google/wiki40b huggingface dataset:
Sjømat Norge

Sjømat Norge er en medlemsstyrt, næringspolitisk arbeidsgiverorganisasjon som organiserer ca. 550 medlemsbedrifter med 12.000 ansatte innen norsk fiskeindustri, havbruksnæring, fiskefôrbransje, rederier og leverandørbedrifter til sjømatnæringen. Organisasjonen var frem til 2015 kjent som Fiskeri- og havbruksnæringens landsforening (FHL).
Administrerende direktør er Geir Ove Ystmark. Inger-Marie Sperre er styreleder.

Medlemmene

Medlemsbedriftene er både små, lokaleide familiebedrifter og store multinasjonale selskaper. Disse har det til felles at de jobber i sjømatområdet og er avhengige av stabile rammebetingelser.
Sjømat Norge arbeider for å sikre gode rammebetingelser for sjømatnæringen og for å yte best mulig service overfor medlemsbedriftene. Sjømat Norge er organisert i avdelinger for havbruk, industri, miljø, helse og kvalitet. I tillegg yter Sjømat Norge støtte i arbeidsgiverspørsmål. Sjømat Norge er en medlemsstyrt organisasjon tilknyttet NHO (Næringslivets Hovedorganisasjon).

Administrasjon

Administrativt er Sjømat Norge delt inn i egne avdelinger for saker som vedrører miljøspørsmål, mat, næringsmessige rammevilkår og handel. I staben er det også egne virksomhetsområder innen forskning og utvikling, kommunikasjon og arbeidsgiverspørsmål. Organisasjonen har hovedkontor i Oslo, samt kontorer i Bergen, Ålesund, Trondheim og Tromsø.

Internasjonalt samarbeid

Sjømat Norge er tilsluttet flere internasjonale organisasjoner, blant annet ISFA, FEAP og AIPCE.
Vi i villa

Vi i villa er et reklamefinansiert boligmagasin utgitt av Bonnier Media og distribuert av Posten Norge. Den norske utgaven av magasinet har per 2013 et opplag på 1 million og om lag 1,1 millioner lesere. Det er ifølge egenomtalen «Norges største og mest leste boligblad». Bladet distribueres gratis 6 ganger årlig.
Vi i Villa startet i Sverige i 1956, og første nummer kom i 1957. I dag kommer Vi i Villa ut i Norge, Sverige, Danmark (Idényt) og Finland (Suomela).
Christiaensenbreen

Christiaensenbreen er en isbre i Dronning Fabiolafjella i Dronning Maud Land. Den er 3,5 kilometer bred og strømmer i vestlig retning mellom Eyskensfjellet og Mont Derom.
Breen ble oppdaget 7. oktober 1960 av en belgisk antarktisekspedisjon under ledelse av Guido Derom som kalte den opp etter Léo Christiaensen, kaptein på «Erika Dan» som fraktet den ekspedisjonen til Base Roi Baduin i Antarktis. Navnet er ikke blant de offisielle norske stedsnavn i Antarktis som godkjennes av Norsk Polarinstitutt.
Brennvidde

Tynn linse

For en tynn linse i luft er brennvidden distansen mellom linsens senter og linsens brennpunkt. For en samlelinse (for eksempel en konveks linse) er brennvidden positiv, og er den distansen der den kollimerte lysstrålen fokuseres til et enkelt punkt. For en spredelinse (for eksempel en konkav linse) er brennvidden negativ, og er den distansen fra det punkt en kollimert lysstråle synes å være spredd fra etter å ha passert gjennom linsen.
Guglielmo Embriaco

