google/wiki40b huggingface dataset:
Antheraea

Utseende

Middelsstore til meget store (vingespenn 60-160 millimeter), stort sett lyst brunlige påfuglspinnere. Hannene har gjerne litt sigdformede vinger, hunnene ikke. Hver vinge har en liten ring eller øyeflekk på hver vinge, utenfor denne et lyst tverrbånd. I tillegg har de gjerne en ganske liten øyeflekk i vingespissen.

Levevis

Som vanlig for påfuglspinnere kan larvene leve på mange ulike busker og trær. De har gjerne en voldsom appetitt og vokser raskt.

Silkeproduksjon

Som de fleste sommerfugllarver produserer larvene til denne slekten silke. Når larven skal forvandle seg til en puppe, spinner den seg inn i en tykk kokong av dette materialet. Noen av artene i denne slekten har blitt brukt i produksjon av silke for tekstiler. Slik silke er kjent som tussah-silke og har vært produsert i størst omfang i Kina. Larvenes silkeproduksjon er ikke like stor, og kvaliteten ikke like god, som silkespinnerens (Bombyx mori) larver, men disse arten er mer nøysomme og hardføre. En konsekvens av at artene er brukt i silkeproduksjon er at flere arter har dannet forvillede bestander i områder de tidligere ikke fantes, etterkommere etter rømte dyr.

Utbredelse

Artene finnes naturlig i Sørøst- og Øst-Asia, og i Mellom- og Nord-Amerika. I tillegg er det forvillede bestander av minst én art i Mellom-Europa, der de har vært brukt i forsøk på silkeproduksjon.
William Peverel

Bakgrunn

Peverel var angivelig et uekte barn av Vilhelm erobreren, med en saksisk prinsesse ved navn Ingelrica (datter av adelsmannen Ingelric), skjønt dette lar seg ikke støtte av historiske nedtegnelser nær hans samtid. Maud Ingelrica ble senere gift med Ranulph Peverell, fra hvem William så tok sitt etternavn.
Navnet er blitt tentativt forklart på flere vis. Det kunne opprinnelig ha kommet fra det latinske puerulus, som er diminutivform for puer (gutt), altså «liten gutt», eller kanskje fra piper, som betyr «pepper».
Stortromme

Stortromme, eller basstromme som det også kalles, er en felles betegnelse enten det dreier seg om basstromme til marsjorkester, konsertorkester eller bandmusiker.
For bandmusikere spilles basstromma med høyre fot for høyrehendte, og på slag 1 og 3 i takten for store deler av dagens kommersielle musikk.

Her er det varianter ute og går selvfølgelig. Med alt i fra doble slag til synkoperinger i kombinasjon med de øvrige trommene.
For klassiske og marsjorkester gjelder noe av det samme, men her spilles det i stor grad hver note, i tillegg til virveler og andre kombinasjoner med hel-, halvnoter til mer rytmiske varianter.

Størrelser

Stortrommer finnes i diametre mellom 12" til 28", men det vanligste er 22".

Mange jazztrommeslagere foretrekker en basstromme på 18", fusiontrommeslagere finner gjerne 20" basstrommer for ideelle, mens enkelte rocktrommeslagere trives godt med 24" basstrommer. Trommeslagere innenfor storbandjazz – svingjazz liker mye å bruke 26" eller 28".

Basstrommen opptrer i dybder mellom 12" til 22" der de grunne trommene responderer raskere enn de dype som trenger mer tid for trommeskinnene å vibrere. Disse gir en mer trøkk i lyden.

Innenfor marsj er størrelsene fra 20" til 30", mens innenfor klassisk musikk er str. fra 32" i diameter til den største som er laget på 77". Dybdene her varierer fra 10" til 30".

Materialet

Trommeshellet er for det meste produsert i laminerte treslag. Men også her er det mange ganger brukt andre materialer, dette gjelder særlig basstrommer til trommesett.

Materialer som har eller er i bruk er stål, messing, kobber, aluminium, glassfiber, helbent tre og en type plexiglass.

Oppsett

Basstromme til bandmusikere står på gulvet med 2 sideben som støtte. De minste utgavene har som regel en forhøyningskant som løfter trommen i pedalenden.
Marsj-stortrommen derimot blir helst satt på et bærestativ eller festet til en sele som henges på kroppen. Dette for at stortrommen skal kunne fritt spilles med begge hender mens man marsjerer.
Konsertstortromme derimot er i de aller fleste tilfeller hengt opp i et stativ. Og da aller helst med gummistropper slik at den kan vibrere så fritt som mulig for at tonen skal kunne «synge».
Dicheirotrichus cognatus

Utbredelse

Dicheirotrichus cognatus  finnes i  Europa nord for Alpene, men er vanligst lengst nord og øst. Den er utbredt i Nord-Amerika og Asia. Finnes i Norge, men har nordlig utbredelse i Norden, det vil si at den er vanligst lengst i nord.

