google/wiki40b huggingface dataset:
Eddy Zoltan

Historien

Bandet eksisterte i en periode på 70-tallet, og laget en LP-plate med navnet Spelemannen med besetning bestående av folk fra Gjøvik, Rjukan, Fyresdal og Budapest, bl.a. mannen som ga gruppen dets navn Eddy Zoltan Kiss på keyboard, en musiker fra Budapest med utdannelse fra Tyskland og Østerrike. Bandet fikk i 1974 kontrakt med Talent Productions og LP-platen Spelemannen vakte berettiget oppsikt. Det var sjelden kost at rock ble fremført med tekster på nynorsk, og musikalsk ble Eddy Zoltan sammenlignet med Procol Harum, Traffic og tidlig Jethro Tull. Tekstene var i stor grad basert på norsk folklore, i tillegg til en passende dose miljøvern og saker som var på dagsordenen midt på 70-tallet. Platen ble imidlertid ingen salgssuksess, til tross for at bandet ble grundig profilert på TV. Journalister og samlere var likevel skjønt enige om at denne utgivelsen var en liten klassiker. Dette var hovedgrunnen til at selskapet Tylden & Co. valgte å gjenutgi albumet på CD i 2001, denne gang med tre bonusspor.
I Quattro Libri dell'Architettura

I Quattro Libri dell'Architettura er et bokverk om arkitektur skrevet av renessansearkitekten Andrea Palladio. Det er skrevet som en lærebok i arkitektur. Verket ble publisert i 1570 i Venezia. 
Verket har hatt stor innflytelse på vestlig arkitektur. Palladio gjør en nyvinning ved at han i tegningene legger inn størrelsene i stedet for å omtale det i teksten som til da var vanlig. Palladio tar for seg sine egne byggverk og legger frem prinsipper for hvordan bygg skal designes. 
Bok en begynner med forberedelsene. Den omtaler materialer, fundamentering og fundamenter, og fortsetter med design og de fem søyleordner. Valget av søyler bestemmer hele byggets proporsjoner. Palladio skriver om typer rom i bygget, rommenes proporsjoner, gulv, dører, vinduer, trapper, skorstener og tak.
I forbindelse med søyler omtaler han entasis. Han beskriver det som fortykning med en italiensk betegnelse, og gir en illustrert beskrivelse av en enkel måte å bestemme entasis på. Han benytter seg av den selv.
Bok to omtaler private bygg. Palladio starter med byhus, og bruker tegninger av egne bygg som eksempler. Blant tegningene er det illustrasjoner av detaljer av fasadene og plantegninger som viser grunnplan og snitt gjennom bygget. Han forteller hvem husene er bygget for og gir en beskrivelse av hvor de ligger. Blant byhusene beskriver han huset han bygget for Paolo Almerico fordi det ligger så nær byen. Dette er idag kjent som La Rotunda og er et av Palladios aller best kjente bygg.
Le Tampon

Geografi

Le Tampon ligger sentralt på den sydlige delen av Réunion, og er en av de fem kommunene på øya som ikke har kystlinje. Kommunen grenser mot La Plaine-des-Palmistes, Sainte-Rose, Saint-Joseph, Saint-Pierre, L'Entre-Deux og Saint-Benoît.
Åkken Bom

Åkken Bom, også skrevet Okken Bom, er en barnesang med tøysevers om Åkken Bom, en liten mann som bor på månen og spiller på en øse. Sangen kommer fra Skottland der den kalles Aiken Drum.

Skotsk opprinnelse

Det skotske verset om Aiken Drum ble første gang utgitt i 1821, da som en jakobittisk sang om slaget ved Sheriffmuir i 1715. 
Den moderne barneversjonen er spilt inn av mange artister, blant annet den kanadiske barneunderholderen Raffi (Raffi Cavoukian) i 1976.