Guglielmo Embriaco (født ca. 1040) var en genovesisk handelsmann og militærleder som hjalp korsfarerstatene i etterspillet av første korstog.
Embriaco ble antagelig født sent i 1030-årene, men ble ikke berømt før han og hans bror, Primo di Castello gikk i land ved Jaffa i juni 1099 med en skvadron galeier. Ifølge Annales til Caffaro di Rustico hadde han to skip, Raimond av Aguilers hevder det var seks eller ni. Ekspedisjonen var et privat foretak. Han og Primo marsjerte til å begynne med sørover mot Ashkelon, men en fatimidisk hær fra Egypt tvang dem til å marsjere inn i landet mot beleiringen av Jerusalem som pågikk. Tømmeret fra deres demonterte skip ble konvertert til beleiringstårn som var avgjørende i erobringen av byen den 15. juli.
Embriaco hjalp til i erobringen av Jaffe, og med 200-300 menn ved slaget ved Ashkelon den 12. august, hvor han ledet en marineavdeling til sjøs. Embriaco og hans bror dro tilbake til Genova med brev fra Godfred av Bouillon og Daimbert av Pisa, henholdsvis beskytteren av den hellige grav og den latinske patriark i Jerusalem, som beskrev korstogets suksess og det påtrengende behovet for forsterkninger. De ankom i Genova 24. desember. Embriaco fikk tittelen consul exercitus Ianuensium («konsul av den genovesiske hær») fra Compagna og ble sendt tilbake med en flåte på 26 eller 27 galeier, fire eller seks lasteskip og tre til fire tusen menn. Han la til land med den nye pavelige legaten, kardinal-biskopen av Ostia, om bord den 1. august 1100.
Da han kom frem til det hellige land, møtte han kong Baldwin I i Laodikea, og sammen planla de et felttog for den neste våren. Han overvintret i Laodikea og utkjempet mange trefninger med sarasenerne- Han dro fra Laodikea i mars 1101, unngikk en stor egyptisk flåte nær Haifa og gikk i land ved Jaffa ved påsketider. Han fulgte Baldwin derfra til Jerusalem for å feire påske og besøke elva Jordan. Genoveserne ble lovet en tredjedel av byttet i felttoget, og de dro mot Arsuf som falt etter tre dager den 9. mai. Caesarea holdt ut til 17. mai. Tusen arabiske handelsmenn som ble tatt til fange i moskéen betalte løsepenger til genoveserne.
Embriaco dro tilbake til Genova i juli etter å ha inngått en avtale med Tancred. Han møtte en bysantinsk flåte ved De joniske øyer og gikk i land ved Korfo for å sende utsendinger til Konstantinopel. Han kom hjem til Genova i triumf i oktober.
I februar 1102 ble han valgt til konsul, men det er det siste nedtegnede sporet etter ham.
Postnummerkatalogen

Postnummerkatalogen er en fortegnelse over Norges poststeder med postnummer, første gang utgitt i mars 1968 av Poststyret. Hvert poststed (i hovedsak postkontor) i landet fikk med dette en unik firesifret kode basert på geografiske regioner.
Postnummer ble etter lang tids utredning innført i Norge våren 1968, med det formål å effektivisere postgangen i landet. Tidligere var det tilstrekkelig med å angi poststedets navn i adressen, ettersom Postens personell hadde de nødvendige geografiske kunnskaper for at post skulle havne på riktig sted, og posten ble fremdeles håndsortert. Postnumrene ble innført i forkant av maskinell sortering av brev og annen post, hvilket skulle gi billigere og hurtigere sortering.
Med dette ble landet inndelt i ti geografiske soner med førstesiffer 0-9, og der annet siffer ble gitt til en mindre region innen denne sonen, tredje siffer angav et avgrenset område innenfor dette regionen, og fjerde siffer indikerte selve poststedet. Det ble også gitt veiledning i hvordan post skulle adresseres med postnummer og -sted. Opprinnelig var det kun ni soner, ettersom Oslo ikke fikk postnummer før i 1984.
Den første utgaven av Postnummerkatalogen hadde omkring fire tusen postnummer, og omfattet ikke Oslo, ettersom det her ble benyttet sonetall frem til våren 1984.

Postnummer i Postnummerkatalogen 1968

Fylkene følger inndelingen i 1968.
Churchill Square (Edmonton)

Churchill Square (offisielt «Sir Winston Churchill Square») er det sentrale torget i sentrum av Edmonton, Alberta, Canada. Her finner mange festivaler og arrangementer sted, som for eksempelEdmonton International Street Performers Festival, Edmonton Fashion Week, The Works Art & Design Festival, Taste of Edmonton Cariwest og i senere tid også den årlige Pride Festival som flyttet hit fra Oliver Square, nordvest for sentrum.
Torvet avgrenses på nordsiden av 102A Avenue, i vest av 100 Street, i sør av Harbin Road (102 Avenue) og på østsiden av Rue Hull (99) Street. I 2009 ble 102A Avenue permanent stengt for motorisert trafikk, noe som gir fotgjengere en enklere tilgang til City Hall (rådhuset).
Rundt torvet ligger flere kommunale og kulturelle institusjoner som Edmonton City Hall (rådhuset) i nord, Law Courts (rettsbygninger) og Art Gallery of Alberta i nordøst, Chancery Hall og Edmonton Operas bygg Francis Winspear Centre for Music i øst, Citadel Theatre i sørøst, Stanley A. Milner bibliotek (hovedbygningen til Edmonton Public Library) i sør og kjøpesenteret Edmonton City Centre i vest.

