Rudolf Nadolny

Bakgrunn

Rudolf Nadolny var sønn av godseieren August Nadolny og hans hustru Agnes, født Trincker. Gikk på progymnasiet i Lötzen og gymnasiet i Rastenburg, der han tok abitur i 1892. Deretter var han ettåringfrivillig ved Grenadier-Regiment «König Friedrich Wilhelm I» (2. Ostpreußisches) Nr. 3 i Rastenburg.
Deretter begynte han å studere rettsvitenskap ved Albertus-Universität Königsberg. Etter sin eksamen høsten 1896 var han referendar ved domstolen i småbyen  Rhein.
Etter sin assessoreksamen sommeren 1901 ble Nadolny dommer i Königsberg.

Diplomatisk karriere

Nadolny kom i diplomattjeneste i 1902. Hans første postering tiltrådte han i 1903 som visekonsul i generalkonsulatet i St. Petersburg.
Nadolny giftet seg i 1905 med Änny Matthiesen. De fikk tre barn: Burkhard, Ursula og Anorte.
I 1907 kom han tilbake til ministeriet i Berlin, der han ble legasjonsråd med for det meste arbeid med handelspolitiske oppgaver. Mellom 1912 og 1914 hadde han diplomatiske oppdrag i Persia, Bosnia og Albania.
Ved utbruddet at første verdenskrig stilte han seg til disposisjon for det militære. Han ble først adjutant tildelt Garde-Grenadier-Regiment Nr. 5. Hans oppgave vat overoppsynet med internerte i Ruhleben. Høsten 1914 ble han kalt til etterretningsavdelingen i den stedfortredende generalstab og der ble han tidlig i 1915 sjef for den nyopprettede seksjon for politikk ved felthærens generalstab.
I juli 1916 ble Nadolny sendt av Auswärtiges Amt som chargé d’affaires  til Kermanshah i Persia, der han ledet den tyske utenriksstasjon der. Der befant det seg den tysk-støttede «provisoriske persiske regjering» under ledelse av Reza Qoli Khan Nezam al Saltaneh. Nadolny skulle bidra til å sikre Irans uavhengighet, som ble utfordret etter at første verdenskrig gjorde seg gjeldende i regionen ved russiske og britiske militære styrkers nærvær (okkupasjon). Nadolny organiserte finansiell og militær støtte til det persiske gendarmeri under ledelse av oberst Mohammad Taqi-Khan Pesyan og for finansiell assistanse til Wilhelm Wassmuss, som i det sørlige Iran hadde bygd opp og så ledet en motstandsbevegelse mot de britiske styrker. 
Etter de osmanske styrkers nederlag mot de britiske enheter i da de erobret Bagdad den 11. mars 1917 måtte den tyske stasjon i Kermanshah oppgis, hvorpå også den persiske motstand mot de russiske og britiske styrker brøt sammen.
Da stasjonen ble oppløst i 1917 kom Nadolny raskt tilbake til Berlin og var frem til 1919 avdelingsleder for østpolitikk i utenriksministeriet. Avdelingen fikk på denne tid via von Bergen kontakt med de russiske bolsjeviker i Sveits i sørget for at «Lenin og hans kamerater i april 1917 ble sluset gjennom Tyskland av den øverske hærledelse». 
Ved de senere fredsforhandlinger med bolsjevikene, som endte med Brest-Litovsk-freden, var Nadolny med i forhandlingsdelegasjonen som ble ledet av Richard von Kühlmann.
I Weimarrepublikken ble han førstesjef for rikspresidenten Friedrich Eberts byrå 1919-20. Han skal ha vært den som fikk Ebert til å utrope Deutschlandlied til landets nasjonalsang.
I januar 1920 ble han utnevnt til sendemann i Stockholm. Han ble etterpå (1924-33) tysk ambassadør i Tyrkia. 1931-33 var han leder for den tyske delegasjonen ved nedrustningskonferansen i Genève.
I januar 1933 ble han tysk ambassadør i Moskva, men gikk etter bare åtte måneder av i protest mot det nasjonalsosialistiske Tysklands sovjetfiendtlige utenrikspolitikk.
I det følgende hengav han seg til jordbruk på godset Briesen (Kreis Templin) i Uckermark og på fruktgodset Katharinenhof ved Gransee (Kreis Ruppin).

Etterkrigstiden

Etter annen verdenskrigs avslutning engasjerte Nadolny for tysk nasjonal enhet. Etter ønske fra ledende personer i det tyske røde kors overtok han i juni 1945 i Berlin som etterfølger etter Ernst-Robert Grawitz oppgaven å reorginere Det tyske Røde Kors (DRK). Hans innsats ble ikke kronet med fremgang, og da de allierte oppløste DRK i oktober 1945 opphørte Nadolnys lederverv..
Etter grunnleggelsen av de to tyske stater gikk han inn for gode relasjoner mellom Vest-Tyskland og DDR og Sovjetunionen. Han var sammen med Andreas Hermes en ledende politisk skikkelse i Godesberger Kreis og var akrtiv i «Gesellschaft für die Wiedervereinigung Deutschlands». Fra 1949 bodde Nadolny i Rhöndorf. Han døde 79 år gammel på et sykehus i Düsseldorf-Benrath.