Mikael Psellos

Biografi og politisk karriere

Hovedkilden til informasjonen om Psellos’ liv kommer fra han egne verk og tekster som inneholder omfattende selvbiografiske opplysninger. Mikael Psellos ble sannsynligvis født i Konstantinopel. Familien var patrisiere som kom fra Nikomedeia. Hans døpenavn var Konstantin, men han tok navnet Mikael da han senere gikk i kloster. Psellos betyr «stammeren» og var sannsynligvis et personlig etternavn som refererte til talefeil. Han fikk sin tidligste utdannelse i Konstantinopel, men ble som tiåring sendt til å arbeide som sekretær for en provinsdommer utenfor hovedstaden for å bidra til å finansiere medgift for sin søster. Da søsteren døde kom han tilbake til hovedstaden og gjenopptok sine studier. Han studerte under forfatteren og dikteren Johannes Mauropous og fikk etter hvert møte de senere patriarkene Konstantin III (Konstantin Leichoudes) og Johannes VIII (Johannes Xiphilinos), og også den senere keiser Konstantin X Dukas. Han arbeidet en tid i provinsen igjen, men nå som dommer. En gang før 1042 returnerte han til Konstantinopel hvor han arbeidet som sekretær i retten i keiserministeriet. Han fikk en rask karriere innenfor domstolene og ble en innflytelsesrik politisk rådgiver for keiser Konstantin IX Monomakos som regjerte fra 1042 til 1055. Samtidig fikk han et ledende professorat ved universitetet i Konstantinopel.
Mot slutten av Konstantin IX’s regjeringstid følte Psellos at ble satt under politisk press, og han forlot domstolen for å dra til Olympus-klosteret i Uludağ i Bitynia i 1054. Etter at Konstantin IX døde i 1055 ble han kalt tilbake av keiserinne Theodora Porfyrogenita. I de påfølgende årene fortsatte han som høytstående politisk rådgiver for flere av de etterfølgende keiserne. Han spilte en aktiv rolle under overgangen fra keiser Mikael VI|Mikael VI Stratiotikos]] til [[Isak I Komnenos] (1057)], og også ved innsettelsen av Konstantin X Dukas (1059). Også ved overgangen fra Romanos IV Diogenes til Mikael VII Dukas (1067) var han aktiv som rådgiver. Siden Psellos hadde vært Mikael VII’s lærer og hadde vært viktig for hans utnevnelse til keiser, håpet han nok på en enda mer innflytelsesrik posisjon under Mikael, men det ser ut til at hans innflytelse ble mindre etter hvert, og fra midten av 1070-tallet er det ikke lenger referanser til ham i kretsen av rådgivere. Ettersom også hans egne selvbiografiske opplysninger opphører på denne tiden er det lite vi vet. Enkelte forskere mener at han måtte trekke seg tilbake til kloster igjen i 1070-årene. Ut fra en kommentar fra hans samtidige historiker Joannes Zonaras er det antatt at Psellos døde kort tid etter at Mikael VII ble tvunget til å trekke seg i 1078. Også senere dødstidspunkt er foreslått. Det er kjent at Theophylaktos av Bulgaria skrev et brev til Psellos’ bror hvor han sa at «din bror er ikke død, men han har avsluttet et liv i smerte og sykdom.»

Chronographia

Det mest kjente og best tilgjengelige verket fra Psellos er Chronographia. Det er et historieverk om de bysantinske keiserne i løpet av det siste hundreåret opp til Psellos’ egen tid. Det dekker regjeringstiden til fjorten keisere og keiserinner og begynner med den nesten 50 år lange regjeringstiden til Basileios II (976-1025).  Historien slutter i løpet av regjeringstiden til Mikael VII Dukas (1071-1078). Verket er strukturert hovedsakelig som en serie av biografier. I motsetning til de fleste andre historieverk i perioden legges det mer vekt på personlige trekk og egenskaper enn på detaljer om politiske og militære hendelser. Den inneholder også omfattende selvbiografiske elementer om Psellos’ egen politiske og intellektuelle utvikling, og det er lagt mest vekt på periodene da Psellos spilte en aktiv politisk rolle, spesielt under Konstantin IX. Slik sett har verket nesten karakter av å være hans politiske memoarer. Verket ser ut til å ha vært skrevet i to deler. Den første delen dekker keiserne opp til Isak I Komnenos, mens den andre delen virker mer som en lovprising av de senere keiserne som også var Psellos’ beskyttere.

Utdanning

Psellos hadde utdanning på flere områder og ble ansett for å være blant de mest lærde i sin tid. Han reintroduserte klassisk filosofi i det bysantinske rike, spesielt Platon. Hans forkjærlighet for Platon og nyplatonisme medførte tvil om hans ortodokse tro, og han måtte forsvare seg omkring dette. Han var også utdannet i retorikk, og kombinasjonen av retorikk og filosofi førte ham til en politisk rådgiverrolle. Nyere forskere har på bakgrunn av hans til dels lange selvbiografiske innslag i verket Chronographia betegnet ham som servil, til dels smiskete og opportunistisk. Særlig er det pekt på hans ukritiske holdning til noen av keiserne, og til de mange skiftene i hans politiske lojalitet i løpet av livet. Andre har pekt på en ironisk undertone i arbeidene hans som signaliserer en kritisk holdning til de portretterte keiserne, og også generelt om samfunnets kristne tro og moral.
Flere ganger ble det stilt spørsmål om Psellos’ religiøse tro. Ifølge historikeren og bysantsforskeren Anthony Kaldellis ble han anklaget av den senere patriarken Johannes Xiphilinos for å ha «forlatt Kristus for å følge Platon». Enda sterkere var tvilen rundt hans elev Johannes Italos som etterfulgte Psellos som «Hypatos ton Philosophon», øverste leder for universitetet i Konstantinopel. Italos ble offentlig anklaget for å undervise i antireligiøs ånd om sjelevandringer og evigheten. Italos måtte to ganger offentlig dementere dette.

Pseudo-Psellos

Man trodde tidligere at det eksisterte en annen bysantinsk forfatter med samme navn, «Mikael Psellos den eldre», også kalt Pseudo-Psellos, som bodde på øya Andros i det 9. århundre. Han skulle ha vært elev av Fotios I av Konstantinopel og lærer for keiser Leo VI. Mikael Psellos har også blitt kalt «den yngre» av enkelte. Dette var basert på en innføring i en gresk middelalderkrønike (Σύνοψις Κεδρηνοῦ-Σκυλίτση) som nevner navnet i denne sammenhengen. Man tror nå at denne innføringen i krøniken er basert på en feil fra en kopist på et senere tidspunkt, og at noen «eldre» Psellos ikke har eksistert.
Begrepet «Pseudo-Psellos» er også brukt for å beskrive forfatterskapet til flere senere verk som antas være uriktig tilskrevet Psellos.

Referanser i litteratur

I Samuel Taylor Coleridges dikt The Rime of the Ancient Mariner er det en referanse til «the Platonic Constantinopolitan, Michael Psellus» som en autoritet på «the invisible inhabitants of this planet, neither departed souls nor angels».
Den britiske dikteren Christopher Middleton har skrevet et dikt om Psellus i sin 1986-samling, «Two Horse Wagon Going By», (Mezzomephistophelean Scholion).
Psellos dukker også opp i Tim Severins roman «Viking: King's Man», den siste delen av  «The Viking trilogy».