Historikk

Historisk sett var den sentrale plassen i Edmonton Market Square, den befant seg like sør for Churchill Square. På Market Sqare ble senere Milner biblioteket oppført. Her hadde byens marked vært siden begynnelsen i 1900, og opprinnelig fant markedet sted utendørs. Fra 1912 of fremover ble flere planer om utvikling av torget til et sentrum lagt frem. I november 1914 ble en bygning som skulle brukes til et innendørs marked oppført i på 107 Avenue, men handlere og kunder gikk til boikott og det ble aldri tatt i bruk. Markedet vendte tilbake til sin opprinnelige plass, og byen ga tilsagn om at den skulle yte hjelp til å bygge noe som ga ly. På begynnelsen av 1915 ble markedet flyttet inn under tak, og i 1920 var det bare boder det ikke var plass til inne igjen utendørs. Fra 1916 da bygningen som skulle gi ly ble oppført og frem til 1965, da markedet igjen ble flyttet, var markedet et sentralt sted for livet i Edmonton. Den siste flyttingen av markedet var til 97 Street lengre øst, og området ble utviklet for å skape et «bysentrum». Dette skulle skje ved å oppføre det nye kunstgalleriet og et bibliotek ved byens nye rådhus som ble oppført i 1957.
Churchill Square har flere ganger blitt pusset opp og renovert, den siste gangen var mest kontroversiell og fant sted i tide for Edmontons hundreårsjubileum. Under disse arbeidene ble en stor del av den grønne lungen fjernet, mens flere nye strukturer ble bygget. Blant disse var et amfiteater, en foss og flere salgslokaler.
Desmogramma

Utseende

Middelsstore, bredt ovale, glatte, gjerne gule og svarte, eller rødlige, bladbiller.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sør-Amerika (Peru, Ecuador, Brasil).
Fredrik Ramel

Karriere

Ramel, som ble uteksaminert i 1890, studerte juss i Lund, ble candidatus juris i 1894 og advokatsekretær i 1897.
Ramel innledet en diplomatisk karriere, først som attaché i utrikesdepartementet 1895. Samme året tjenestegjorde han ved generalkonsulatet i Roma, for så å bli andresekretær ved utenriksdepartementet 1897, førstesekretær 1900 og kabinettssekretær 1908-1913.
I tiden som sendemann ble Ramel foreslått som utenriksminister våren 1917, men posten gikk til høyrelederen i riksdagens andre kammer Arvid Lindman. Ramel var likeså påtenkt som utrikesexcellens høsten samme år, men posten gikk til industrimannen Johannes Hellner. Han var til og med aktuell for posten som sjef for utenriksdepartementet høsten 1920, men den gikk til Herman Wrangel, sendemann i London.
Ramel var sendemann i Kristiania 1913 og i Berlin 1923. Ved ambassaden i Berlin arbeidet også den blivende avismannen Herbert Tingsten. På tross av sine høyresympatier ble Ramel 1925 utnevnt av regeringen Hjalmar Branting til landshövding i Malmöhus län, ett embete han innehadde til 1938. Han ble til slutt utnevnt til Minister för Utrikes Ärendena och Chef för Utrikesdepartementet av statsminister Carl Gustaf Ekman.
Som utenriksminister foretog Ramel forberedelsene til Folkeforbundets forbundssamling 1930. Han utarbeidet også den såkalte Oslokonvensjonen, som hadde til hensikt å fjerne unødvendige tollhindringer. Ved nedrustningskonferansen i 1932 ville Ramel sette inn tvangsmidler for å opprettholde den internasjonale rettsorden, og at Sverige ikke ville unndra seg sine forpliktelser. Han ble kritisert av socialdemokraterna som ikke ville gi opp Sveriges tradisjonelle motstand mot obligatoriske militære sanksjoner. Etter den frisinnede regeringens nederlag under rigsdagsvalget 1932 avgikk Ramel med resten av regeringen. Han returnerte således til Malmö som landshövding der han blant annat var leder i Malmöhus läns skytteförbund.
Ramel var også godseier på sin slektsgård Gårdstånga-Nygård i Gårdstånga sogn. Han var også medlem av Kungliga Lantbruksakademien samt æresmedlem av Fysiografiska sällskapet i Lund.

