google/wiki40b huggingface dataset:
Amfiktyoni

Amfiktyoni (gresk: ἀμφικτυονία, amphi «rundtom» og ktizo «bebo», «befolke») var en form for religiøst-politisk stammeforbund, «et forbund av naboer», i den arkaisk tidsperioden i gresk historie. Det ble samlet vanligvis rundt en helligdom for å utøve en felles religiøs kult. Mest kjent er amfiktyonin i Delfi og festivalen Delia på øya Delos i Egeerhavet.
Forbundet ble opprettet i den uklare fortiden, i tiden før opprettelsen av de greske polis. Seks doriske byer langs kysten av sørvestlige Anatolia var i et forbund, og tolv joniske byer i nord, et dodekapolis som utgjorde det joniske forbundet som oppsto i kjølvannet av et uklart minne om en krig i Melia på midten av 600-tallet f.Kr., noe som allerede var i en betydelig oldtid da de første skriftlige nedtegnelser oppsto.
Thukydid gjorde et tilbakeblikk på den lelantinske krigen som ble utkjempet i Euboea en gang mellom slutten av 700- og første halvdel av 600-tallet f.Kr.: «Krigen mellom Khalkis og Eretria var en hvor de fleste byer som tilhørte resten av Hellas var delt inn i allianser med den ene siden eller den andre.» 
Moderne historikere har undret seg over den bredere meningen av «allianse» eller «forbund» i slike gamle tider. «Men forholdsvis storstilte sammenslutninger fører raskere til kontakter, til vennskap og fiendskap ved en distanse, enn mindre med bylike enheter,» har George Forrest merket seg,  og kommenterer at Frygia og Assyria var i krig med hverandre i tiden rundt 720-710 f.Kr., hvilket kan ha økt spenningen blant grekerne.
Krigsmaling

Krigsmaling er kroppsmaling som krigere dekorer kroppen med før de skal i krig eller på jakt, for å styrke kampmoralen og skremme fienden. Bruk av krigsmaling er kjent fra flere steder i verden, særlig hos naturfolk som amerikanske indianere og afrikanske stammefolk, og i historiske kulturer. Også kamuflasjemaling på stridende soldater og kroppsmaling på entusiastiske sportstilhengere kan kalles krigsmaling.
Falsett

Falsett (av italiensk falso, dvs. falsk, kunstig, imitert) er betegnelsen på et vokalregister som også kalles hode- eller randregister. Et folkelig uttrykk for å synge falsett er å «gå opp i fistel».
Falsett-teknikken innebærer at stemmebåndene brukes med minst mulig masse og ikke lukker helt. Hensikten er å oppnå en lysere stemme enn med vanlig brysttone, og falsett-teknikken gjør at menn kan synge i alt- og sopranleie. En mannlig sanger som bruker denne teknikken kalles kontratenor.
Artister og band som er kjent for å bruke falsett når de synger er Michael Jackson, Freddie Mercury, Thom Yorke, Matthew Bellamy, Pharrell Williams, Jan Werner Danielsen, Ricky West, Justin Timberlake og bandet Bee Gees.
Marienlyst stadion

