google/wiki40b huggingface dataset:
Thomas Roseingrave

Liv og virke

Thomas Roseingrave fikk sin første musikkundervisning av faren Daniel Roseingrave som var organist i Dublin. 
Roseingrave studerte ved Trinity College i Dublin fra 1707, men fullførte ikke studiene. Takket være økonomisk hjelp av St. Pauls katedral i London, reiste han på studietur til Italia i 1709. Her møtte han Domenico Scarlatti i Venezia og fulgte ham på reiser til Napoli og Roma. Roseingrave var mektig imponert over Scalattis ferdigheter på cembalo, og langt senere i livet ga han ut Scarlattis cembalosonater, noe som førte til en veritabel scarlattifeber i England.
Rundt 1714 vendte Roseingrave tilbake til England og fikk en strålende karriere som organist og komponist. Han opparbeidet seg et stort ry for sin improvisasjonskunst, spesielt av fuger. Ifølge den samtidige musikkhistorikeren Charles Burney kunne han spille den vanskeligste musikk rett fra bladet.
Roseingraves karriere var på høyden i 1730-årene, men han fikk psykiske problemer og vanskjøttet etterhvert sine plikter. Tilslutt vendte han tilbake til Dublin, der han i 1753 iscenesatte sitt siste verk, operaen Phaedra and Hippolitus. Han er gravlagt i familiegraven på gravplassen ved St Patrick's Cathedral i Dublin.

Musikk

Komposisjonene for klaviaturinstrumenter regnes som Roseingraves beste. De er overraskende lite påvirket av komponister fra det europeiske fastland, selv om det enkelte steder i cembaloverkene kan spores påvirkning fra Domenico Scarlatti. Orgelverkene står derimot nærmere den engelske tradisjonen etter Purcell og Blow. Til tider viser de en heftig kromatikk med mye dissonans og en irregulær form og frasering, noe som hinter om at verkene kan være inspirert av de improviserte framføringene han var så berømt for. Han skrev også fløytesoloer og italienske kantater.
På 1700-tallet hadde de fleste engelske komponister tatt i bruk en italiensk, händelaktig rokokkostil, og tilvendt denne lette og ukompliserte musikken, avfeide det engelske musikkpublikumet snart Roseingrave røffe harmonikk og uhemmede moduleringer som intellektuell og gammelmodig.
Høyres Studenterforening i Trondheim

Historie

Den første «akademiske høyreforeningen» som kjennes fra Studentersamfundet i Trondhjem, ble stiftet våren 1919. Hverken høyreforeningen eller dens radikale motstykke kom til å spille noen nevneverdig rolle før de forsvant. Fra 1920- til 1940-årene var det til tider en sterk, men ikke organisert, konservativ fløy i Studentersamfundet.
Den første organisasjonen med navnet Trondheim Konservative Studenterforening (TKSF) hadde en blomstringsperiode fra 1947 til aktiviteten opphørte i 1951, i mellomtiden med rundt 140 medlemmer på det meste. I 1954 var arkitekt Børre Skaslien pådriver for å gjenetablere organisasjonen. TKSF ble den ledende politiske studenterforeningen i byen, og dens medlemmer dominerte i Studenttinget og som studentrepresentanter i samskipnadsstyrene.
TKSF var en frittstående organisasjon, selv om den samarbeidet nært med partiet Høyre. I 1961 ble Norges Konservative Studenterforbund, det senere Høyres Studenterforbund, etablert. Representanter for TKSF og DKSF kom til å kjempe om flertallet i forbundet. Etter hvert ble TKSF også representert i Trondheim Høyres styre. I 1970-årene ble det politiske studentmiljøet mer mangfoldig og radikalt, og TKSF, som hadde mest støtte ved NTH, mistet innflytelse.
I 1980 ble tidsskriftet Kontekst etablert. Mellom 1981 og 1988 drev organisasjonen også Radio KonRad, som med tiden fikk sin politiske profil nedtonet.
Fra midten av 1990-årene lå Trondheim Konservative Studenterforening nede, men den 19. november 2001 ble foreningens lover revidert og et nytt styre ble valgt. Organisasjonen tok samtidig navnet Høyres Studenterforening i Trondheim.
Neoclosterus