Norsk versjon

Vibeke Sæther (født 1943) gjorde sangen kjent for norske barn på 1970-tallet, da hun i Lekestue for de minste, en programserie i NRKs Barne-TV, framførte sangen med teksten «Og han spiller på en øse, en øse, en øse ...,  og han heter Åkken Bom» istedenfor den engelske And he played upon a ladle, a ladle, a ladle,... and his name was Aiken Drum. Hun ga ut sangen med Nordre Sving på barneplata Filler og fjas i 1980. 
Den norske teksten er skrevet av Gjertrud «Vessa» Carlsen (1919–2007), mora til Vibeke Sæther. Den forteller at Åkken Bom har en hatt av bløtkake, en jakke av kjøttkaker med knapper av rundstykker, en vest av knekkebrød og en bukse av kreppapir. 
Sangen ble også populær på nynorsk i en innspilling med Olav Stedje, utgitt på albumet Rocken Bom i 1984.
Rondônia

Geografi

Delstaten er hovedsakelig dekket av jungel. Om lag 20% av delstaten har imidlertid blitt snauhogd etter at omfattende nybygging begynte på 1970-tallet. Mesteparten av innbyggerne bor i eller i nærheten av byer. Delstaten er en viktig eksportør av tre og en stor produsent av kaffe og kveg.

Historie

Rondônia er oppkalt etter Candido Rondon, som ledet flere ekspedisjoner i Brasils grenseområder tidlig i det 20. århundre. En av disse var en kanoekspedisjon i samarbeid med tidligere president i USA, Teddy Roosevelt.
Delstaten ble skilt ut fra Mato Grosso  som et føderalt territoriom i 1943 under navnet Guaporé. Dette var en del av president Getulío Vargas politikk for å sikre Brasils grenser. Territoriet ble omdøpt til Rondônia i 1956. På 1970-tallet ble det etablert et program som fikk navnet Pólo-Noroeste. Dette programmet skulle fremme immigrasjon til området og markerte også begynnelsen på kaffeplantasjene og kvegdriften i regionen.
Pólo-Noroeste-programmet økte befolkningen i Rondônia fra 10 000 i 1970 til 1,5 millioner i 2004. Med unntak av Porto Velho og Guajará-Mirim, er alle byene i delstaten bygget av nybyggere innenfor dette programmet. Etter sluttføringen av Pólo-Noroeste, har de føderale myndigheter startet Planaforo-programmet som fokuserer mer på miljø- og urbefolkningsspørsmål. Et hovedområde i dette programmet er å definere grensene for indianerreservat.
I 1980 ble vannkraftverket Samuel bygget. Dette kraftverket muliggjorde en stor økning i produksjonen av tømmer, mineraler og matvarer samt innenfor bygg og anlegg.
Rondônia ble erklært som egen delstat i 1988 og er en av Brasils yngste delstater. Frihandelsområdet Guajará-Mirim ble etablert i 1993. Dette området grenser til Bolivia og har ført til en markert økning i handelen mellom Rondônia og Bolivia.
Siden slutten av 1990-tallet har Rondônia begynt å tilrettelegge for økt turisme.  Porto Velho ligger ved Madeira-elva, som er en sideelv til Amazonas, samt at innsjøen Lago do Cuniã ligger i delstaten.
Association of Track and Field Statisticians

Association of Track and Field Statisticians (ATFS) ble grunnlagt i 1950. Den er en internasjonal organisasjon drevet av frivillige som har som målsetting å samle og formidle statistikk om friidrett.

Grunnleggere

President:  Roberto Quercetani (Italia)
Sekretær:  Fulvio Regli (Sveits)
Komite:  Norris McWhirter (Storbritannia), Donald Potts (USA)
Medlemmer:    Harold Abrahams (Storbritannia) - Hon. President, Bruno Bonomelli (Italia), André Greuze (Belgia), Erich Kamper (Østerrike), Ekkehard zur Megede (Tyskland), André Senay (Frankrike), Björn-Johan Weckman (Finland), Wolfgang Wünsche (Tyskland)

