Kongsgård (Stavanger)

Forhistorien

I 1233 skrev kong Håkon Håkonsson et nytt privilegiebrev til biskopen i Stavanger. Det ble vist til gaven kong Magnus (som de fleste antar viser til Magnus Erlingson, men som også kan være Magnus Berrføtt) i sin tid ga til biskopen, nemlig hele «bøen selve Stavanger». Ordet «bø» i denne sammenhengen kan tolkes både som by og gård. Det kan være at biskopen fikk Kongsgård av kong Magnus, at gården (Kongsgård) opprinnelig het Stavanger, og at den var opphavet til det senere navnet på byen. Men dokumentet kan tolkes på forskjellige måter. I 1607 ble det opplyst at det hadde vært Kongsgården der før. Det kan være bygd på sagn, så hvor mye vi kan legge i utsagnet er usikkert. At kongen har hatt en gård i Stavanger vet vi fra et dokument fra 1306, men dokumentet gir ikke holdepunkter for hvor i byen den var. Det er ulike oppfatninger av Kongsgårds eldste historie, noen av dem er gjengitt nedenfor:
Jan Hendrich Lexow argumenterte i 1960 for at Kongsgård opprinnelig hadde vært en kongsgård fram til bybrannen i 1272, og at biskopen hadde Olavsklosteret som sitt bosted. Han argumenterer med at da kong Magnus Lagabøte bodde i Stavanger i 1260-1261 og 1263 har han trolig bodd på Kongsgård. Videre at bygningen har mange likheter med bygningene på Utstein før det ble et kloster, og som Magnus Lagabøte var byggherre for.
Knut Helle mente i 1975 at det ikke var tilstrekkelige argumenter for at det hadde vært kongsgård tidligere.
Eldbjørg Haug mente i 2005 at Stavanger (Kongsgård) var et kongelig administrasjonssenter omkring år 1100. Stavanger (Kongsgård) var en hovedgård med et underliggende godskompleks. Denne ble gitt til biskopen av kong Magnus Berrføtt.

Bispegården

Kongsgård er trolig bygget som bispebolig, en eller annen gang etter brevet fra kong Magnus. 
Trond Meling mente i 2004 at en først bygget trebygninger, kanskje bygget omtrent samtidig som Domkirken ble påbegynt. Det er også funnet rester av et laftet byggverk ved vestenden av dagens skolebygg fra denne perioden. I starten på 1200-tallet ble det bygget en murbygning i den sørligste delen av dagens hovedbygg. Her har et vindu i gotisk stil. Dette huset var i mur i to etasjer. Senere ble grunnmuret forlenget nordover.
Knut Helle mente at kjelleren ble ferdigstilt mellom 1275 og 1300. Bispegården er første gang omtalt i skriftlige kilder i 1297. Ved en arkeologisk utgraving i skolegården i 1995, ble det også funnet keramikk som dateres tilbake til slutten av 1200-tallet. I 1913 ble det funnet profiler i gotisk stil ved graving i en bod.
Kongsgård og Bispekapellet er bygget med en sammenhengende grunnmur, selv om Bispekapellets grunnmur er forlenget noe i retning av Breiavatnet. Bispekapellet har vært biskopens private kapell og vært en del av Bispegården. Det har vært argumentert for at fundamentet for Bispekapellet er den yngste delen.
I skriftlige kilder omtales flere rom i Bispegården, det er målstuen (omtalt i 1302) - både en mindre (i 1315) og en større (i 1316), Julehallen (i 1362), en malt hall (i 1368), et malt loft (i 1362), en setestue (i 1392), det fornemmste dagligrommet og en lillestue (i 1408). Det kan være at noen rom kan ha hatt ulike navn til ulike tider. I kjelleren ble det i 2005 funnet et gotisk vindu ned til 2m under det daværende golvet, og murverk som viste at taket hadde bestått av to tønnehvelv. Hvelvene ble kalket og steinfundamentene er nå bevart under glass. Det ble også funnet en innendørs brønn, som trolig fikk vannet ved tilsig fra Breiavatnet. Det kan ha vært et fengsel på Bispegården der biskop Hoskuld Hoskuldsson plasserte abbeden på Utstein kloster i 1515. På Bispekapellets sørvegg kan vi se rester av et tak, som må ha tilhørt Bispegården.
Murene på hovedbygningen er om lag en meter tykke og 3 til 3,5m høye. Med unntak av rommet under kapellet, har alle rom hver sin utgang. De fleste rommene hadde ikke noen direkte forbindelse med hverandre. Det er bevart noen opprinnelige vinduer, som er i gotisk stil.
Fram til reformasjonen har bygningene vært brukt av biskopen og hans stab. 
Bispegården ble plyndret og husene ble forsøkt brent ned i pinsen 1539 av om lag 60 sjørøvere under ledelse av Christoffer Trondsen Rustung. I 1590 omtales den gamle nedbrutte Bispegård, og 1601 om gamle forfalne og gjenstående stykker mur som kaltes den gamle Bispegård. 
I 1590 ble et steinhus på Kongsgård overlatt til byen som fangehus. Det lå trolig ved kirkegårdsmuren. Senere ble det brukt som Skriverstue.
18. juni 1599 festet Jørgen Persen Riber den gamle bispegrunnen i Stavanger og bygde her sitt hus. Lexow mente at dette var et hus inne på den nåværende skolegården på Kongsgård. Dagens Kiellandshagen ble skilt ut fra Kongsgård som en egen eiendom i 1601. I 1601 fikk også lagmann Jørgen Jørgensen kjøpt en del av dagens skolegård – mot gaten, og bygde et hus.