Historie

Drafn var flittig deltaker i NM fra 1910, men savnet etter en gressbane ble etter hvert stort. NM-finalen i fotball i 1918 mellom Kvik Halden og Brann ble spilt på en grusbane på Marienlyst-området. Etter første verdenskrig hadde de fleste byer fått sin gressbane, men Drammen hang etter. Drafn satte i gang arbeidet med å få til en gressbane, og i 1922 fikk de fotballforbundets støtte til dette. Imidlertid overtok Drammen kommune planene, da flere klubber i byen også ville spille på gress. I 1923 startet arbeidet, og banen ble innviet i 1924 med en kamp mellom et sammensatt drammenslag og et sammensatt kristianialag. Det var tømmertribuner rundt hele banen, de siste restene av disse lå i klokkesvingen fram til høsten 2007. 
Vinteren 1971/72 ble en betongtribune reist på langsiden mot tennisanlegget. Denne hadde et lite tak over VIP-plassene. På 90-tallet ble det lagt tak over hele tribunen.
Den gamle tømmertribunen mot elva ble fjernet i 1990 og ga plass til Idrettens Hus. Inn mot banen ble det sitteplasser som GodsetUnionen i dag benytter seg av (Gulskogen-tribunen).
Tømmertribunen mot Schwartsgate/friluftsbadet ble i 2001/02 erstattet av den nye hovedtribunen, som også fungerer som garderobeanlegg for både fotballarenaen og bandybanen vis-à-vis . 
Det opprinnelige gresset lå urørt i 67 år, da stadionet fikk en lenge etterlengtet ansiktsløftning i 1996. Vinteren 2007/08 ble det anlagt kunstgress på stadion, med muligheter for kunstis til bandyspill vinterstid.
Tribuneanleggene består av fire deler: DnB-tribunen, H-vinduet-Fjerdingstad-tribunen, Hovedtribunen (tidl:Ole K Karlsen-tribunen) og Kiwi-tribunen (tidl:Klokkesvingen)

Marienlyst nye

Like ved fotballstadionet ligger et anlegg for friidrett. Anlegget, som i dagligtale kalles «Marienlyst nye» eller «Nye Gress», ble offisielt innviet i 1951 og brukes også til fotball. Banen var tidligere islagt vinterstid, og ble brukt til hurtigløp på skøyter (blant annet NM i 1966) og bandy (mange finaler og landskamper). Marienlyst nye fikk flomlys i 1962.

Kunstisbane

Marienlyst er også navnet på den kunstfrosne bandybanen fra 2002, som bruker samme garderobebygg som «Gamle Gress». Bandybanen gir også plass til en 400 m bane for hurtigløp på skøyter, hvor bl.a NM allround for senior ble arrangert i 2005. 
Bandybanen er om sommeren i bruk som kunstgressbane for fotball.

Andre anlegg på området

Stadionområdet innbefatter dessuten Drammenshallen som ble oppført i 1977, en turnhall som kom i 1936, samt Drammensbadet fra 2008. Turnhallen og badeanlegget ligger like vest for kunstisbanen. Inntil nylig var det også to innendørs og to utendørs tennisbaner øst på området, men disse ble fjernet våren 2009 for å gi plass til Strømsø skoles nybygg.
Marienlyst er olympisk arena fra 1952, to ishockeykamper ble spilt her under OL i Oslo.
Fram til Drammen Travbane ble flyttet til Åssiden i 1955, lå det en travbane på Marienlyst. Den lå der hvor kunstisbanen, «friluftsbadet» og «Nye Gress» ligger i dag.
Nordtrønderen og Namdalen

Nordtrønderen og Namdalen var en dagsavis som ble utgitt på Namsos fra 1942 til 1994. Den var en fusjon mellom tre tidligere aviser.
Avisen Namdalen utkom på Namsos fra 1899 til 1942, de første 20 årene med navnet Namdalens blad. Avisen Nordtrønderen utkom på Namsos fra 1883 til 1942. Fra februar 1944 til mai 1945 utkom avisen under navnet Fellesavisen Nordtrønderen og Namdalen. Avisen Namdalens Folkeblad gikk i 1964 inn i avisen, og avisen byttet da navn til Fellesavisa. Den tok tilbake sitt gamle navn i 1978.
Avisen ble ikke stanset under den andre verdenskrig og var dobbelt så stor som konkurrenten Namdal Arbeiderblad. I 1966 hadde Namdal Arbeiderblad et opplag på 4.382, mens Nordtrønderen og Namdalen hadde et opplag på 5.957. 25 år senere – i 1991 – var NA 3 ganger større enn konkurrenten. Avisen ble den siste tiden drevet som en lokalversjon av Trønder-Avisa, med mye felles stoff.
Marius Hægstad var redaktør av Nordtrønderen fra 1884. Avisa hadde på 1960-tallet to politiske redaktører, en for Venstre og en for Senterpartiet.
Brian Kennedy (musiker)