Roberto Quercetani

Roberto Luigi Quercetani var en av elleve grunnlegger av Association of Track and Field Statisticians (ATFS) og var også dens første president. Det var en posisjon han hadde i 18 år. I tillegg var han redaktør for den første ATFS annual. og er en kjent historiker og skribent med friidrett som tema.
Roberto Quercetani ble født i Firenze, Italia den 3. mai 1922.
Han var interessert i både fremmede språk og friidrett fra ung alder, og det hjalp på med hans studier i begge tema av å lese utenlandske aviser sendt av venner fra Sveits. Etter andre verdenskrig, tjenestegjorde han som teknisk oversetter for allierte styrker I Italia. Da han nå behersket engelsk, fransk og tysk flytende begynte han å skrive artikler for utenlandske sportspublikasjoner som Leichathletik fra Tyskland, World Sports fra Stobriatnnia, og Track and Field News fra USA.
I 1948 skrev han sin første statistiske publikasjon (sammen med Don Potts).
Fra 1951 ble Quercetani en langvarig bidragsyter til de italienske avisene La Gazzetta dello Sport og La Nazione.
I 1964 utga han sin første av mange bøker om friidrett: 'A World History of Track and Field Athletics 1864-1964'.  Han har siden tilføyd mange titler som dekker historien til de fleste øvelsene innen friidretten.
I 1994 var han en av grunnleggerne og president inntil 1998 av Archivo Storico Dell'Atletica Italiana "Bruno Bonomelli", en ideell italiensk kulturforening dedikert til italiensk friidrett.
I 2010 under formannskapet til Mel Watman, ble Quercetani invitert, som en anerkjent ekspert, til å hjelpe å skrive boken i forbindelse med jubileet til organisasjonen IAAF i 2012.
I 2012, som anerkjennelse for den langvarige innsatsen, ble Quercetani tildelt 'IAAF Veteran Pin', organisasjonens viktigste hedersbevisning.

Medlemmer av den utøvende komité (inntil 2016)

President: Paul Jenes (Australia); Vice President: A. Lennart Julin (Sverige); Kasserer: Tom Casacky (USA); Secretary: Michael McLaughlin (Australia)
Komitémedlemmer: Roberto Quercetani (Italia), Rooney Magnusson (Sverige), Bernard Linley (Trinidad & Tobago), Peter Matthews (Storbritannia), Yves Pinaud (Frankrike), Riel Hauman (Sør-Afrika), Yoshimasa Noguchi (Japan), Eduardo Biscayart (USA), Giuseppe Mappa (Italia), Nejat Kök (Tyrkia)
Det holder det, sa Gundersen

Det holder det, sa Gundersen er en norsk revyvise fra 1948 med tekst av Arne Svendsen og melodi av hans sønn Kolbjørn Svendsen.
Visen ble skrevet til revyen «Har De prøvd med et smil?» på Chat Noir, der den ble fremført av Carsten Byhring.
Arve Opsahl fremførte sangen i NRK-programmet Teksten var av Arne Svendsen, som ble sendt på fjernsyn første gang den 27. mars 1965.
Vanlig ålebrosme

Underarter

Arten deles i to underarter, nominatunderarten Lycodes vahlii vahlii som lever i Nord-Amerika og Lycodes vahlii gracilis som lever i Europa.

Utseende

Vanlig ålebrosme er en avlang fisk med stort hode hvor rygg-, hale- og gattfinner er vokst sammen til en sammenhengende finne. Kroppsfargen varierer, men er som oftest overveiende mørk med enkelte lysere felter på ryggen og sidene. Unge fisker har flere mørke tverrstriper. Den største man kjenner til var 53 cm, men vanlig lengde er omkring 28 cm.

Levevis

Arten er en bunnfisk som holder seg mellom 50 og 600 meters dyp. Føden består av bunndyr som reker og krill.
Vanlig ålebrosme gyter fra sensommeren til høsten. Hunnene legger om lag 100 store egg (opp til 6 mm) på havbunnen.

Utbredelse

Fisken fins langs kysten av begge sidene av Nord-Atlanteren, fra Kattegat og Bohuslän til Kvitsjøen på europeisk side, og fra Canada til Grønland på amerikansk side. Den fins også rundt Island
Den makalösa manicken

Den makalösa manicken er en svensk sang av Michael B. Tretow. Sangen var en landeplage i Sveriges Radio i 1986.
Som en del av markedsføringen av fornøyelsesparken Tomteland (norsk: Nisseland) i Mora fikk Tretow i 1985 i oppdrag å lage ei barneplate, som fikk navnet Tomteland. En sang handlet om nissen Professorn som demonstrerer for fortelleren en fantastisk oppfinnelse, en Rube Goldberg-aktig evighetsmaskin. Den makalösa manicken fikk en del spilletid i Sveriges Radio P3, og plutselig var sangen en svensktopphit og ble en av de mest populære låtene i 1986.
Sangen lå på Svensktoppen i tolv uker mellom 20. april og 7. september 1986, med tredjeplass som beste resultat der. Singelen var også populær i Norge, og lå seks uker på VG-lista med sjetteplass som beste plassering.
Bundi (distrikt)

