google/wiki40b huggingface dataset:
Osmium

Historie

Osmium ble oppdaget i 1803 av den engelske kjemikeren Smithson Tennant i London. Han forsøkte sammen med William Hyde Wollaston å finne en fremgangsmåte for å fremstille rent platina ved å løse opp platina-malm i kongevann. Et biprodukt av prosessen var et svart pulver som ikke løste seg opp. Tennant konsentrerte seg om det uoppløste pulveret, og i 1803 identifiserte han 2 nye grunnstoff, nemlig osmium og iridium. Funnet ble dokumentert i et brev til the Royal Society i juni 1804.
Tennant døpte det nye grunnstoffet osmium (Gresk osme – «lukt») på grunn av osmiumtetroksids ubehagelige lukt.

Egenskaper

Osmium er et blåhvitt, sprøtt og skinnende transisjonsmetall, og har med sine 22 610 kg/m³ den høyeste tettheten av de naturlig forekommende grunnstoffene. Ved temperaturer under 0,66 K blir osmium superledende. Osmium regnes som edelmetall og er dermed relativt lite reaktivt (reaksjonsvillig). Det reagerer bare med ikke-metallene fluor, klor og oksygen. Reaksjonen mellom massivt osmium og oksygen skjer først når metallet er rødglødende, mens osmium i pulverform reagerer med oksygen allerede ved romtemperatur og avgir giftig osmiumtetroksid. I ikke-oksiderende syrer er osmium uløselig; det angripes ikke en gang av kongevann ved normale temperaturer. Derimot angripes osmium av oksiderende syrer som konsentrert salpetersyre, varm svovelsyre og alkaliske løsninger som natriumperoksid.
Osmium er meget giftig

Isotoper

Naturlig forekommende osmium består av sju isotoper hvor fem er stabile: (¹⁸⁷Os (1,6%), ¹⁸⁸Os (13,1%), ¹⁸⁹Os (16,1%), ¹⁹⁰Os (26,4%) og ¹⁹²Os (41%), og to ustabile (og dermed radioaktive): ¹⁸⁶Os (1,58%) med halveringstid 2,0 · 10¹⁵ år, og ¹⁸⁴Os (0,02%) med halveringstid 5,6 · 10¹³ år. I tillegg finnes 28 kunstig fremstilte ustabile isotoper hvorav de mest stabile er ¹⁹⁴Os med halveringstid 6 år, ¹⁸⁵Os med halveringstid 93,6 døgn, ¹⁹¹Os med halveringstid 15,4 døgn og ¹⁹³Os med halveringstid 30,11 timer. De resterende isotopene har alle halveringstider kortere enn 1 døgn, og de fleste kortere enn 1 time. 
CAS-nummer: 7440-04-2

Forekomst

Osmium er et meget sjeldent grunnstoff, og andelen i jordskorpen er 50 deler pr. trillion. Det forekommer i ren form naturlig, og finnes også i forskjellige platina-malmer sammen med andre metaller i platina-gruppen. Det danner sammen med iridium en naturlig legering som kalles osmiridium. 
De viktigste forekomstene er den platina-rike nikkelmalmen i Sudbury (Ontario i Canada), Ural i Russland og i Witwatersrand i Sør-Afrika. Fremstilling av rent osmium er en komplisert prosess, og på verdensbasis produseres det mindre enn 1 tonn årlig.

Anvendelse

Osmium brukes nesten utelukkende til å lage harde legeringer sammen med andre metaller i platinagruppen. Disse legeringene brukes blant annet i nåler i platespillere og pennesplitter på fyllepenner og i panserbrytende ammunisjon.
Lille Tøyen

Beliggenhet

Strøket ligger sør for Økernveien, vest for f.o.m Haralds vei, nord for Hovinveien, og øst for Gjøvikbanen. Nordøst for Tøyen senter. Nordsiden av Hovinveien på den aktuelle strekningen og Økernveien 63-69 er inkludert i strøket, som er formet som en klart avgrenset avlang firkant.
Dermed grenser strøket det til Keyserløkka i nord, Hasle i øst, Hovin i sør, og Tøyenparken i vest.