Utseende

Store (gjerne ca. 50 millimeter), avlange, brune trebukker. Hannene kjennes lett på at de har kraftig kamformede antenner. Som slektsnavnet kan tyde på ligner artene overflatisk på slekten Closterus i underfamilien Prioninae, men er ikke i nær slekt med denne. Fasettøynene er noe utstående og forholdsvis store. Pronotum er avrundet trapesformet sett ovenfra. Dekkvingene har litt rundede "skuldre" og er parallellsidige eller jevnt tilsmalnende bakover, rundede i spissen. De har fine lengderibber.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Vest- og Sentral-Afrika.
FAO Schwarz

FAO Schwarz er den eldste leketøysforretningen i USA. Forretningen ble grunnlagt i 1862 av den tyske immigranten Frederick August Otto Schwarz. Forretningen på Fifth Avenue i New York er en populær turistdestinasjon og har fått ikonisk status etter diverse cameoer, blant annet i Big.
Merkevaren FAO Schwarz eies av Schwarz’ etterkommere, men forretningen drives av Toys“R”Us.
Ginkgoales

Utvikling

Gruppen omfatter fem familier. De hadde sin største artsrikdom fra siste halvdel av jura til tidlig kritt. De var særlig utbredt i Asia, hvor det fante tre familier. Av disse er det bare tempeltrefamilien er fortsatt har levende representanter.
Ginkgoales regnes som nære slektninger av de dekkfrøede plantene. Familien Schmeissneriaceae har frø der griffelen vokste igjen etter befruktning, tilsvarende situasjonen hos dekkfrøede planter. Det er tvil om Schmeissneriaceae tilhører ginkgoene i det hele tatt, eller om Ginkgoales er en parafyletisk gruppe.
Giacinto Facchetti

Spillerkarriere

Facchetti begynte karrieren i den lokale klubben, Trevigliese, der han begynte som spiss. Han ble straks oppdaget av Helenio Herrera, daværende manager for Internazionale, som fikk han til Serie A sent i 1960/61-sesongen som back. 
Med hans klubb, vant Facchetti fire ligatitler: 1963, 1965, 1966 og i 1971. I tillegg vant han den italienske cupen en gang (1978). 
Han debuterte på det italienske landslaget 23. mars 1963.
Algonquin-toppen

Algonquin-toppen (Algonquin Peak) er den nest høyeste toppen i Adirondack-fjella og i delstaten New York i USA. Den ligger i Essex fylke, og har en høyde på 1559 meter over havet. 
Navnet er etter Algonquin-stammen. Det er imidlertid tvilsomt om denne stammen befant seg så langt sør som dette.
Fjellet, som tilhører kjeden MacIntyre-fjella, er populært blant turgåere, og turen til topps langs den vanligste ruta er kortere, men atskillig brattere enn til toppen på Mount Marcy, det høyeste fjellet i området. Det store antallet besøkende har gjort skade på plantelivet, og det er derfor innført en del restriksjoner for vandrere.
Kristin Norderval

Utdannelse

Norderval har doktorgrad i musikk (Doctor of Musical Arts in Vocal Performance) fra Manhattan School of Music 1993, master i musikk fra San Fransisco Conservatory of Music (Master of Music in Voice) 1987, og en Bachelor i musikk (Bachelor of Music in Composition and Voice) fra the University of Washington 1984.

