Eurosonen

Eurosonen (formelt kalt euroområdet) er betegnelsen for de nitten medlemsland av Den europeiske union (EU) der euro benyttes som valuta. Disse land er tilsluttet Den økonomiske og monetære union (EMU). Den europeiske sentralbank (ESB) er ansvarlig for eurosonens pengepolitikk.
Fellesvalutaen ble opprettet elektronisk på verdens finansmarkeder i 1999, men ble ikke innført som fysisk betalingsmiddel før 1. januar 2002. Europeiske mikrostater som Monaco, San Marino, Vatikanstaten og etter hvert også Andorra, har innført euro gjennom spesielle avtaler, men er formelt ikke del av euroområdet ettersom de ikke er medlemmer av EU. Unilateralt er fellesvalutaen også tatt i bruk i Kosovo og Montenegro.
Siden 1999 har også Hellas, Slovenia, Kypros, Malta, Slovakia, Estland, Latvia og Litauen sluttet seg til EMU. Alle medlemsland av EU, med unntak av Storbritannia og Danmark, er bundet til å innføre euro, og dermed ventes det at flere land vil ta del i valutaunionen etterhvert som samarbeidets konvergenskriterier oppfylles for det enkelte land.
Eurosonen utgjør i dag en av verdens største økonomier, avhengig av hvordan kursen står mellom den amerikanske dollaren og euroen. Dessuten ventes euroområdets økonomiske størrelse å vokse kraftig i de kommende årene, først og fremst på grunn av den fortsatte utvidelsen av sonen.

Områder med spesialstatus

Det finnes flere territorier som tilhører et av de ovenfor nevnte euroland, men som til tross for det ikke benytter den felles valutaen. Blant disse områdene hører det franske oversjøiske territorialsamfunnet Saint-Pierre og Miquelon, som benytter euro i henhold til en særskilt avtale. De franske territoriene i Stillehavet, Fransk Polynesia, Ny-Caledonia og Wallis- og Futunaøyene, benytter en egen valuta: CFP-franc.
De nederlandske utenomeuropeiske landene Aruba, Curaçao og Sint-Maarten bruker lokale valutaer.
I den italienske enklaven Campione d'Italia og den tyske enklaven Büsingen am Hochrhein i Sveits benyttes sveitsiske franc). Dessuten brukes ikke euroen i Nord-Kypros, som de facto er en selvstendig stat. Nord-Kypros er ikke anerkjent som en suveren stat av EU, men anses av EU for å være en del av Kypros, som har blitt okkupert av Tyrkia. Nord-Kypros benytter tyrkiske lire. Ut over disse områdene finnes det to andre spesialtilfeller. Disse to områdene er de britiske militærbasene Akrotiri og Dekelia på Kypros, som benytter euroen til tross for at Storbritannia ikke gjør det. Dette er fordi Kypros har hatt euro siden 1. januar 2008.

Andre land med euro

Foruten de offisielle eurolandene benyttes euroen også offisielt i Monaco, San Marino og Vatikanstaten, selv om de ikke er medlemmer i EU. Landene produserer egne euromynter, med egne nasjonale symboler på baksiden. Disse landene har nemlig spesielle valutaavtaler med EU om å få benytte euroen som offisielt betalingsmiddel.
Andorra bruker også euroen som valuta. Før euroen ble tatt i bruk i nabolandene Frankrike og Spania benyttet Andorra seg av disse landenes valutaer. Lenge forhandlet Andorra om en lignende avtale med EU som de tre ovenfornevnte mikrostatene allerede har. Forhandlingene skulle i utgangspunktet ha vært ferdige i 2006, men stagnerte. Et stort hinder var spørsmålet om Andorras bankhemmeligheter. EU ville at Andorra skulle innføre skatt på avkastninger og/eller rapportere avkastning til EU-landenes skattemyndigheter, og oppgi personer som skylder skatt i EU. Etter at disse sakene kom i orden i 2011 undertegnet EU og Andorra en avtale der euroen anerkjennes som offisiell valuta i Andorra og som tillater utgivelse av andorranske euromynter. Andorra kan etter dette slå mynt til en verdi av 2,3 millioner euro. Fra 23. desember 2014 ble de andorranske euromyntene satt i sirkulasjon.
På samme måte som Andorra bruker Montenegro og Kosovo også euroen, ettersom de tidligere brukte tyske mark som betalingsmiddel. For Montenegros del begynte tilknytningen til mark/euro under hyperinflasjonen i Serbia og Montenegro i 1992-94. Ved en valutareform i 1994 ble jugoslavisk dinar knyttet til mark. Montenegro innførte tyske mark som sideordnet valuta med dinar i november 1999, og som eneste valuta i november 2000 – på et tidspunkt da mark allerede var på vei til å bli erstattet med euroen. For Kosovos vedkommende ble tyske mark innført i 1999, i løsrivelsesprosessen, som en erstatning for dinar. Hverken Montenegro eller Kosovo har noen formell avtale med EU om bruken av euroen. Både Montenegro og Kosovo er nå, siden henholdsvis 8. juni 2006 og 17. februar 2008, selvstendige stater, noe som kan bety at landene vil innlede forhandlinger med EU slik Andorra har gjort.