Bebyggelse

Lille Tøyen er et stille boligstrøk med lite trafikk. Lille Tøyen Hageby (etablert fra og med 1917) er kanskje det mest kjente "navnet" fra strøket, men området har også fotballklubben Lille Tøyen FK. Det ligger tre plasser i strøket: Kaare Røddes plass, Øysteins plass og Dronning Ingrids plass.
Den tidligere jernbanestasjonen, og nå holdeplass, Tøyen stasjon ligger like ved området, her stopper lokaltoget.
Gesellschaft zur Rechtlichen und Humanitären Unterstützung

Gesellschaft zur Rechtlichen und Humanitären Unterstützung e.V. (GRH) er en tysk organisasjon som ble dannet 19. mai 1993 av en rekke tidligere DDR-funksjonærer, NVA-offiserer og Stasi-ansatte, blant dem den siste Stasi-sjefen Wolfgang Schwanitz. 
Organisasjonen har kontorer i lokalene til avisen Neues Deutschland, det tidligere partiorganet for Sozialistische Einheitspartei Deutschlands. Gesellschaft zur Rechtlichen und Humanitären Unterstützung ser seg selv som støtteorganisasjon for personer som er «utsatt for straffprosesser på grunn av deres arbeid på grunnlaget av DDRs forfatning». Organisasjonen søker å presentere sitt perspektiv på historien. Ofre for Stasi og SED-uretten har gjentatte ganger følt seg hånet av medlemmer av GRH på minnestunder og diskusjoner. Organisasjonen har videre krevet at det anerkjente museet Gedenkstätte Berlin-Hohenschönhausen i Stasis tidligere varetektsfengsel blir stengt. Organisasjonen har også oppsøkt skoler og forsøkt å få dem til å slutte å delta i undervisningsopplegg på Gedenkstätte Berlin-Hohenschönhausen. Straffeforfølgelsen av tidligere DDR-funksjonærer har organisasjonen betegnet som «seiersjustis». 
Gesellschaft zur Rechtlichen und Humanitären Unterstützung blir støttet blant annet av Deutsche Kommunistische Partei.
Norsk Militært Tidsskrifts medalje for besvarelse av prisoppgave

Norsk Militært Tidsskrifts medalje for besvarelse av prisoppgave ble stiftet av Kristiania militære samfund 20. juli 1860 til fremme av militær vitenskap.
Det skulle hvert år settes opp fire oppgaver, men dette er nå endret slik at priskomitéen enten kan velge et tema eller legge opp til frie besvarelser. Besvarelsene skal ha militærfaglig eller sikkerhetspolitisk tema av historisk eller samtidig karakter. De godkjente svarene skal belønnes med en medalje i gull, sølv eller bronse etter kvaliteten på svaret. Opprinnelig var det også en pengepremie knyttet til prisen, men denne gikk ut i 1878. Den er nå innført igjen i form av et stipend der beløpet varierer etter medaljens valør. Besvarelser som premieres trykkes i Norsk Militært Tidsskrift eller offentliggjøres på annen måte.
Medaljen deles ut på samfunnets stiftelsesdag,1. mars. Den er godkjent til bruk på norsk militær uniform, der den rangerer som den fremste i «Gruppe 4: Andre norske utmerkelser».
På adversen har medaljen en fremstilling av Pallas Athene, med sverd i den ene hånden og en bokrull i den andre, sammen med en løve og en ugle. Løven er kronet og har en øks, en referanse til Norges riksvåpen. På reversen er det en eike- og laurbærkrans med ordene «MILITAIRE TIDSSKRIFTS PRISMEDAILLE» over tre linjer innenfor. Mottakerens navn og årstallet for tildelingen er gravert inn på randen. Medaljen skal bæres i et blått bånd med røde og hvite kantstriper. Fargene er de samme som i Norges flagg.
Medaljen er utført av G. Loos og ble opprinnelig produsert i Berlin.
Rutland

Historie

i Domesday Book ble den nordvestlige delen av grevskapet omtalt som distriktet Rutland i Nottinghamshire, mens den sørlige delen var distriktet Wicelsea i Northamptonshire. Første gang Rutland nevnes som et eget grevskap er i 1159, men så sent som i det 14. århundre ble det fortsatt oftest regnet som et soke, en juridisk enhet på lavere nivå.
I 1974 ble Rutland et distrikt i Leicestershire, men 1. april 1997 ble det på grunn av krav fra befolkningen gitt tilbake sin status som eget grevskap.
The Squid and the Whale

Mottakelse

Filmen ble mottatt veldig positivt mottatt når den hadde premiere på Sundance Film Festival, og den vant både beste dramaregi og beste manus.

