google/wiki40b huggingface dataset:
Newton Faulkner

Tidlig liv

Faulkner var det andre barnet til Sally Carolyn (født Battenberg, tidligere Evans) og Keith William Faulkner. Faulkner gikk på skole i Bletchingley, ikke lagt fra Reigate. Han begynte å spille gitar når han var 13 år gammel (etter noen forsøk på trommer og piano) før han begynte på Italia Conti Academy of Theatre Arts. Når han var 14 år, anla han sitt kjente røde dreadlockshår. Han flyttet så til Academy of Contemporary Music i Guildford i 2001, der han gikk i 2 år.
Hans første gruppe var et Green Day cover band, hvor han spilte bassgitar. Hans spilte så i Half A Guy, en funk rock gruppe, sammen med Matt Buchanan, Dave Elvy og Nicola Crawshaw. Half Guy spilte inn to demo CD-er og holft på i 2 år, før de skilte lag. Han tilbragte de neste årene med å spille inn musikk, samt å ta oppdrag under navnet Newton Battenberg Faulkner, inklusive opptreden på Lapagestock-festivalen 11. juni 2005.

Karriere

En opptreden på BBC Radio 2 sammen med en avtale med Peermusic UK fikk avisen Independent on Sunday til å skrive «Watch this face». Faulkner opptrådte ved South by Southwest-festivalen i 2006 og ved Guilfest 2007.
Newton spilte to ganger ved Glastonbury Festival i juni 2007 – en gang på fredagen på den «akustiske scenen», og en gang på søndagen av festivalen på «Leftfield Stage». Han opptrådte på V Festival 2007 i august der han spilte i «Virgin Mobile Sessions Tent», på en scene som var så liten at mange må høre på han utenfor teltet. Han spilte også ved Connect Music Festival mot slutten av august 2007 på «Guitars and Other Machines stage».

Hand Built By Robots

Han singerte deretter for Sony BMG og i juli 2007 ga han ut débutalbumet Hand Built By Robots. He an var også med James Morrison på hans February UK tour, Paolo Nutini på hans UK tour i april og John Mayer på hans turnè i september i Storbritannia.  
I 2007 solgte Hand Built by Robots til dobbel platinum i Storbritannia, og nådde 1.-plass på UK Album Chart i august 2007. Han har gitt ut tre singler fra albumet, «Dream Catch Me», «I Need Something» og «Teardrop».

Inspirasjonskilder

Newtons viktigste inspirasjonskilder inkluderer musikere som Eric Roche, Tom Waits, Jurassic 5, Massive Attack, Stevie Wonder, The Rolling Stones, James Brown,Prince, Mr Hudson, Green Day, George Clinton, Bootsy Collins, Primus, Led Zeppelin, Joni Mitchell, Nirvana, Cee-lo Green, Gordon Giltrap, Seu Jorge, DJ Shadow, The Beatles, The Neptunes, Jamiroquai, The Presidents, Slick Rick, Nick Harper, Cornelius, Neil Young, Pearl Jam, Alice In Chains
Silas og den sorte hoppe

Silas og den sorte hoppe er en barnebok skrevet av den danske forfatteren Cecil Bødker. Boken er den første av i alt 14 bøker i serien om Silas og kom ut i 1967.
I 1968 mottok Bødker Kulturministeriets forfatterpris for boken og i 2006 ble den innlemmet i Danmarks kulturkanons «barnekanon».
Yuji Hashimoto

Karriere

Yuji Hashimoto startet sin profesjonelle karriere i Gamba Osaka i 1993. Han har også spilt for Sagan Tosu.
Erkebiskopenes myntverksted

Erkebiskopenes myntverksted, også kalt Mynten i Nidaros, var erkebiskopenes verksted i Erkebispegården for å prege mynter, sigiler og lignende. Mynten ble utgravd i 1991. Verkstedene med opprinnelse fra 1450-tallet, er ett av Norges eldste dokumenterte verksteder.

