google/wiki40b huggingface dataset:
The Lambeth Walk

«The Lambeth Walk» er en britisk sang fra musikalen Me and My Girl (1937). Libretto og sangtekster var skrevet av Douglas Furber og L. Arthur Rose. Melodiene var skrevet av Noel Gay. Sangen hentet sitt navn fra en lokal gate, Lambeth Walk, én gang notabel for sitt gatemarked og arbeiderklassekultur i Lambeth, et område i London.
Sangen ga sitt navn til en cockey-dans, som ble gjort populær i 1937 av Lupino Lane. The story line of Me and My Girl concerns a cockneysk trillebårgutt, som arver et jarldømme, men som nesten mister sin kjæreste fra Lambeth. Den ble gjort som film, The Lambeth Walk (1939), med Lane i hovedrollen.

Dansehysteri

Koreografien til musikalen, hvor sangen var showstoppende Cockney-inspirert ekstravaganza, inspirerte til en populær gådans, gjort i en kvikk og spankulerende stil.
Trenden nådde USA i 1938, blant annet popularisert av den Boston-baserte orkesterlederen Joseph (Joe) Rines. Rines og hans band opptrådte jevnlig i New York City, og dansen ble særskilt populær i de «bedre» nattklubbene. I likhet med de fleste dansehysteriene gjorde andre velkjente orkestre versjoner av sangen, innbefattet Duke Ellington. Den ble også spilt på radio.
Et medlem av Nazipartiet fikk oppmerksomhet i 1939, da han erklærte at «The Lambeth Walk» (som begynte å bli populær i Berlin) var «jødisk ugagn og dyrisk hopping» i en tale om hvordan revolusjon av privatlivet var én av de neste store oppgavene for nasjonalsosialismen i Tyskland.
I 1942 laget Charles A. Ridley i det britiske informasjonsdepartmentet en kort propagandafilm, Lambeth Walk - Nazi Style, som redigerte eksisterende filmopptak av Hitler og tyske soldater (hentet fra Leni Riefenstahls Triumph des Willens), slik at det så ut som om de marsjerte og danset til «Lambeth Walk». Propagandafilmen ble distribuert ukreditert til filmavisselskaper, som bidro med sine egne fortellerstemmer.
Én av fotograf Bill Brandts mest velkjente bilder er Dancing the Lambeth Walk, opprinnelig publisert i 1943 i magasinet Picture Post.
Både Russ Morgan og Duke Ellington hadde hitplater med sangen i USA.

Norsk versjon

Tola og T. Audunson har skrevet norske tekster. Tolas norske versjon bærer tittelen er «Lambeth Walk». Audunsons versjon heter «Hele Norge danser Lambeth Walk».

Kulturell innflytelse

«The Lambeth Walk» har utmerkelsen over å ha vært emne i en overskrift i The Times i oktober 1938: While dictators rage and statesmen talk, all Europe dances — to The Lambeth Walk.
I filmen Den lengste dagen (The Longest Day) fra 1962 om den allierte invasjonen i Normandie i 1944, ble denne sangen framført av skvadronen til Major John Howard i et glidefly på vei for å erobre Pegasus-broen.
Komponisten Franz Reizenstein skrev et sett med variasjoner over «The Lambeth Walk», hvor hver variasjon var en pastisj av stilen til en større klassisk komponist. Notable er variasjonene i stilen til Beethoven, Chopin og Liszt.
Naturen og eventyret

Innhold

I filmen blir Høst intervjuet av Arne Hestenes, hvor Høst forteller om sitt filmliv. Filmen består av fem sekvenser der den første inneholder bilder fra Svalbard og Grønland med fokus på dyre- og planteliv. Deretter følger en lengre sekvens som skildrer dyrelivet i Oslofjorden. Etter et mellomspill hvor selfangst skildres avsluttes filmen med en sekvens om Colombia, hvor cunaindianerna skildres.
Khotan (elv)