Bakgrunn

Kennedy gjorde seg først kjent som en av koristene til Van Morrison, og han har sunget på flere av Van Morrisons album som A Night in San Francisco, Days Like This og The Healing Game.
I 2001 sang han originalversjonen av Rolf Løvland og Brendan Grahams «You Raise Me Up». Sangen ble utgitt på Secret Garden-albumet Once in a Red Moon i desember 2001 og ble senere en internasjonal hit. Siden har flere hundre artister covret låten, inkludert Josh Groban og Westlife. Kennedy fikk ny suksess med låten etter å ha framført den i begravelsen til fotballegenden George Best i 2005. Han ga ut sangen som en hyllest til Best, og re-utgivelsen nådde fjerdeplass på den britiske singellista i januar 2006 og en tredjeplass på den irske singellista.
I 2006 ble også Kennedy valgt av tv-kanalen RTÉ til å representere Irland i Eurovision Song Contest i Athen i mai 2006. Kennedy deltok med sin selvskrevne «Every Song Is a Cry for Love». Sangen var den 1000. sangen som deltok i Eurovision Song Contest, og den kvalifiserte seg fra semifinalen og endte på en tiendeplass i finalen lørdag 20. mai.
Han har siden hatt en rekke konserter og opptredener i irsk tv og radio, blant annet som coach i den første sesongen av The Voice of Ireland våren 2012. Kennedy er åpen homofil.

Diskografi

En oversikt over noen av Kennedys singler og album.
Gnetales

Utseende og bygning

Gruppens medlemmer er også svært forskjellige. Gnetum-slekten er stort sett slyngplanter med grønne, fjærnervede blader i tropene, med unntak av Gnetum gnemon, som er et lite tre. Ephedra er pinneaktige busker med få, tynne blader som kan minne om barnåler. Denne gruppen har medisinplanter (efedrin) mot astma, forkjølelse og høysnue, men representerer også arter med stoffer som har narkotisk virkning, ofte potensielt dødelig. Welwitschia er en stor, ørkelevende sukulent som gror to store blader med parallelle nerver, som to enorme barnåler. Gruppen har imidlertid noen felles trekk som gjør at man lenge har vist at det er et slektskap mellom dem.
Alle har både tracheider og vedrør i vedvevet, et trekk som ellers bare finnes hos blomsterplanter. Som de eneste kjente plantener har de et system der eggcellen sender ut et rør for å møte pollenslangen. På samme måte som blomsterplantene har også gnetales-plantene dobbel befruktning, et system der et pollenkorn nummer to smelter sammen med to polarlegemer og danner noen av spirens strukturer. Disse trekkene har gjort at enkelet forskere har framholdt gnetales-gruppen som mulig stamfar for blomsterplantene, men nyere forskning tyder på at blomsterplantene har sitt opphav et annet sted, og at de nakenfrøede plantene som sådan er en monofyletisk gruppe.
Noen av Gnetum-artene har insektspollinering ved hjelp av skorpionfluer. Det er mulig gnetumplantene var den første gruppen som utviklet denne pollineringsmåten, lenge før de blomsterplantene. Frøene spres av fugler.
Riksesnipefamilien

Beskrivelse

Riksesnipefamilien består av mellomstore vadefugler (19–28 cm), med store øyne, lange nebb, og relativt korte og brede vinger. Alle har er fjærdrakt som er mørk på oversiden og hvit på undersiden. Tegningene er relativt unisone, selv om utfargingen varierer.

