google/wiki40b huggingface dataset:
Tidlig renessansemaleri

Tidlig renessansemaleri danner en bro mellom middelalderkunsten og renessansekunsten i den europeiske kunsthistorie.
To områder i Europa var kunstnerisk aktive i denne perioden. I første omgang Italia, og senere Nord-Europa, særlig Flandern. Renessansen betraktes å ha nådd Nord-Europa sent på 1400-tallet, tidlig mot 1500-tallet. Det vil si at mesteparten av den tidlige renessansekunsten i Nord-Europa ble laget mellom 1420 og 1550.

Motiver og symbolisme

Kunstverkene i denne perioden består hovedsakelig av religiøse motiv, og kirken var hovedoppdragsgiver for disse kunstnere. Jacobus de Voragines Den Gyldne Legende (1260) har vært en inspirasjon for den religiøse symbolisme. Også verdslige motiv ble utført, men ofte religiøst eller mytologisk fremstilt.
Elisabeth Nilsson

Biografi

Etter naturvitenskapelig linje på gymnasiet i Kalix tok Elisabeth Nilsson utdannelse som sivilingeniør i geoteknologi ved Luleå tekniska universitet i 1976. Deretter gjorde hun karriere i SSAB, hvor hun har hatt stillinger ved SSAB Tunnplåt i Luleå, SSAB Merox og SSAB Okselösund. 
I 2005 ble hun direktør for Jernkontoret, og 11. mars 2010 ble hun utnevnt til landshøvding i Östergötlands län, en stilling hun tiltrådte 7. juni samme år.

Verv

Elisabeth Nilsson har vært medlem av styrene for Sjöfartsverket, Sveaskog og Euromaint og medlem av Globaliseringsrådet og Outokumpu Oy og styreleder for Göta Kanalbolag, Övralidsstiftelsen, Tåkernfonden, Risbergska donationsfonden og Linköpings slotts- och domkyrkomuseum.
Johann Adam Hiller

Bakgrunn

Johann Adam Hiller gikk på gymnasiet i Görlitz til 1745 og fikk opplæring i klaver og generalbass ved Kreuzschule i Dresden. I 1751 begynte han å studere rettsvitenskap ved Universitetet i Leipzig.

Virke

Han ble privatlærer hos grev Heinrich von Brühl i 1754, og reiste med ham påny til Leipzig i 1758.
I 1759 grunnla Hiller det første tyske tidsskriftet, Der musikalische Zeitvertreib, og gav fra 1766 til 1770 ut Wöchentlichen Nachrichten, die Musik betreffend. I Leipzig drev han en konsertserie og fra 1771 en sangskole; kjente sangerinner som Corona Schröter og Elisabeth Mara fikk utdannelse der. Han drev også musikkselskapet Musikübende Gesellschaft, fra 1781 holdt de sine konserter i  Gewandhaus i Leipzig, og Hiller var med det Gewandhausorchesters første kapellmester.
Hiller organiserte oppføringer av Händels oratorier Messiah og Judas Maccabaeus, og foretok enkelte oppføringspraktiske endringer som var med å gi impulsen til en Händel-renessanse.
Fra 1789 til 1801 var Hiller Thomaskantor ved Thomasskolen, dessuten var han tidvis musikalsk leder ved  Thomaskirche og organist ved Neukirche.
Hillers sønn Friedrich Adam Hiller (1767–1812) var også komponist.
Borgerarrest

Borgerarrest er en arrestasjon som utføres av en sivil person, til forskjell fra en polititjenestemann. Fenomenet er gjerne hjemlet i ulovfestet sedvanerett eller i landets strafferett, eventuelt spesiallovgivning om vaktselskaper o.l. Borgerarrest er vanligvis kun tillatt når den arresterte er i ferd med å begå lovbrudd, og når overtredelsen er av en viss alvorlighetsgrad. Som regel kreves det at personen som utfører borgerarresten kontakter myndighetene umiddelbart etter arrestasjonen.