EU-land knyttet opp til ERM2

Et av kravene for at et land skal få innføre euroen er at landets nasjonale valuta har vært stabil opp mot euroen. For å avgjøre om en valuta er stabil eller ikke, må den være bundet gjennom ERM2, en vekslingskursmekanisme, i minst to år. At en valuta er bundet gjennom ERM2 innebærer likevel ikke at vekslingskursen er fast, men at den tillates å fluktuere innenfor et visst intervall. Enkelte land, som Estland og Litauen, har likevel unilateralt bestemt seg for å ha en fast vekslingskurs mot euroen.
Per i dag deltar tre land i ERM2: Danmark, Latvia og Litauen.
Danmark har vært tilknyttet vekslingskursmekanismen siden 1. januar 1999. Til forskjell fra de tre andre landene er Danmark ikke pålagt å innføre euroen. I år 2000 avholdt landet en folkeavstemning, hvor danskene stemte nei til euroen. De siste årene har opinionen derimot vært sterkt for en innføring av euroen. En opinionsmåling foretatt av Danske Bank i mars 2010 viste at 51,4 % av danskene er for euroen mens 47,4 % er mot.
Rett etter det danske nyvalget i 2007 annonserte den danske statsministeren Anders Fogh Rasmussen en ny folkeavstemning i den daværende mandatperioden. Avstemingen ble utsatt og den nåværende statsministeren Helle Thorning-Schmidt, har uttalt at hun ikke vil holde noen ny folkeavstemning. Dersom Danmark knytter seg til valutasamarbeidet kommer Grønland og Færøyene, som ikke er med i EU, men som tilhører Danmark, sannsynligvis til å avholde egne folkeavstemninger om en tilknytning. Nåværende trender peker mot en stadig større støtte for selvstendighet fra Danmark.
Litauen sluttet seg til ERM2 rett etter at landet hadde blitt EU-medlem. Den 28. juni 2004 ble landets valuta bundet til euroen. Litauen har unilateralt besluttet å låse sin vekslingskurs helt, uten noen som helst fluktuasjon. Tidigere siktet landet mot en overgang til euroen 1. januar 2007, samtidig med Slovenia, men på grunn av for høy inflasjon har landet flere ganger blitt tvunget til å utsette sin måldato.
Latvia sluttet seg til ERM2 den 2. mai 2005. Målet med tilknytningen var at landet skulle kunne sikte på en eurotilslutning den 1. januar 2008. Men som tilfellet var med Estland og Litauen ble Latvia tvunget til å gi opp sine ambisjoner på grunn av alt for høy inflasjon. Den latviske latsen fluktuerer innenfor et 15 %-intervall mot euroen.

EU-land utenfor ERM2

De land som ennå ikke har knyttet sine nasjonale valutaer til ERM2 kommer teknisk sett ikke kunne innføre euroen før om tidigst to år, ettersom valutaen må være bundet gjennom ERM2 i så lang tid. De fleste landene har en eller annen form for plan for overgangen til euroen. Ivrigst på å gå over til euroen har Bulgaria vært. Landet har en fast vekslingskurs opp mot euroen og planlegger å slutte seg til ERM2, men tidspunktet for dette er ikke fastsatt.
Tregere går det for de andre tidligere østblokklandene Polen, Romania, Tsjekkia og Ungarn. Samtlige fire land har økonomiske problemer, såvel med inflasjon som med budsjettbalansen.
Den 11. desember 2009 uttalte Polens statsminister Donald Tusk at landet kunne bli en del av eurosonen i 2015. Under et seminar om innføring av euro, organisert av EUs finansministre den 15. desember 2009 uttalte fungerende finansminister Ludwik Kotecki at 2015 var et sannsynlig måldato, men nektet å spesifisere noen offisiell dato. Eurosonens gjeldskrise i 2010 fikk Polens interesse til å kjølne, og nesten halvparten av befolkningen ble motstandere av å innføre euro.
Til slutt står også Storbritannia og Sverige utenfor eurosamarbeidet såvel som ERM2. Storbritannia har, så som Danmark, et formelt unntak fra å delta i eurosamarbeidet. Den britiske regjeringen har satt opp fem økonomiske krav som må oppfylles før en britisk deltagelse i eurosamarbeidet blir aktuelt. Dessuten planlegger de å avholde en folkeavstemning før en eventuell deltagelse. Opinionen er tydelig negativ til tanken.
Også Sverige har valgt å stå utenfor eurosamarbeidet, etter en folkeavstemning i 2003 som ga negativt utslag. Før folkeavstemningen var samtlige riksdagspartier med unntak av Centerpartiet, Miljöpartiet og Vänsterpartiet for euroen. Gjennom å ikke delta i ERM2, hvilket er frivillig, har landet unngått å oppfylle konvergenskriteriene. Hvorvidt Sverige har brutt Maastricht-traktaten eller ikke er uklart, ettersom traktaten ikke forbyr at et land med vilje mislykkes i å oppfylle konvergenskriteriene gjennom å stå utenfor ERM2. Offisielt har Sveriges regjering meddelt Europakommisjonen at euro skal innføres på ett eller annet tidspunkt, men ikke i de nærmeste årene.
I en del byer i Sverige er det vanlig at butikker tar euro som parallellvaluta, riktignok kun kontant. Kontokort debiteres i kroner til tross for at priser også skiltes i euro. I Haparanda tar nesten alle butikker euro, og selv i byer som Helsingborg er det vanlig. I Höganäs har kommunen blitt enig med alle butikker om å gjøre det fra 2009 og skal markedsføre at de har euro som offisiell valuta, hvilket ikke er mulig fullt ut. En kommune får ikke innføre euro som offisiell valuta fullt ut, ettersom lønninger, bidrag, skatter og lignende skal utbetales kun i kroner ifølge svensk lov.
Opinionen i Sverige er fortsatt negativ til en eurodeltagelse. I Statistiska centralbyråns siste måling fra mai 2011 stilte 24,1 % av svenskene seg positive til euroen, mens 63,7 % var negative. 12,2 % var usikre. Motstanden mot euroen i Sverige har vært kompakt siden folkeavstemningen i 2003.
Kroatia oppfyller konvergenskriteriene når det gjelder inflasjon, budsjettbalanse og statsgjeld. I 2007 ble inflasjonen beregnet til å ligge på 2,2 %, hvilket er under referanseverdien på 3,2 %. Budsjettbalansen ble beregnet til –2,7 % av BNP i samme periode og ligger således under referanseverdien på –3,0 %. Kroatias statsgjeld ble beregnet til 45,6 % av BNP, hvilket også er under tilsvarende referanseverdi på 60 % av BNP.

