Håndkolorering

Håndkolorering eller kolorering er manuell fargelegging av masseproduserte eller trykte bilder. Det kan være fotografier i svart-hvitt eller grafikk i én trykkfarge som males på, eller får farger i et digitalt bilderedigeringsprogram. Betegnelsen kan brukes både om manuell fargelegging av hver enkelt kopi og fargelegging av en svart-hvitt-original som deretter mangfoldiggjøres i like fargekopier. 
Betegnelsen «kolorering» kan også brukes om andre typer farging, for eksempel av tekstiler og andre materialer. Ordet brukes også i overført betydning om rike, varierte klanger i musikkomposisjoner og annet.
Digital fargelegging kalles colorization eller colorizing på amerikansk.

Manuell fargelegging av grafiske blad

Håndkolorering av grafiske blad av tresnitt, kobberstikk, xylografier og litografier var vanlig før fargetrykk ble mulig og billig nok. Metoden er enkel, men svært tid- og arbeidskrevende hvis det skal gjøres nøyaktig og i flere  farger. I dag brukes derfor ikke håndkolorering av trykk i kommersiell masseproduksjon, men ofte av billedkunstnere som bearbeider enkelttrykk i små opplagsserier. Grafikk som er håndkolorert, kan merkes med eller som «H.C». Håndkolorerte kopier er unike og individuelle, med mindre det er en ny reproduksjon av for eksempel et opprinnelig manuelt fargelagte svart-hvitt-fotografi.

Manuell fargelegging av fotografier og filmer

Før fargefotografiet ble oppfunnet og kommersielt utbredt, ble det brukt flere teknikker for å fargelegge fotografier i svart-hvitt etter at de var framkalt og kopiert til papir. I dag brukes digitale retusjeringsmetoder, for eksempel ved hjelp av et bilderedigeringsprogram som Photoshop, både for å friske opp og «levendegjøre» gamle bilder og for å gi nye bilder et gammeldags tidspreg.
De tidligste fotografiene, for eksempel daguerreotypiene som kom 1839, kunne ikke mangfoldiggjøres. Man fant imidlertid snart ulike metoder for å overføre bildene til papir og også kopiere dem, blant annet som albumintrykk fra 1850. I 1868 ble fotolitografiet oppfunnet. Det var en teknikk for å overføre fotografier til litografiske trykksteiner. I forlengelsen av dette oppstod photochrom-teknikken, fotografier trykt som fargelitografier. Photochrom var altså en fotolitografisk reproduksjonsprosess, og ikke en fototeknikk. Utgangspunket var ett eller flere negativer i svart-hvitt, som så ble overført til litografisk stein. Koloreringa kom først inn på steinen gjennom avmasking og retusj på steinen avhengig av hvilken trykkfarge som skulle brukes.

Filmer

Også gamle filmer i svart-hvitt har blitt fargelagt manuelt bilde for bilde. 
Tradisjonell håndkolorering av film, der antall enkeltfotografier er enormt, er svært tidkrevende og dyrt med maling, og resultatet blir grovt og urolig. Teknikken har derfor bare blitt brukt i spesielle tilfeller før levende fargefilm ble utviklet på 1930-tallet.
Tinting er en enklere, mer effektiv teknikk for å fagelegge filmer i svart hvitt. Det innebærer å dyppe de fysiske filmremsene i fargebad. En annen metode er toning der sølvkrystallene i filmemulsjonen har en egen fargetone. Slike bilder får én farge i ulike valører over hele motivet.
På 1980-tallet tok en i bruk digitale verktøy for å fargelegge gamle filmer i svart-hvitt, en teknikk omtalt som (film) colorization på engelsk. Hensikten var først og fremst å gjøre klassiske underholdningsfilmer, deriblant western-filmer og komedier, mer attraktive for et moderne TV-publikum i USA. Slik kolorering ble imidlertid kritisert for å ødelegge den opprinnelige visuelle estetikken. På 2000-tallet førte forbedret digitalteknologi til ny interesse for fargelegging av gamle filmopptak. De digitaliserte bildene i slike filmer er i høyere oppløsning enn før og fargebruken mer nøyaktig og nyansert. Også historiske filmdokumenter, for eksempel fra verdenskrigene, er blitt kolorert for bruk i påkostede TV-serier. Det samme gjelder tidligere filmsuksesser fra India, Russland og andre land med store publikumsgrupper, populære filmer som har blitt forsøkt revitalisert gjennom digital bearbeiding med farger og bedre bildekvalitet. 
Eksempler på digitalt fargelagte filmer er flere komedier med Helan og Halvan, den amerikanske julefilmen It's A Wonderful Life og den tyske TV-skjetsen Grevinnen og hovmesteren.