Demografi

Ved folketellingen i 2011 var det 1 113 725 innbyggere i distriktet, mot 962 620 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 19,94 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 14,19 % i 2011 mot 18,16 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 886 i 2011 mot 912 i 2001.
Mastochilus

Utseende

Middelsstore, langstrakte, jevnbrede, blanke biller. På farge er de svarte eller mørkebrune. Hodet er stort og bredt med små, runde fasettøyne som er delt i to av en list. Antennene er 10-leddete, C-formede men ikke knebøyde, de ytterste fem eller seks leddene har bladlignende utskudd og danner en løs vifte som ikke kan lukkes. Brystskjoldet (pronotum) er avrundet firkantet sett ovenfra, bredere enn langt, blankt, med en lengdefure i midten. Det er et tydelig, smalt skille mellom brystskjoldet og dekkvingene. Dekkvingene er ganske lange, parallellsidige, blanke.

Levevis

Voksne og larver lever sammen i råtnende ved, og danner en slags samfunn. Dette kalles subsosialitet og er uvanlig hos biller. De voksne billene tygger trefliser som de fôrer til larvene, og hjelper dermed fordøyelsen. Både voksne og larver spiser dessuten de voksne billenes avføring (såkalt koprofagi). Dette øker næringsutbyttet siden avføringen har blitt infisert med mikroflora (bakterier og andre mikroorganismer) som frigjør næringsstoffer fra treet. De voksne billene hjelper også larvene til å bygge et puppekammer der de kan forvandle seg til en puppe. Voksne og larver kommuniserer seg imellom med lyd, og minst 14 forskjellige lydytringer er identifisert. De voksne billene lager lyd bed å gni bakkroppen mot vingene, larvene ved å gni det bakre beinparet mot hoftene til det midtre beinparet.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Australia og Ny-Guinea.
Småskrifter for bokvenner

Småskrifter for bokvenner var en serie som utkom med 88 hefter over tjue års periode fra 1942 til 1962. I tillegg ble det opprinnelige heftet nr. 71, Andreas Paulson: Diktere som ledere av våre nasjonale scener (1946) supprimert på grunn av en masse trykkfeil, og erstattet av et annet skrift. Småskriftene ble publisert av N.W. Damm & Søn.
Røste bru

Røste bru er ei vegbru på fylkesveg 194 (Vest-Torprunden) på Vest-Torpa i Nordre Land. Den krysser Røstebekken.
Røste bru er ei betong platebru, massiv med overliggende kantforsterkning. Lengden er 4,56 meter. Brua har ett spenn på 4,3 meter. Byggeår er 1954.
Johan Nielsen

Familiebakgrunn og yrkesliv

Han vokste opp i Sandvík som sønn av kjøpmann Michel Nielsen (Mikkjal undir Heygnum) og hustru Johanna Cathrina Thomsen. Han giftet seg på Frederiksberg i 1948 med Birthe Christensen.
Etter folkeskolen dro han til sjøs i noen år, hvoretter han tok preliminær- og studentereksamen i Tórshavn. Han studerte frem til teologisk embedseksamen ved Københavns Universitet i 1953. Ved siden av studiene var han kontorist i Statens Ligningsdirektorat, og medvirket i DRs kortbølgesendinger til Færøyene.
Nielsen begynte sin prestegjerning som hjelpeprest i Sankt Lukas' kirke på Frederiksberg 1953–1954 og residerende kapellan ved Sionskirken i København 1954–1956. Deretter var han sogneprest i Klaksvík på Færøyene 1956–1964, ved Filips kirke i København 1964–1970, i Ørsted og Dåstrup 1970–1979 samt i Hellebæk 1979–1983.