Andre land

Det har også blitt ført en diskusjon på Island om å innføre euroen på bakgrunn av de problem med instabilitet som finnes med den islandske kronen. Regjeringen har likevel ikke kommet med vedtak og EU har til og med uttalt seg om at man ikke støtter overgang til euro hos ikke-medlemmer. Det finnes likevel støtte blant det islandske folk for et EU-medlemskap, og senere euro så fort som mulig, selv om meningene er delte mellom partiene. En bred majoritet av islendingene er for et EU-medlemskap (55,1 % for og 44,9 % mot i februar 2008). Finanskrisen 2008, som rammet Island ekstra hardt, viser vanskeligheten med å ha en svak valuta som Island har hatt og innebar en støtte for tanken om medlemskap i EU og EMU. Den 20. april 2009 meddelte Islands statsminister Jóhanna Sigurðardóttir at hun trodde landet ville innføre euroen før det hadde gått fire år (som medlem i EU), det vil si senest år 2013. Den 24. februar 2010 vedtok Europakommisjonen å innlede medlemskapsforhandlinger med Island.

Konvergenskriteriene

De nye EU-landene pålegges å slutte seg til EMU en gang i framtiden når de blir medlemmer i EU, men de må likevel oppfylle visse krav for å tillates å innføre den europeiske valutaen. De krav som stilles for at et land skal få innføre euroen, kalles for konvergenskriterier. Kravenes formål er å «konvergere økonomiene» for at de skal tilpasses eurosonen og bli mer økonomisk homogene.
Annethvert år presenterer EU-kommisjonen en konvergensrapport der det redegjøres hvor bra EU-land som må innføre euroen oppfyller kriteriene. Et land kan kreve «prøving» mellom de ordinære rapportene, noe eksempelvis Kypros og Malta gjorde våren 2007.
EU-kommisjonen rapporterer konklusjonene i sine konvergensrapporter til Det europeiske råd. Om et land oppfyller konvergenskriteriene beslutter eurosonens finansministre vanligvis i juni om landet det er spørsmål om skal få innføre euroen eller ikke fra og med 1. januar neste år. Også Den europeiske sentralbanken deltar i prosessen med konvergensrapportene.

Administrasjon

Pengepolitikken til alle landene i eurosonen forvaltes av Den europeiske sentralbanken (ESB) og Det europeiske systemet av sentralbanker (ESCB) som består av ESB og sentralbankene i EU-landene som er tilsluttet sonen. Land utenfor EU, selv de med monetære avtaler som Monaco, er ikke representert i disse institusjonene. ESB autoriserer designet og trykkingen av eurosedler og produksjonen av euromynter.

Vekslingskurser

Euroen er i dag den største valutaen etter den amerikanske dollaren. Rett etter at euroen  ble innført som elektronisk valuta i 1999 falt den kraftig i verdi, og var betydelig mindre verd ved innføringen av eurosedler og euromynter i 2002. Siden da har verdien steget regnet i  amerikanske dollar, og en euro har siden 6. desember 2002 hatt høyere verdi enn dollaren. Mot slutten av 2008 sank riktignok verdien på euroen kraftig mot dollaren.
Veklingskursen mot norske kroner lå ved innføringen av euroen på 8.855, men sank raskt i månedene som fulgte. Det foreløpige bunnpunktet ble nådd 9. januar 2003, da kursen lå på 7.2255. Den 29. desember 2008 nådde kursen sin foreløpige toppnotering på 9.9450.