Norge

I Norge er dette hjemlet i straffeprosessloven § 176, og går som følger: Når det er fare ved opphold, kan politimann foreta pågripelse uten beslutning av retten eller av påtalemyndigheten. Det samme gjelder enhver annen dersom den mistenkte treffes eller forfølges på fersk gjerning eller ferske spor. 
Den som uten å høre til politiet har foretatt en pågripelse, skal straks overgi den pågrepne til politiet.

Sverige

I Sverige er borgerarrest (envarsgripande) den rettighet som enhver (det vil si hvem som helst) har til i visse spesielle situasjoner å arrestere personer som har begått lovbrudd.
Rättegångsbalkens kapittel 24 § 7 lyder: «Om den som har begått brott, på vilket fängelse kan följa, påträffas på bar gärning eller flyende fot, får han gripas av envar. Envar får också gripa den som är efterlyst för brott. Den gripne skall skyndsamt överlämnas till närmaste polisman.» Det er av stor betydning at arrestanten fremstilles for politi så snart som mulig.
I henhold til rettspraksis kreves det ikke at den som utfører en borgerarrest fullt ut har utredet arrestantens skyld til lovbruddet, men inngrepet kan ikke skje uten en konkret indikasjon på at det er nettopp denne personen som har begått lovbruddet, for eksempel kan det være bra om den som utfører arrestasjonen har sett den mistenkte begå lovbruddet.
BB-koder

Eksempler

I dag gikk jeg en tur ut i hagen.
BB-koden blir:
[b]I dag[/b] gikk [u]jeg[/u] en tur [i]ut[/i] i [url=link]hagen[/url].
Goodbye Lullaby

Innspilling

Innspillingen av Goodbye Lullaby startet i Avrils hjemmestudio i oktober 2008. I juli 2009 hadde hun spilt inn sangene «Fine», «Everybody Hurts» og «Darlin'». Innspillingen ble gjort med bare piano, gitar og Avrils stemme, senere ble andre instrumenter lagt til.
Shingon-shū

Shingon-shū (japansk: シンゴンシュウ, Mantra-skolen) er en japansk buddhistisk tradisjon som tilhører vajrayana-retningen. Tradisjonen ble grunnlagt i året 807 av Kūkai (774-835) – også kalt Kōbō Daishi (stormester i spredning av læren). I Japan er Shingon, sammen med Tendai-tradisjonen kjent som Mikkyo, den «hemmelige læren» eller «hemmelig buddhisme». Beskrivelsen esoterisk buddhisme er ofte brukt om disse tradisjonene. Shingon-shu-tradisjonen har opphav i den kinesiske Mizong-skolen (den esoteriske skolen) og er en av de mest betydningsfulle tradisjonene i japansk buddhisme.

Historie

Munken Kukai reiste til Kina omtrent i år 804 på oppdrag fra den japanske keiseren, studerte buddhisme i to år fra 804 til 806. Før han reiste hjem utviklet han en egen syntese av esoterisk lære og praksis med Buddha Vairocana som sentral identifikasjon. Han ble abbed for et kloster i Kyoto og hadde dermed muligheten til å spre sin lære. I 819 grunnla han et eget kloster i en fjellside sørvest for Kyoto. I dag har Shingon-shu 12 millioner tilhengere og er den største buddhistiske tradisjonen i Japan.

Lære

Kukai skrev 50 verk om Shingon-læren, og i disse verkene forklarer han tradisjonens spesielle systematikk. Det mest betydningsfulle verket er Sokushin-jobutsugi, "Læren om å bli buddha i egen kropp under jordisk tilværelse". Etter overleveringen skal Buddha Vairocana selv ha diktert disse sutraene. Den historiske buddha Shakyamuni blir i Shingon-shu sett som en manifestasjon av Vairocana. I foreningen av den kosmiske Buddha Vairocana med Dharmakayaen (den ultimate virkeligheten), utviklet Kukai en erketype som inneholder den ikke-duale foreningen av hele tilværelsen. Tanken er at Buddha Vairocana bor i alle jordiske fenomener. Målet i Shingon-shu er å forene seg selv med Buddha Vairocana under meditasjon for å erfare direkte innsikt i den ultimate virkeligheten (dharmakaya). Nødvendige forutsetninger for det er innvielse i den hemmelige læren av Shingon-shu, som blant annet omfatter hemmelige Tantra-ritualer og bruk av mantraer.
Piccalilli