Kongsgården

I 1607 fikk lensherren Jørgen Kaas tillatelse av konge Christian IV om å gjenoppbygge den gamle Bispegården, "hvor Kongsgården har vært før". I 1608-1611 foretok lensherren den første store gjenoppbyggingen på Kongsgård. Det ble satt opp et hus i hagen, en stall, et ildhus og "Gammelgården" – trolig hovedbygningen. Det ble også bygd en "Borgerstue" som trolig var den store stuen, den lille stue med kakkelovn, svalen, kjøkkenet, vinterstuen, et "lille Kammer" og da også trolig et stort kammer. I 1619 var det et rustkammeret på Kongsgård.
Lexow så for seg at Kongsgård på 1600-tallet hadde et tun som en borggård, med bygninger på alle fire sider.
I bybrannen i 20. september 1633 brant to to lagerhus i tilknytning til Kongsgård. I 1636-37 ble det ved muren opp mot Domkirken bygget et fangehus med tre rom, med en hvelving over. 
I 1710 ble arkivhuset, hestestallen ved vestmuren mot Torget og hagekammeret nær Bispekapellet revet. Av de mindre husene ble stabburet og ildhuset beholdt. I 1728 ble det foretatt en omfattende renovering av hovedbygningen. Dagens trebygning er i hovedsak fra 1759.
Kongsgård var bosted for kongens lensherrer og senere amtmenn. Det var da også kontor og lagerplass, og trolig en av byens største arbeidsplasser. En av beboerne som satte spor etter seg var Lisbet Bryske. I 1625 skrev hun en bok om våpenmerker mens hun bodde på Kongsgård. Den er en viktig kilde til vår kunnskap om middelalderens våpenmerker fra Norge. Hun har også samlet på norske bøker, og må også ha reist rundt i lenet trolig på oppdagerferd.

Kongsgård i privat eie

Kongsgård ble 30. juni 1770 solgt på auksjon til amtmann Gunder Hammer. Kongsgård var nå i privat eie fram til 1824. Senere eiere var Matias Wilhelm von Scheel fra 1773, Peter Fredrik Ulrik von Bentzon fra 1781, Tønnes Bondevie fra 1799, Fredrik Otto von Scheel fra 1800, Gabriel Schanche Kielland fra 1801 og i 1821 overtok Eiler Hagerup Schiøtz.
I 1803 ble Kongsgård leid ut og brukt som gjestgiveri i noen år. I 1805 flyttet Stavanger Klubbselskap også til Kongsgård. Fra 1810 ble den leid ut til amtmennene.

Stavanger offentlige skole

Stavanger offentlige skole ble grunnlagt ved en kongelig resolusjon 2. oktober 1824. Kongsgård ble kjøpt som skolebygning. Det gikk fortsatt en tid før en fikk bygd om Kongsgård til formålet og fikk ansatt en lærer. Den første skoledagen var 26. november 1826, som regnes som skolens fødselsdag.
Det tidligere murte byggerhuset langs Breiavatnet ble brukt til stall, men ble revet og oppført som skolebygning i 1852. Det ble tatt i bruk året etter. Den er senere utvidet i 1877 og 1905. Skolens "turnlokale" ble bygget i 1861. I 1868 fikk skolen sitt bibliotek. I 1914 fikk bygningen vannklosetter. I 1936 fikk skolen navnet 
Som skolen staselig hovedrom regnes Riddersalen. Her hang tidligere en oversikt over hvilke konger som hadde besøkt Kongsgård. Denne er nå flyttet inn på rektors kontor.