Khotan (også: Hotan eller Ho-t’ien; kinesisk: 和田河; pinyin: Hétián hé) er ei elv i Xinjiang-provinsen vest i Kina. Den dannes ved samløpet av elvene Yurungkash (Hvite Jade-elv) og Karakash (Svarte Jade-elv), som renner nordover fra Kunlun-fjellene inn i Taklamakan-ørkenen. De to elvene løper sammen nær midten av ørkenen, rundt 145 km nord for byen Khotan. Elva renner deretter 290 km mot nord over ørkenen og løper ut i Tarim-elva. Ettersom elva får sitt vann fra snøsmelting i fjellene, fører den vann bare om sommeren og er tørr resten av året. Elveleiet til Khotan-elva sørger for den eneste transportveien som krysser Tarimbekkenet.
Amborotragus

Utseende

En middelsstor, slank, mørk trebukk med noe forkortede dekkvinger. Hannen er helsvart med grønnlig metallglans, hunnen er brunsvart, pronotum gulrødt med to svarte flekker, dekkvingene med en lys lengdestripe. Antennene er tynne, rundt to tredjedeler så lange som kroppen, utvidet i spissen. Pronotum er tønneformet, lengre enn bredt. Dekkvingene er tydelig innsvingende på sidene, dekker noe over to tredjedeler av bakkroppens lengde. Beina er nokså lange og tynne, lårene tydelig klubbeformede.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Bolivia.
Tett ved sida mi går Jesus

«Tett ved sida mi går Jesus» er en sang med tekst av Haldis Reigstad og melodi av Gunstein Draugedalen. Den ble skrevet i 1977 under et sommerkurs på Hurdal Verk folkehøgskole og fikk melodi samme år. Siden ble den gitt ut i Draugedalens samling av 35 egne komposisjoner med samme navn.
Sangen fikk plass i Sangboken Syng for Herren og i Salmer 1997, (tillegget til Norsk Salmebok) og ble også tatt med i sangboken Syng deg glad. Den er med i den nye Norsk Salmebok (2013) som nr 361.
I Call Your Name (a-ha)

I Call Your Name er en sang av den norske gruppen a-ha. 
Sangen dukket først opp på albumet East of the Sun, West of the Moon den 22. oktober 1990. Den er skrevet av Magne Furuholmen og Paul Waaktaar-Savoy, og fremført av a-ha med Philip Todd på saksofon og Martin Ditcham på slagverk.

Utgivelser

I tillegg til å ha vært tredjesporet på East of the Sun West of the Moon, dukket den også opp som  en egen single og EP, både på vinyl og CD den 3. desember 1990. Singlen nådde en 37.-plass i Tyskland, 28. i Nederland og 44. i Storbritannia.
Prosopocoilus (Cladognathus) confucius

Utseende

En stor til meget stor (hannene 59-106 millimeter), avlang, svart hjortebille. Hannen har svært lange kjever, disse er jevnt krummede, slik skiller arten seg fra store eksemplarer av Prosopocoilus giraffa. Kjevene har en kraftig tann ved roten og en noe mindre tann midt i, i den ytre delen spredte, fine tenner. Hodet er litt lengre enn bredt, i pannen rundet innsvinget med et kort, bredt framspring i midten. Antennene har en tre- eller fire-leddet vifte. Pronotum er betydelig bredere enn langt. Dekkvingene er glatte og nokså blanke. Beina er svarte. Hunnen er mye mindre enn hannen, uten forstørrede kjever, kroppsformen bredere. Hodet er tett og kraftig punktert.

Levevis

Larvene utvikler seg i råtne trestammer. Utviklingen tar trolig ett år. De voksne billene drikker gjerne sevje fra trær.