Piccalilli er en slags chutney bestående av grønnsaker i en krydret saus. Vanlige ingredienser er grønne tomater, kål, agurk, blomkål og løk. Grønnsakene kuttes i biter, forvelles og dekkes med en saus bestående av sennep, eddik, salt, sukker og krydder. Gurkemeie gir sausen den gule fargen.
Piccalilli er et mye brukt tilbehør til Ploughman's lunch, og til kjøtt, varme pølser og hamburgere.
Oppskriften dukker første gang opp på 1700-tallet; ordet har ukjent opphav, muligens indisk.
Terrorangrepet i Jaipur 13. mai 2008

Bakgrunn

Jaipur er hovedstad og største by i delstaten Rajasthan i India. Hawa Mahal i Jaipur er et av de mest populære turistmål i India, og er et reisemål for både indiske og utenlandske turister. Byen ligger ca. 260 km fra Delhi.
Det har vært sporadiske bombeangrep rundt om i India de seneste årene. Men indisk politi har hatt liten eller ingen suksess i å stille noen for retten for disse angrepene. I august 2007 ble 40 mennesker drept i bombeangrep mot en restaurant i Hyderabad, mens en bombe i en moske i samme by i mai 2007 tok livet av 14 personer. I oktober 2007 sprengte en bombe i byen Ajmer, som indisk politiet mente var verket til muslimske fundamentalister med forbindelser til Pakistan. Indiske kommunister skal i tillegg være ansvarlige for flere nylige angrep på indiske soldater og politi i landet.

Angrepet

Angrepet begynte klokken 1930 (lokal tid) og eksplosjonene skal ha fortsatt i en halv time. Bombene var bilbomber eller plassert i butikker, ifølge Al Jazeera. Syv ulike bomber skal ha gått av på flere ulike plasser i turistbyen. En bombe skal ha blitt uskadeliggjort. 
Det ble bl.a meldt om at flere kjente turiststeder ble rammet, sammen med markedsplasser i byen. Bombingen skal ha foregått innenfor et område med en diameter på 500 meter. En av bombene gikk av i ett hindusistisk tempel full av folk, en annen bombe detonerte like ved markedsplassen Johari Bazaar, et av byens populære smykkemarked, mens en tredje bombe var rettet mot den historiske delen av byen.

Skader

Det ble innledningvis meldt om 35 drepte og nærmere 100 sårede, men antallet drepte steg raskt til 80 og nær 200 sårede.

Ansvar

Ingen tok på seg ansvaret for angrepet, men lokalt politi kalte det for et «terrorangrep». Viseinnenriksministeren Shriprakash Jaiswal sa til reportere: «Folkene som står bak dette angrepet har forbindelser utenlands», men han nektet å rette anklagene direkte mot den tradisjonelle fienden Pakistan.
Kilder i det indiske innenriksdepartementet anklaget etterhvert en organisasjon basert i Bangladesh, Harkat-ul-Jihad-al-Islami (HuJI) eller «Aksjon for Islamsk Jihad» for å stå bak terrorangrepet. Noen kommentarer ble også reist på om de mange angrepene på kort tid mot et konsentrert område, var i samsvar med varmerket til al-Qaida. Etterforskning avdekket også at terroristene hadde brukt sprengstoff av typen RDX festet til sykler. Dette var samme fremgangsmåte som ved terrorangrepene i Uttar Pradesh i november 2007 der en mistenkte at organisasjonen Harkat-ul-Jihad-al-Islami (HuJI) stod bak
15. mai ble det kjent at en gruppe som kaller seg «Indian Mujahedin» tok på seg ansvaret for terrorangrepet, og sendte inn en videofilm som viste bilder av en av syklene som ble brukt i angrepet.
Ung Kirkesang