Utbredelse

Artene er utbredt i den sørligste halvdelen av Sør-Amerika, i Afrika sør for Sahel, i Sør- og Sørøst-Asia, og i Øst- og Sørøst-Australia
Krig og fred (1956)

Handling

Filmen handler om den unge og uskyldige Natasha Rostov (Audrey Hepburn) som Pierre Bezukhov (Henry Fonda) holder så kjær. Men Napoleonskrigene står på trappene, og skjebnen vil andre ting for de to. Pierre får beskjed om at faren er døende og bestemmer seg for å reise avsted. Han arver både land og formue, og det er grunnen til at Hélène (Anita Ekberg) bestemmer seg for å lure ham inn i ekteskapet. Det blir et ulykkelig forhold.
Krigen fortsetter å kreve sine ofre. Pierre blir tatt til fange av franskmennene, og når han endelig blir satt fri får han vite at hans kone døde i barselseng. Dermed er det duket for en gjenforening mellom Pierre og Natasha og muligheten for en ny fremtid sammen.
Orsa kommune

Administrativ historie

Orsa kommune omfatter idag samme område som i 1863.

Kommunevåpenet

Blasonering: I et felt av gull, tre røde orsaslipesteiner, ordnet to og en.
Produksjon av slipesteiner har skjedd lenge i traktene rundt Orsa og en slik finnes også avbildet på et segl fra 1720. Våpenet ble bekreftet av den svenske kongen i 1943.  
Kommunen ble ikke berørt av 50- og 60-tallets kommunereformer, men våpenet ble registrert i Patent og registreringsverket i henhold til de nye bestemmelsene for kommunale våpen i 1974.

Næringsliv

Orsa kommunes næringsliv består først og fremst av middelstore foretak innom skogs- og verkstedsindustrien, samt innen turistnæringen. Til de største selskapene hører AB Kandre og Orsa Link AB, begge ligger i selve Orsa by. Hovedtyngden av arbeidsplassene befinner seg likevel innen offentlig sektor og turistnæringen.

Utdanning

Kommunen har en høyskole, Orsaskolan, som ligger i Orsa.
Heterogomphus chevrolati

Utseende

En stor (opptil 60 millimeter), kraftig, brun til svart, halvblank hornbille. Som vanlig hos hornbiller er det stor forskjell mellom kjønnene, hannene er større, har et krumt horn på hodet og en uthuling foran på pronotum. Hos denne arten er hornet ofte nokså kort og uthulingen uten tenner langs sidene, men med to mer eller mindre tydelige knøler øverst. Hunnene har én knøl på hodet, men ikke horn. Det uthulede området foran på pronotum er hårete. Pronotum er ganske tett punktert hos begge kjønn. Forleggen (protibia) har fire tenner på utsiden som er rettet skrått framover. Dekkvingene er spredt og svakt punkterte.

Levevis

Til tross for at noen av artene er ganske vanlige er det lite man vet om biologien til disse billene. Larvene til de artene der disse er kjente lever i jorda der de spiser dødt, organisk materiale. De voksne billene er aktive om natta og kommer gjerne til lys. Disse artene er ikke regnet som skadedyr.

Utbredelse

Arten er utbredt fra Mexico i nord til Brasil i sør.
Tåtten om Tidrande og Torhall

Tåtten om Tidrande og Torhall (norrønt Þiðranda þáttr ok Þórhalls eller Þiðranda þáttr Síðu-Hallssonar, «Tåtten om Tidrande Side-Hallson») er en tått, en kort islendingesaga fra 1200-tallet. Historien foregår øst på Island i 996 og handler om Tidrande som ignorer spåmannen Torhalls advarsler, og går ut i vinternatten, hvor han blir drept av et rytterfølge av ni svartkledde kvinner med dragne sverd.
Bonden Hall feirer høstgilde. Hele selskapet blir advart av Halls venn, nordmannen Torhall - som er omtalt som en vismann eller spåkyndig, om at ingen må gå ut etter mørkets frembrudd. Tre ganger banker det på døren i løpet av natten, og den tredje gangen går Tidrande ut for å se hvem det er. Ute på tunet får han se to ulike følger av ni ridende kvinner: ni svartkledte med sverd kom nordfra, og ni hvitkledte på hvite hester kom sørfra. Tidrande blir dødelig såret av det sortkledte følget, og rekker såvidt å forklare resten av husfolket hva som har skjedd, før han dør. Torhall forklarer rytterne som fylgjer eller diser, og tolker hendelsen som et forvarsel om trosskiftet på Island.
Teksten er kjent fra Flateyjarbók, hvor den er skrevet inn som en del av Den større saga om Olav Tryggvason. Den er oversatt til norsk som en del av denne. Oversatt til nynorsk som Tåtten om Tidrande og Torhall ved Børge Nordbø, 2014.
Yodok Stories