Familie

Ramel var sønn av rittmesteren friherre Hans Fredrik Ramel (1845-1892) og Carolina Alexandrina von Troil (1851-1917). Han ble gift i 1899 med friherrinnen Ida Louise Elisabeth von Essen (1878-1950), datter til sendemannen, greve Hans Henrik von Essen (1835–1894) og Jaquette, født Gyldenstolpe (1841-1917).
Lucene

Historie

Lucene ble opprinnelig skrevet av Doug Cutting i 1999. Den var opprinnelig tilgjengelig for nedlasting fra sin hjemmeisde på SourceForge. Siden ble den en del av Apache Software Foundations Jakarta produktfamilie av åpen/fri kildekode skrevet i Java. Dette skjedde i september 2001. Lucene ble et eget toppnivås Apache prosjekt i februar 2005. Inntil nylig har Lucene inkludert en rekke underprosjekter som for eksempel Lucene Java, Droids, Lucene.Net, Lucy, Mahout, Solr, Nutch, Open Relevance Project, PyLucene og Tika. Solr har siden blitt integrert med Lucene-prosjektet selv, og Mahout, Nutch og Tika har blitt flyttet ut som egne toppnivås prosjekter.

Egenskaper og bruk

Lucene egner seg for enhver applikasjon som trenger full-tekst indeksering og søk, og Lucene har generelt blitt anerkjent for sin anvendelse i implementeringen av Internett søkemotorer og lokalt søk på separate nettsteder. Lucene er motoren i flere mer komplette søkemotorer for ulike formål, blant annet Solr, Nutch og Attivio AIE.
Sentralt i Lucene's logiske arkitektur er ideen om et dokument som inneholder felter med tekst. Denne fleksibiliteten gjør at Lucene's API er uavhengig av fil-format. Tekst på formatene PDFer, HTML, Microsoft Word, OpenDocument m.fl. kan alle indekseres så lenge tekstlig informasjon kan trekkes ut.

Tilgang på kompetanse

Det er et levende utvikler- og bruker-miljø rundt Lucene, som raskt og effektivt kan svare på spørsmål eller rette feil. Det er også flere ulike kommersielle konsulentfirmaer som kan tilby kursing, konsulenthjelp, skreddersøm/videreutvikling og support-kontrakter.
Swaythling

Swaythling er en bydel og forstad til Southampton. Stedet nevnes i kilder fra 909 e.Kr (Swæthelinge). Det er nå inkorporert i Southampton og har et stort innslag av studenter på grunn av sin nærhet til University of Southamptons hovedcampus.
Etter at han kom til sitt eksil i Storbritannia i 1852 leide den avsatte argentinske diktator Juan Manuel de Rosas Burgess Street Farm i Swaythling, og bodde der til sin død i 1877. Folk i nabolaget utviklet sansen for den argentinske drikken mate som en følge av dette.
Den røde hatten

Handling

Tiåringen Martin går mye for seg selv. Han er enebarn. Moren og faren er opptatt av sitt. Hans faste tilholdssted blir en gammel ørelappstol. Der sitter Martin og leker med tingene sine og der gjemmer han lekene sine. Brått blir han revet ut av sin beskyttede drømmeverden. Når foreldrene vinner i lotto vil de ha nye, fine ting i hjemmet og gjøre seg av med alt gammelt, inkludert en rød hatt og Martins stol.
Leishmaniasis

Leishmaniasis er en sykdom som skyldes leishmaniaparasitter. Sykdommen er oppkalt etter den britiske legen William Boog Leishman (1865–1926), som påviste årsaken til sykdommen. Sandfluer overfører infeksjonen til mennesker fra ulike dyr som er reservoaret for parasittene.
PP-2000

Oversikt

Den er hovedsakelig ment for bruk som PDW våpen av spesialstyrker som blant annet Spetsnaz.

Design

Den er kamret i 9x19mm Parabellum, dette er ment å gi PP-2000 panserbrytende evne.
Lenefjorden

Lenefjorden, Lenesfjorden eller Lehnesfjorden er en 10,5 kilometer lang fjord i Lyngdal kommune i Vest-Agder. Fjorden starter ved Jåsund, hvor den møter Grønsfjorden og går nord til Lene. En fjordarm går sør til Spangereid. Gjennom Spangereidkanalen møter den Njervesfjorden.
I 2007 ble Spangereidkanalen ved Spangereid åpnet. Kanalen gjør det lettere for mindre fartøyer å ta seg fra øst til vest, da man slipper å runde det værharde området rundt Lindesnes fyr.
Sletta kirke

1755-1880

Den første kirka på Sletta ble bygd i 1755 og vigslet den 4. september 1755 av biskop Frederik Nannestad.