Utseende

Dicheirotrichus cognatus  er mellom 3.5-4.2 mm lang.  Oversiden er mørk brun, brystskjoldet ofte lysere med en mørkere midtflekk. Dekkvingene er brunlig, nesten litt gule, med en langsgående mørkere flekk på hver av dekkvingene.  Dekkvingenes ytterste (langs siden) rille-mellomrom med fine lyse hår. (Sett fra siden, krever forstørrelse) Dekkvingene mangler den korte (avkortede) skutullar-rillen. Antennene med bare det første leddet (rotleddet) lysere.

Levevis

Dicheirotrichus cognatus lever på fuktige enger og i skog. Under busker, blant løv og i mose. Den er vanligvis nattaktiv og lever som predator på andre dyr.
Den tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår  en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de  voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Illarion Prjanisjnikov

Bakgrunn

Illarion Prjanisjnikov var av handelsslekt. Fra 1856 til 1866 studerte han ved Moskvas skole i maling, billedhogging og arkitektur under Sergej Zarjanko.

Spøkefugler - Marked i Moskva

Med bildet Spøkefugler. Marked i Moskva, malt i løpet av det siste læreåret, ble han umiddelbart kjent. På det vesle lerretet gir han en original løsning på en side av temaet fornedring av menneskeverdet, på det følelsesløse og råskapen i verden, der allting blir kjøpt og solgt. Etter skildringen av de berusede kjøpmennene, som under hån blir overtalt til å danse til trekkspillet, og en fattig embetsmann, demonstrerer kunstneren på en troverdig måte et helt galleri av eksempler på moralske skavanker og selvtilfredse pøbelholdninger. Maleriet vekket harme hos en del av dem som var tilhengere av den offisielt aksepterte akademikunsten. For disse framsto den unge kunstmaleren som ødeleggeren av kunstens høye mål, som i sin ideelle form skulle uttrykke de evige sannheter.

Etablert maler

I 1870 ble Prjanisjnikov utnevnt til «maler av første grad». Fra 1873 til han døde underviste han ved Moskvas skole i maling, billedhogging og arkitektur. Blant de som gikk i lære hos han var Konstantin Korovin og Mikhail Nesterov.
Helt fra dannelsen av Peredvizjniki-gruppen var han medlem i denne. Og fra og med den andre vandreutstillingen var han en av lederne i foreningen. Selv om Prjanisjnikov hovedsakelig bodde i Moskva, besøkte han ofte Nord-Russland der han laget skisser. Han tok del i utsmykkingen av Kristi-Frelser-katedralen.
Prjanisjnikov døde i Moskva, hvor en gate bærer navnet hans.
Isis Holt

Bakgrunn

Holt er født med cerebral parese. Hun begynte med parafriidrett i 2014, og debuterte internasjonalt i 2015.

Idrettskarriere

Holt deltok i VM i parafriidrett 2015 i Doha, og vant der 100 og 200 meter i klassen T35. Hun satte der verdensrekord på begge distanser, med 13,63 på 100 meter (+2,0 m/s) og 28,57 på 200 meter (+1,5 m/s).
I 2016 forbedret hun verdensrekordene på 100 og 200 meter til hhv. 13,57 og 28,30. Hun representerte Australia under Paralympiske sommerleker 2016 i Rio de Janeiro, og kom der på andreplass på 100 og 200 meter, bak kinesiske Xia Zhou. I tillegg deltok hun på Australias stafettlag som fikk bronse på 4 x 100 meter i klassen T35-38.
Under VM i parafriidrett 2017 vant hun på nytt 100 og 200 meter i sin klasse, og satte ny verdensrekord på 100 meter med 13,43 sekunder. 
Hun vant 100 meter under Samveldelekene 2018 i Gold Coast i Australia.
My Life So Far

Handlingen

Faren til Fazer (Colin Firth) er en eksentriker som sliter med økonomien til godset, samtidig som han bruker tid og energi på tekniske oppfinnelser som gir liten avkastning. Da onkelen besøker godset med sin franske forlovede Heloise, forelsker faren seg i henne. Dette setter forholdet til hans melankolske og puritanske ektefelle på en kraftig prøve. Søsteren Elsbeth er omsvermet av beundrerer, blant dem den unge piloten Gabriel Chenoux.
Også Frasers interesse for den unge Heloise vekkes. Samtidige observerer han de voksnes skiftende relasjoner og deres omgang med kjærlighet og seksualitet. Også «studier» i bestefarens bibliotek bidrar til at han blir oppmerksom på sin egen følelser og de voksnes reaksjoner på disse.