Utbredelse

Arten er meget vidt utbredt fra India i vest til Vietnam i øst, nord til det sørlige Kina.
DS «Skibladner»

Historie

Skibladner er oppkalt etter Skíðblaðnir , skipet til den norrøne guden Frøy, guden for sol, regn, fred og fruktbarhet Det skal ha hatt plass til alle Æsene og kunne seile like godt til lands som til vanns, og det seilte alltid i medvind. Snorre sier at Odin hadde et skip som het «Ski-bladne». Dette skipet kunne brettes sammen som en duk og puttes i lommen. Fordi Snorre skriver om det så er det antatt at det må ha blitt oppfattet som et svært betydningsfullt skip.
Jomfruturen gikk fra Minnesund og nordover på Mjøsa 2. august 1856. Båten har sunket i vinteropplag to ganger, i 1937 og 1967, men ble begge gangene hevet etter kort tid. Båten er ombygget og restaurert en rekke ganger opp gjennom årene. 14. august 2011 kolliderte og grunnstøtte Skibladner med moloen ved anløp På Hamar, men ble trukket av grunn etter kort tid med kun mindre skader. 9. august 2015 grunnstøtte den på nytt ved Tingnes.
Før var den viktig for å transportere folk fra Eidsvoll til mjøsbyene Hamar, Gjøvik, Moelv og Lillehammer. Idag er den først og fremst til for turisme og fritidsturer. Den opererer bare i sommerhalvåret, fordi Mjøsa ofte er islagt og blir tappet ned om vinteren.
Skibladner var tidligere viktig for postgangen. Fremdeles er det eget postkontor ombord med eget stempel. Det er populært å sende postkort som blir poststemplet «Skibladner».
Mjøsa tappes ned om vinteren og før snøsmeltingen. Selv om Skibladner bare stikker 1,5m dypt kan ikke båten brukes før vannstanden har steget endel, for å kunne benytte kaianleggene, oftest i mai.
DS «Skibladner» ble fredet av Riksantikvaren (Direktoratet for kulturminneforvaltning) 2. august 2006 som er 150-årsdagen for jomfruturen. Dette er første gang et fartøy i rutetrafikk blir fredet i Norge.
Norges første kvinnelige sjøkaptein, YS-Stafo-lederen Ingerid B. Bjercke, førte «Skibladner» i tre sesonger.
Skibladner har eget kallesignal for radioamatørbruk, LA1X.
Skibladner ble pålagt av sjøfartsdirektoratet å installere ferskvannstanker i livbåtene. Dette kravet gikk de bort i fra, etter en realitetsorientering.

Maskin og utstyr

Maskinen om bord er en trippel ekspansjon dampmaskin som yter 606 ihk, og kan gi skipet en maksfart på 14 knop. Normal marsjfart er 12 knop. Veivakslingen går på tvers av båten og er direkte festet i skovlene på sidene av båten. Strøm ombord produseres av et dieselaggregat.
Elvalandet

Elvalandet er ei øy i Namsenfjorden i Namsos kommune i Trøndelag.  Den har et areal på 38,184 km².
Cremul

CREMUL (CREdit MULti) er et meldingsformat som er en del av EDIFACT-standardene for utveksling av informasjon om betalingstransaksjoner. Inneholder de samme felter som det tidligere OCR-formatet, men gir i tillegg rom for mange flere datafelter pr betalingstransaksjon. For eksempel kan en CREMUL-transaksjon inneholde friteksten som en betaler i nettbank taster inn i fritekst-feltet. Dermed kan betalingsmottaker fange opp denne informasjonen. Brukes av firmaer som mottar en større mengde innbetalinger. De fleste banker kan tilby CREMUL-formatet i stedet for OCR-formatet.
CREMUL-formatet er et 'fritt' format der de enkelte variabler har sine tagger (feltnavn) fulgt av variabelens innhold. Prinsippet er forsåvidt det samme som for xml-formatet, men har faste definerte variabelsett.
Bankenes Standardiseringskontor har ansvaret for vedlikehold og definisjon av bankstandarder slik som CREMUL.
Hvem skal dømme?