1880 - 1984

Bygningen ble i 1880 utbygd (etter tegninger av Henrik Nissen) til en av landets største trekirker med nesten 1000 sitteplasser. Den ble vigslet 30. september 1880 av biskop Andreas Grimelund. Sletta kirke brant ned til grunnen 8. juni 1984.

1990-

Etter brannen ble det stor debatt om byggingen av ny kirke, ikke om den skulle bygges, men hvor. Fem forslag i tillegg til det eksisterende kirkestedet ble lansert: Stølan, Hellesvik, Sistranda v/herredshuset, Sistranda v/internatet og Nordhammervik.
Det endte med at kirka ble bygd der den gamle stod. Den ble tegnet av Odd Østbyes tegninger, og byggearbeidet tok til våren 1988 og tok halvannet år. Kirka ble vigslet 21. oktober 1990 av biskop Kristen Kyrre Bremer.
Nye Sletta kirke er en moderne arbeidskirke med stort, lyst kirkerom med vakkert sidealter og sakristi. Kirkerommet er adskilt fra menighetssalen med skyvedører, slik at kirkerommet kan utvides til å romme 450 sitteplasser. Kirka har garderobe, toaletter, kjøkken og peisestue. I kjelleren er det flere rom, som blant annet er blitt brukt av søndagsskolen.
Orgelet er bygget av Gunnar Fabricius Husted Orgelbyggeri i Fredensborg i Danmark. Det har 20 stemmer. Klaviaturene: Manualomfang C – g´´´, 2x56 tangenter og pedaler C-f´ bestående av 30 tangenter. Orgelhuset er utført i massivt filippinsk mahognitre.
Rote Ruhrarmee

Rote Ruhrarmee var en sosialistisk paramilitær gruppe, som i mars 1920, i kjølvannet av Kappkuppet, førte en borgerkrig mot Reichswehr og Frikorpsene under Ruhroppstanden.
Gruppen hadde mer enn 50,000 bevæpnede soldater, for en stor del frontkjempende arbeidere fra første verdenskrig, og ble støttet av Kommunistische Partei Deutschlands (KPD) og Unabhängige Sozialdemokratische Partei Deutschlands (USPD).
Den første arbeiderbataljonen til Rote Ruhrarmee ble oppstilt i Stadtbezirk Mengede i Dortmund og i Ickern. Den bestod på dette tidspunktet hovedsakelig av sympatisører med anarko-syndikalistene i Freie Arbeiter-Union Deutschlands (FAUD).
Rajbangsi

Rangbangsi, også kalt rajbangsi og rangpuri, er et indoarisk språk som tales av ti millioner personer i folket koch rajbongshi i Bangladesh og av fem millioner i India, hvor de er kjent som rajbanshi. Mange av de talende er tospråklige og snakker enten bengali eller assamesisk.
Fyrstespeil

Fyrstespeil er en form for instruksjonsbok for herskere. Uttrykket sikter til en slik populær litterær sjanger som oppstod under den europeiske middelalderen og vedvarte til om lag 1700, skjønt finnes noen tildels svært lignende verker både fra Bysants og i den arabiske verden.
Ikke bare praktiske råd for herskeren blir tatt opp, men også teologiske, filosofiske eller etiske diskusjoner om tingenes tilstand.
Denne typen verker fantes også utenfor den middelalderske europeiske sfære. Det egyptiske «Lære for Merikare» datert til omkring år 2000 f.Kr., kan betraktes som en oldstidsforløper for fyrstespeilene. Et verk fra Kina kan også nevnes, Daodejing.
Eksempler på fyrstespeil i både snever og bredere forstand er Kongespeilet, det svenske Konungastyrelsen fra ca 1330, Via Regia, Kay Kawus' Qabusnama, det persiske Kalila wa-Dimna og imam Alis brevet til al-Ashtar.
Renessansens bidrag til denne litterære sjanger omfatter Erasmus av Rotterdams Institutio principis Christiani, Utdannelse av en kristen fyrste, fra 1516, og i formen også Niccolò Machiavellis Il principe (Fyrsten (1513) - skjønt det sistnevnte kan ha hatt som skjult siktemål å tilrettelegge for fyrstens fall. 
Så sent som i 1740 skrev Fredrik den Store av Preussen skriftet Anti-Machiavel, hvor han imøtegår synspunkter i Machiavellis verk, bl.a. med henvisning til at hvis kongen regjerer hensynsløst, så skades landet, for kongens adferd vil danne norm.
Gudbrandsdalsmusea