Om filmen

Filmen er en oppvekstskildring med utgangspunkt i barnets egne opplevelser av seg selv og voksenverdenen. Virkeligheten fremstår som samtidig truende og tiltrekkende. Filmen inneholder også fine skildringer av Skottlands fjellnatur og skotske tradisjoner, slik som tidligere tiders halloween-feiringen og Curlingsporten.
Filmen er spilt inn på godset Arkinglas House, som ligger ved enden av fjorden Loch Fyne 80 km nordvest for Glasgow.
Det medisinske fakultet (UiO)

Organisering

Fakultetsstyret er fakultetets øverste organ og fastlegger overordnede mål, prioriteringer og strategier for virksomheten. 
Fakultetet er videre inndelt i tre institutter:  Institutt for helse og samfunn, Institutt for klinisk medisin og Institutt for medisinske basalfag. I tillegg er Bioteknologisenteret i Oslo (BiO) og Norsk senter for molekylærmedisin (NCMM) organisert under Det medisinske fakultet som institutter.

Ledelse

Fakultetet er organisert med en faglig ledelse og en administrativ ledelse, hvorav den faglige ledelsen velges blant de vitenskapelige ansatte. 
Fakultetsdirektøren er fakultetets øverste administrative leder. Direktøren har til hovedoppgave å påse at forvaltningen av fakultetet skjer i overensstemmelse med lover og regler. Unn-Hilde Grasmo-Wendler har vært fakultetsdirektør siden 2016.  
Dekanatet utgjøre fakultetets øverste faglige ledelse, og ledes av dekanen. I januar 2019 overtok professor i kirurgi, Ivar Gladhaug som dekan etter Frode Vartdal. Jens Petter Berg er prodekan for forskning og Elin Olaug Rosvold prodekan for medisinstudiet, mens Hilde Nebb er visedekan for internasjonalisering og Eivind Engebretsen visedekan for postdoktor- og masterprogrammer.

Studentliv

Det medisinske fakultet har flere politiske, faglige og sosiale studentforeninger.

Studentdemokrati

Medisinsk studentutvalg (MSU) fungerer som et overordnet og samlende organ for alle fakultetets studenter, og er stående valgforsamling utenom Valgallmøtet. Studentutvalget har til oppgave å drøfte og eventuelt uttale seg om saker som gjelder fakultetet og dets virksomhet, og saker generelt som MSU anser viktige, eksempelvis studentvelferd. Hvert studieprogram har i tillegg sine egne tillitsvalgte som arbeider med lokale saker gjeldende sitt eget studieprogram. Disse er gjerne organisert i fag- eller programutvalg. Eksempler på dette er Medisinsk fagutvalg (MFU), Fagutvalg i ernæring (EFU) og Helseledernes programutvalg. MSU består av representanter fra de forskjellige fag- og programutvalgene ved fakultetet, og ledes til daglig av leder og sekretær. Studentutvalget konstituerer seg selv for ett år av gangen. MSU og MFU har felles kontorer i undervisningsfløyen av Rikshospitalet.
Valg av studentrepresentanter til sentrale råd og utvalg ved fakultetet skjer under Valgallmøtet. Valgallmøtet avholdes én gang i året, som regel i månedsskiftet mars-april. Her velges bl.a. representanter til fakultetsstyret, instituttrådene og Studentparlamentet.
C-SPAN

Historie

C-SPAN ble unnfanget av Brian Lamb, som senere har vært stasjonens direktør og styreformann. C-SPAN ble grunnlagt som en gratis, allmenn fjernsynsstasjon for å dekke Kongressens sesjoner på en objektiv og nøytral måte.
Stasjonens første fjernsynssending fant sted 19. mars 1979 og dekket en tale av daværende representant Al Gore. Stasjonens andre fjernsynskanal, C-SPAN2, gikk på luften 2. juni 1986, og den tredje, C-SPAN3, 22. januar 2001. Stasjonens radiokanal, C-SPAN Radio, gikk på luften 9. oktober 1997.