Myntrett

Erkebispestolen fikk myntrett av kong Håkon Håkonsson i 1222 og beholdt dette myntprivilegiet fram til reformasjonen med visse unntak.
Østlia

Østlia er ei grend i Østre Toten kommune. Grenda ligger ned mot Mjøsa, mellom tettstedene Kapp og Bilitt. Tettbebyggelsen på Kapp går nå et stykke inn i det gamle Østlia. På høgda vest for Østlia ligger også den tidligere militærleiren Starum leir. Stedsnavnet Østlia er trulig gitt fra det gamle bygdesenteret Hoff med Hoff kirke. Østlia er den delen av mjøshellinga som ligger mot øst sett fra Hoff, mens naboområdet Nordlia ligger mot nord. En person fra Østlia kalles en østliing.
Tidligere ble Nordlia og Østlia samla kalt Lia. Begge heller mot nord-nordøst ned til Mjøsa. Mellom Nordlia og Østlia ligger Kapp i en bukt med neset Tallodden utenfor. I retning øst-sørøst grenser Østlia til Balke. Fra garden Ørud, nedenfor Starum leir, går veien «Blindtarmen» i retning Balke.
Lengst nord i Østlia, innafor tettbebyggelsen på Kapp, ligger Kapp skole. Skolen het tidligere Kihle skole. Skolekretsen ble oppretta i 1893, til erstatning for Østerhaug. Østerhaug skole, som lå ca. to kilometer lenger sør, ble oppretta i 1860.
Antihelix

Antihelix er en del av øret og ligger på pinna. Antihelix ligger nærmere øregangen enn helix.
Fylkesvei 5685

Fylkesvei 5685 går mellom Ulltang og Kråkenes i Førde kommune. Veien er 7,1 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 485.
Barneskje (spiseredskap)

Barneskje brukes som betegnelse for en spiseskje for barn. Skaftet er gjerne dekorert med dyr, eventyrfigurer eller andre motiver for barn, men det finnes også barneskjeer uten slik dekor. Størrelsen kan variere fra størrelse som isskjeer og til teskjeer. Den minste brukes helst til å mate spedbarn med. I moderne bestikk hender det at samme modell selges både som isskje og barneskje. Barneskjeer i sølv har ofte vært brukt som dåpsgaver. Dåpsskjeer har gjerne inngravert navn og dåpsdato, og en form med klokke i skjebladet har også gravert lengde, vekt og tidspunkt for fødselen.
IMSI-fanger

En IMSI-fanger («IMSI-catcher») er et apparat for telefonavlytting som brukes til å fange opp mobiltrafikkdata og spore bevegelsene til mobiltelefonbrukere.
I realiteten er det en «falsk» mobilmast som agerer mellom målmobiltelefonen(e) og mobiloperatørens ekte mobilmaster.
Beleiringen (1983)

Handling

I Halifax, Canada har politiet er gått til en langvarig streik og gatebander herjer derfor fritt. En fascist-gruppe som kaller seg Ny Orden lager bråk på en homseklubb og dreper et av medlemmene der ved et uhell. De andre i klubben henrettes for å rydde mulige vitner av veien, men én unnslipper. Dermed starter en klappjakt som ender med en ren beleiring av en leiegård. Siden politiet streiker er ingen hjelp å få og beboerne må kjempe mot inntrengerne med hjemmelagede våpen.

Om filmen

Filmen ble forbudt vist på kino av filmsensuren i Norge, men den ble utgitt på video i 1984 av C.P. Enterteinment.
Young Global Leaders

Young Global Leaders er en tildeling av Verdens økonomiske forum som gis til ledere under 40 år fra hele verden og forskjellige fag og sektorer, som har utvist særdeles lederskap.
Prototrox

Levevis

Knokkelbillene er noen av de siste nedbryterne som kommer til et kadaver. De lever av bein, fjær, hudrester, pels og andre tørre, tungt fordøyelige levninger. De har spesielle fordøyelsesenzymer som gjør dem i stand til å fordøye keratin (hornstoff). Larvene lever i loddrette sjakter under kadaveret. Mange arter er knyttet til reir eller bol av forskjellige slags pattedyr og fugler, der de trolig lever av avkastede hår, fjær og lignende. Billene flyr om natten og kan fanges i lysfeller, eller i feller med bein, fjær eller lignende som åte. Ellers ser man dem sjelden. Trolig hadde denne utdødde slekten et tilsvarende levevis.