Prosjekt 10

«Prosjekt 10» var et historieinnsamlingsprosjekt i regi av Gudbrandsdalsmusea. Prosjektet hadde også tittelen «de gode historiene» og ble avsluttet i 2015. Initiativtaker var Gudbrandsdalsmuseas avdeling på Lesja.
Prosjektet gikk ut på å samle inn jakt- og fangsthistorier fra Norddalen, de seks nordligste kommunene i Gudbrandsdalen: Lesja, Dovre, Sel, Vågå, Lom og Skjåk. 
Formålet med prosjektet var å dokumentere og samle historier og informasjon om den lokale jaktkulturen. Slike historier kunne være personlige opplevelser, overleverte historier, bilder, skriftlige nedtegnelser og kunnskap om jakt- og fangsthistorie. Mange slike historier er allerede utgitt i bokform, i magasiner og fagtidsskrifter, brukt som tema i radioprogrammer eller på film.
Resultatet av innsamlingen er en oversikt over materiale som nå finnes i arkivene. Det omfatter bilder, bøker, publikasjoner, nettressurser, i tillegg til intervjuer og fortellinger fortalt av lokale med kjennskap til jakt- og fangstkulturen i Norddalen.
Noen av disse historiene er publisert på nettstedet digitalt fortalt, resten av det innsamlede materialet er tilgjengelig via Gudbrandsdalsmusea,
Alagoinha (Paraíba)

Historie

Der kommunen Alagoinha ligger i dag brukte franske smuglere på slutten av 1500-tallet å passere på vei til Serra da Copaoba for å lete etter gull. Området var på det tidspunktet befolket av Potiguar-indianere.
Det har blitt sagt at bosettingen i regionen begynte da det i 1864 ble bygget et hus ved bredden av en innsjø. Dette huset ble brukt som overnattingssted for reisende; de fleste av overnattingsgjestene skulle til det store markedet i Mamanguape. Historikeren Coriolano Medeiros har presentert en annen versjon; han mente at tettstedet ble grunnlagt i 1870 av Luiz Honorato, som bygget hus der, slo seg ned og startet et kommersielt foretak.
Distriktet Paz de Alagoinha ble opprettet den 25. oktober 1921 ved lov nummer 533. Ved den administrative oppdelingen av Brasil i 1936, ble Alagoinha registrert som et av kommunen Guarabiras distrikter. Den samme statusen ble registrert ved oppdelingene i 1937 og 1938 samt i femårsperioden 1939 – 1943.
Alagoinha ble registrert som tettsted den 30. mars 1938 ved lovdekret nummer 1010. Den 31. desember 1943 ble navnet endret fra Alagoinha til Tauatuba, som betyr «overflod av rød leire» på de innfødtes språk. Fem år senere (1948) ble et lovforslag av deputadoHiati Leal vedtatt, og med dét ble navnet på nytt Alagoinha. Etter denne siste navneendringen startet en prosess for å få politisk uavhengighet, noe som ble oppnådd den 3. desember 1953 da lov nummer 979 ble vedtatt. Den 30. desember 1953 ble Alagoinhas første ordfører, Dr. Geraldo Gomes Beltrão, innsatt i embetet.
Mr Gay World 2010

Mr. Gay World 2010, den andre Mr Gay World-konkurransen i historien, og ble avholdt i Nedre Vollgate 11 i Oslo den 13. februar 2010. Charl Van Den Berg fra Sør-Afrika ble kåret til «Mr Gay World 2010» av tittelholder Max Krzyzanowski fra Irland. 23 land og territorier konkurrerte om tittelen.
Monnetyra

Utseende

En middelsstor, brun trebukk. Antennene er tynne, pronotum tønneformet uten tenner på sidene. Dekkvingene har markerte "skuldre" og er litt avsmalnende bak disse, med to rette, tynne, svarte og hvite skråstriper.

Levevis

Larvene lever inne i død ved.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Colombia.