Yrkesliv

Norderval arbeider både som vokalist og komponist. Hennes repertoar som vokalist spenner fra renessansen til avant-garde. Feminisme, fred og rettferdighet er gjennomgående tematikk i hennes komposisjoner og Norderval integrerer ofte elementer av performance, dans og teater. Hun kombinerer klassisk sang og akustiske instrumenter med elektroniske virkemidler i sine komposisjoner.
I 2016 fikk operaen The trials of Patricia Isasa sin premiere. Den har libretto av Naomi Wallace, ble regissert av Pauline Vaillancourt og er en sosio-politisk opera om den argentinske menneskerettsaktivisten Patricia Isasas kamp. Norderval sang selv hovedrollen (Patricia). Norderval er en pådriver for utviklingen av ny scenisk vokalmusikk, blant annet gjennom sitt engasjement som styreleder for foreningen VoxLAB (opprettet 2013). Hun har medvirket på en rekke plateutgivelser.
Den mellomamerikanske føderasjon

De fem statenes moderne flagg

Costa Rica
 El Salvador
 Guatemala
 Honduras
 Nicaragua
Hodepine Norge

Hodepine Norge (HN), også kalt hodepineforbundet, er en landsomfattende uavhengig pasientforening som skal organisere og arbeide for at alle som lider av migrene og andre hodepinesykdommer skal få et meningsfullt og velfungerende liv. Forbundet ble stiftet 15. juni 2017 og skal drives på et ideelt og ikke-kommersielt grunnlag. Årsmøte er foreningens høyeste myndighet.
Hodepine Norge kom i stand som følge av et behov som åpnet seg etter konkursen i Norges Migreneforbund i februar 2017. Organisasjonen arrangerer møter rundt om i Norge, typisk knyttet til større tettsteder, der ulike foredragsholdere informerer om ulike hodelidelser, forskning og annen nytting offentlig informasjon som angår lidelsene. Møtene har alltid en sesjon til slutt, hvor legene svarer direkte på publikums spørsmål.  Medlemmene i forbundet kan også stille spørsmål til legene i ukentlig medlemschat.
Hodepine Norge er medlem av Hjernerådet og av European Migraine and Headache Alliance (EMHA)
Styreleder var Torfinn Hansen, som avled 4. august 2018, blant annet styreleder i Felleskatalogen, tidligere leder av Pfizer i Norge og professor II ved Fakultet for biovitenskap, fiskeri og økonomi (UiT). I den forbindelse ble det avholdt ekstraordinært årsmøte i forbundet den 12. september 2018, der Per S. Thoresen ble valgt til ny styreleder.
Medlemsavgiften ble senket fra 400 kroner i 2017 til 350 kroner for 2018 og 2019
Placosternus

Utseende

Middelsstore, avlange, brunsvarte trebukker med lyse tegninger. Antennene er spinkle, omtrent så lange som kroppen. Pronotum er rundet, tydelig bredere enn langt, med tre lyse tverrstriper. Dekkvingene er litt avsmalnende bakover, svarte med tallrike lyse flekker, ender i en pigg. Beina er lange og slanke, gjerne rødlige.

Levevis

Larvene utvikler seg i hard og tørr, død ved på greiner og stammer av flere slags busker og løvtrær. De voksne billene besøker gjerne blomster og er aktive både natt og dag

Utbredelse

Artene er utbredt fra det sørlige USA i nord til Colombia og Venezuela i sør.
Sørfjorden (Sjona)

Sørfjorden er en fjordarm av Sjona i Rana kommune i Nordland. Fjorden er 5 kilometer lang. Den har innløp mellom Stigauren i sør og Sørodden i nord, og går østover til Sjonbotn.
Bygda Myklebustad ligger på sørsiden av fjorden.
Fylkesvei 17 går langs begge sider av fjorden, til den går nordover gjennom Sjonatunnelen.
Phaedimus

Utseende

Middelsstore (gjerne 20-25 millimeter), litt avlange, metallisk fargede gullbasser. Hannene har hornlignende utvekster både på hodet og pronotum, disse kan være ganske lange hos noen arter og går mot hverandre slik at de danner en klype. Pronotum er svært blankt, grønnlig metallisk. Dekkvingene har en svart sidestripe og er mer kobberfargede. Beina, særlig hannenes forbein, er temmelig lange og slanke.