Hvem skal dømme? er det fjerde albumet til Håkon Banken, og kom i salg høsten 1980. Etter tre tidligere suksesser, skuffet ikke Banken med denne produksjonen heller. I tillegg til tittelsporet «Hvem skal dømme?», finner vi på denne platen Håkon Bankens signaturlåt «Riktige venner» – etterhvert spilt inn av en rekke artister, og en sang som har oppnådd enorm popularitet i Danmark. På denne produksjonen skrev Banken sju av låtene selv, samt samskrev/oversatte resten. Platen kom imidlertid ikke inn på VG-lista, selv om den har oppnådd et salgstall på rundt 50 000 eksemplarer.
Moeritherium

Bygning og levevis

Moeritherium-artene var gris- eller flodhest-lignende dyr. Hodet var langt og lavt, og liknet muligens på hodet til en tapir. Beina var korte slik de ofte er hos pattedyr som lever store deler av livet i vann, og kroppen minnet både i størrelse og bygning mest om en dvergflodhest. Den minste arten var M. lyonsi, som ikke var mer enn 70 centimeter (2,3 ft) over skuldrene og med en estimert vekt på litt over 200 kilo. Formen på tennene tyder på at de spiste bløt vannvegetasjon.
Formen på skallen tyder på at Moeritherium ikke hadde en lang snabel, men kan ha hatt en bred og fleksibel overleppe som en tapir. Den andre fortannen på hver side i overmunnen dannet små støttenner, selv om disse så mer ut som tennene til en flodhest enn støttennene til en moderne elefant.

Oppdagelse og arter

De fleste artene i slekten ble beskrevet rundt begynnelsen av 1900-tallet av den amerikanske paleontologen Charles William Andrews, basert på materiale fra en større amerikansk ekspedisjon til Al Fayyum i Egypt.
Andrews beskrevet Moeritherium lyonsi i 1901, basert på fra fossiler fra Qasr el Sagha-formasjonen. Arten Moeritherium gracile ble beskrevet fra fossile rester fra en mindre prøve som ble funnet i det samme området i 1902, i en geologisk formasjon som representerer en brakkvannslagune der Moeris-sjøen rant ut i Tethyshavet. I 1904 ble det første M. trigodon-fossilet oppdaget av Charles Andrews i forekomster ved en oase i Al Fayyum. Det er også funnet i andre områder rundt Nord-og Vest-Afrika.
Andrews' arbeider har siden blitt revidert av andre. I 1911 delte Maks Schlosser fra München Moeritherium lyonsi inn i to arter: M. lyonsi, en stor form fra Qasr-el-Sagha-formasjonen; og en ny stor art M. andrewsi fra en brakkvannsavsetning. I 2006 ble en ny art, M. chehbeurameuri, beskrevet på grunnlag av fossiler som har blitt funnet i de tidlige sen-eocen lokalitetene i Bir el-Ater i Algerie.

Slektskap

Moeritherium er ikke en direkte forfader til moderne elefanter, men representerer en tidlig sidegren på elefantenes stamtre som har fått sin egen familie Moeriotheriidae. Ingen av de andre slektene med snabeldyr regnes for etterkommere av Moeriotherium. Det var flere andre grupper av andre primitive snabeldyr i eocen, og noen, som Phiomia og Palaeomastodon, liknet mer på moderne elefanter. Moeritherium var en gren av ordenen som utviklet seg på en helt annen måte, med en tapir-liknende kropp og korte ben.
Fitjarvika

Fitjarvika er ei vik i Fitjar kommune i Hordaland. Den har innløp fra Selbjørnsfjorden i nord, mellom nordspissen av Fonno og Skråmevika på Stord. Vika er rundt fem kilometer lang, og innerst ligger tettstedet og kommunesenteret Fitjar. I den midtre og bredeste delen er vika rundt to kilometer bred, mens den ytre og indre delen er under en kilometer bred. Sør for Fonno svinger vika mot vest og går over i Fonnosen på vestsida av Fonno.
In effigie

In effigie er et latinsk uttrykk for "i avbildning" og uttrykker gjerne noe som er laget til erstatning for det virkelig objektet.

