Hazarafolket

Etymologi

Babur, grunnleggeren av Mongolriket på 1500-tallet, valgte navnet Hazara i Baburnama. Han refererte til massen fra Hazarajat, eller Hazaristan som er lokalisert vest fra Kabul, og så langt som Ghor og Ghazni. 
Ordet Hazara stammer mest sannsynlig fra det persiske ordet for tusen, هزار‎ - hazār. Det kan være en oversettelse av det mongolske ordet ming (eller minggan), en militær enhet på 1000 soldater, på Djengis Khans tid.

Opphav

Opphavet av hazarafolket er ennå ikke blitt fullstendig kartlagt, men det synes som om hazarafolket har et historisk opphav fra mongolske og muligens også tyrkiske folkeslag.

Historie

Første gangen hazaraere ble nevnt var av Babur tidlig på 1500-tallet, og senere av historikeren Shah Abbas fra safaviddynastiet. Det er kjent at de konverterte til sjiaislam på 1500-tallet og begynnelsen av 1600-tallet, det vil si i løpet av safavid-perioden.
Mannlige hazaraere ble rekruttert til hæren av Ahmad Shah Durrain i det 18. århundre. Noen mener at i midten av det 18. århundret ble hazaraere tvunget til å forlate Helmand og Arghandab-distriktet i Kandaharprovinsen. Under den andre perioden av Dost Mohammad Khan i det 19. århundre ble hazaraere fra Hazarajat ilagt høye skatter. Men de fleste klarte å opprettholde sin autonomi fram til undertrykkelsen fra Abdur Rahman Khan som begynte sent i det 19. århundre. Da Gandomak-traktaten ble signert og den Andre anglo-afghanske krig var over i 1880, satte Abdur Rahman Khan seg som mål å ta kontroll over Hazarajat og Kafiristan. Han startet flere svertekampanjer mot hazarafolket i Hazarajat fordi de begikk opprør mot ham, noe som førte til grusomheter. Den sørlige delen av Hazarajat ble spart, da de aksepterte ham som hersker, mens den andre delen av Hazarajat nektet å se på Abdur Rahman som hersker og støttet i stedet hans onkel, Sher Ali Khan. Som et svar på dette startet Abdur Rahman en krig mot stammelederne som nektet å anerkjenne ham som hersker. Abdur Rahman aresterte Syed Jafar, lederen for Sheikh Ali Hazarastammen, og fengslet ham i Mazar-e-Sharif.

Første opprør

Det første opprøret mot Abdur Rahman Khan begynte et gang mellom 1888 og 1890. Når Emir Abdur Rahman Khans fetter, Mohammed Esahaq, startet et opprør mot ham, ble stammelederne av Sheik Ali med på opprøret. Opprøret varte ikke lenge, og ble knust da emiren fikk kontroll over Hazarajat.  Lederne av Sheikh Hazaras hadde allierte i to forskjellige grupper, sjiaene og sunniene. Abdur Rahman utnyttet situasjonen, og satte sunni-hazaraere opp mot sjia-hazaraere.
Etter at alle Sheikh Ali Hazara-lederne ble sendt til Kabul, fortsatte opposisjonen innen lederskapet av Sawar Khan og Syed Jafar Khan imot myndighetenes tropper, men ble til slutt slått. Skatter ble pålagt, og afghanske administratorer ble sent for å okkupere steder, noe som førte til undertrykkelse. Folk ble avvæpnet, byer ble plyndret, lokale stammeledere ble enten fenglset eller henrettet, og store landområder ble konfiskert, og gitt til de afghanske nomadene (Kuchis).

Andre opprør

Det andre opprøret oppsto våren 1892. Grunnen til opprøret var en påstått gjengvoldtekt av konen til en hazaraleder av 33 pashtun-soldater. Ifølge S.A. Mousavi:
"The actual trigger for the first rebellion was the assault by thirty-three Afghan soldiers on the wife of a Pahlawān Hazāra. The soldiers, who had entered the house under the pretext of searching for arms, tied the man up and assaulted his wife in front of him. The families of both the man and his wife, deciding that death was one hundred times better than such humiliation, killed the soldiers involved and attacked the local garrison, from whence they recovered their confiscated arms".

Tredje opprør

Det tredje opprøret var en reaksjon på undertrykkingen som Hazaraene gjorde opprør mot igjen tidlig i 1893. Opprøret overrasket myndighetene, og hazaraene klarte å ta tilbake mesteparten av Hazarajat. Men etter måneder med kamphandlinger ble de til slutt beseiret på grunn av alt for små forsyninger av mat. Små grupper fortsatte opprøret til slutten av året, hvor myndighetene deporterte sivile og  hele landsbyer.

Språk

Hazaraere utenfor byene snakker hazaragi, en østlig dialekt av farsi (persisk) med mange mongolske lånord. Mange av hazaraene i større byer som Kabul og Mazari Sharif snakker ikke lengre hazaragi, men en mer standard persisk dialekt. Inntil nylig var det en liten andel av hazaraene i nærheten av Herat som fortsatt snakket et mongolsk språk.

Religion

Hazaraere er overveiende sjiamuslimer, de fleste er fra Tolver-sekten, og noen er fra Ismaili. Ettersom den største andelen av afghanere praktiserer sunniislam, kan det være en av grunnene til at hazaraere blir diskriminert. Hazaraere konventerte muligens fra sunniislam under Ilkhanatet til herskeren Oljeitu (1304-1316), eller på begynnelsen av det 1500-tallet i den første tiden til safaviddynastiet. Sunnimuslimene er en minoritet. Sunni-hazaraene har blitt tilknyttet ikke-hazaraiske stammer, mens de som praktiserer ismaili alltid har vært adskilt fra de øvrige hazaraere på grunn av religiøs tro og politiske standpunkter.

Hazara-stammer

Hazarafolket har alltid vært organisert i ulike stammer. Daizangi er den største stammen og utgjør nesten 60 prosent av hele hazarabefolkningen.