Ung kirkesang er en norsk barne- og ungdomsorganisasjon som arbeider for å bevare og fornye korsangen i Den norske kirke. Organisasjonen har over 8000 medlemmer og over 300 medlemskor. Ung kirkesang arrangerer kurs for både korsangere og dirigenter.
Ung kirkesang ble skilt ut fra Norges Kirkesangforbund 12. oktober 1996. Organisasjonen er bygd opp av regionale stiftsforbund – et i hvert bispedømme i Norge.
Ung kirkesang er med i en rekke forskjellige andre strukturer og organisasjoner: LNU (Landsrådet for Norges barne- og ungdoms-organisasjoner), NMR/MSF (Norsk musikkråd), Ungdommens kirkemøte og Norbusang (Nordisk barne- og ungdomskor samarbeid). Nåværende leder for Ung kirkesang er Ole Aleksander Østhassel.
Rye (Byneset)

Rye er en bygd på Byneset i Trondheim kommune, rundt 17 km fra sentrum. Her finner man blant annet butikk med postkontor, bensinstasjon, fotballstadion, barneskole og barnehage.
Alec Guinness

Bakgrunn

Guinness vokste opp i London. Han studerte drama etter grunnskolen og hadde sin første spillejobb på teater på sin 20-årsdag (1934).

Teaterskuespiller

I 1936 spilte han en rolle i John Gielguds oppsetting av Hamlet. Samme år ble han ansett ved teatret Old Vic. I løpet av 1930-tallet spilte Guinness blant annet i Richard II, Kjøpmannen i Venedig, Romeo og Julie og Stormen av Shakespeare.
I 1939 omarbeidet Guinness romanen Store forventninger av Charles Dickens til teaterstykke, der han selv spilte Herbert Pocket. Stykket ble en scenesuksess.
Regissør David Lean, som så stykket, filmatiserte det og gav det ut i 1946. Igjen spilte Guinness Herbert Pocket, og dette ble han debuten hans som filmskudespiller (bortsett fra en statistrolle fra 1934). Guinness tjenestegjorde i marinen under andre verdenskrig. 
I 1946 vendte han tilbake til Old Vic og ble der i to år etter mange teaterroller. Etter dette spilte han ved andre teater, og hadde sin siste rolle i 1989.

Filmskuespiller

Guinness spilte dessuten i mange store filmproduksjoner fra 1950-årene og utover. I 1956 spilte han sammen med Grace Kelly i Svanen. Året etter spilte han mot William Holden i krigsfilmen Broen over Kwai, som Guinness vant Oscar for som beste skuespiller. 
I 1959 hadde han hovedrollen i Vår mann i Havana, i 1962 var han med i storproduksjonen Lawrence of Arabia i rollen som Prins Feisal, og i 1964 spilte han Marcus Aurelius i Romerrikets fall. Året etter var han bolsjevikleder i filmatiseringen av Doktor Zhivago av Boris Pasternak. I 1970 spilte han Kong Karl I i den historiske filmen Cromwell. Selv mente Guinness at hans beste filmopptreden var som Adolf Hitler i Hitlers ti siste dager (1973).
I 1977 fikk Guinness rollen som jediridderen Obi Wan-Kenobi i Star Wars – Stjernekrigen. Disse George Lucas-filmene gav Guinness et helt nytt publikum. Han hadde den same rollen i Imperiet slår tilbake fra 1980 og Jediridderen vender tilbake fra 1983. Det året fylte Guinness 69 år. Han spilte i noen filmer også etter Star Wars, men hadde sin siste filmrolle i 1996, 82 år gammel.
I 1959 ble Guinness utnevnt til Knight Bachelor, og dermed slått til ridder. I 1980 ble han belønnet med en æres-Oscar for sitt lange filmvirke. Guinness har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame. 
Guinness utga i 1985 selvbiografien Blessings in Disguise, og i 1996 og i 1999 fulgte dagboknedtegnelsene My Name Escapes Me og A Positively Final Appearance.
Marinen (Trondheim)