Utbredelse

Arten er kjent fra Argun'-formasjonen fra Nedre Kritt fra den asiatiske delen av Russland (Transbaikalia) og også fra en formasjon i Mongolia. Disse formasjonene er 125-122 millioner år gamle.
Rebecca Ludvigsen

Rebecca Ludvigsen (født 12. mars 1986 i Trondheim) er en norsk sanger. 
Hun ble først kjent da hun kom på fjerdeplass i TV-programmet Idol i 2003. Hun ga ut CD-en What a Girl Wants i desember 2003. I 2004 deltok hun i Melodi Grand Prix.
Margarita Simonjan

Bakgrunn

Margarita Simonjan er datter av armenske foreldre. I skoletiden la hun studietyngdepubnktet på fremmedspråk. Under sitt tiende skoleår var hun utvekslingselev og bodde i ett år i Bristol i New Hampshire i USA.

Karriere

Margarita Simonjan bestemte seg tidlig for den jounalistiske løpebane, og arbeidet først for en russisk lokalavis og så for en lokal fjernsynsstasjon, mens hun studerte journalistikk ved  det statlige Kuban-universitet i Krasnodar.
I tillegg studerte hun ved ved den av Vladimir Posner grunnlagte «eliteskolen for fjernsyn» (Школа телевизионного мастерства).
Margarita Simonjan er gift med fjernsynsprodusenten Andrej Blagodyrenko og de har en datter og en sønn.
Under den andre Tsjetsjenia-krigen arbeidet Simonjan som fjernsynskorrespondent for en mindre sender. I 2002 gikk hun over til Rossija 1 og rapporterte der blant annet om gisselaksjonen i Beslan, som hun senere betegnet som sin verste opplevelse.
I 2005 ble Simonjan sjefsredaktør for fjernsynssenderen RT.
Av representanter fra mediene Echo Moskvy, RIA Novosti og Ogonjok ble Simonjan i 2012 oppført på listen over de hundre mest innflytelsesrike kvinner i Russland.
Til kommentarer om en svært farget nyhetsvinkling svarte hun: «Vi gjør det ikke til noen hemmelighet at vi er en russisk sender – selvsagt ser vi verden fra et russisk ståsted. I den forstand er vi de ærligere».
Konsum

Konsum er et begrep innen økonomi som betegner forbruket av varer og tjenester på siste hånd, det vil si hos forbrukere i sluttleddet i verdikjeden. Inntekter i sluttleddet som ikke konsumeres går til sparing, enten i form av finanssparing, investering, eller eksportoverskudd. Opplysninger og informasjon om konsumet i Norge blir levert av Statistisk sentralbyrå. Med konsumvarer eller forbruksvarer menes alle varer og produkter som egner seg for direkte konsum av sluttforbrukerne, f.eks privatpersoner, skoler eller sykehus. Motsatt er kapitalvarer eller innsatsvarer betegnelsen på råvarer, halvfabrikata eller maskiner som ikke brukes direkte, men som anvendes i produksjon av andre varer.
Innen samfunnsøkonomien beregnes to typer av konsum. Offentlig konsum er de utgifter som stat og kommuner har for eksempelvis offentlige tjenester. Offentlig konsum omfatter tjenester og varer som brukes av offentlige institusjoner, eid av staten, fylker eller en eller flere kommuner. Privat konsum er kjøp av varer og tjenester til forbruksformål gjort av husholdninger og ideelle organisasjoner. Det inkluderer også beregnet avkastning på boligkapitalen for husholdninger som eier egen bolig. Derimot regnes kjøp av bolig som realinvestering, ikke konsum.
Fordeling av konsum på forskjellige varer og tjenester avhenger blant annet av pris og inntekt. I henhold til den modell som forsørgelsesbalansen er bygd opp på, kan de produserte varer og tjenester enten konsumeres eller investeres.
Det er vanlig å beskatte konsum med merverdiavgift («moms»), i vestlige land med om lag 7-25 % av varens eller tjenestens verdi. Avgifter på konsum kan innrettes for å påvirke konsumentenes atferd, eksempelvis gjennom høyere avgifter på bensin, flyreiser eller biler enn hva man legger på andre varer. Fordelings- og miljøhensyn er de vanligste motivene for å beskatte konsum, men (progressiv) inntektsskatt vil nesten alltid ha større fordelingseffekt enn forbruksbeskatning.
Harstad Idrettslag