In contumaciam

Begrepet er i rettshistorien gjerne brukt i forbindelse med såkalt dom in contumaciam, hvor den skyldige ikke lar seg pågripe. Det kan for eksempel forekomme at forbrytere har klart å rømme landet og finne seg et fristed i et annet land hvor det ikke er inngått noen utleveringsavtaler med stedet hvor ugjerningen er begått. En kan da stevne vedkommende og gjennomføre rettssaken uten at vedkommende dukker opp.

Fingert, billedlig dødsstraff

For å fullbyrde straffen kunne det bli laget en dukke eller en billedfremstilling av vedkommende, som på symbolsk vis ble henrettet in effigie. Opprinnelig har nok dette en viss sammenheng med billedmagi, hvor en kunne skade motstanderen gjennom å lage en avbildning som en påførte skade slik at samtidig ofret ble rammet på samme måte.
En folkelig forestilling går nemlig ut på at utseende er en avbildning av sjelen (Imago est animi vultus). En uttalelse fra den berømte, romerske juristen Marcus Tullius Cicero viser dessuten at forestillingen var kommet til praktisk anvendelse i retten,
Ved henrettelse in effigie går de folkelige forestillinger og rettspraksisen nærmest ut på det samme ved at gjenstanden (en figur, en avbildning eller en dukke) blir hengt, brent eller halshugd istedenfor lovbryteren. Slike symbolske henrettelser kunne også følges opp med seremonielle begravelser.
En liknende form for uthengning var i renessansens italienske bystater å lage et «ærekrenkende portrett» i fresko for å spotte vekommende «syndebukk» på sentral plass i byen. Slike pittura infamante ble gjerne utført for å sette nedsettende fokus på navngitte personer, enten de hadde gjort seg skyldig i forbrytelser mot samfunnet, eller de bare ble betraktet som motstandere.
Quake

Quake er en førstepersonsskytespill-serie utviklet av id Software som startet i juni 1996.
Mye av Quakes popularitet kom av at det var et av de få spillene i sitt slag som var spillbare over internett i stedet for bare på et lokalt nettverk.

Quake

Quake er det første spillet i serien og ble gitt ut 22. juni 1996 for MS-DOS. Spillet har senere blitt gitt ut på en rekke andre plattformer. Quake ble fort populært på grunn av grafikken og sin moderne spillmotor, Quake engine, som blant annet brukte 3D-modeller istedenfor «sprites».
Det første Quake-spillet ble programmert av John Carmack, Michael Abrash og John Cash. Nivået og alle de forskjellige scenariene i spillet ble tegnet av Sandy Petersen, John Romero og Tim Willits. Grafikken ble designet av Adrian Carmack, Kevin Cloud. Musikk og lyddesign ble gjort av Trent Reznor.
I enspiller-modus av Quake må spillerne utforske og navigere til forskjellige mål som er lagt til forskjellige steder på hvert nivå. Spillerne møter mange utfordrende monstre på veien mot målet, og de må finne noen hemmelige områder langs veien. Før starten av det neste nivået er det et sett av tre baner med lette, middels, og harde ferdighetsnivåer. For å kunne komme til det neste ferdighetsnivået må spilleren ha kommet seg vellykket gjennom alle de forgående nivåene.
I flerspiller-modus, er det spillere fra flere forskjellige maskiner som er koblet opp mot en server (som kan være på en egen maskin eller på en av spillerens datamaskiner), hvor de kan spille mot hverandre. Typisk i flerspiller-modus, når en spiller dør vil spilleren umiddelbart komme til liv igjen, med noen tapte produkter som man må begynne å samle inn igjen.
I spillets flerspiller-modus finnes det vanligvis ingen monstre for spilleren å kjempe mot, fordi de bare ville kommet i veien for spillerne når de skal drepe hverandre. Hovedpoenget med Quakes flerspiller-modus er at spillerne skal bli kvitt alle de andre spillerne for å kunne vinne.
Knight and Day

Handling

June Havens (Cameron Diaz) skal bare ta flyet hjem, men aner ikke hva hun begir seg ut på når hun setter seg i det. Det hele starter på flyplassen, hvor hun bokstavelig talt treffer på Roy Miller (Tom Cruise), en sjarmerende mann som skal på samme fly. Det viser seg at Roy er så mye mer enn det – han er en tidligere FBI-spion som nå er på flukt fra sin tidligere arbeidsgiver. Motvillig blir June trukket inn i en kamp hun egentlig ikke har lyst til å kjempe.
Auxa

Utseende

Stort sett middelsstore, avlange, grå- eller brunaktige trebukker.