Utbredelse

Slekten ser ut til å være endemisk for Filippinene.
Porce III-demningen

Porce III-demningen er en demning under bygging i elven Medellín i Colombia, svært nær storbyen Medellín. Rundt storbyen kalles denne delen av elva for Porce. Demningen som er under utbygging skal etter planen være ferdig for igantsetting av vannkraftverket Porce III i 2010. Installert vannkraftkapasitet skal bli 660 MW. Steinfyllingsdammen er 140 m høy og 400 m lang.
Arctolamia

Utseende

Middelsstore til store (25-30 millimeter), kraftige, mørkfargede trebukker. Antennene er svært kraftige. Denne slekten kan kjennes på at kroppen er kledt med spredte, lange hår. Dekkvingene har lyse tegninger. Antennene er vekselvis lyse og mørke, fordi hvert ledd er lyst i den indre halvdelen og mørkt i den ytre.

Levevis

Disse billene har larver som lever i død ved av løvtrær, ofte like under barken.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sørøst-Asia (det sørlige Kina, Vietnam, Myanmar, Thailand, Vest-Malaysia og Laos).
Pseudeuptychia

Utseende

Middelsstore sommerfugler med rundede vinger. Oversidens grunnfarge er mørkbrun, men med en stor, hvit flekk ved roten som dekker mesteparten av arealet av begge vingepar. På dette er slekten lett å kjenne fra andre Euptychiina. Undersiden er brun med to mørkere brune tverrstreker og noen øyeflekker langs ytterkanten av begge vingepar, den fremste på bakvingen er påfallende stor.

Utbredelse

Slekten er utbredt i det nordvestlige Sør-Amerika fra Colombia til Peru.
Hideaki Mori

Karriere

Hideaki Mori startet sin profesjonelle karriere i Sanfrecce Hiroshima i 1991. Han har også spilt for Avispa Fukuoka og Consadole Sapporo.
Bøler stasjon

Nyere tid

I 2015 ble stasjonen stengt 7. april for oppgradering til metrostandard. 10. januar 2016 ble stasjonen gjenåpnet. Stasjonen har fått en total overhaling med universal standard, LED-belysning, seks adkomstpunkter og tydelig skilting.
Cesie Hetland

Familie

Cesie Hetland var datter av styrmann Alexander Olai Hetland og jordmor Berthe Christine Pedersen. Hun var søster av skuespiller Thurid Hetland. Hun ble i 1899 gift med tannlege Olav Ragnvald Døvle, sønn av skuespillerne Olaf Døvle og Amalie Unsrud.

Liv og virke

Cesie Hetland medvirket i Iduns Julekomedie, skoleteatret ved Stavanger katedralskole på Kongsgård i 1891 og 1892.
Hun fikk sin offisielle scenedebut 17. mars 1895 på Den Nationale Scene i Bergen, i stykket Løgnersken. Cesie Hetland var ansatt ved Den Nationale Scene til 1899, og igjen i sesongen 1901-1902. Deretter trakk hun seg tilbake fra teaterscenen.
Cesie Hetland bekledte ofte mindre roller i teateroppsetningene hun medvirket i, men på grunn av hennes behagelige sangstemme ble hun ofte benyttet i ulike syngestykker, blant annet som Ragnhild i Fjeldeventyret. Hun slapp også til i flere talestykker, som Grete i Faddergaven, Gedske Klokkers i Barselstuen og fru Wilton i John Gabriel Borkman.
I forbindelse med at hun trakk seg fra teaterscenen i 1901, ble det gjengitt en liten passasje om Cesie Døvle: «Jeg er svært glad i Teatret, men endnu mere glad i denne,» siger fru Døvle og sætter lille Astrid paa Fanget … Astrid er to Aar, har lysegult Haar og store blaa Øine og skjønner seg ikke det minste paa Theater … Herregud! 
Cesie Hetland flyttet senere til Sverige.
Grav Musikkorps

Grav Musikkorps er et musikkorps i Bærum. Korpsets historie går tilbake til 1927. Etter en periode med liten aktivitet på 1990-tallet, ble det ny giv fra 2011 for janitsjarkorpset, som har om lag 35 medlemmer.