Marinen er et gammelt forsvarsanlegg ved Nidelva i Trondheim. I dag er området et rekreasjonsområde for byens befolkning. 
Marinen dannet sammen med General von Hüths bastion og Bastion Prins Carl et forsvarsanlegg som skulle beskytte byen mot fiendtlige marinefartøyer. 
Anlegget ligger mellom Nidarosdomen og Erkebispegården på den ene siden, 
og Nidelva på den andre, og strakk seg helt fra Gamle Bybro til Elgeseter bru.
Området der dagens bygninger står, var opprinnelig en del av forsvarsverket av bastioner og pallisader lands Nidelven. De fikk ved begynnelsen av 1800-tallet en ny og utvidet funksjon. Forsvarsverkene rundt Trondheim var opprinnelig bygd for å beskytte mot angrep fra øst. Britenes angrep på København i 1801 og 1807 viste potensialet til fiendtlige marinefartøyer. På denne bakgrunnen fikk sjøforsvaret og kystfortene en større plass. Det ble etablert en opplagsplass for flotiljen og et verft for bygging og vedlikehold av fartøyer på Marinen.
Anlegget hadde store dimensjoner med bygninger langs Nidelven helt til Elgesæter bru. Men store deler av anlegget har gått tapt ved brann eller riving. I dag gjenstår kun seks bygninger. De siste gjenværende skur for kanonsjalupper ble revet i 1960-årene. Området brukes i dag som rekreasjonsområde for byens befolkning.
Osmar Donizete Cândido

Landslaget

Osmar Donizete Cândido spilte 9 landskamper for Brasils herrelandslag. Han ble tatt ut i Brasils tropp til CONCACAF Gold Cup for menn 1998.
Bhopal (delstat)

Bhopal var en delstat i India fra 1949 og til den ble en del av Madhya Pradesh i 1956. Byen Bhopal var hovedstad. Delstaten hadde ved folketellingen i 1951 en befolkning på 836 474 og et areal på 17 814 km².
Delstaten ble til da fyrstestaten Bhopal gikk inn i unionen India den 1. juni 1949. Etter Indias grunnlov av 1950 utgjorde Bhopal en delstat i klasse C. Delstaten sto direkte under sentralregjeringen, som utpekte en delstatsadministrator, inntil en folkevalgt forsamling og en delstatsregjering var valgt.
Ved valget til delstatsforsamlingen i 1951 ble Kongresspartiet største parti med 52 % av stemmene og 25 av 30 mandater. Akhil Bharatiya Hindu Mahasabha fikk 14 % og ett mandat, mens uavhengige kandidater til sammen vant fire mandater på bakgrunn av 22,9 % av stemmene. Shankar Dayal Sharma var delstatens førsteminister fra 1952 til 1956.
Som følge av States Reorganisation Act ble Bhopal i 1956, sammen med Madhya Bharat og Vindhya Pradesh, innlemmet i delstaten Madhya Pradesh. Delstatens territorium er i dag en del av distriktene Bhopal, Raisen og Sehore.
Wampum

Wampum er tradisjonelle hellige perler laget av snegleskall. De spilte en stor rolle blant indianerne i det nordamerikanske nordøstlige kulturområde.

Beskrivelse

Vevde belter av wampum ble laget for å manifestere traktater eller historiske begivenheter, og viktige sosiale tildragelser som ekteskap. I den nordamerikanske kolonitiden ble wampum ofte benyttet som valuta i handelen med indianerne. Wampum kan også i overført betydning sikte til de perleprydede beltene.
 