Stadionanlegg

Lagets kamper spilles på Harstad stadion, som fikk tillagt skøytebane til NM på skøyter i 1962. Klubben brukte også naturgressbanen Blåbærhaugen stadion på slutten av 1960-årene og starten av 1970-årene. Klubben vendte tilbake til Harstad stadion da det ble anlagt kunstgress der i 1977. (Første kamp på kunstgresset endte 4-4 mot Skeid.) Kunstgresset har blitt fornyet flere ganger, senest sommeren 2007. Klubben har nå sin egen hall («Seaworkshallen»), i tillegg til eget klubbhus på nordsiden av banen.
Egelands jernverk

Egelands jernverk ligger på Fiane, i tettstedet Eikeland, i Gjerstad kommune i Aust-Agder. Jernverket var i drift i perioden fra 1706 til 1884.

Historikk

Egelands Jernverk ble grunnlagt av Christian Albrecht Ginheimer i 1706, etter at Bergamtssesjonen på Kongsberg vedtok privilegier for Egelands Jernverk den 8. mai 1706. Privilegiene ble den 5. desember 1707 konfirmert av Frederik IV av Danmark og Norge. Bøndene i området støttet også opprettelsen av jernverket. C.A. Ginheimer måtte gi fra seg verket i 1720, og Henrich Weichart eide verket i en kort periode frem til 1723. Da overtok Ellef Thommesen, og senere hans kone Margarethe. I 1739 overtok sønnene Hans, Peder og Nils Thommesen. Verket forble i Thommesen-familiens eie frem til 1790. Etter denne perioden overtok major Holfeldt verket, og drev virksomheten i 10 år frem til 1799. Da ble verket kjøpt av forretningsmannen Henrich Carstensen fra Risør. Han drev verket til 1835. Han overlot det til Carsten Henrik Carstensen (hovedarving). Han døde i 1532 og året etter ble Egeland Jernverk solgt til Nicolai Aall. Han drev det som et underbruk til Næs Jernverk frem til konkursen i 1884.

Konkurs og ny virksomhet

Egelands jernverk gikk konkurs i 1884 og jernverksdriften opphørte. Verket ble i 1885 solgt til Gjerstad kommune, som skilte ut jord og solgte den til enkeltgårder. Hovedgården ble i 1888 solgt til statsråd Gunnar Knudsen. I 1888 ble Egelands Verks Interessentskab stiftet. Foretaket bygde en tremassefabrikk på tomten etter jernverket. Denne virksomheten opphørte i 1916.

Fredning

Bebyggelsen som stammer fra jernverket er viktige kulturminner. Boliger fra driften ligger fremdeles her, og flere er restaurert og i bruk som ferieboliger. Mange av bygningene på Egelands verk ble fredet i 1923. I 2015 ble det foreslått det at den nye forvalterboligen skulle fredes sammen med murer og murrester etter industrianlegg og bolighus/uthus, trerekker og veier.

