Mamma Mia! (musikal)

«Mamma Mia!» er en musikal fra 1999 med manus skrevet av den britiske dramatikeren Catherine Johnson. Musikalen er et eksempel på sjangeren jukeboksmusikal, ved at musikken er basert på et utvalg av den svenske gruppen ABBAs sanger. Tittelen kommer fra ABBAs 1975-hit, «Mamma Mia».

Bakgrunn

Norske Lisa Stokke spilte karakteren Sophie i den opprinnelige oppsetningen i London, som hadde premiere 6. april 1999. Björn Ulvaeus og Benny Andersson, som komponerte originalmusikken i ABBA, har vært involvert i utviklingen av musikalen fra begynnelsen. Anni-Frid Lyngstad er involvert på den økonomiske siden og møtte ofte opp da musikalen hadde premiere i nye land. Agnetha Fältskog har ikke vært direkte involvert, men møtte opp ved den svenske premieren 12. februar 2005 på Cirkus i Stockholm, og ved siste forestilling der 7. januar 2007.
Mamma Mia! er bygd opp rundt 24 av ABBAs mest kjente sanger, blant andre: «Super Trouper», «Dancing Queen», «Knowing Me, Knowing You», «Thank You for the Music», «Money Money Money», «The Winner Takes It All», «Voulez Vous», «I Have a Dream» og «SOS», og har blitt sett av millioner i et stort antall oppsetninger verden over. Fra premieren i 1999 til 2007 hadde musikalen bruttoinntekter på 1,6 milliarder amerikanske dollar.
I oktober 2006 hadde musikalen blitt fremført på åtte forskjellige språk: engelsk, tysk, japansk, nederlandsk, koreansk, spansk, svensk og russisk, og oppsetninger i Australia, Irland, Sverige, Nederland, Finland, Belgia, Østerrike, Danmark, Frankrike, England, Spania, New Zealand, Tyskland, Hongkong, Israel, Singapore, Sør-Korea, Portugal, Tsjekkia, Ungarn, Estland, Slovakia, Latvia og Qatar.

Idé og bakgrunn

Gruppen ABBA opplevde allerede i sin tid stor interesse for musikken fra artister og musikere som ville spille inn sangene, særlig i klassiske arrangementer. I Frankrike kom radarparet Alain Boublil og Claude-Michel Schönberg (sammen skulle de bli kjent for Les Misérables) på ideen å gjøre en musikal basert på de melodiøse sangene til Björn Ulvaeus og Benny Andersson. 
I 1983 produserte de forestillingen Abbacadabra, hvor handlingen var hentet fra klassiske eventyr. ABBAs melodier fikk nye, franske tekster, og Anni-Frid Lyngstad fra nyoppløste ABBA viste interesse for forestillingen. Blant annet spilte hun inn en singel: «Belle» i duett med Daniel Balavoine. Da forestillingen ble oversatt til engelsk, bidro Ulvaeus og Andersson med en ny sang til forestillingen, «I Am The Seeker», og Lyngstad spilte inn «Belle» i engelsk versjon i duett med B A Robertson: «Time». Forestillingen gikk for fulle hus i kun åtte uker, med størrelser som Elaine Paige og Finollah Hughes i større roller.
Et par år senere var Ulvaeus og Andersson engasjert i musikalen Chess i London, og det var her kontakten med teaterprodusenten Judy Cramer begynte. Cramer hadde en idé om at ABBAs katalog av sanger kunne fungere i en handling, og tok kontakt med  Ulvaeus og Andersson med forslag om å gjøre en jukeboksmusikal. Først nærmere ti år senere ble ideen bearbeidet: I 1996 startet Andersson og Ulvaeus selskapet Littlestar Services Ltd sammen med Judy Cramer og hennes medprodusent Richard East. 
Komponistene satte som krav at skulle det bli noe av, måtte det ikke bli noe hyllest-show med løvtynn historie – sangene måtte fungere i handlingen. Judy Cramer kontaktet den prisbelønte skuespillforfatteren Catherine Johnson som skrev manus. Regissør Phyllida Lloyd, scenograf Mark Thompson og koreograf Anthony van Laast skapte forestillingen i nært samarbeid med Ulvaeus og Andersson.