Hvite perler kunne komme ved bruk av en rekke segnearter, men de kom som oftest fra kongsneglen. Purpurfargede perler kunne bare lages av venusmuslingens skall.
Bruken av wampum er ikke urgammel. Arkeologisk gjenfinnes wampum bare ved funnplasser daterte til historisk tid. De er dessuten bare sjeldent så gamle som fra 1500-tallet. De finnes vanligvis i levninger som kan dateres til 1600- og 1700-tallene. Wampum kan ha erstattet en tidligere bruk av perler laget av trepiggsvinets tagger.

Etymologi

Ordet «wampum» er en sammentrekning av det eldre «wampumpeag», utledet fra et massachusett- eller narrangansett-indiansk ord med betydningen «hvite bånd [av segnleskallperler]».
7,65 × 21 mm Luger

Historie

Den ble introdusert i 1898 av den tyske våpenfabrikanten Deutsche Waffen und Munitions Fabriken (DWM) for deres nye pistol Pistole-Parabellum (Luger). Designerne var Georg Luger og Hugo Borchardt, som laget den ut ifra 7,65 x 25 mm Borchardt patronen mens de arbeidet hos DWM.

Bruk

Patronen ble ganske raskt erstattet i den tyske Lugeren av 9 x 19 mm Luger patronen, da hylsehalsen ble utvidet til å kunne ta et 9mm prosjektil. I det militære i Sveits brukte de patronen fra rundt 1906 til slutten av 1940-tallet i sin Luger. Finland kjøpte 8000 Lugerpistoler i kaliberet i 1923, og kalte den for M/23. Patronen ble også brukt i mindre utstrekning i maskinpistolen MP34.
Hinkmar av Reims

Hinkmar av Reims (fransk: Hincmar de Reims, født i 806, død 21. desember 882 i Epernay) var erkebiskop av Reims.

Bakgrunn

Hinkmar tilhørte en fornem slekt. Han fikk sin oppfostring i klostret i Saint-Denis, der han senere trådte inn som munk. Da dette klosters abbed, Hilduin, på grunn av at han i striden mellom keiser Ludvig den fromme og hans sønner hadde tatt parti for sønnene, ble landsforvist til Sachsen, fulgte Hinkmar ham i landeflukten, men ble snart hjemkalt og utvirket også at at Hilduin ble gjeninnsatt i abbedverdigheten. 
Hinkmar gjenvant fullstendig keiserens yndest og fikk enda større innflytelse hos Ludvig den frommes yngste sønn, Karl den skallede. Av denne fikk Hinkmar flere abbedstift.

Erkebiskop

Hilkmar ble i 845 valgt til erkebiskop i Reims.
Som erkebiskop utfoldet Hinkmar en stor både kireklig og politisk virksomhet. Han var en kraftig støtte til Karl den skallede og bidro vesentlig ved sin innflytelse til å omintetgjøre Ludvig den tyskes førsøk på å innskrenke dennes rike. Samme trodkap visat han Karl den skalledes sønn oj ettertreder, Ludvig den stammende, og dennes begge sønner Ludvig III og Karloman II. Men på den annen side nølte han ikke å mot den vrrldligr makt føre et frimodig språk og hevde kirkens anseelse. Selv om han van kongelig sinnet, var han samtidig hierark.
Fremforalt arbeidet han for å opprettholde sin erkebiskoppelige myndighet og kom i feide til og med mot en så sterk pave som Nikolas I. I striden mot paven trakk han imidlertid det kortere strå. Biskoper var vklitt avsatt av Hinkmar, ble av paven gjeninnsatte i sine embeter. Ubehagligst for ham var hans langvarige tvist med munken Gottschalk, som i et skrift ensidig hadde hyllet læren om den guddommelige predestinasjon og derfor på erkebiskop Hinkmars befaling ble fengslet og offentlig hudflettet. Den allmene mening støttet Gottschalks sak, og flere lærde teologer opptrådte til forsvar for hans standspunker. Også denne sak ble bragt for pave Nikolas I, som også i denne tvist uttalte misbilligelse mot Hinkmar, uten inidlertid å felle noe bestemt utslag i selve læretvisten hadde foranlediget Hinkmar til å i denne sak selv opptre som teologisk forfatter.
Også på annet vis gjorde Hinkmar seg kjent som forfatter, og man har fortsatti behold mange kirkelige statutter, brev og avhandlinger fra hans penn. Av disse kan særlig nevnes skriften De regis persona et de regio ministerio, et slags kongespeil som fremstilte en konges kall oh plikter, og dessuten et langt skriv til de franske stormenn som hadde spurt ham til råds vedrørende organisereingen av Karlomans styre. Sistnevnta skrift inneholder et utdrag fra Adalhards avhandling De ordine palatii, en opplysende redegjørelse for ordningen ved Karl den stores hoff og herredager.
Hinkmar døde 21. desember 882 i Epernay, dit han hadde flyktet unna nordmennene som beleiret Reims.
Gunvor Nervold Antonsen

