Victoria: An Empire Under the Sun

Økonomi

Det økonomiske systemet i Victoria prøver å simulere flyten av ressurser i verdensmarkedet. Hver provins i spillet produserer en ressurs. Noen ressurser, som hvete, er i første omgang etterspurt av POPs (befolkningen), og kan selges direkte til disse. Andre materialer, som trevirke, konsumeres i størst grad av industrien, men kan også bli solgt direkte for mindre fortjeneste. Spilleren har en rekke valg for hvorledes økonomien skal bygges opp å velge mellom, forutsatt at de har tilgang til de nødvendige råvarene. Alle ressurser kan bli sanket fra provinsene eller produsert av industrien. De kan også kjøpes på verdensmarkedet, og her selges varer til den kjøper som har høyest prestisje først, deretter de neste i samme rekkefølge.

Industrialisering

Spillet fokuserer på industrialisering i et land, drevet av teknologisk forskning. Maskindeler er industrialiseringens valuta, og behøves for mange industrirelaterte aksjoner, som å bygge fabrikker eller forbedre jernbanen.

Diplomati

Diplomati er behandlet bilaterært (mellom to nasjoner); nasjoner kan foreta diplomatiske aksjoner ved å bruke diplomater fra en variabelt stor årlig pott av diplomater, og kan tilby traktater og avtaler med andre stater. Spillere kan bruke penger til å forbedre relasjonene med andre makter; tilby å forhandle for teknologi, territorii, kolonielle krav og penger, signere alliansepakter eller defensive avtaler, kreve oppgivelse av kolonisering i enkelte områder, eller erklære krig.

Krigføring

Krigføring i Victoria er en spesiell omstendighet av diplomati, der to spillere prøver å invadere hverandres nasjonale eller kolonielle territorier. Det er abstrakt gjennomført i spillet, og består av divisjoner som marsjerer inn i fiendtlig territorium og kjemper en automatisk kontrollert kamp som spilleren ikke har noe kontroll over bortsett fra å sende inn forsterkninger eller trekke seg fra kampen.
Kampeffektivitet, kan imidlertid bli påvirket av spilleren. Å tilsette generaler eller admiraler øker moralen og mengden organisasjon til en tropp. Det samme gjør teknologiske fremskritt innen krigføring. Å utbygge jernbanenettet i provinser gir også provinsforsvareren ytterligere boni i kamp, bortsett fra den åpenlyse fordelen av kjappere troppeforflytninger. Provinser kan også få sine festningsverker utbygd, og tropper vil forskanse seg når de står lenge nok stille i en provins, hvilket gir enorme fordeler i kamp.
Det endelige målet i krig varierer fra krig til krig, men er dramatisk forskjellig fra målet i andre strategispill: det er som regel veldig vanskelig å utføre store skader på en fiendes økonomi i en enkel krig, okkupert territorium er bare midlertidig i hendene til okkupasjonsmakten, og etterkrigens territorielle fortjenester er oftest beskjedne og vanskelige å kue så de ikke gjør opprør.
Å erklære krig eller vinne provinser fra siviliserte land uten foruteksisterende krav på dette landet, fører til at en faktor kalt 'badboy-faktoren' økes, hvilket kan føre til at diplomati blir vanskeligere, og i verste fall kan føre til en uttømmende krig fra makter i nærheten. Krigshissere opplever oftest radikalt hvor isolerte de blir fra verdenssamfunnet og hvor ofte, nesten konstant, de får krigserklæringer mot seg, når badboy-faktoren blir for høy.