Handling

Det antas at over 200.000 mennesker sitter i de nordkoreanske Kwallisoleirene, hvor utsulting, tortur og drap er dagligdags. Noen klarer å rømme fra disse konsentrasjonsleirene og flykte til nabolandet Sør-Korea via tredjeland. Yodok Stories er historien om noen av flyktningene som til tross for forfølgelse og drapstrusler setter opp en musikal om livet i konsentrasjonsleirene.
Filmen og musikalen Yoduk er basert på livene til fem tidligere innsatte i nordkoreanske konsentrasjonsleire og en tidligere fangevokter som har klart å flykte fra regimet til Kim Jong-Il. Musikalen Yoduk er regissert av Jung Sung-san en nordkoreansk teaterregissør som flyktet i 1994. Musikalen ble en stor suksess i Sør-Korea og har turnert USA og Canada.

Bakgrunn

FN og menneskerettighetsorganisasjoner har fordømt brudd på menneskerettighetene innad i Nord-Korea. Yodok er navnet på en konsentrasjonsleir i den nordkoreanske provinsen Sør-Hamgyong. Det offisielle navnet er Kwan-li-so (omstillingsleir) nummer 15. Yoduk kan til en hver tid huse opp til 40 000 fanger ifølge en rapport fra the US Committee on Human Rights.
Filmen om menneskerettighetsbrudd og situasjonen i nordkoreanske konsentrasjonsleire har vunnet flere priser og turnert 32 internasjonale filmfestivaler, deriblant prestisjetunge Tribeca Film Festival, startet av den amerikanske skuespilleren Robert De Niro.

Filmskaperne

Yodok Stories er regissert av den polske filmskaperen Andrzej Fidyk som står bak 40 filmer. Blant annet den Emmy-nominert Belarusian Waltz fra 2007 og The Parade fra 1988. 
Filmen er produsert av norske Piraya Film. Selskapet ble startet av Torstein Grude og Trond Kvist i 1999 med mål om å produserer kreative dokumentarfilmer av høy internasjonal kvalitet. De siste årene har selskapet stått bak internasjonale dokumentarfilmer som Russian Lessons, On a Tightrope og Belarusian Waltz.
Fotball under Stillehavslekene 1995

Fotball under Stillehavslekene  1995. Fotball var en av flere sporter som var med i de tiende stillehavslekene som ble arrangert i Papeete i Fransk Polynesia i perioden 25. august til 5. september 1995. Det var niende gangen som Fotball var med på programmet under stillehavslekene. Det var kun en turnering for menn, åtte lag deltok. Fransk Polynesia vant finalen med 2-0 over Salomonøyene og Fiji vant bronsefinalen over Vanuatu med 3-0.
Dokkhuset

Dokkhuset er et kulturhus på Nedre Elvehavn i Trondheim, en scene for musikk, arkitektur og billedkunst. NTNU har en langvarig leiekontrakt med eier, Dokkhuset AS, og bruker huset som utstillingsvindu for aktiviteten ved universitetets kunstneriske fagmiljøer. Konsertlokalet har rundt 200 sitteplasser, og her arrangeres kammermusikk- og jazzkonserter, foredrag og møter. 
Dokkhuset sto ferdig i 2006 og inneholder kontorer, scene, konsertsal, restaurant/bar og takterrasse.  Arkitekt var Skibnes Arkitekter AS. 
Kjernen i bygningen er det gamle pumpehuset for tørrdokken ved Trondhjems Mekaniske Værksted (TMV). Pumpehuset hadde ikke vært i bruk siden TMV ble nedlagt i 1983.
Abstrakt ekspresjonisme