Handling

Handlingen er lagt til en fiktiv gresk øy, hvor hovedpersonen Donna eier og driver en taverna, besøkt både av lokalbefolkningen og turister. Donnas datter Sophie, som er forlovet med Sky, har forsøkt å få sin mor til å fortelle hvem som er hennes far, men Donna vil ikke snakke om fortiden. Sophie finner sin mors gamle dagbok og oppdager i denne intime betroelser om tre forskjellige menn den sommeren hun ble unnfanget. I troen på at én av disse må være hennes far, oppsporer hun dem og sender alle tre en invitasjon til det forestående bryllupet, uten å fortelle sin mor.
I forkant av bryllupet noen uker senere, ankommer de tre: Harry «Head Banger» Bright, Bill Austen og Sam Carmichael. Alle tre fremstår som noen rare skruer: Harry er en nerdete bankmann med en snål latter, Bill er en stereotyp australsk vagabond, mens Sam er en amerikansk arkitekt som hadde et forhold med Donna den sommeren han var forlovet med en annen kvinne.
Uvitende om disse tre, har i tillegg Donna invitert to av sine gamle venninner; Tanya: skilt tre ganger-og søkkrik, samt Rosie: ugift og med stor appetitt på alt livet har å by på. Denne trioen utgjorde for 20 år siden «Donna and the Dynamos».
Sophie tror først Bill er hennes far, ut fra det at hans tante, Sophia, etterlot seg mye penger: (Donna sier Sophie er oppkalt etter en annen Sophia, og at pengene hun har bygd Tavernaen for, kom fra arv). Sophie ønsker at Bill skal følge henne opp kirkegulvet, og det vil han gjerne. Harry og Sam har funnet ut hvorfor de er i bryllupet, og oppsøker Sophie; alle tre potensielle fedre tror de er hennes far.
Sophie sender så alle tre beskjed om at hun ønsker at hennes mor skal følge henne til alters. Samtidig har hun og Sky fått kalde føtter for det forestående bryllupet, og de vurderer å utsette det hele.
Donna, som gikk i taket da de tre mennene ankom tavernaen hennes, blir oppsøkt av Sam, som konfronterer henne med farskapet. En bitter konfrontasjon utspiller seg: Donna sier hun er glad hun oppdro Sophie uten en manns verdiløse «hjelp». Ettersom scenen utspiller seg, er det åpenbart at Sam og Donna fremdeles elsker hverandre, intenst og mot sine viljer.
På bryllupsdagen er det endelig klart for alle tre menn at Sophies far vil forbli en gåte, men alle inkludert enes i at det ikke betyr noe hvem som er hennes biologiske far: Sophie elsker alle tre, og de er alle fornøyde med å være «en-tredjedels far», og en del av hennes liv.
Sophie og Sky annonserer at de ikke vil gifte seg, iallfall ikke akkurat nå. I stedet for å la bryllupsforberedelsene gå til spille, svelger Donna og Sam all stolthet og gifter seg (Sams første ekteskap, viste det seg, er forlengst over). I mellomtiden har Rosie og Bill falt for hverandre. Harry, derimot, som flere ganger har nevnt sin «bedre halvdel», forteller at han lever i et homofilt samliv med mannen Laurence (Nigel i noen produksjoner). Sophie og Sky forlater den greske øya for å reise verden rundt.

Tidlig versjon

I prøvetiden var flere andre ABBA-sanger vurdert inkludert: «Summer Night City» fungerte en stund som en intro etter «I Have a Dream» i åpningsnummeret, og var en scene som iscenesatte prøvene på selve bryllupet. Under denne sangen ankom Ali, Lisa, Tanya og Rosie til øya. Nå fungerer en del av sangen som mellomspill mellom «The Winner Takes It All» og «Take a Chance on Me».
I prøvetiden var også en uutgitt ABBA-sang vurdert inkludert: «Just Like That» som ble innspilt av ABBA under de aller siste studioinnspillinger gruppen hadde sommeren 1982. Sangen ble kassert av gruppen, men har vært en populær bootleg, og har slik fått en hype blant iherdige ABBA fans. Ideen var å få litt ekstra oppmerksomhet med en ekstra og ukjent sang. «Just Like That» ble ikke inkludert i Mamma Mia!.
Det har vært vanlig at Donna nynner på «Fernando» mens hun støvtørker tavernaen rett før hun ser sine tre gamle flammer ankomme. I den svenske oppsetningen, pleide Sky (Tom i Sverige) å synge strofer fra «King Kong Song» som intro til «Lay All Your Love on Me».

Mamma Mia i Norge

Mamma Mia hadde premiere på Folketeateret i Oslo 19. mars 2009. De norske oversettelsene ble utført av Ingrid Bjørnov (sangtekster) og Linn Skåber (manus). Regissør var Johan Osuldsen, og kapellmester var Anders Eljas.