De bøhmiske brødre

De bøhmiske brødre (på tsjekkisk: Jednota bratrská, på latin: Unitas Fratrum = Brødrenes enhet, også kalt Tsjekkiske brødre og Mæhriske brødre), var et kristent fellesskap etablert 1457 i Bøhmen.
Begynnelsen til De bøhmiske brødre går tilbake til Petr Chelčický og hans tilhengerne som ble kalt Petr av Chelčický brødrene. Selv om han var en lekmann, vant han anseelse på det teologiske område som talsmann for frivillig fattigdom. Kong Georg av Podiebrad gav hans følgesvenner eiendommen Kunvald som fast tilholdssted, og der ble De bøhmiske brødre stiftet i 1457. Blant støttespillerne og teologiske inspirasjonskilder var en av stifterne Broder Řehoř og den husittiske biskopen Jan Rokycana.
Folk ble kjent med brødrene gjennom deres apologier og traktater vedrørende viktige spørsmål hvor de skilte seg fra Husittene. Spis o dobrých a zlých kněžích (en tekst vedrørende gode og onde prester), Zdali hříšný kněz posvěcuje (Hvorvidt en syndig prest innvier sakramentet), O rozdíil, který jest mezi Bratřími (Vedrørende de ulike oppfatningene som er blant Brødrene) som også tok for seg gode og falske kristne, O ouzkě cestě Kristově (Vedrørende den trange vei til Kristus), O církvi svaté (Vedrørende den hellige kirke), Kterak se lidé majíti k církvi římské (Hvordan folk skulle forholde seg til den romerske kirken), O moci světské neb o moci mečové (Vedrørende verdslig makt eller sverdets makt). Sannsynligvis var Broder Řehoř forfatteren til mange av dem.
Til tross for at de ble forfulgt vokste antall tilhengere, og på et møte i 1467 i Lhotka nær Rychnov nad Kněžnou bestemte de seg for å etablere et styresett etter apostolisk modell. Gjennom loddtrekning valgte de tre prester. De tre som ble prester var Matěj sønn av en bonde, Eliáš en møller og Tůma Přeloučský en skredder som kunne latin. Matěj, som kun var 24 år og mest ble valgt på grunn av sin moralske standard heller enn lederegenskaper ble valgt til biskop. Sannsynligvis ble alle medlemmene døpt om igjen rett etter møte i Lhotka, for å markere at de ikke aksepterte sakramenter forvaltet av prester i Den romersk-katolske kirken. Det ble normen at ny medlemmer måtte døpes om igjen når de ble tatt opp i Brødreuniteten.
Imot representantene for en streng lære, reiste det seg en gruppe med mildere oppfatninger. På synoden i Rychnov nad Kněžnou 1494 kom den mildere gruppen under ledelse av Lukas fra Praha til makten. Frem til hans død i 1528 hadde han stor innflytelse på De bøhmiske brødrene. I stedet for å ha en biskop som øverste leder, hadde brødrene nå et råd med fire eldste. Det strengere partiet eksisterte under navnet Amositen rundt 50 år etterpå.
Verken den fredelige konverteringen til Dominikanerne rundt 1500 eller den blodige forfølgelsen til kong Wladislaw II (1503–1516) fikk brødrene tilbake til Den katolske kirke. Heller ikke Martin Luther som forhandlet flere ganger med dem, kunne få dem på sin side. De insisterte på sølibat, syv sakramenter og nattverdslære etter den katolske tro.
Etter at Lukas døde mistet brødrene mer og mer sin særegne karakter, og nærmet seg lutheranerne (blant annet skrev Martin Luther et forord til De bøhmiske brødres bekjennelse fra 1535) og siden de reformertes lære. I 1548 måtte mange brødre emigrere på grunn av nye forfølgelser til Polen og Hertugdømmet Preussen. Med Confessio Bohemica i 1575 ble de også tolerert i Bøhmen.
Under tredveårskrigen ble brødrene i Bøhmen nesten fullstendig utslettet, de kunne kun møtes i hemmelighet. Deres biskop Johann Amos Comenius måtte forlate hjemlandet i 1627.
Som brødremenigheten fikk de senere under Nikolaus Ludwig von Zinzendorf en oppblomstring. I 1918 ble Evangelische Kirche der Böhmischen Brüder etablert.
I 1501 tok De bøhmiske brødrene i bruk en av de første menighetssalmebøkene.