Handling

Bernard Berkman hevder han en gang var en stor forfatter, men at han oppga drømmen for å bli lærer i stedet. Når så hans kone, Joan, oppdager sin indre forfatter, splitter farens sjalusi familien. Dermed må sønnene Walt og Frank bygge nye forhold til sine foreldre.
Volterra

Volterra er en by i den italienske provinsen Pisa i Toscana. Byen ligger ca. 50 km syd for Pisa og ca. 50 km fra havet. Volterra har 11 267 (2001) innbyggere (ned fra 13 800 i 1991).

Historie

Volterra har en lang historie. Etruskerne har hatt bosettinger i området fra det 8. århundre f.Kr. De bygget forsvarsanlegg på toppen av en kolle i det 4. århundre f.Kr. Volterra ble en av etruskernes 12 bystater som Velathri. Med kobber og sølv tilgjengelig i området, rike skoger og et godt landbruk fikk området en god vekst.
Romerne tok herredømme i området og i 260 f.Kr. byttet byen navn til Volaterrae.
Til å begynne med var forholdet til Roma godt, og i noen år hadde innbyggerne rett til romersk borgerskap. De havnet på tapende side i borgerkrig, og mistet sine rettigheter. Takket være Cicero ble ikke sanksjonene verre enn at Volterra kunne fortsette sin velstand. Byens teater stammer fra denne tiden.
Fylkesvei 5076

Fylkesveg 5076 går mellom Lunde og Hodnanes i Tysnes kommune. Veiens lengde er 22,7 km.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen Fv78.
Giovanni Battista Bononcini

Liv

Bononcini var sønn av kirkemusikeren Giovanni Maria Bononcini fra Modena. Faren sto for sønnens tidlige musikkutdanning, og da han døde i 1678, ble Giovanni Battista elev av Giovanni Paolo Colonna i Bologna. Bononcinis første verk ble publisert her.
Fra 1688 var Bononcini ansatt som kirkemusiker i Bologna. Der ble han kjent med den berømte librettisten Silvio Stampiglia. Samarbeidet mellom dem resulterte i fem operaer som kom i årene  1692 til 1696.
Fra 1692 oppholdt Bononcini seg i Roma, i 1696 reiste han over Venezia til Wien hvor han ble medlem av keiser Leopold Is hoffkapell, og opplevde der suksess som komponist. Innimellom oppholdt han seg i Berlin, der han våren 1702 feiret en stor triumf med uroppføringen av operaen  Polifemo.
Bononcinis kunstneriske gjennombrudd kom senest i 1706. Han var engasjert ved det østerrikske hoffet fram til 1711. I forbindelse med denne jobben foretok han lengre studiereiser, blant annet til Venezia og Roma. Derfra ble han og Georg Friedrich Händel i 1720 engasjert av det italienske operahuset i London. 
Bononcinis verk var jevnbyrdige med Händels, og komponeringen deres foregikk delvis som en konkurranse. Konsertene, som Bononcini ofte deltok på som cellist, var høyt verdsatt av London-aristokratiet. En tid var Bononcini husmusiker hos familien Marlborough.
Mellom 1720 og 1724 var Bononcini medlem av  Royal Academy of Music i London. 6. mai 1727 ble operaen Astianatte uroppført på King's Theatre i London. Den kjente striden mellom primadonnaene Faustina Bordoni og Francesca Cuzzoni skjedde under denne operaens siste oppføring, 6. juni 1727.
Ved årsskiftet 1727/28 kom det til en skandale i London, da Bononcini publiserte madrigalen In una siepe ombrosa som sin egen. I realiteten stammet den fra  Antonio Lottis hånd, som hadde publisert den som en del av sin Duetti, terzetti e madrigali. Etter dette var Bononcini en uønsket person som ikke fikk flere oppdrag og mistet sine medlemskap. Bononcini reiste til Paris på grunn av denne affæren og komponerte i 1733 for Concert spirituel. I 1736 oppholdt han seg et år i Lisboa.
I 1737 tapte Bononcini mye penger på grunn av tvilsomme spekulasjoner og måtte en tid ernære seg som kopist. Senere vendte han seg til hoffet i Wien, og fikk i 1741 en pensjon av keiserinne Maria Theresia. Den siste kjente komposisjonen hans ble skrevet på oppdrag av keiserinnen, et Te Deum fra 1741. 
Sine siste år tilbrakte Bononcini i Wien, der han døde i en alder av 77 år.
Compsulyx cochereaui