Organisasjon

C-SPAN drives som en ideell organisasjon av selskapet National Cable Satellite Corporation, hvis styre hovedsakelig består av representanter fra de største kabel-TV-selskapene. Kringkastingsstasjonen mottar ingen offentlig støtte og selger ikke sponsoravtaler eller annonser, og finansieres i stedet av abonnementsavgifter som betales av kabel- og satellitt-TV-industrien.

Dekning

I tillegg til direktesendinger fra sesjonene i Senatet og Representantenes hus, dekker C-SPAN en rekke offentlige høringer, pressekonferanser, viktige offentlige konferanser, bokdebatter, intervjuer, og iblant sesjoner i det canadiske eller britiske parlamentet, eller andre utenlandske myndigheter når det har interesse for amerikanske seere. Tilsvarende vil C-SPAN sende nyhetsreportasjer fra hele verden ved store internasjonale hendelser. Utenlandske sendinger dubbes til engelsk.
C-SPAN har jevnlig anmodet om å få sende direkte fra sesjonene i Høyesterett, men domstolen tillater ikke kameradekning. Stasjonen har imidlertid sendt lydopptak fra rettssalen ved viktige avgjørelser, og dekker iblant høyesterettsdommeres private foredrag.
Vestmarka kirke

Gammal kirke

Før svartedauden sto det ifølge tradisjonen ei kirke på Rambølshaugen på Rambøl som forfalt. Kirketomta var veldig lita, bare 12 alner lang og 8 alner bred. På denne tomta har det blitt funnet mange gamle gjenstander, blant annet et leirkar som siden har blitt borte. En annen tradisjon sier at kirka ble revet og kjørt ned til Klanderudtjennet hvor den ble fløta videre til Sundet i Sverige og satt opp igjen på Sundshagen like ved. Etter dette skal den ha blitt revet igjen og satt opp på Skillingsfors i Skillingmark hvor den fortsatt står. På kirketomta på Sundshagen står det en minnestein om denne kirka. Det ble ikke bygd ny kirke i Vestmarka før i 1882. Tradisjonen om kirka bygger på funn av rester etter en bygning på Rambøl som folk har antatt er etter ei kirke, noe som er lite sannsynlig.
Beleiringen av Pyongyang (1593)

Den første beleiringen av Pyongyang

Vinteren 1592 inntok den japanske daimyōen Konishi Yukinaga Pyongyang med sin styrke og bygde en garnison der for vinteren. 14. juni, 17. juli og 1. august ble det utkjempet slag mellom koreanske og japanske styrker før japanerne inntok byen. En liten styrke på 5000 Ming-soldater ankom nå fra et prefektur i Mandsjuria for å undersøke den japanske invasjonens omfang etter at den koreanske kong Seonjo hadde bønnfalt Ming-hoffet om hjelp for å motstå den japanske invasjonen. 
Konishi var allerede forberedt på et angrep, og mens kineserne inntok den tilsynelatende folketomme Pyongyang, tok japanerne dem i bakhold med arkebuse-ild og nærkamp. Den kinesiske styrken ble utslettet, men synet av Ming-soldater opprørte japanerne. Den japanske garnisonen tilbrakte vinteren 1592-3 i isolasjon i Pyongyang og forlot ikke byen av frykt for å møte kinesiske soldater uten forsterkninger eller forsyninger. Forsyningslinjene sjøveien hadde nemlig blitt kuttet av den koreanske admiralen I Sun-sin.

Den andre beleiringen av Pyongyang

Det var i 1593 at bergingsstyrken ankom, 45 000 soldater under de erfarne brødregeneralene Li Rusong og Li Rubai. Ming-hæren hadde krysset Yalu-elva og utkjempet en rekke mindre trefninger med japanerne før de ankom Pyongyangs murer, hvor de slo seg sammen med Joseon-styrkene. Et japansk angrep mot Li Rubais leir ble slått tilbake. Tidlig den neste dagen beordret Li Rusong de koreanske styrkene til å angripe de østlige murene, og i mellomtiden bombarderte Lis styrker de andre murene med kanoner og skjøt tusenvis av ildpiler inn i byen. 
Etter et voldsomt slag ble den koreanske hærens heftige angrep mot østsiden av byen slått tilbake av de japanske forsvarerne. Da startet Ming-hæren under Li-brødrene et stort angrep mot vestmuren, og kampene ble så voldsomme at Lis hest ble skutt fra undersiden. Etter å ha slått tilbake forsvarerne bruke de kinesiske styrkene store stiger for å komme seg inn i byen, og deretter ble et begrenset slag i gatene utkjempet mellom de to hærene. 
Den omringede Konishi forsøkte å bryte seg ut av byen, men Ming-artilleriet under Song Yicheng tvang ham tilbake. Konishi planla deretter å trekke seg tilbake sørover, hvor han trodde den koreanske hæren var utplassert. Det viste seg at også sørsiden var bemannet av Ming-soldater, noe som skal ha sjokkert de japanske styrkene. Selv om han tapte slaget klarte Konishi å flykte sørover med sine gjenværende menn. Under retretten falt Konishis hær i et bakhold mens de krysset en elv, og Ming-kanoner påførte dem store tap. Endagsslaget kostet japanerne 30% av hæren deres.
Beleiringen av Pyongyang var sannsynligvis åstedet for den største bruken av artilleri i det sekstende århundre. Begge hærene brukte både ildhåndvåpen og kanoner.
Sem fengsel

