El-overfølsomhet

El-overfølsomhet, elektromagnetisk hypersensitivitet, elektrosensitivitet eller «elallergi» er en tilstand der en person opplever medisinske symptomer som vedkommende mener skyldes at han eller hun er utsatt for elektromagnetisme.
Det er vitenskapelig etablert at elektromagnetiske felt kan påvirke organismer, men personer med el-overfølsomhet påstår at de får ubehagelige symptomer når de blir utsatt for stråling som er betydelig under de grensene som er fastsatt i internasjonale sikkerhetsstandarder. Et overveldende flertall av blindtester har vist at personer som mener at de er rammet av el-overfølsomhet, ikke er i stand til å skille mellom virkelig eksponering og simulert (ingen) eksponering, noe som kan forklares ved at el-overfølsomheten er en såkalt noceboeffekt («negativ placebo»). Man anerkjenner da pasientenes symptomer som reelle, men at disse ikke har påviselig sammenheng med den strålingene de faktisk utsettes for.
Fenomenet skal ha oppstått i Sverige på 1980-tallet, opprinnelig særlig blant dem som arbeidet ved dataskjermer. En behandling kan synes å være kognitiv atferdsterapi.
Det har de siste tiår oppstått betydelig aktivisme for å få el-overfølsomhet anerkjent som en reell lidelse, og det er dannet en rekke organisasjoner som også kjemper for de påstått el-overfølsommes ønske om begrensning av elektromagnetiske felt. Særlig har mobilantenner og sendere for trådløse nett vært ansett som utløsende kilder. I Norge har særlig organisasjonene Folkets strålevern og Foreningen for el-overfølsomme (FELO) gjort seg bemerket i denne kampen. I 2007 inngikk Norges Miljøvernforbund et samarbeide med FELO der el-overfølsomhet ble anerkjent som en reell lidelse. Året etter havnet forbundet i søkelyset etter at Kurt Oddekalv hadde ødelagt en mobilmast som han mente selskapet MTU hadde satt opp ulovlig på Bygdøy. Også Norges Handikapforbund har tatt til orde for å gjøre tilpasninger i samfunnet for å ta hensyn til den antatt el-overfølsomme.
Når det innføres ny teknologi settes dette gjerne i sammenheng med opplevde helseplager, uten at det nødvendigvis reflekteres over hvorvidt den innførte teknologien representerer noen signifikant økning av den elektromagnetiske strålingen. Det har vært runder med bekymring rundt mobiltelefoni og trådløse nett, og ikke minst har automatiske strømmålere fått opprmerksomhet. Etter protester har strømleverandører innført krav om legeattest for å slippe å få installert automatisk strømmåler. Dette har igjen ført til protester fra leger som nekter å skrive legeattest på diagnoser uten vitenskapelig forankring.
Flere kjente personer har hevdet å være el-overfølsomme, blant dem Gro Harlem Brundtland som er tidligere leder av Verdens helseorganisasjon. Hun har opplevd kraftig kritikk for sitt standpunkt, særlig fra Michael Repacholi som i ti år ledet WHOs forskningsprogram på området.
Det er bred vitenskapelig konsensus om at el-overfølsomhet ikke er et reelt fenomen i den grad symptomene pasientene opplever har noen sammenheng med elektromagnetisk stråling, men det finnes likevel enkelte forskere som hevder det motsatte, og disse henvises hyppig til som autoriteter av personer og organisasjoner som kjemper for aksept av el-overfølsomhet. Blant disse er den svenske forskeren Olle Johansson ved Karolinska Institutet og den pensjonerte biologiprofessoren Martin Pall fra Washington State University. Johanson ble i 2007 kåret til "Årets förvillare" av den svenske organisasjonen Vetenskap och folkbildning for å ha fremsatt påstander om negative helseeffekter av mobilstråling.
Verdens helseorganisasjon har gjennomgått 30 000 studier på området og konkludert med at det ikke finnes grunnlag for å anta at ikke-ioniserende stråling medfører helsefare. Den påståtte sammenhengen mellom elektromagnetisk stråling og massedød hos fugler og insekter har også blitt tilbakevist av faglig ekspertise.
Sentralt i kritikken mot grenseverdiene satt av offentlige myndigheter er påstander om at undersøkelser som er gjort ikke er uavhengige eller at det finnes økonomiske interesser som påvirker konklusjonene. Dette parallelt med at aksjonistene selv ofte har direkte næringsinteresser i å spre frykt for elektromagnetisk stråling. Et norsk eksempel på dette er selskapet BioEnergiser som selger pseudovitenskapelig beskyttelsesutstyr, samtidig som eieren Tormod Holt advarer mot farene ved stråling.
Parallelt med at forskningen viser at symptomene som oppstår ved påstått el-overfølsomhet ikke kan settes i sammenheng med elektromagnetisk stråling, har eksperter tatt til orde for at utbredelsen og anerkjennelsen i stor grad skyldes ukritisk mediedekning av fenomenet. I Australia har man sett et tilsvarende fenomen knyttet til utbygging av vindturbiner, der personer hevder seg følsomme for støy fra disse.