Historie

Grav skoles guttemusikkorps holdt sensommeren 1927 en fest i Birkelunden på Stabekk, og overskuddet, kr. 250,00 gikk til start av et ungdomskorps på Grav. Den 19. september samme år ble så Grav Ungdomskorps stiftet. Det var 16 medlemmer av guttemusikkorpset som tok initiativet til starten. Fanejunker Håkon Larsen ble ansatt som dirigent og fortsatte til 1930. Henry Sørlie var dirigent i årene 1930 til 1951, og fra høsten 1951 var Willy Mittelbach dirigent.
Etter det første året ble medlemmene enige om å velge et styre, og samtidig få noen eldre, musikk-interesserte med til å hjelpe korpset framover. August H. Brenne ble formann og fortsatte fram til 1938. Ellers besto styret av: Einar Tomassen og Henry Sørlie. I 1928 meldte korpset seg inn i Bærum Krets, og dermed også i Landsforbundet. Korpset har tatt del i alle krets- og Landsstevner. I 1946 ble navnet endret til Grav Musikkorps.
Det er 3 æresmedlemmer i korpset: August H. Brenne, Henry Sørlie og Bjarne Borgersen. Grav Musikkorps spilte hvert år på 1. og 17. mai i Oslo, og spilte også på store løpsdager på Øvrevoll Galoppbane.
På grunn av for mange forskjellige interesser og aktiviteter gikk janitsjarkorpset inn i dvale i 90 årene og levde videre gjennom Grav Storband. Korpsforeldre i Grav Skolekorps var opptatt av at det skulle være et janitsjarkorps i nærmiljøet og ivret for at Grav Musikkorps skulle vekkes til live igjen som voksenkorps. I mars 2011 ble flere gamle instrumenter pusset støvet av og det rikholdige notearkivet åpnet. .I dag har korpset ca. 35 spillende medlemmer og spiller i 17. mai toget som går ut fra Grav Skole. I tillegg spiller korpset en rekke konserter i nærmiljøet. Grav Musikkorps har janitsjarbesetning dvs. både treblåserinstrumenter (fløyte, klarinett, saksofon) og messing (kornett/trompet, horn, baryton, trombone og tuba). Øvelsene holdes fortsatt på torsdager i «Østheim» Velhus i Østre Bærum som ligger vis-à-vis Grav skole.
Solr