Sem fengsel (tidligere Sem kretsfengsel) er et fengsel med høyt sikkerhetsnivå som ligger i Tønsberg i Vestfold og er underlagt Kriminalomsorgens  region sør. Fengselet har ordinær kapasitet på 62 plasser fordelt på innsatte med varetektsdommer og domfelte med kortere dommer. Fengselet er kun for menn.

Historie

Fra 1843 har det vært fengsel på Sem utenfor Tønsberg. Allerede i 1838 besluttet Jarlsberg og Larviks amt at de ville bygge et arresthus på Sem. Tomten ble først tildelt ved Tem gård, men i 1841 fikk amtet leid tomt av grev Wedel-Jarlsberg der hvor fengslet ligger i dag.
I 1843 sto arresthuset ferdig til bruk. Det inneholdt rettslokaler i første etasje, og celler i andre etasje. Etter at bygningen ikke lenger var i bruk til det opprinnelige formålet, har huset vært brukt som leiligheter for ansatte, og da i første rekke for inspektøren. Derav dagens betegnelse «inspektørboligen».
Bygningen er verneverdig, og har i 2009 fått nytt tak. Bygningen er i dag i bruk som treningslokaler for ansatte og foreningslokaler for fagforeningene. Det foreligger planer om å ferdigstille restaureringen av huset.
I 1853 ble det besluttet å bygge en ny fengselsbygning. Denne fikk navnet Sem tvangsarbeidsanstalt. Den utgjør i dag avdeling A ved fengslet. I 1857 ble nok en bygning reist på vestsiden av den forrige. Det er den som i dag kalles avdeling B.
Avdeling A ble etter hvert til Sem kretsfengsel, mens avdeling B helt fra arbeidsskolen ble innført i 1951 har vært Sem- avdeling til Berg, eller Berg avdeling lukket som den også ble kalt. Dette vedvarte også gjennom ungdomsfengselstiden i perioden 1965 til 1975, og frem til sammenslåingen med Sem kretsfengel.

1984

Sem kretsfengsel gjennomgikk i 1984 en totalt innvendig renovering. Det ble bygget en administrasjonsfløy på sørsiden, noe som gjorde at man kunne bruke hele blokka til celler. Frem til nå hadde også B-blokka inneholdt administrasjon og verksteder.
Frem til denne renoveringen hadde Sem fengsel og Berg lukket hver sin ledelse. Nå ble disse til en felles enhet, og det som hadde vært Berg lukket ble nå en del av Sem kretsfengsel.

1990

I 1990 gjennomgikk også B-avdelingen en total innvendig ombygging, og også her ble det frigjort plass til flere celler.
I 1992/93 ble det påbygget nye verksteder, ny administrasjon og ny gymsal, noe som sto ferdig i 1994. Med denne siste utbyggingen fremstår Sem fengsel slik det gjør i dag.
I 2001 ble Kriminalomsorgen omorganisert fra fengselsdistrikter til regioner. I den forbindelse ble all anstalter omgjort fra hhv. lands-, krets- eller hjelpefengsler til å bare kalles fengsel. Fra da av kalles Sem kretsfengsel altså bare Sem fengsel.
César Azpilicueta

Landslaget

Han ble tatt ut i Spanias EM-tropp til EM i Frankrike 2016.
Han ble tatt ut i Spanias tropp til VM i fotball 2018 i Russland.
Stol på ministeren

