Árni Magnússon

Bakgrunn

Magnússon var professor på Københavns Universitet i mange år og hvor han var engasjert i å samle og dokumentere middelalderdokumenter fra Norge, Island, Danmark og Sverige. Hans samling kjennes som den Arnamagnæanske Samling.
Allerede før han var ferdig utdannet ved universitet ble han ansatt som sekretær for den kongelige antikvar, professor Thomas Bartholm den yngre (1659–1690). Da Bartholm døde fikk han stillingen som arkivsekretær for Gehejmearkivet, senere kalt for Rigsarkivet, en stilling han beholdt resten av livet. I 1701 ble han i tillegg professor for danske antikviteter (professor philosophiae et antiquitatum danicarum), en nyopprettet stilling som for øvrig ble overtatt av nordmannen Ludvig Holberg i 1730.

Håndskriftsamlingen

Hele sitt voksne liv var Magnússon engasjert i å samle inn gamle håndskrifter eller sørge for å avskrive dem om eieren ikke var villig til å selge. Samtidig var han nøye med å skrive ned og dokumentere alt som kunne gi uvurderlige opplysninger over dokumentets historie, de tidligere eierne og lignende. Mange av dokumentene var i dårlig befatning, men Magnússon forsto at selv det minste fragment kunne ha betydelig historisk og kulturell viktighet.
Kort tid før sin død testamenterte Magnússon sin samling av håndskrifter og gamle dokumenter, trykte bøker og hele sin formue til Københavns Universitet. Håndskriftsamlingen ble da en del av Universitetsbiblioteket. Den besto da av rundt 2500 katalognumre. De eldste var fra 1100-tallet. Halvparten av håndskriftene er fra Island, men samlingen omfattet også en stor gruppe med norske dokumenter, ca. 280, hvilket var mer enn den tilsvarende danske, ca. 250. I tillegg var det også en mindre samling svenske skrifter, ca. 30, og en samling fra andre land, ca. 100.

Tilbakeleveringen til Island

I 1965 vedtok det danske Folketinget ved lov at mesteparten av samlingens islandske håndskrifter skulle overleveres til Islands Universitet. I alt 1666 håndskrifter ble utlevert fra Det Arnamagnæanske Institut. Utleveringen kom som et resultat fra et vedvarende krav fra Islands side som begynte allerede på 1830-tallet fra Islands biskop, Steingrímur Jónsson (som ble avvist). I 1907 anmodet Alltinget om at få utlevert de rettslige og kirkelige dokumenter som Arne Magnusson hadde lånt, men aldri levert tilbake. Denne anmodning ble også avvist. Kravet kom tilbake med stor styrke etter Islands konstitusjonelle løsrivelse fra Danmark i 1944.
Den seremonielle tilbakeføring startet med at Codex Regius og Flateyjarbók  ble overlevert med politieskorte fra Det Kongelige Bibliotek 21. april 1971. Flere tusen mennesker var møtt fram på havnen i Reykjavik og begivenheten ble direkte TV-overført. Codex regius inneholder store deler av Den eldre Eddadiktningen og Flateyjarbók  flere av de sentrale Kongesagaene. To år senere startet den systematiske tilbakeføringen, en prosess som foregikk over 25 år inntil de to siste håndskrifter ble avlevert ved en høytidelig anledning så sent som i juni 1997. Omtrent 1400 håndskrifter og fragmenter har forblitt i København, stort sett sagaer om norske konger, religiøse tekster og diplomsamlingen med norske og danske diplomer (islandske er tilbakelevert). Danmark sitter fortsatt med betydelige kulturverdier som ble samlet inn i Norge og som det for tiden ikke er konkrete planer om å tilbakeføre til Norge.

Magnússons ettermæle

Árni Magnússon bidro uten tvil til å berge den store norrøne kulturarven, og han har i ettertid blitt hedret mange måter. Han var avbildet på den islandske 100 króna seddelen (nå gått ut av bruk). Utdanningssentre i både København og Reykjavík er navngitt etter ham. Árni Magnússon-instituttet i Reykjavík oppbevarer, behandler og forsker på de manuskriptene han samlet. Han var også personen bak figuren Arnas Arnæus i Halldór Kiljan Laxness' roman (som han fikk Nobelprisen i litteratur for) Islands klokke (islandsk Íslandsklukkan).