Abstrakt ekspresjonisme, også omtalt som New York-skolen, var en kunstnerisk bevegelse som dominerte amerikansk kunst i tiårene etter andre verdenskrig. Det var den første kunstretningen i USA som fikk internasjonal betydning, og den betydde det endelige skifte av sentrum i kunstverdenen på 1900-tallet, fra Paris til New York.
Betegnelsen abstrakt ekspresjonisme ble først brukt om Vasilij Kandinskijs malerier i 1919, men ble senere brukt for å beskrive arbeidene til en gruppe malere som arbeidet i New York på begynnelsen av 1940-tallet. Kunstnere som Jackson Pollock og Willem de Kooning produserte en ny type bilder, hvor interessen lå i å finne fram til et direkte og autentisk uttrykk på lerretet som kunne uttrykke kunstnerens indre følelser og underbevissthet. Som navnet angir, springer mange av ideene bak den abstrakte ekspresjonismen ut fra tankegods fra den europeiske ekspresjonismen, men også surrealismens vektlegging av spontan og automatisk kreativitet var et viktig utgangspunkt for bevegelsens kunstnere.
Termen «abstrakt ekspresjonisme» rommer flere og innbyrdes svært ulike stiler og type kunstnere, og flere av kunstnerne som falt inn under denne karakteristikken var verken spesielt abstrakte eller spesielt ekspresjonistiske. Action painting, American-style painting og color field var andre begreper som ble brukt for å beskrive denne kunsten.
Den abstrakte ekspresjonismen fikk sitt endelige gjennombrudd i 1951 med en stor utstilling på Museum of Modern Art i New York, kalt Abstract Painting and Sculpture in America. Etter dette fattet også CIA interesse for den abstrakte ekspresjonismen, som de mente uttrykte ideen om USA som den frie tankens og det frie markedets forsvarer. CIA så i den abstrakte ekspresjonismen et mulig propagandainstrument overfor de kommunistiske landenes sosialistiske realisme.
I løpet av 1960-tallet mistet bevegelsen sin dominerende posisjon i kunstverdenen, og ble utfordret og kritisert av nye retninger som minimalisme, konseptualisme og popkunst.

Utstillinger

Utstillinger regnes som sjeldne (per 2016) grunnet kostnad og at eier av viktige verker i liten grad låner ut disse.
På Royal Academy (i London) vises utstillingen Abstract Expressionism fram til 2. januar 2017.
Soestfeiden

Soestfeiden var en konflikt mellom byen Soest og erkebiskopen av Köln som varte fra 1444 til 1449. 
Den umiddelbare årsaken til konflikten skyldes at den betydningsfulle hansabyen Soest 5. juni 1444 valgte å ikke lenger anerkjenne overhøyheten til erkebispen av Köln, Dietrich von Moers. Erkebispen forsøkte å gjenopprette sin overhøyhet, en politikk Soest møtte ved å akseptere en ny Landesherr, hertug Johann I av Kleve-Mark, som forsvarte byens gamle retter og kjempet for noen nye. Konsekvensen ble at keiser Fredrik III av Det tysk-romerske rike lyste byen i bann (Reichsacht).  
Ved siden av Kleve og en rekke westfaliske stater sto fremfor alt den mektige hertug Filip III av Burgund på Soests side. For Filips vedkommende var ikke dette bare et spørsmål om graden av en bys frihet, men om maktfordelingen i det vestlige Tyskland som helhet.
I 1447 ble Soest beleiret av 12 000 leiesoldater uten at de klarte ikke å innta den. Fredsavtalen viser at Soest ble gitt større frihet enn en fri riksstad. Denne situasjonen varte helt fram til byen ble inkorportert i Preussen, men byens økonomiske makt ble likevel lenge hindret av at den lå som en enklave inne i Kölns territorier.
Harsha

Etymologi

Harsha betyr «glede» på sanskrit.
Basket Case

Bakgrunn for sangen

Sangen ble skrevet av Billie Joe Armstrong om hans kamp mot angst før han fikk diagnosen panikklidelser. I senere tid har Armstrong kommentert følgende: "The only way I knew how to deal with it was to write a song about it."