Handlingen

"Stol på ministeren!" er den andre samiske spillefilmen i historien. Paul-Anders Simma har tatt for seg en samisk vandrehistorie og laget en burlesk filmkomedie ut av det: Tiden er våren 1945. Tyske styrker herjer i det nordlige Finland. Den lille samiske landsbyen Sagojokk får uventet besøk av en rømt fengselsfugl, Seppo Revmark. Han reddes ut av tyskernes klør av to kvinner fra Sagojokk. Uvisst av hvilke årsaker blir Seppo forvekslet med en minister fra hovedstaden, utsendt for å forestå gjenoppbygging av de herjede nordområdene. Seppo tar umiddelbart på seg rollen og setter i gang med stor suksess. Han gjennomfører en storstilt jordreform og lover både dette og hint.Tekstet både på nordsamisk og norsk." (sitat: NFI)
Aleksandr Berdnikov

Aleksandr Vasiljevitsj Berdnikov (russisk: Александр Васильевич Бердников; født 8. april 1953 i Gorno-Altajsk) er en russisk politiker. Han har siden 20. januar 2006 vært den russiske delrepublikken Altajs president.
Berdnikov etterfulgte Mikhail Lapsjin som Altajs president.
Pogonocherus hispidulus

Utseende

En liten (6-7,5 mm), kraftig, brunspraglete trebukk. Den kjennes fra de andre Pogonocherus-artene som forekommer i Norge på at den fremre delen av dekkvingene er nesten ensfarget gråhvit. Antennene er kraftige, med ganske lange børster, omtrent så lange som kroppen, hvert ledd er tydelig tofarget, gråhvitt i indre del, brunt i ytre. Hodet er stort og bredt, tett kledt med håraktige skjell. Pronotum er litt bredere enn langt, hvelvet, med en smal, butt tagg midt på hver sidekant. Dekkvingene er brune, den fremste tredjedelen nærmest ensfarget gråhvit. De har en spiss tagg ytterst i spissen. Beina er korte og svært kraftige.

Levevis

Larvene utvikler seg i greiner av ulike løvtrær, for eksempel hassel og villapal. Arten er ofte sammen med andre, små trebukker, for eksempel Stenostola dubia, Molorchus umbellatarum og Pogonocherus hispidus (de to førstnevnte har svært begrenset utbredelse i Norge). Utviklingen tar to år, den voksne billen klekkes om ettersommeren eller høsten men er lite aktiv før neste vår, da den lever fram til juli. Den er lett å overse da den har gode kamuflasjefarger og er ganske liten.

Utbredelse

Arten er utbredt i hele Europa bortsett fra den sørlige delen av Balkan. I Norge er det en sørlig art som forekommer langs kysten til Møre og Romsdal.
Strathclyde

Strathclyde (gælisk Srath Chluaidh i betydningen «Dalen til elven Clyde») er et historisk område i Skottland, tidlig i middelalderen et selvstendig kongedømme, og var ett av de regionale kommuneområdene i Skottland fra 1975 til 1996.

Historisk område

Området eller regionen Strathclyde har sitt navn etter Kongedømmet Strathclyde som grovt sett dekket noe av det samme området som i dag, men med unntak av Argyll i nord og øyene Bute og Arran. De historiske grensene var aldri fastlagt og det er diskutabelt hvor stort det historiske kongedømmet var. På det meste var det større, og inkluderte områdene i sør som Carreck og Galloway, og store deler av Lothian. På det minste kun kjerneområdet slik som vist på det historiske kartet. 
I middelalderen var Strythclyde språklig sett et bretonsk kongedømme mens Argyll var kjerneområdet for det gælisk kongedømmet Dalriada som ble overtatt av pikterne. Bute og Arran var brythoniske inntil de ble besatt av Dalriada, og deretter av norrøne grupper som blandet seg med lokalbefolkningen.
Med tanke på at dette skulle bli det mest betydningsfulle områdene i dagens Skottland, med de store byene Glasgow og Edinburgh (sistnevnte er ikke en del av dagens Strathclyde), er det tankevekkende at Strathclyde ikke overlevde som selvstendig nasjon, men ble innlemmet av sterkere naboer i nord, som Argyll, som utviklet seg til å bli dagens Skottland. Grunnen er at Strathclyde var omgitt av mektige naboer i både nord og sør, men uten naturlige grenser.

Områdets utstrekning

Regionen dekker det største landområdet i Skottland med en befolkning på rundt 2 millioner og strekker seg fra Det skotske høylandet i nord til de sørlige Uplands. Politisk sett har området vært dominert av Arbeiderpartiet. Den største byen er Glasgow.