Historie

Sent i 2004 ble Solr først utviklet av CNET Networks som et internt prosjekt for å lage søk på nettsidene deres.
Tidlig i 2006 bestemte CNET Networks seg for å gå live og donere kildekoden til Apache Software Foundation under topp-prosjektet Lucene.
På slutten av januar 2007 ble Solr et såkalt Apache Top Level Project og har siden vokst med stadig mer funksjonalitet og tiltrukket seg et robust miljø av brukere, bidragsytere og programmerere. Solr er i bruk på flere høy-trafikk web-steder.
I september 2008 ble Solr 1.3 sluppet, med mange forbedringer, blant annet distribuert søk og ytelsesforbedringer.
I november 2009 ble Solr 1.4 lansert, med forbedret replikering, dramatisk ytelsesforbedring for indeksering og fasetter, støtte for å indeksere Office-dokumenter ved hjelp av Apache Tika mm.
I mars 2010 ble utviklingen av Lucene og Solr slått sammen til ett prosjekt, men fortsatt med to distinkte produkter. Dette førte til at når Solr/Lucene versjon 3.1 ble lansert i mars 2011 så hoppet versjonsnummeret opp til det som Lucene brukte. Utover i 2011 ble det en rask takt av versjons-utgivelser med 3.2 i juni, 3.3 i juli, 3.4 i september og 3.5 i november. I april 2012 ble Solr 3.6 sluppet, og dette ble besluttet å være siste versjon på 3.x serien.
I oktober 2012 ble Solr 4.0 sluppet. Det var en stor oppdatering med mye nytt, mest vesentlig SolrCloud som gir enkelt oppsett av et cluster med høy tilgjengelighet og lav responstid. I 2013 og 2014 kom en rekke 4.x utgivelser med stadig forbedret ytelse og stabilitet.
I februar 2015 ble Solr 5.0 sluppet, den første versjonen der Solr er en selvstendig applikasjon med egne start-skript og installerings-skript, og ikke en web-applikasjon (war). Senere 5.x versjoner introduserte blant annet pluggbar sikkerhet og streaming expressions.
I april 2016 ble Solr 6.0 sluppet, med blant annet støtte for replikering mellom datasentere, støtte for SQL spørringer og graf-søk mm.
I september 2017 ble Solr 7.0 sluppet, med støtte for blant annet automatisk balansering av replicas mellom noder, et nytt API med JSON som standard og mange nye kraftige streaming expressions.

Tilgang på kompetanse

Det er et levende utvikler- og brukermiljø rundt Lucene og Solr, som raskt og effektivt kan svare på spørsmål eller rette feil. Det er også flere ulike kommersielle konsulentfirmaer som kan tilby kursing, konsulenthjelp, skreddersøm/videreutvikling og support-kontrakter.
Salticus cingulatus

Utseende

Salticus cingulatus er sammen med de andre artene i denne slekten, forholdsvis små edderkopper og mange er ganske like hverandre, samtidig som de kan være fargevariable av utseende. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens genitalier, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). Hodet har åtte øyne, to uvanlig store midt foran, og to litt mindre på hver side. De resterende fire øynene er plassert på siden av hodet. Hoppeedderkoppene skiller seg ut ved at de har evnen til i en viss grad å fokusere blikket.
Geitabru

Navnets opphav

I middelalderen lå ei bru med det samme navnet i området, og navnet (på middelalderens Geitabru) har sammenheng med geit som bufe i middelalderbyen Oslo: Brua var trasé for småfeet når det skulle på sommerbeite i Ekebergskrenten.

Tidligere bruer

I 1989 ble den forrige brua, Oslo bru omdøpt, Geitabru.
I middelalderen lå ei bru med det samme navnet i området, og den er nevnt i sagaene, som et sentralt bindeledd over Alna. Brua var del av et vest-øst-gående veifar: Brua bandt sammen vestre og østre del av Klemetsallmenningen, også omtalt som Oslos første bygate. (Østre Clemensalmenning svarer til nedre del av dagens Ekebergveien.)
Brua nevnes i ulike eldre kilder, bl.a. i sagalitteraturen: I 1240 tok hertug Skule kongsnavn i Oslo. Kong Håkon Håkonsson kom fra Bergen med Birkebeinerhæren sin for å markere revir. I den forbindelse forsøkte Skules krigere å rive Geitabru, uten å lykkes.
Før 1925 var det formelle navnet på Gamlebyen Oslo.

Nåværende bru

I dag går Geitabru over togsporene på Loenga–Alnabrulinjen like ved Loenga stasjon, og noe nord for den historiske plasseringa. Forøvrig går dagens bru i retning sørøst-nordvest, og er del av det sør-nordgående gateløpet Oslo gate, og er slik også en del av trikkestrekningen Ekebergbanen.
I 2013 ble det bygget et trappeanlegg i amfi ved foten av Geitabru i nordvest, som del av Erik Schias plass.
Fugl Dam

Fugl Dam er navn både på et eventyr fra Asbjørnsen og Moes Norske folkeeventyr som ble utgitt 1841–1844, og på en kjempestor fabelfugl som blir nevnt i dette eventyret.