Coverversjoner

Det er blitt gjort mange coverversjoner av sangen. Bl.a. lagde Haruna Ikezawa en coverversjon av sangen for den japanske duoen Puffy Amiyumi til deres album Splurge fra 2006. "Weird Al" Yankovic inkluderte låta på sitt album The Alternative Polka fra 1996. I tillegg brukte den kanadiske sangerinnen Avril Lavigne sangen under hennes "Try To Shut Me Up Tour" i 2003.

Musikkvideo

Musikkvideoen ble regissert av Mark Kohr og filmet på et mentalsykehus kalt Agnews Developmental Center i Santa Clara County, California på anmodning fra bandmedlemmene. Mentalsykehuset hadde blitt nedlagt for en god stund siden, men det meste av strukturen forble i en nedbrutte tilstand. Bandmedlemmene fant også gammel pasientfiler og dype riper i veggene. Videoen har mange referanser til filmen One Flew Over The Cuckoo's Nest. Videoen ble faktisk filmet i sort/hvitt for så å få lagt på farger i ettertid. Dette bidro til den surrealistiske effekten av videoen.
Videoen ble også nominert til mange priser under MTV Video Music Awards i 1995; "Video of the Year", "Best Group Video", "Best Hard Rock Video", "Best Alternative Video", "Breakthrough Video", "Best Direction", "Best Editing", "Best Cinematography", og "Viewer's Choice Award".
Parapucaya amazonica

Utseende

En nokså liten (12-13 millimeter), avlang, blank, gulbrun hornbille. Den ligner sterkt på noen grupper av Cyclocephalini, men kan kjennes fra disse på at den har to små knøler ved forkanten av pronotum. Oversiden er knapt synlig punktert, men har ganske tydelig mikroskulptur og er derfor ganske matt. Hodet er brunsvart, pronotum brunrødt, resten av kroppen gulbrun.

Levevis

De voksne billene kommer til lys om natten. For øvrig er svært lite kjent om biologien deres.

Utbredelse

Arten er utbredt i det nordvestlige Sør-Amerika, og i Mellom-Amerika nord til Honduras.
Sagene ring

Sagene ring var en trikkelinje i Oslo. Den hadde rutenummer O, og ble åpnet i 1916 og nedlagt i 1954. En kortere strekning ble trafikkert frem til 1998. 
Linjen fulgte en trasé fra trikkestallene  bak Sagene kirke langs Nordre gravlund, Geitmyrsveien‚ Colletts gate, Ullevålsveien, Akersgata, Karl Johans gate, over Stortorvet, Storgata, Thorvald Meyers gate, Bentsebrua til Sagene. Strekningen mellom Sagene og Storgata trafikkeres i dag av bussrute 37, mens strekningen mellom Sagene og Thorvald Meyers gate, som ble trafikkert av trikk frem til 1998, i dag trafikkeres av bussrute 20.

Det moderne Sagene ring

Etter at trikkelinjen ble nedlagt og de store vognhallene ikke lenger hadde noen funksjon ble det bygget  tre borettslag og ett boligsameie i leilighetskomplekser på skiftetomten og etablert  næringsvirksomhet i de gamle trikkestallene.  De gamle trikkestallene sto ferdig i 1899, men ble 100 år etter modernisert og omgjort til moderne kontorlokaler. I årene 1996-1998 ble boligenhetene reist rundt de gamle trikkestallene og rommer til sammen ca. 250 leiligheter fordelt på 4 enheter.