Kameldyr

Beskrivelse

Kameldyra er langbente, store til enormt store drøvtyggende pattedyr som evolusjonært har tilpasset seg livet i golde strøk, som ørken, stepper og enorme høyder i grisgrendt alpinlandskap. Artene er tågjengere som ikke trår på klauven, men på en stor, elastisk og myk tredepute som nesten dekker hele undersiden av tåen. Dyra har kun to tær (den 3. og 4.) på hver fot (sidetær mangler). Den ytre tå-falanksen er liten og ikke fullt omsluttet av klauven. Alle artene har ekstra lang hals og er naturlige passgjengere. Dyras hale er relativt kort i forhold til kroppen. De to kamelene har uttalte ryggpukler som lagrer energi og består av fettvev.

Utbredelse

Kameldyrene er i dag naturlig utbredt i Sør-Amerika, Asia, Midtøsten og Afrika. I tillegg er noen arter eksportert til andre steder i verden. I Australia lever det i dag forvillede dromedarer, etter arten ble importert dit på 1800-tallet. Da det etter hvert ikke lenger var behov for transportegenskapene til kamelene som ble importert, ble dyra sluppet fri og fikk fritt formere seg i et landskap og under klimaforhold arten trivdes med. Resultatet er omkring 1 million forvillede dromedarer i et land der arten ikke finnes naturlig. Tidligere fantes det også kameler naturlig i Europa.

Atferd

Kameldyr har indusert ovulasjon (eggløsning som utløses av et protein i hannens sæd). Teoretisk kan derfor hunnen pare seg med flere hanner og få avkom med ulike fedre, i et og samme kull. Avkom i samme kull kan således være halvsøsken. Hunnkameler i karavaner uten hanner har av samme årsak ingen menstruasjonessyklus. Indusert ovulasjon er også kjent hos andre arter, som katt, mus og kanin. Sistnevnte art er opphavet til at denne evnen også er kjent som «kanineffekten».
De to artene som har sin opprinnelse i Afrika og Asia (Camelus), som begge har ryggpukkel, har ekstrem adapsjon til tørt klima (ørken), noe som blant annet inkluderer toleranse for temperaturer som overstiger 40° Celsius og tap av kroppens vannbalanse som overstiger 25 prosent av egenvekten (noe som ellers regnes som fatalt om tapet overstiger 15 % for dyr som mangler slik adapsjon).

Opprinnelse

Tylopoda oppsto i eocen, for omkring 46,2 millioner år siden, og kjennetegnes blant annet ved at dyra har reduserte fortenner i overkjeven og reduserte forkinntenner (premolarer). Protylopus er ei prehistorisk slekt som okkuperte Nord-Amerika i denne epoken, noe som støtter en opprinnelse på dette kontinentet. En eldre studie hevder at de to stammene Camelini og Lamini skilte lag for omkring 11 millioner år siden. En nyere studie av genomet til tre av artene hevder imidlertid at denne splittelsen skjedde for cirka 17 millioner år siden, og videre at linjene som senere førte fram til baktriakamel og dromedar skilte lag for omkring 4,4 millioner år siden. Migreringen til Sør-Amerika og vestover via Beringstredet til Asia fant sted for omkring 3 millioner år siden, samtidig med at kameldyra døde ut i Nord-Amerika. De to slektene Lama og Vicugna oppsto fra Hemiauchenia for cirka 2 millioner år siden. Hvorfor tylopodene forsvant fra Nord-Amerika er imidlertid fortsatt uklart.
De prehistoriske familiene Xiphodontidae, Oromerycidae, Protoceratidae og Cainotheriidae, samt oreodontene (drøvtyggende svin) Agriochoeridae og Merycoidodontidae, tilhørte også Tylopoda, men disse familiene er utdødd.

Klassifisering

Omkring 35–40 millioner år med evolusjonær utvikling skiller tylopodene fra drøvtyggerne. Selv om kameldyra også tygger drøv, så er de altså ikke drøvtyggere i taksonomisk forstand. Kameldyr har en mer primitiv fordøyelseskanal. Tylopodene har tre mager (bladmagen mangler), mens drøvtyggerne har fire. Knoklene i hånd- og fotroten er dessuten mindre sammenvokst enn hos drøvtyggerne. Kameldyrene har dessuten ellipseformede røde blodceller (som eneste pattedyr).
Opprinnelsen til alpakkaen og lamaen er fortsatt kontroversiell, på grunn av hybridisering, utryddelser under den spanske erobringen av Sør-Amerika og problemer med arkeologiske tolkninger. Alpakkaen ble tidligere klassifisert sammen med lamaene (jfr. det tidligere vitenskapelige navnet Lama pacos), men moderne forskning med DNA viser nå at arten nedstammer fra vikunja.
I øyeblikket hersker det en viss forvirring omkring hvorvidt den domestiserte (Camelus bactrianus) og ville (Camelus ferus) baktriakamelen er to distinkte arter eller ikke. DNA-studier fra 2008 indikerer at det er to separate arter.