Utstillinger i utvalg

Separatutstillinger; Kompendium, Kunstnerforbundet (2018), For all tid uforanderlig, House of Foundation, Moss (2017); Hybridenes poesi, Textilmuseet, Borås, Sverige (2016); Spring Burial, Kunstnerforbundet, Oslo (2013); Tidlige bilder, Akershus Kunstsenter (2013); Polyfonisk stillstand, SOFT galleri, Oslo (2011); MALEREI.STICKEREI., Hå Gamle Prestegård (2010).
Gruppeutstillinger; Hvorfor bøye seg så dypt?, Kunsthall Grenland (2018); Ode til en vaskeklut, hymne til en tiger, Kunstnerforbundet, Oslo (2017), Stavanger Kunsthall (2018); Present, Bomuldsfabriken Kunsthall, Arendal (2017); Wildlife Skulpturpark, Nesodden (2017-2020); Norsk Skulpturbiennale, Vigeland-museet, Oslo (2016); Tusen tråder, Lillehammer Kunstmuseum (2014), og Høstutstillingen, Statens Kunstutstilling, Kunstnernes Hus, Oslo (2017, 2011, 2010).

Priser

The Nordic Award in Textiles, Stiftelsen Fokus Borås, Sverige, 2015.
Norske Kunstforeningers debutantpris, Høstutstillingen 2010, for verket Barovessjan.

Innkjøp

Nasjonalmuseet for Kunst, Arkitektur og Design, KODE Kunstmuseene i Bergen, Norges Bank, Nordenfjeldske Kunstindustrimuseum, Utenriksdepartementet, Norsk Kulturråd, Kunst på arbeidsplassen, Textilmuseet, Borås, Abecita Konstmuseums samlingar, Østfold fylkeskommune/Galleri F15, Nordland fylkeskommune, NorgesGruppen og Finanstilsynet.
Naval Training Center San Diego

Naval Training Center San Diego (NTC San Diego) var en marinebase i USA, på nordsida av San Diego-bukta. Området er oppført på National Register of Historic Places, og flere av de enkelte byggverkene blir av bymyndighetene i San Diego, regnet som historiske.
Basen ble stengt i 1993. På området har Liberty Station blitt grunnlagt - et byområde med blant annet forretninger, hoteller og boliger. Militærbasen lå ved siden av Marine Corps Recruit Depot San Diego (som fortsatt eksisterer per 2016).
Marinebasens oppdrag var å tilby trening til U.S. Navy og U.S. Naval Reserve, blant annet gjennom rekruttskole og tekniske skoler og -kurs. Marinebasen besto til tider av 300 bygninger. De første bygningene ble arkitekttegnet av Frank Walter Stevenson i stilen, Mission Revival.
Basen het Naval Training Station før den i 1944 fikk navnet Naval Training Center. 
Under andre verdenskrig var inntil 33000 mann tilknyttet på en gang, hvorav 25000 var militærrekrutter. Etter krigen var innbyggertallet nede i 5800 menn; men basen hadde 40000 innbyggere på en gang under Koreakrigen.
Basen hadde et POW/MIA museum.
Filmen Top Gun fikk spilt inn flere scener på marinebasen.