Utseende

En stor (vingespenn ca. 100 millimeter), brun svermer. Forvingen er litt innbuktet langs yytterkanten, lyst brun med mer eller mindre tydelige, mørkere tverrbånd, i alle fall en skråstrek midt i vingen er vanligvis tydelig. Bakvingen er brungul med en ganske stor, oval øyeflekk nær bakkanten, denne er omgitt av en mørkbrun ring, i tillegg er det en mørkbrun bue (som del av en større ring) i vingens ytre del.

Levevis

Arten flyr i skogkanter. Den kommer gjerne til lys.

Utbredelse

Arten er bare kjent fra Ny-Caledonia.
Canthyloscelidae

Utseende

Canthyloscelidae er middelsstore mygg med ganske slank kropp, men kraftige bein. Hodet er ganske lite, med fasettøyne som møtes i pannen og tre punktøyne (ocelli). Antennene er middels lange, kraftige, med 12-16 ledd. Vingene er hårete, store og langstrakte med tydelig årenett. Bakbeina har sterkt fortykkede, kølleformede lår (femorae) og krumme legger (tibiae).

Levevis

Ikke mye er kjent om leveviset til denne sjeldne familien. De er skogsinsekter, og larvene lever i død ved.
Dogme

Dogmer i religion

Dogmer er vanlig i mange religioner, f.eks. kristendom og islam, hvor de blir betraktet som kjernegrunnlag av tilhengerne av religionen. De gjenkjennes som grunnleggende læresetninger, og blir ansett for å være troverdige. Dogmatikkens oppgave er å avklare det religiøse grunnlaget som religionen bygger på og stå imot radikale tolkninger som rokker ved religionens berettigelse.
Paulus' brev til Filemon

Paulus' brev til Filemon, også kalt Filemonbrevet, er et av brevene som bærer apostelen Paulus’ navn, og er i den kanoniske rekkefølge den attende boken i Det nye testamente.  I norske bibelhenvisninger forkortes brevet etter bibelselskapets standard «Filem».

Forfatter og datering

Det ser ut til å være bred faglig enighet om at Paulus er det korte Filemonbrevets rette forfatter. I åpningshilsenen hilser Paulus ikke bare fra seg selv, men også fra Timoteus, selv om det går klart frem at det er Paulus som fører pennen. I brevet omtaler Paulus seg selv som «den aldrende Paulus» (v. 9) og forteller at han skriver brevet fra fangenskap (v. 10 og 13). Dette antyder en datering fra perioden 61-63, da Paulus satt i husarrest i Roma – men trolig var såpass fristilt at han nok hadde full anledning (og tid) til å skrive brev til menigheter og kontakter fra sine misjonsreiser.