Eventyret

Eventyret om fuglen Dam handler om en kjempefugl som blant annet redder den yngste av tolv kongesønner fra et slott på ei øy og tar med seg gull og sølv for gutten. Da fuglen møter gutten første gang, knaker og braker det i slottet, og gutten blir redd, men fuglen sier: «Jeg er fuglen Dam, og jeg skal hjelpe deg fram!». 
Eventyret er av en internasjonal type, men versjonen der fuglen spiller en avgjørende rolle, forekommer bare i norsk tradisjon. Navnet Dam er ikke et personnavn. Opphavet kan være en forvanskning av gam, en annen kjempestor sagnfugl som tidvis blandes med både gribb og griff og andre fabelfugler (jamfør de svenske ordene gam for «gribb» og grip for «griff»).
Galleriet under viser illustrasjoner til eventyret tegnet av Theodor Kittelsen (1857-1914), gjengitt i Asbjørnsen og Moe: Illustrerede eventyr, udvalgte folkeeventyr fra 1907.

Eventyrlige kjempefugler

For øvrig fortelles det ofte om kjempefugler i eventyrene. Disse er vanligvis ørner dersom arten blir oppgitt. Med sin enorme størrelse og sine kjempekrefter kan et slikt dyr både opptre som et hjelpende vesen og som et flyvende uhyre, også med flere hoder som en drage eller som en ond trollmann i ørneham. Kjempefuglen Rokk er særlig kjent fra arabisk litteratur og fortellertradisjon, blant annet i historiene om Sinbad sjøfareren i den folkelige eventyrsamlinga Tusen og en natt. I Danmark er det fortellinger om en tilsvarende fugl som Dam, nemlig den mindre kjente Fuglen Benjamin, som er en omskapt prins og som hjelper hovedpersonen Jesper slik at både han og prinsen til sist får hver sin prinsesse.
Bergen radio

Bergen radio (kallesignal LGN) var en av Norges første kystradiostasjoner. Bergen radio ble offisielt åpnet for trafikk 1. september 1912 og var den første stasjonen i landet som ble beregnet for korrespondanse med skip på telefoni og telegrafi i mellombølgebåndet (MF). Fra starten lå både sender og mottakerdelen på Rundemanen, ett av byens syv fjell.
I 1927 ble tjenesten utvidet til å omfatte telegramekspedisjon i kortbølgeområdet (HF). Initiativet til dette ble den gang tatt av de ansatte ved stasjonen, som selv konstruerte egen kortbølgesender og antenneutstyr. Den 11. februar 1927 ekspederte Bergen radio som en av de første stasjoner i verden, det første telegram på HF. Dette kom fra hvalfangerskipet «Sir James Clark Ross», som befant seg i Rosshavet ca. 7000 kvartmil borte.

Nedleggelse og fredning

Bergen radio ble nedlagt 18. mars 2004 og er i dag fjernstyrt fra Rogaland radio. I 2007 ble Bergen radio senderstasjon fredet ved forskrift. Fredningen omfatter senderbygningens og maskinhusets eksteriør, interiør og maskinutstyr i bygningene, samt mastefundamenter, bardunfester og grunnmurer etter tidligere bygninger. Formålet med fredningen skal være å sikre bevaring av et kulturminne knyttet til telekommunikasjonens historie i Norge.
Trusted Computing Group

Trusted Computing Group (TCG) er etterfølgeren til Trusted Computing Platform Alliance (TCPA), et initiativ startet i 1999 av blant annet Intel, AMD, IBM, Hewlett-Packard, Microsoft og Sun Microsystems. TCG er en ideell organisasjon hvis hovedformål er å arbeide for å utvikle, definere og promotere såkalt «Trusted computing».