og 2003 fremførte bandet «Duke Ellingtons Sacred Concert No 2» sammen med stort kor i Halden, Fredrikstad og Sarpsborg med Hanne Haugsand som solist.
Bandets musikalske ledere har vært Frank Nygaard, Svein Osa, Sissel Meinseth, Tommy Bakkelund og Bjørn Ingvaldsen.
Halden Storband har mottatt Halden Arbeiderblads Sang- og Musikkpris og Halden Sparebanks Ærespris. I 2005 ble Halden Storband valgt til Årets Storband av Østnorsk Storbandforening på vegne av Norsk Jazzforum og Østnorsk Jazzsenter.
Artur Dinter

Bakgrunn

Dinter begynte å studere naturvitenskap og filosofi i München og Strasbourg i 1895.  Fra 1901 til 1903 arbeidet han som fysikkassistent ved Universitet i Strasbourg.  Allerede mens han studerte skrev han tekster.  Skuespillet Die Schmuggler (Smuglerne) kom ut i 1906.
Etter uteksaminering ble Dinter i 1904 direktør for den botaniske skole i Strasbourg.  I 1905 ble han teaterleder og fra 1906 til 1908 var han direktør for byteateret i Rostock og Schillertheater i Berlin.  Samtidig startet han forbundet for tyske skuespillforfattere.  På samme tid var han engasjert i det antisemittiske og kolonialistiske forbundet Alldeutscher Verband, frem til han ble ekskludert i 1917.

Politisk virksomhet

Under første verdenskrig fungerte Dinter som oberleutnant og ble raskt forfremmet til kaptein.  Han fikk kolera i 1915, ble senere skadet og brukte mye tid på feltsykehuset.
I 1917 utga Dinter den antisemittiske boken Die Sünde wider das Blut («Synden mot blodet») som frem til 1934 ble solgt i 260 000 eksemplarer.  Dette ble første del av en trilogi som senere fikk navnet Die Sünden der Zeit («Tidens synder»).  Han var medlem av Völkisch-bevegelsen og knyttet etter hvert nærere kontakt med Adolf Hitler.
Da Hitler ble løslatt fra fengselet i 1925 utpekte han Dinter som leder for NSDAP i Thüringen.  På samme tid ble han utgiver av avisen Der Nationalsozialist som kom ut i Weimar.

Konflikt med Hitler

Dinter ble etter hvert mer religiøst enn politisk engasjert.  I 1927 startet han Geistchristliche Religionsgemeinschaft som senere fikk navnet den tyske folkekirke (Deutsche Volkskirche).  Målet var å «dejødifisere» kristen lære, noe som innebar å permittere det gamle testamentet.  Han kom på kant med Hitler og ble fratatt jobben som Gauleiter.  Dette gjorde Dinter sjokkert og han startet å angripe Hitler gjennom sitt kristne magasin ” Geistchristentum”. Dette førte til at han ble ekskludert fra NSDAP i 1928.
Han fortsatte å polemisere mot Hitler og stilte til valg mot NSDAP i 1932 gjennom det som ble kalt «Dinterbund».
Etter den nasjonalsosialistiske maktovertakelsen forsøkte Dinter å bli gjeninntatt i NSDAP, men uten hell. I stedet ble han tidvis forfulgt av Gestapo og i 1937 ble Deutsche Volkskirche forbudt av Heinrich Himmler.
'
Etter krigen ble han stilt for en denazifiseringsrett i Offenburg og fikk en bot på 1000 Reichsmark.
Dinter døde i Offenburg, Baden i 1948.
Piskefirfisler

Partenogenese

Hos noen av artene i slekten er det bare kjent hunner. De formerer seg ved partenogenese. Artene uten hanner har oppstått ved hybridisering mellom andre arter i slekten. En slik paring mellom en hun fra en art og en hann fra en annen vil lede til en diploid hunn. Hennes egg vil gjennomgå en kromosomdobling etter meiosen, slik at de blir diploide, men homozygote i hele gensettet.
Et særtrekk ved slekten er at også de partenogenetiske hunnene må gjennomgå en paring for at eggløsning skal finne sted. Hunnen gjennomgår en hormonsyklus der de i enkelte perioder vil oppføre seg som hanner og gjennomføre en «pseudo-kopulasjon» med hunner som er i motfase i hormonsyklusen. Noen ganger vil en partenogenetisk firfislehunn parre seg med en hann fra en annen art. Resultatet vil bli triploide avkom. Mer enn 30% av artene i slekten er partenogenetiske.
Saïd Business School

Utdanning

SBS tilbyr studier på bachelor, master og doktorgradsnivå. Skolen har totalt ca 800 studenter fordelt på ca 300 bachelorstudenter, ca 450 masterstudenter og ca 50 doktorgradstudenter
Elektronisk stemmegivning

Elektronisk stemmegivning, også kalt e-valg, er avstemning der elektroniske hjelpemidler bidrar i prosessen med å stemme og telle opp stemmene. Elektronisk stemmegivning kan bruke forskjellige typer teknologi, som stemplede kort, optisk avlesning av stemmesedler eller egne stemme-maskiner. Avstemning via telefon, egne datanett eller Internett er også mulig.