Innhold

Brevet henvender seg til «vår kjære venn og medarbeider Filemon, vår søster Appia, vår stridskamerat Arkippos og menigheten som samles i ditt hus» (v. 1-2). Den aktuelle situasjon dreier seg om slaven Onesimos (eventuelt Onesimus) – det er vanlig å anta at Filemon er denne slavens herre, men det kan ikke utelukkes at det er Arkippos. En utbredt oppfatning av hva saken gjelder, er det følgende (i kort versjon):
Filemon (eller Arkippos), Onesimos' herre, har blitt kristen gjennom Paulus' misjonsreise til Efesos noen år tidligere. Nå har slaven Onesimos rømt(?) og oppsøkt Paulus i hans fangenskap, med håp om at Paulus vil støtte ham i ønsket om å bli en fri mann – og at Paulus kan overtale Filemon om å sette ham fri. Men Paulus vil ikke det. Han skriver i stedet et vennlig og ærbødig brev til Filemon, der han roser Onesimos og ber Filemon om å betrakte ham som en kristen bror, ikke bare som en slave, og å «ta imot ham som meg selv» (v. 17).
Ifølge den kirkelige tradisjon er Onesimos den samme mann som Ignatius av Antiokia (i det 1. århundre) omtaler som biskop i Efesos. Riktigheten i dette er det umulig å verifisere, men det er på ingen måte usannsynlig.
Zoedia

Utseende

Små til middelsstore (ofte ca. 10 millimeter), spinkle, brunlige trebukker. Antennene er tynne og omtrent så lange som kroppen. Hodet er noe bredere enn pronotum, som er mye lengre enn bredt, med en tann kidt på hver sidekant. Dekkvingene er smale og jevnbrede.

Utbredelse

De fleste av artene lever i Australia, men slekten er også representert på Ny-Guinea.
Heksose

Heksose i biokjemi er ett monosakkarid med seks karbon atomer, med den kjemiske formelen C₆H₁₂O₆. Heksose er klassifisert ved deres funksjonelle grupper, aldoheksose har et aldehyd i posisjon 1, og ketoheksose med et keton i posisjon 2.
Rameshwaram

Rameshwaram er en kystby i Ramanathapuram-distriktet i Tamil Nadu i India. Den ligger på Pamban-øya som er atskilt fra indiske fastland med Pamban-kanalen.
Rameshwaram er en av hinduenes største helligdommer.
Sinsenlinjen

Historikk

Sinsenlinjen ble satt i drift etappevis. Den første delstrekningen ble åpnet 27. mars 1900 som Rodeløkkalinjen mellom Nybrua og Dælenenggata på Rodeløkka. Den ble drevet av Kristiania Kommunale Sporvei (Rødtrikken) med en linje som gikk mellom Egertorget og Rodeløkka. Traséen var Trondheimsveien–Helgesens gate–Rathkes gate–Verksgata (gjennom den nåværende Freiaparken)–Københavngata-Dælenenggata.
Sinsenlinjen selv ble åpnet 1. februar 1923 som en sidelinje til Rodeløkkalinjen, med endepunkt litt nord for Carl Berners plass. 19. desember 1939 ble den forlenget av A/S Oslo Sporveier til Sinsen. Den 6. februar 1949 ble Rodeløkkalinjen fra Helgesens gate nedlagt og erstattet med buss. 2. januar 1955 ble en ny sidelinje til Rodeløkka åpnet, denne gikk fra Carl Berners plass til Dælenenggata og videre i en sløyfe gjennom Dælenengata–Fagerheimgata–Marstrandgata–Københavngata–Dælenengata. 3. november 1957 ble linjen forlenget fra Sinsen til Grefsen trikkedepot, hvor den ble forbundet med Grünerløkka-Torshov-linjen. 23. april 1961 ble sidelinjen til Rodeløkka nedlagt igjen.

Fremtid

Det har blitt foreslått å bygge en trikkelinje mellom Sinsen terrasse og Tonsenhagen, med trasé videre på Trondheimsveien forbi Aker sykehus, i en kulvert videre til Bjerke, og via Årvoll til Tonsenhagen.
Leif Høegh

Bakgrunn

Leif Høegh var sønn av konsul Nils Vogt Selmer Petersen (1852–1927) og Elise C. Olsen (1864–1952).  Faren var kontorsjef i trelastfirmaet Westye & Egeberg & Co. i Kristiania.  Leif var døpt Leif Petersen, men skiftet etternavn til Høegh i 1910 etter farmora Hervora Høegh (1816-1892). Leif ble først gift i 1925 med Fanny (Lillebis) Bielke Lund (1903–1931), dtr. av h.r.adv. Jens Michael L. (1872-1943) og Fanny Emilie Bielke (Bjelke) (1875-1945) og dernest i 1935 med Lucy Egeberg (1907–1992) som var av slekten som drev Westye & Egeberg & Co., nemlig dtr. av godseier Westye Parr E. (1877-1959) og Nini Wedel Jarlsberg (1880-1945.)