Politisk og organisatorisk arbeid

Nielsen ble valgt til Folketinget fra Færøyene for perioden 1960–1964, etter at Javnaðarflokkurin ble Færøyenes største parti. Spørsmålet om NATO-anlegg på øyene stod sentralt i valgkampen. Det ble gjort til et poeng i valgkampen at sogneprest Nielsen reiste mellom valgmøter på Norðoyar med en båt som ble brukt til øltransport, og angivelig hadde fått 260 000 kroner i valgkampstøtte fra det sosialdemokratvennlige bryggeriet Nordstjernen i København. Nielsen var tilsluttet Socialdemokratiets folketingsgruppe. Nielsen møtte senere i Folketinget som vararepresentant i oktober 1965, fra oktober til november 1966, fra februar 1967 til januar 1968 samt fra februar 1968 til desember 1981. I 1979 varslet han at han ikke ville la seg renominere til neste valg.
Tidlig i sin politiske karrière sa han spøkefullt om seg selv: «Jeg kunne bli en færøysk Fidel Castro, selv skjegget har jeg.»
Han skjøttet en rekke verv i kirkelige og humanitære organisasjoner, blant annet som styreformann i Det danske Bibelselskab 1975–1982 og Red Barnet 1976–1980. Han var formann i det færøyske kringkastningsrådet 1958–1964.
Fylkesvei 331 (Nordland)

Fylkesvei 331 (Fv331) i Nordland gikk mellom Bleikvasslia og Tustervatnet i Hemnes kommune. Veien er 13,2 km lang, den har blitt del av Fv291Fylkesvei 291.
Veien var en del av Villmarksveien.
Lloyd's of London

Historikk

Historien starter med Edward Lloyd som hadde et kaffehus i London fra 1688 til 1726.
Hesthesini

Utseende

Middelsstore, blanke, mer eller mindre brunlige trebukker med sterkt forkortede dekkvinger. Antennene er noe lengre enn kroppen hos hannene, rundt to tredjedeler så lange som kroppen hos hunnene. Pronotum har rundede sider og er bredest foran midten. Dekkvingene er ganske korte og dekker bare thorax, ikke bakkroppen, flygevingene er ikke foldet inn under dekkvingene som vanlig hos biller, men ligger flatt over bakkroppen. Dekkvingene har en lys flekk i spissen. Beina er lange og tynne. Gruppen ligner på gruppen Molorchini i Palearktis.

Utbredelse

Slekten Hesthesis er utbredt i Australia.
Amerikahubro

Beskrivelse

Amerikahubro måler fra 46 til 68 cm og har et vingespenn på 101 til 152 cm. En gjennomsnittlig størrelse er 55 cm med et vingespenn på 124 cm og vekt på 1400 gram. Hunnen er større enn hannen, og de største individene finnes i de nordligste regionene. Mot ekvator er de gjerne mindre. 
Voksne fugler har store øredusker, rødlig, brunt eller grått ansikt og en hvit flekk på halsen. Iris er gul, unntatt for arten B. v. nacurutu, som har en amber farge på iris. Øreduskene er ikke ører, men fjærdusker. Legger og føtter er dekket av fjær. Undersiden av fuglen er lys med brune kanter.  Det er både individuelle og regionale variasjoner i fargene; fugler fra nord har en lysebrun farge mens fugler fra Sentral-Amerika kan være mørk sjokoladebrune.
Amerikahubroen har et ekstremt godt syn i lite lys, noe som er nødvendig for å se byttet også i mørke. Fordi den ikke kan bevege øynene, kan den vri halsen i 270 grader for å se i andre retninger uten å flytte hele kroppen. Øynene er nesten like store som menneskeøyne og ligger fast i øyehulen. 
Også hørselen er svært god. Hørselen oppfatter dybde bedre enn mennesket og fanger også opp høydeforskjell. Fordi ugleører ikke ligger likt på hver side av hodet, det høyre øret er litt høyere enn det venstre og har en litt annen vinkel i plasseringen, kan en ugle som snur og bikker på hodet, fastlegge både horisontal og vertikal retning av lyd. Ettersom de hører i stereo, kan de plassere byttet nøyaktig ut fra lyden.

Habitat og utbredelse

Amerikahubro finnes nesten over hele  Nord- og Sør-Amerika. De finnes i de fleste omgivelser, men er ikke så vanlige i de mest ekstreme områdene (tundra, sentrale ørkenområder og tykke regnskoger). Men den finnes i blandingsskog, tropisk regnskog, pampas, prærie, fjellområder, klippekyst og mangrovesumper, til og med i byområder.

