Hoatzin (fugl)

Taksonomi

Hoatzinen har ingen kjente, nære slektninger. Den ble først beskrevet som en hønsefugl, på grunnlag av sitt generelle utseende. Det at ungene har klør på vingene og artens generelt primitive preg har fått noen til å tro at den kunne være en overlevende slektning av urfuglen (Archaeopteryx), men dette synet er i dag forlatt. De fleste nyere studier av arten har plassert den blant gjøkefuglene (Cuculiformes), men også dette har vært uklart. I dag er arten plassert i familien Opisthocomidae (hoatzinfamilien), som er eneste familie i ordenen Opisthocomiformes (hoatzinfugler).
Et omstendelig studium med genom, fra nærmere 200 arter, publisert i det renommerte vitenskapelige tidsskriftet Nature den 7. oktober 2015, hevder at slekten Opisthocomus er verdens eldste linje av fugler med nålevende arter. Den oppsto alt for 64 millioner år siden, og kan dermed forklare hoatzinens svært primitive morfologi og karakter. I denne studien blir Accipitriformes og noen andre familier og slekter (kalkunkondorer og andeskondor, sekretærfugl, fiskeørn, haukefugler og ugler) nevnt som hoatzinens nærmeste nålevende slektninger.

Beskrivelse

Hoatzinen blir cirka 62–70 cm og veier typisk 695–900 g. Den kan minne om en hønsefugl. Oversiden av fjærdrakten er brun med hvite fjærbremmer og et hvitt tverrbånd ytterst på den ganske lange halen. Hodet har en fjærkam av lange, lysbrune fjær, som kan reises. Rundt de brunrøde øynene er det et stort, lyseblått, nakent hudfelt. Nebbet er kort og kraftig, og minner om nebbet hos noen hønsfugler. Brystet er gulhvitt, undersiden brun. Vingene er korte og brede. Beina er mørke og ganske kraftige. Hunnen ligner hannen, men fjærkammen hevdes å være kortere.
Ungene er dunkledte like fra klekkingen og brune, men har svært kraftige bein. Et særtrekk er at de har to funksjonelle klør på henholdsvis tommel og pekefinger. Klørne forsvinner når de blir eldre. Ungfuglene ligner de voksne.

Atferd

Hoatziner en trelevende standfugler som lever i kolonier, alltid nær vann. Fuglene klatrer i greinverket på trærne og lever av ulike blader. For å fordøye bladene har arten utviklet en stor kro. Dette er årsaken til at hoatzinene er ganske tunge og klumpete fugler, som sjeldent flyr og verken svømmer, går på bakken eller hopper. Om fuglene flyr er det aldri langt om gangen. Det er registrert at arten eter mer enn 50 sorter av planter, samt at dietten består av opp til 80 prosent løv.
Hekkesesongen er i regntiden (desember–juli). Reiret bygges nesten alltid over åpent vann, som regel 2,5–4 m over vannflaten. Hunnen legger 1-4 egg i et stort kvistreir. Inkubasjonstiden varer cirka 30–34 dager. Om ungene blir forstyrret, viser de en uvanlig atferd; de kryper straks ut av reiret, stuper ned i vannet og dykker. De kan holde seg under vann ganske lenge. Med de kraftige beina og klørne på vingene klatrer de meget godt og har få problemer med å komme seg opp i reiret igjen når faren er over. Ungene er flygedyktige etter cirka 60 dager, men mates av foreldrene til de blir omkring 90 dager gamle. Avkommet regnes som kjønnsmodent da de er omkring 2–3 år gamle.

Lyder

Hoatzinen lager en karakteristisk, hvesende «hizz»-lyd når de forsvarer avkommet, som kan høres på noe avstand. Kontaktkallene, som kan høres nesten konstant i koloniene, inkluderer et variert utvalg av «gruff»-grynt, høylytte «skvik» og «kvekk».

Menneskelige relasjoner

Fuglene kan ha (blant annet i Guyana) en illeluktende musk-lignende odør og har tradisjonelt fått være i fred for jakt fra indianerne, men i områder der andre folkegrupper har trengt inn i jungelen, har de ofte blitt skutt ut, da de er lite sky og lette å fange. Tilsvarende odør er ikke rapportert fra forskere i Venezuela, så lukten kan ha med dietten å gjøre.

Utbredelse og habitat

Hoatzinene er utbredt i Amazonas- og Orinocobekkenet, øst for Andes. Dette inkluderer Colombia, Venezuela og det sørlige Guyanas og sørover til Ecuador, Peru, det nordre og sentrale Brasil og Bolivia.
Arten trives i regnskogbeltet og kan lokalt være ganske vanlig. Fuglene holder seg oppe i trærne, der de stort sett klatrer rundt og hopper gra grein til grein.