Karriere

Etter eksamen i statsøkonomi fra Det Kongelige Frederiks Universitet i 1916 fikk han jobb i rederiet Wilh. Wilhelmsen som agent i New York City, der han fra 1919 til 1926 var logistikksjef for linjen mellom New York City og Sør-Amerika.  I 1927 fikk han tak i en tankbåt og grunnla Leif Höegh & Co, som skulle bli et av landets største.  Utover det harde trettitallet overlevde han fordi tankbåtene var kontrahert (leid), ikke kjøpt.  Sånn gikk det slag i slag. 
Han drev mest med tankfart og varer, men var styremedlem i Den norske Amerikalinje som fraktet folk. Høegh var deltaker på den første Bilderbergkonferansen i 1954 og årlig frem til 1974. Ellers satt han tretti år  i Nationaltheatrets styre og mottok mange ordener, blant andre St. Olavs Medaljen, Vasaordenen, Dannebrogordenen, Finlands vita ros, Æreslegionen.
Hans bror Carl Johan Tybring Petersen (også kalt Vogt) (1901-82) ble gift i 1932 med Alexandra Jakhelln (1910–1968), datter av major Alf J. (1884-1947) og Agnes Prebensen (1886-1923).
Hans sønn Westye Høegh (født 1942) ble advokat, men har vært i familiefirmaet siden 1974 og var dets styreformann 1984–2003. Leif Høeghs bror, Carl Johan Tybring Høegh født 1901 i Oslo, var også skipsreder.
An (Mianyang)

An (kinesisk: 安县 ; pinyin: Ān Xiàn) er et fylke i provinsen Sichuan i Folkerepublikken Kina. Det er underlagt byprefekturet Mianyang.
Befolkningen er 497059 (1999).
Maldivenes sentralbank

Maldivenes sentralbank (Maldives Monetary Authority – MMA) er sentralbanken på Maldivene.
MMA ble etablert 1. juli 1981, og har ifølge sentralbankloven (MMA act) lov til å utstede valuta. De skal også regulere tilgangen av maldivske rufiyaa, regulere og overvåke finansnæringen, formulere og implementere pengepolitikken, samt være rådgiver overfor Maldivenes regjering.
Sentralbankens hovedmål i pengepolitikken er prisstabilitet, dvs. stabil og lav inflasjon. Valutaen (rufiyaa) er låst til amerikansk dollar.
Sentralbankens selvstendighet fra regjeringen ble sikret ved et tillegg i sentralbankloven i 2007, der blant annet rollen som sentralbanksjef ble skilt fra rollen som finansminister. Som en følge av dette tillegget var sentralbanken uten sentralbanksjef fra 7. april 2007, da Qasim Ibrahim måtte trekke seg fra stillingen og konsentrere seg om jobben som finansminister, fram til 8. august samme år, da Abdulla Jihad ble utnevnt til ny sentralbanksjef.
Banknæringen er en ung næring på Maldivene – den første banken ble etablert i 1974.

Sentralbanksjef

Pr oktober 2009 er Fazeel Najeeb sentralbanksjef. Han ble utnevnt 14. oktober 2008. Visesentralbanksjef er Aishath Zahira.
Hans Olav Brenner