Levevis

Fuglene jakter om natten ved å vente på et utsiktspunkt og kaste seg ned på byttet, som kan variere mye, men for det meste er små til middels store pattedyr som rotter, ekorn, mus, vånd, murmeldyr, skunker, spissmus, flaggermus, vaskebjørner, katter og til og med trepinnsvin. Harer og bomullshalekaniner kan også etes, så vel som fugler av ulike slag fra fuglekonge til hegre. Dette inkluderer sothøner og ender, men også rovfugler som snøugler og fiskeørn kan være på menyen sammen med krypdyr, amfibier, fisk, krepsdyr og insekter. I nord, hvor større bytte ikke spises opp med det samme kan den la maten fryse og siden tine den opp igjen med sin egen kroppsvarme. 
Det blir ofte sagt at amerikahubro er den farligste uglen, og det er rapportert at den har drept mennesker. Det bør i den forbindelse nevnes at slike angrep ikke er for mat og at det eneste kjente dødelige angrepet ble forårsaket av offeret selv, da han prøvde å stjele egg eller kyllinger fra reiret til hubroen.
Bordtennis under Sentralamerikanske og karibiske leker 1990

Bordtennis under Sentralamerikanske og karibiske leker 1990. Bordtennis var en av flere sporter i de sekstende sentralamerikanske og karibiske leker som ble arrangert i Mexico by i Mexico i perioden 20. november til 3. desember 1990. Det var tredje gangen som bordtennis var med i de sentralamerikanske og karibiske leker. Det var sju turneringer; single, double og lag for både kvinner og menn og en mixeddoubleturnering. Alle tapende semifinalister fikk bronsemedaljer. Cuba ble beste nasjon med fem gullmedaljer foran Den dominikanske republikk med to.
Marie Tussaud

Biografi

Hun ble født Marie Grosholtz (noen ganger stavet Grossholtz eller Grossholz) i Strasbourg. Hennes far, en soldat ved navn Joseph Grosholtz, ble drept i syvårskrigen kun to måneder før Marie ble født. Hennes mor Anne Made tok henne med til Bern. Moren flyttet dit for å arbeide som husholderske for Dr. Philippe Curtius (1741–1794). Der tok hun sveitsisk statsborgerskap. 
Curtius var lege. Han laget voksmodeller som han benyttet for å illustrere anatomi. Han senere startet også å lage portretter. Tussaud kalte ham onkel.
Curtius flyttet til Paris i 1765 og startet arbeidet med å sette opp et vokskabinett. Det året laget han voksarbeider av Madame du Barry, Ludvig XVs elskerinne. En avstøpning av denne er den eldste arbeidet som vises i Madame Tussauds. I 1767 flyttet Tussaud og hennes mor sammen med Curtius til Paris. Den første utstillingen av Curtius' voksarbeider ble vist i 1770. Utstillingen tiltrakk seg mange mennesker. Utstillingen flyttet til Palais Royal i 1776. Han åpnet en andre utstillingslokale på Boulevard du Temple i 1782, Caverne des Grands Voleurs, en forløper for det senere skrekkabinettet.
Curtius lærte Tussaud kunsten å modellere i voks. Hun begynte å arbeide for ham og viste at hun hadde talent for voksarbeidet. Hun laget sin første figur av Jean-Jacques Rousseau i 1778. Andre kjente personer som hun modellerte på den tiden var Voltaire og Benjamin Franklin.
Slager

Slager (av tysk schlagen, som betyr slå, i betydningen slå til eller slå an) var opprinnelig et begrep som ble benyttet om en sang eller melodi som var populær i øyeblikket (jfr. engelsk hit). Det ble senere utvidet til også å omfatte annet (for eksempel moteklær) som ble populært i øyeblikket.
Slagermusikken har først og fremst vært populær i Mellom- og Nord-Europa (spesielt i Tyskland, Østerrike, Nederland, Sveits, Slovenia, Kroatia og Skandinavia), men også i mindre grad i en rekke andre land (også land i Amerika og Asia). I Skandinavia kan det hevdes at såkalt dansebandmusikk i stor grad består av slagere.
Begrepet slager er først kjent benyttet om operetter i Wien på 1870-tallet. Etter hvert som pop og rock ble populært på 1950- og 1960-tallet tok det engelske uttrykket hit (som egentlig har samme betydning) mer og mer over for slager, som nå mer har blitt et uttrykk for en «udødelig» sang eller melodi. Man kan derfor hevde at en slager er en sang eller melodi som ikke blir glemt (i betydningen sang eller melodi som ofte framføres, selv om den ikke lenger ligger på hitlistene). Slagere er i dag dessuten populære innslag i karaoke.