Utbredelse

Slekten er endemisk for Madagaskar.
Back with the Thugz

Back with the Thugz er det første albumet av to «Hi Power Ent»–album som Bizzy Bone slapp ut i 2009. Albumet har gjesteartister som Mr. Capone-E, Bad Azz og Snoop Dogg.
Gummersbach

Historie

I 1109 ble Gummersbach for første gang nevnt i skriftlige kilder, da kalt Gummeresbracht. Gummersbach fikk byrettigheter i 1857.
United (band)

United er en norsk rapgruppe bestående av Benedicte Adrian, Kristian «Sirius» Rønning og Haji Saleem. Gruppen deltok i Melodi Grand Prix 2012 med låta «Little Bobbi».
Pierre de Bayard

Pierre Terrail de Bayard (født 1476 på slottet Bayard ved Grenoble, død 30. april 1524 i Romagnano Sesia) var en fransk ridder og hærfører. Han delok på flere av felttogene mot Italia og utmerket seg som en ridder uten frykt og med et stort mot. Han ble ofte kalt Chevalier de Bayard, «le chevalier sans peur et sans reproche» eller «ridderen uten frykt og redsel» og «le bon chevalier» («den gode ridder»).

Bakgrunn

Bayard var svenn hos hertugen av Savoia og senere hos den franske konge, Karl VIII. Han utmerket seg særlig på kongens tokt mot Napoli i 1495.

Ridder

I Napoli ble han, 19 år gammel, ble slått ridder.
Senere deltok han i Ludvig XIIs felttog mot Milano og enda senere i kongens strid med paven, Julius II, hvor han blev utstasjonert hos Hertugen av Ferrara. Muligens hadde Bayard allerede noen år tidligere (o. 1500 vært i Ferrara i forbindelse med hertugens (Ercole d'Este) strid med pave Alexander VI og Cesare Borgia. Paven ville ha sin datter, Lucrezia Borgia gift med hertugens sønn Alfonso d'Este, mens hertugen ønsket å inngå en allianse med Frankrike ved å la sønnen gifte seg med en fransk prinsesse og en fransk styrke under kommando av Louis d'Ars, befant seg i en periode i byen for at føre forhandlinger om dette ekteskapet. Muligens var Bayard med i denne styrken.
I 1512 ble Bayard hardt såret ved slaget ved Brescia. Han kom seg og deltok i året etter i slaget ved Guinegate, hvor han ble tatt til fange, men løslatt uten løsepenger, av blant annet Henrik VIII av England, som beundret hans tapperhet.
Den 20. april 1524 ble han livsfarlig såret av et skudd da han forsvarte overgangen over elven Sesia under det franske tilbaketog fra Milano, og han døde kort tid etter.
Han ble regnet som en av de siste talsmennene for ridderlivets idealer. Hans usvikelige troskap til sin konge, Frans I gjorde at Frans lot seg slå til ridder av Pierre, som den verdigste etter seieren ved Marignano. I folks øyne kom Bayard og konstabelen av Bourbon til å stå som de store motsetninger i sin tid, den ene for kongetroskap og den andre for troløshet.
Taxonomy in Flux

Taxonomy in Flux (TiF) er en elektronisk oppslagsverk for systematisk biologi og taksonomi innen ornitologi, igangsatt i av John H. Boyd III i 2006. Systematikken oppdateres kontinuerlig og er av og til «tidlig ute» med nye løsninger, basert på ny forskning.
Nettstedet deler fuglene inn i 46 ordener og mer enn 240 familier. Lister kan lastes ned i Excel csv format, som kan importeres inn i ulike typer regneark.
Nettstedet blir ofte brukt som referanse for systematisk biologi innen ornitologien.
Landsgymnas