Kongsgård under krigen

I 1940-1945 ble Kongsgård brukt av tyskerne som kvarter for den tyske Ortskommandant. Undervisningen ble flyttet til Stavanger Museum og i Klubben. 
En brann 1. påskedag 1942 ødela store deler av bygningen. Tyskerne ville i starten ikke slippe til brannvesenet for å slukke brannen. Det gjorde at omfanget av brannen ble vesentlig større enn det den burde ha blitt. Hele loftsetasjen ble ødelagt.

Kongsgård fram til i dag

Kongsgård ble tatt i bruk igjen som skole etter krigen. 
Den siste store oppgraderingen av skolen var ombygging i perioden 2000-2005, med tilhørende arkeologiske utgravninger av kjelleren. Der har en nå fått innredet tidsriktige rom ("Middelalderkjelleren") for bruk av blant annet data. Middelalderemurene ble renset og fuget med kalkmørtel. De fleste rommene er beholdt med kalkmaling. Gulvene besto av jordgulv, betong, tre eller skifer. Ved graving under gulvet ble det funnet rester av steingulv fra middelalder. Disse er i dag bevart under 30 mm herdet glass. Det ble laget en ny åpning mellom to rom, der åpningen ble tilpasset steinene i muren. Himlingen  middelalderkjelleren er nå laget med furubord, og er kalket. Gulvene er nå isolert, og det er lagt inn varmekabler. Biblioteket ligger i fortsettelsen av middelalderkjelleren.
Ved restaureringen ble rominndelingen i første etasje endret noe. I det gamle kjøkkenet ble bjelkelaget beholdt. Klasserommet Lille Marius ble forsøkt rekonstruert til et klasserom fra omkring 1875-1900. Riddersalen og rektors kontor ble også forsøkt rekonstruert til den samme tidsepoken.
Underetasjen (middelalderekjelleren) benyttes nå til elevaktiviteter. Første etasje brukes av administrasjonen, rådgivere og lærere. Loftet over hovedbygget nyttes til arbeidsplasser for lærerne, og loftet over Olsens Minde til tekniske rom.

Rektorhagen og Breiavatnet

Fram til 1860-tallet var det meste av dagens Bypark en del av Kongsgård. Den delen av parken som er nærmest Domkirken var kirkegård – Stavanger kirkegård. Allerede i 1299 hører vi at det var frukthage på Kongsgård. På 1600- og 1700-tallet var det to fiskedammer i Kongsgårdsparken. De var like ved dagens Kongsgate. Kongsgård hadde på slutten av 1600-tallet og i første del av 1700-tallet en egen gartner – Nils Urtegårdsmann.
I 1866 ble det meste omgjort til Byparken og det ble laget en gangsti langs Breiavatnet for allmennheten, til rektors store protester. I dag er er det bare igjen en liten hage på baksiden av skolen – Rektorhagen, som er inngjerdet av et stakittgjerde. Gjerdet ble satt opp i år 1900. Fundamentene til stakittgjerdet er opphogde gravsteiner fra krypten i Domkirken. I Rektorhagen ble det i 1958 også reist opp fire gravsteiner fra krypten i Domkirken.
Kongsgård har fra gammelt fiskeretter i Breiavatnet. Rektor hevdet at bare han hadde slike retter, men tapte en rettssak mot de andre grunneierne langs vannet.

Skolegården

Bøkealleen i skolegården ble plantet av amtmann Henrik Wilhelm Tillisch i 1759. Disse ble felt omkring år 1900, og nye bøketrær ble plantet like etter. 
I 2005 ble det gravd like utenfor dagens gjerde mot Haakon VIIs gate. Det ble funnet rester av et steingjerde som har hørt til Kongsgård. I steingjerdet ble det blant annet funnet en mynt som var fra om lag år 1300 – fra kong Håkon V Håkonsons styringstid. Jernstakittet og porten mot Haakon VIIs gate var en gave fra Stavanger Byselskab i 1854.

Gårdsbrygga

Biskopens brygge omtales første gang i 1297. Den lå innerst i Vågen og var i bruk fram til dagens kaier ble bygget omkring år 1900 ved å fylle ut i Vågen. Den omtales i 1600-talls kilder som Gårdsbryggen og senere som Torvbryggen. Fra inngangsporten til Kongsgård gikk det en vei rett ned til brygga.
Biskop Hoskuld Hoskuldsson og trolig også biskopene før ham, hadde et naust og ei smie i tilknytning til brygga.