Monsterbølge

En monsterbølge (også kalt ekstrembølge eller freakbølge) er en stor havbølge, mye større enn de omliggende bølgene, som oppstår tilsynelatende spontant. Kraften i disse bølgene kan senke selv supertankere og andre store skip. 
Lenge trodde man at disse bølgene bare var et sagn, og det var bare overlevende sjøfolk som snakket om dem. Det er gjerne svært vanskelig å beregne bølgehøyden fra et skipsdekk i grov sjø. Hvis skipet f.eks. krenger inn mot en bølge som nærmer seg, er det lett å overvurdere bølgehøyden. Det samme er tilfelle hvis forskipet stuper ned i en bølgedal i forkant av bølgen. Nettopp slike «hull i sjøen» har vist seg å forekomme i monsterbølger – siden de er langt større enn andre bølger, blir gjerne også bølgedalen dypere. Nå vet man at monsterbølger forekommer, og at de er et naturlig havfenomen. De er ikke sjeldne, men det er sjelden noen blir utsatt for dem. Tidligere hadde man bare vitnebevis fra sjømenn og ødeleggelser på skipene deres som bevis. 1. januar 1995 ble imidlertid plattformen Draupner E i Nordsjøen rammet av en enkelt ekstrembølge, ofte omtalt som «nyttårsbølgen» eller «Draupnerbølgen». Bølgen ble fanget opp av måleinstrumenter, småskadene på plattformen og målinger av plattformens bevegelser viste at målingen kunne være korrekte.
Forskere ved GKSS Forskingssenter i Geesthacht har brukt data fra ESA-satellitter til å identifisere spor etter flere monsterbølger.

Historie

Over lange strekninger på åpent hav kan full storm eller mer føre til bølger på 15 m og mer. I hundrevis av år har sjøfolk fortalt om enorme bølger på opp mot 30 m høyde (omtrent like høye som en bygning med ti etasjer), som oppstod uten forvarsel midt på havet. Bølgene kunne gå mot strøm- og bølgeretningen, og ofte i helt klart vær. Slike bølger ble skildret som en vegg av vann og en bølgedal som var så dyp at den var som et «hull i havet». Et skip som møtte en slik bølge ville mest sannsynlig ikke kunne motstå de enorme kreftene, med trykk på opp til 100 tonn per kvadratmeter, som følge av vekten av vannmassene. Vanligvis er skip laget for å kunne tåle bølger opp til 15 meters høyde, og trykk på omtrent 15 tonn/m² uten å ødelegges, og bølger på rundt 20 m dersom man aksepterer mindre skader. 
Forskere avviste lenge slike historier fordi de matematiske modellene indikerte at havbølger høyere enn 15 m var så sjeldne at de bare ville oppstå «en gang hvert 10 000. år». Nyere satellittbilder har imidlertid vist at bølger på opp til 30 m er mye vanligere enn den matematiske sannsynligheten tilsier ut ifra en lineær modell for bølgestørrelse. Ikke-lineære modeller har til en viss grad greid å modellere monsterbølger.

Satelittmålinger

I et stort internasjonalt prosjekt kalt for MaxWave, ble det utførte studier av havbølger. I studiet deltok GKSS Research Center i Tyskland, Institute of Hydroengineering, Polish Academy of Sciences Meteorologisk institutt (Met No), German Aerospace Center (DLR) fra Tyskland, UK Meteorological Office, Instituto Superior Tecnico (IST) fra Portugal ,Meteo France, Ocean Waves fra Tysklnad, Catholic University of Leuven i Belgia, Technical University of Berlin i Tyskland og Det Norske Veritas (DNV). Målet var blant annet å bekrefte eksistensen av ekstreme (engelsk Rouge Waves) bølger og risikoen ved å møte dem. Eksisterende målinger og modellering ble brukt for å bedre å forstå formen på og virkningene av ekstreme bølger i forhold til skips- og offshoreulykker. Moderne måleteknikker ble knyttet mot kunnskapen om ekstreme individuelle bølger og deres regionale sannsynlighet for å opptre.
De målte med radar over en tre ukers periode i 2001. De tok 30 000 bilder, som hver dekket et 10x5 km stort område, og dekket totalt et område på 1,5 millioner km². Noe som kan ha vært monsterbølger, ble oppdaget på ti av disse bildene, eller en bølge per 150 000 km² (til sammenligning er Nordsjøen på ca. 580 000 km²). Satellittbilder over havet blir behandlet statistisk for å finne gjennomsnittsverdier. Tolkningen av energien i bølgebildene blir sammenliknet med bølgemålinger, og man lager empiriske sammenhenger mellom energien i bølgene og signifikante bølgehøyder. Slike tolkninger har vesentlig større usikkerhet enn direkte målinger. En har lenge tolket satelittdata til å si noe om gjennomsnittlige bølgeforhold, men tolkninger av dataene for kunne uttale seg om enkeltbølger, har ikke allmenn aksept.