Bruk

Elektronisk stemmegivning har vært i bruk siden 1960-tallet, da hullkort ble tatt i bruk. I 1964 tok 7 områder i USA i bruk elektronisk stemmegivning, og nå brukes elektroniske stemme-maskiner ved alle valg blant annet i Brasil og India.
Internettstemming har vært brukt ved offentlige valg i Storbritannia, Estland og Sveits, samt ved lokalvalg i deler av Canada, USA og Frankrike. I Estland har de nasjonale identifikasjonskortene en innebygget chip som gir tilgang til stemmesedler via internett. Med ID-kort, en PC og en kortleser kan estiske velgere forhåndsstemme fra hvor som helst i verden.

Norge

Ved valget i 2011 takket 35 kommuner ja til å være med, og 10 kommuner ble med i et forsøk med forhåndsstemming via internett i Norge. De samme kommunene (samt Larvik og Fredrikstad) var også med på forsøk ved valget i 2013. I 2011 avga 22,6% av de stemmeberettigede i disse kommunene forhåndsstemmer, og 16,6% var internerttstemmer. I 2013 forhåndsstemte 36,3%, og 28,0% var internettstemmer. Det kom inn flest internettstemmer de siste tre dagene før forhåndsstemmingen ble avsluttet.
I Norge har det vært fokus på at man alltids kan komme til stemmelokalet og avgi stemme på nytt dersom man har avgitt elektronisk stemme, men har ombestemt seg eller ble påvirket av andre da den elektroniske stemmen ble avgitt.

Elektronisk opptelling

Ved valget i 2013 ble Elektronisk valgadministrasjonssystem, kalt EVA, tatt i bruk i Norge. 12 kommuner deltok i forsøk med stemmegiving via internett, men etter valget i 2013 ble denne funksjonaliteten fjernet fra EVA. Før valget i 2017 ble det sådd tvil om elektronisk opptelling av stemmer ved bruk at EVA-skanning og Windows-maskiner var sikker eller kunne hackes. Valgdirektoratet og deres leverandører hevdet at systemet med elektronisk opptelling var grundig testet og sikkert.
Forsøk med elektronisk avkryssing i manntallet ble også gjennomført i 2013 og gjennomført i 2017. Kommunene selv bestemmer om de skal ha beredskapskonvolutter i tilfelle det elektroniske systemet feiler.

Utfordringer

Elektronisk stemmegivning gjør det enkelt å telle stemmer og har flere administrative fordeler. Ulempene er økt mulighet for valgfusk, kostnader i forbindelse med ny teknologi, og ved ukontrollerte omgivelser er det vanskelig å sikre at stemmingen er hemmelig uten påvirkning fra andre.
Det følger en rekke tekniske utfordringer med e-valg, alt fra falske stemmemaskiner og ondsinnede angrep på stemmemaskiner eller infrastruktur, til feil i programmer, feil bruk eller strømbrudd. Identifisering av brukeren for å unngå at enkelte kan avgi flere stemmer er en ekstra utfordring ved stemmegivning i ukontrollerte omgivelser.
Jens Boyesen

Andre verdenskrig

Da andre verdenskrig kom til Norge var Boyesen i gang med jusstudier. Han kom med i illegalt arbeid og var mellommann mellom Norges legasjon i Stockholm og gruppen rundt høyesterettsdommer Ferdinand Schjelderup, slik at det ble etablert kontakt mellom regjeringen i London og Kretsen (sivilt motstandsarbeid i Norge). Boyesen arbeidet også i fagbevegelsen og var aktiv i motstanden mot nazifisering av Landsorganisasjonen. I januar 1944 måtte han ta seg over til Sverige. Han ble der sekretær ved den norske legasjonen.

Diplomatisk og politisk karriere

Boyesen avla i 1947 juridisk embetseksamen. Han begynte i Utenriksdepartementet og fikk en mangslungen karriere der.
Han ble i 1951 første gang statssekretær i Utenriksdepartementet og ble sittende til 1954. Fra 1954 til 1955 var han statssekretær i Forsvarsdepartementet. Boyesen var på nytt statssekretær i Utenriksdepartementet fra 1963 til 1965.
I 1955 ble Boyesen ambassadør ved Norges delegasjon til NATO samtidig som han også var ambassadør ved Norges delegasjon til OEEC. Han var en periode fra 1967 ved Forsvarets forskningsinstitutt før han i mai 1968 ble utnevnt til ambassadør i Budapest. Senere samme år ble han ambassadør ved Norges delegasjon til internasjonale organisasjoner i Genève. I 1973 fulgte oppdrag som ambassadør i Belgia og Luxembourg. Boyesen ble norsk ambassadør til Det europeiske fellesskap i 1973 og satt med denne stillingen til 1977, da han ble ambassadør i Frankrike.
Prachinburi

Prachinburi er provinshovedstaden i provinsen Prachinburi i det østlige Thailand. Befolkningsantallet er beregnet til 32 600 (2005).
Dyschirius angustatus

Utbredelse

Dyschirius angustatus finnes i nesten hele Europa, men er noe sjeldnere i sørvest.  Den er utbredt østover i  Asia.   Finnes i Norge.

Utseende

Dyschirius angustatus  har en litt sylindrisk form på kroppen, med en metallisk glans, i motsetning til de like artene i slekten Clivina som har en matt farge (ikke metallisk).  Mange av artene i denne slekten er like hverandre og er vanskelige å artsbestemme.  Brystskjoldet (pronotum) er avskilt fra dekkvingene av en tydelig innsnøring (hals).  Antennens tredje ledd er kortere enn andre leddet.

Levevis

Dyschirius angustatus  finnes på steder med sand, blant annet langs innsjøer og vassdrag. De lever som predatorerer på mindre dyr. 
Den tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår  en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de  voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.