Paul Jean-Baptiste Poret de Morvan

Tidlig karrière under revolusjonskrigene

Seksten år gammel meldte han seg frivillig og tjenstegjorde i artilleriet under den første koalisjonskrigen. Poret de Morvan ble deretter i 1799 sendt til den franske revolusjonære arméen i Italia. Med grad som adjutant (stabssersjant) ble han han første gang såret i kamp under slaget om Sassello 15. april 1800.
Han ble så forfremmet til sekondløytnant (fransk: Sous-lieutenant) før han ble beordret til å tjenestegjøre i et ekspedisjonskorps til Saint-Domingue (dagens Haiti), hvor han kjempet under den haitiske revolusjon og ble såret i kamp. Etter ekspedisjonskorpsets kommandant, generalmajor (fransk: Général de Division) Charles Leclerc døde var Poret de Morvan blant de som fulgte generalens kiste tilbake til Frankrike. I 1803 ble han forfremmet til løytnant og ble beordret til gardegrenaderene (fransk: 1er Regiment de Grenadiers-à-Pied de la Garde Impériale), en eliteenhet som senere ble keiser Napoléoon Is keisergarde.

Napoleonskrigene

Poret de Morvan fortsatte å tjenestegjøre i keisergarden og deltok i felttogene i 1805-1807 som keiser Napoléons Grande Armée utkjempet under krigene mot den tredje koalisjonen og den fjerde koalisjonen. Han deltok deretter i felttoget i 1809 mot Østerrike, for ettertiden skjent som den femte koalisjonskrigen. I 1810 ble han beordret til Spania for å delta på fransk side i den spanske selvstendighetskrigen (også kjent som halvøykrigen, da Portugal også var involvert) og ble der til året etter. I begynnelsen av 1812 ble han utnevnt til ridder av Det første franske keiserdømme og ett år etter ble han utnevnt til baron.
Under den sjette koalisjonskrigen utmerket han seg i slaget ved Bautzen i mai 1813 og august 1813 ble han utnevnt til brigadegeneral, og gjorde en viktig innsats på fransk side i folkeslaget ved Leipzig, hvor hans styrker dekket den franske arméens retrett. I 1814 var han tilbake i Frankrike og fikk oppgaven med å etablere en ny divisjon av keisergarden, og deltok deretter i kampene i regionen Champagne, hvor han igjen ble såret. Senere på våren deltok han i forsvaret av Paris i månedsskiftet mars-april 1814, mot styrkene til den sjette koalisjonen.
Under de hundre dagene i 1815 etter Napoléon Bonapartes flukt fra Elba sluttet general Poret de Morvan seg til Napoléons styrker og han fikk kommando over keisergardens 3. grenaderregiment (fransk: 3e Regiment de Grenadiers-à-Pied de la Garde), det besto av to bataljoner, med totalt 1 164 offiserer og menige. Under det korte franske felttoget i Det forente kongeriket Nederlandene (dagens Belgia) ledet general Poret de Morvan sine menn i kamp i slaget ved Ligny. Deretter ledet han direkte første bataljon under det siste angrepet fra keisergarden i slaget ved Waterloo. I frontlinjen under det store slage ble Poret de Morvan og hans menn bemerket for deres innsats, men ble også utsatt for morderisk ild fra fiendens artilleri og musketter, noe som førte til en tapsrate på 58 % for hele regimentet for slaget.
Etter Napoléons endelige nederlag og restaurasjonen i Frankrike ble Poret de Morvan fengslet for å ha sluttet seg til Napoléon, men han ble satt fri etter et amnesti i 1817. I 1829 fikk han stilling som generalinspektør for infanteriet.

Død og utmerkelser

General Poret de Morvan døde den 17. februar 1834, 56 år gammel og er begravet på gravlunden Père Lachaise i Paris.
Navnet Poret de Morvan er innskrevet under Triumfbuen i Paris.