Bakgrunn og arbeid

Hans Olav Brenner kommer fra Landåsbygda i Søndre Land. Han begynte å studere statsvitenskap i Trondheim og tok grunnfag der og mellomfag i Oslo. Deretter begynte han på religionshistorie og tok grunnfag og mellomfag i dette faget. Han har begynt på mastergrad, men etter hvert tok medierelatert arbeid mesteparten av tiden. Han begynte i Radio Nova, og fikk deretter en stilling i P2 før han så fikk jobben som programleder i TV-programmet Store studio. Han har siden blant annet arbeidet med Bokprogrammet og poesiprogrammet Diktafon. Høsten 2011 hadde han premiere med programmet Brenner - historier fra vårt land hvor han intervjuer norske kjendiser og personligheter mens han kjører rundt i en Volvo Amazon fra 1966. Det var per april 2014 laget fem sesonger med totalt 28 episoder av serien. Serien ble kåret til beste magasin- eller livsstilsprogram under Gullruten 2013.
I 2011 utga Hans Olav Brenner boka Om å skrive der han samtaler med flere norske forfattere om skrivehåndverket. Samme år spillefilmdebuterte han som Thomas i Joachim Triers Oslo, 31. august.  Brenner har også vært sivilarbeider i Norges Røde Kors i Oslo. I den tiden var han engasjert i Studentteateret og var med på å sette opp Gilgamesj der. 
Brenner er gift med forlagsredaktøren Nina Méd i Gyldendals barnebokavdeling. De har to sønner.

Utmerkelser (utvalg)

For sin innsats som programleder for Bokprogrammet fikk Hans Olav Brenner Gullruten 2008 i klassen beste mannlige programleder. I 2009 fikk han Arne Hestenes’ journalistpris. Han har også fått flere priser som skuespiller i Oslo, 31. august. Han dessuten blitt nominert til beste mannlige programleder under Gullruten tre ganger (2012, 2013 og 2014) for Brenner - historier fra vårt land.
Bru (Rennesøy)

Bru er en liten øy i Rennesøy kommune, nord for Stavanger. Øyas areal er ca. 3 km². Den østlige delen er veldyrket med fruktbar jord, mens den vestlige delen består av lyngheier opptil 91 moh. Bosetningen er konsentrert til østsiden av øya. Det finnes mange gravhauger vest / nordvest på øya. Navnet kommer av norrønt brún, «kant», og sikter til at øya ender bratt mot vest.
Bru har fastlandsforbindelse via Rennfast-tunnelene. Øyas høyeste punkt er Brufjellet (92 moh.). Bru grenser også til Soknasundet, hvor flere kamper ble utkjempet i vikingtiden.
Det er flere bønder på Bru, de fleste driver med sauehold og dyrking av mark. Bru har en egen barnehage, et skolekorps og et bedehus som fungerer som øyas forsamlingshus.
Næringsvirksomheten er ikke veldig utbredt på Bru. Det som finnes er Rennesøy fisk og skalldyrmottak, Kulturbruk 44/4 og blomsterbinderiet Hedleshaug.
Bru har blitt et mer ettertraktet boligområde etter at bomstasjonen på Sokn ble nedlagt, og folketallet har økt.
Snøbrunna

Snøbrunna er en fiktiv elv fra J.R.R. Tolkiens verden Midgard. Denne elva lå i kongeriket Rohan.
Snøbrunna hadde sin kilde like under fjellet Starkhorn i fjellkjeden Kvitklettene, og fra dette utspringet rant den til en viss grad mot nord, gjennom Hovadal, hvor Rohirrims hovedstad Edoras ble bygd. Etter det fløt den videre mot vest til den rant inn i elva Entsiget. Det var denne elva som skilte Rohans Østfold fra Vestemnet.
Asker skytterlag

Asker skytterlag, organisert i Det frivillige skyttervesen. Asker skytterlag ble dannet i 1860 og i 2010 var laget 150 år gammelt. 
Styreleder i Asker skytterlag har i 2013 vært Knut Haraldseid.
Skytterlaget holder til i Olledalen i Asker, og har rundt 500 medlemmer i 2013.
I Olledalen har laget en 200 meter bane og 100 meter bane sammen med klubbhuset med en innendørsbane på 15 meter, alt med elektriske skiver.
Skytterlaget er organisert i Drammen skyttersamlag og Viken 1 krets.
Finalen for østlandscupen foregår i Asker hvert år. 
Asker skytterlag har den siste tiden flere kjente skyttere i laget, blant annet Kristina Vesttveit Nervold, Roger S. Nilsen og Ivar Rinde.