Frederick Stanley Maude

Tidlig tjeneste

Maude ble utdannet ved først Eton College og deretter ved Royal Military Academy Sandhurst, hvor han gikk ut i 1883. Han ble offiser ved Coldstream Guards i februar det følgende året. Han tjenestegjorde først i tiden mars til september 1885 i Egypt hvor han ble tildelt den egyptiske medaljen og khedivens medalje.
Han deltok som major og offiser ved generalstaben i 1899 og under andre boerkrig i perioden januar 1900 til mars 1901. For sin innsats her ble han hedersomtale i krigsrapportene (10. september 1901), og ble utnevnt til Companion of the Distinguished Service Order (DSO) og mottok dronningens Sør-Afrikamedalje.
I mai 1901 ble han utnevnt til militær rådgiver («Military Secretary») for jarlen av Minto, Canadas generalguvernør, hvor det inngikk i hans plikter å ledsage hertugen og hertuginnen av Cornwall og York (senere kong Georg V og dronning Mary) på deres kongelige reise i Canada i september og oktober 1901. For sin innsats i organiseringen og gjennomføringen av denne reisen ble han tildelt Sankt Mikaels og Sankt Georgs orden (CMG) i oktober 1901. Han tjenestegjorde i staben til Canadas generalguvernør fram til jarlen av Minto gikk av i 1904, og han vendte da tilbake til Storbritannia for å bli nestkommanderende i Coldstream Guards. Han gikk inn i generalstaben, og ble utnevnt til oberstløytnant i 1907 og oberst i 1911.

Første verdenskrig

Da første verdenskrig brøt ut i 1914 var han i staben i tredje armékorps. Høsten 1914 ble han brigadegeneral og ledet 14. infanteribrigade på vestfronten til juni 1915, da han ble generalmajor og sjef for 13. divisjon i Dardanellene. 13. divisjon led store tap og måtte evakuere fra Sulva, og ble deretter sendt til Mesopotamia i mars 1916. Maude var den siste personen som ble evakuert fra Sulva-bukta.
I juli 1916 ble han sjef for tredje armékorps i Mesopotamia og i september samme år øverste sjef for de britiske styrkene under felttoget i Mesopotamia. Han reorganiserte de britiske styrkene etter nederlaget ved Kut og gjenopptakelse av offensiven mot Det osmanske rike. De fleste av de nye soldatene ble rekruttert i Britisk India og sendt sjøveien til Basra. Mens disse var under opplæring, fikk Maude bygget en feltjernbane fra Basra og videre nordover. 
Det ble 18. september 1916 gitt ordre til videre britisk avansement i Mesopotamia fra politisk hold, som lord Curzon og Austen Chamberlain, mot ønskene til lederen av generalstaben William Robertson. Basil Liddell Hart hevdet senere at Maude åpenbart, bevisst eller ubevisst, ignorerte sin hemmelige ordre fra Robertson om å ikke forsøke å innta Bagdad. Robertson endret oppfatning da det så ut til at russerne ville kunne rykke fram til Mosul, og slik fjerne den tyrkiske trusselen mot Mesopotamia, og autoriserte Maudes angrep på Bagdad i desember 1916. 
13. desember 1916 startet Maudes styrke på rundt 50 000 mann en fremrykning nordover. Foran dem sto en osmansk styrke på anslagsvis 25 000 mann under kommando av Halil Kut som hadde stått for avslutningen av beleiringen av Kut etter at den tyske rådgiveren Colmar von der Goltz døde av flekktyfus to uker tidligere. Kut ble gjenerobret 24. februar og  Bagdad ble gjenerobret 11. mars. Han gjorde deretter Bagdad til britisk støttepunkt i den videre krigføringen etter å ha sikret området og jernbanen nord til Samarra, 130 km nord for Bagdad gjennom den etterfølgende Samarra-offensiven i mars og april. Han ble samme år utnevnt til generalløytnant.
Høsten 1917 slo han de osmanske styrkene i slaget om Ramadi og inntok Tikrit 6. november 1917. Her pådro han seg imidlertid kolera og døde kort tid etter, ved et tilfelle i det samme huset i Bagdad som Colmar von der Goltz døde i 19 måneder tidligere.

Ettermæle

Han er begravet på krigsgravlunden i Bagdad, men har også et minnested på Brompton gravlund i London.
Et fjelltopp i Kaskadefjellene er gitt navnet Mount Maude, etter Frederick Maude av Albert H. Sylvester.
Han er kjent for den såkalte Bagdad-proklamasjonen, «Proclamation of Baghdad» som han han utstedte uken etter erobringen av byen. Her  understreket han blant annet at de britiske styrkene kom som frigjørere, og ikke som erobrerne eller som fiender.