Landsgymnas var en skoleform i Norge. Skolene var i hovedsak internatskoler som fra starten var privatskoler, og som var bygget og drevet for å gi gymnasutdannelse til bygdeungdom. 
Landsgymnasene ble opprettet som skoleform ved lovendring i 1914. Det første åpnet i 1916 og de eksisterte til skolereformen i 1965, og det var i alt 12 landsgymnas i Norge:  Volda,  Voss,  Hornnes,  Eidsvoll,  Firda,  Orkdal,  Bryne,  Steinkjer,  Vinstra,  Finnfjordbotn,  Telemark (Bø) og  Alta. Volda landsgymnas ble etablert i 1910 som en privat skole. Bryne, Firda, Orkdal og Steinkjer begynte også som private institusjoner. Etter krigen ble de alle statlige.
Det arkeologiske kompleks i Baktria og Margiana

Det arkeologiske kompleks i Baktria og Margiana (BMAC), også kalt for Oxos-sivilisasjonen, er en moderne betegnelse på en bronsealdersivilisasjon i Sentral-Asia, datert til ca. 2300–1700 f.Kr. Den er lokalisert til dagens nordlige Afghanistan, østlige Turkmenistan, sørlige Usbekistan og vestlige Tadsjikistan, og sentrert i den øvre delen av elven Amu-Darja (antikkens Oxos). Stedene ble oppdaget og navngitt av den sovjetiske arkeologen Viktor Sarianidi i 1976. Baktria er det greske navnet for området som rundt dagens by Balkh i nordlige Afghanistan og Margiana var det greske navnet for det persiske satrapiet Margu med hovedstad i Merv i hva som er dagens sørøstlige Turkmenistan.
Viktor Sarianidis utgravninger og undersøkelser fra slutten av 1970-tallet og framover avdekket tallrike monumentale strukturer på flere arkeologiske steder, befestet med imponerende forsvarsmurer og porter. Avhandlinger om dette arkeologiske komplekset er hovedsakelig begrenset til vitenskapelige tidsskrifter i tidligere Sovjetunionen, og var stort sett ukjente i Vesten inntil Sarianidis tekster begynte å bli oversatt på 1990-tallet.

Materiell kultur

Beboerne innenfor området Baktria og Margiana var bofaste folk som drev jordbruk med irrigasjon og dyrket kulturvekster som hvete og bygg. Deres materielle kultur omfattet monumental arkitektur, bronseredskaper, keramikk og smykker med halvedle steiner. Kulturen kan bli sammenlignet med de tidlige urbane bosetningene Helmand i Kandahar i vestlige Afghanistan og funn fra det arkeologiske stedet Shahr-e Sukhteh («Brent by») i østlige Iran, eller Harappa i Punjab eller Mohenjo-Daro («De dødes haug») i Indusdalen.
Sarianidi vurderte det arkeologiske stedet Gonur Tepe som «hovedstaden» i Margiana gjennom hele bronsealderen. Palasskomplekset nord for Gonur er målt 150 ganger 140 meter, tempelet ved Togolok 140 ganger 100 meter, festningen ved Kelleli 3 125 ganger 125 meter, og huset til en lokal høvding ved Adji Kui 25 ganger 25 meter. Hver av disse store strukturene har blitt omfattende undersøkt. Mens de alle har betydelige festningsmurer, porter og støttepilarer, er det ikke alltid åpenbart hvorfor en struktur er definert som et tempel og en annen som et palass. Forskeren J. P. Mallory har pekt på at de befestede bosetningene som Gonur og Togolok minner om kala (eller qala), en type festning kjent i denne regionen fra historisk tid. De kan være sirkulære eller rektangulære, og ha opptil tre forsvarsmurer rundt. Innenfor disse festningene var det boligområder, verksteder og templer.
Omfattende irrigasjonssystemer har blitt avdekket ved oasen Geoksiur.