Arkivet

Arkivet etter Egelands jernverk befinner seg ved KUBEN i Arendal.  Arkivet omfatter blant annet kopibøker, regnskapsbøker, ordrebøker, arbeidsbøker, krambodbøker, kornbøker og brev.
Itterajivit

Itterajivit (Kap Hope) er en liten bygd vest for Ittoqqortoormiit (Scoresbysund) i Ittoqqortoormiit kommune i Østgrønland. Bygda har ca. ni innbyggere. Fangst, fiskeri og turisme er hovedinntektskildene i området. Den nærliggende fjordarmen er kun isfri i de tre sommermånedene.
Madrigalkomedie

Madrigalkomedie er en form for lett underholdningsmusikk med komisk handling, vanligvis bygd opp av en rekke madrigaler sunget a cappella satt sammen til en sammenhengende historie, iblant med et løst dramatisk plot.
Formen var populær i Italia sent på 1500-tallet, men selve begrepet «madrigalkomedie» stammer fra 1900-tallet og ble gjort kjent av Alfred Einstein.
Det første madrigalsettet satt sammen til en sammenhengende (og svært komisk) historie var Alessandro Striggios Il cicalamento delle donne al bucato (1567, tittelen betyr omtrent «Kjerringsladder i vaskeriet»). Senere madrigalkomedier ble i blant delt opp i en prolog med påfølgende akter. Selv om de ikke ble iscenesatt slik vi kjenner det fra operaen, kan madrigalkomediene ha blitt oppført på scener med malte baktepper: et tresnitt med motiv fra en framføring av Orazio Vecchis L'Amfiparnaso (1597) viser en kostymekledt sanger foran et bakteppe som forestiller en bygate. Vecchis instruksjoner i partituret forteller at sangerne ikke skal spille teater, men la publikums fantasi gjøre jobben: «handlingen jeg snakker om skal dere se for dere i fantasien; det kommer ikke inn via øynene men gjennom ørene: istedenfor å se, lytt og vær stille.»
Musikkformen var særlig populær i Italia på 1590-tallet og noen få år inn på 1600-tallet, men forsvant straks operaen inntok scenene tidlig på 1600-tallet. Tidligere ble madrigalkomediene regnet som en forløper for operasjangeren, men de fleste av dagens musikkhistorikere ser nå formen som en egen utviklingslinje.
Viktige komponister av madrigalkomedier var Alessandro Striggio, Adriano Banchieri, Giovanni Croce og Orazio Vecchi.
Le Canard enchaîné

Le Canard enchaîné er en fransk satirisk avis, stiftet i 1915. Avisen driver kritisk journalistikk og publiserer ofte kritiske artikler om politikk og økonomi. Lekkasjer fra den franske regjeringen blir ofte omtalt. Avisen har en sterk satirisk vinkling på de fleste artiklene, og budskapet blir i stor grad formidlet gjennom karikaturtegninger.
Avisen kommer ut en gang i uken, på onsdager, og har et opplag på om lag 450 000 (2006). På grunn av den satiriske fremstillingen, er det nødvendig med god kjennskap til både fransk språk, samfunn og politikk for å få særlig utbytte av le Canard enchaîné.

Historie

Avisen ble grunnlagt 10. september 1915 av Maurice Maréchal, Jeanne Maréchal og Henri-Paul Deyvaux-Gassier. Navnet hin spilte på Georges Clemenceaus avis.
Clemenceau omdøpte sin avis L'Homme libre («det fri menneske») etter problemer med den statlige sensur til L'Homme enchaîné («det fastlenkede menneske»). Så kom man på Le Canard enchaîné, «den fastlenkede and». «Canard» (and) er i franske sjargong et uttrykk for avis.
Både tidlig i sin historie – men også under krigen i Algerie – benyttet bladet seg av subtile parodier for å omgå sensuren, som for eksempel dementier. Noe dementeres - men leseren skjønner at det motsatte er ment. Avisen var pasifistisk, og for å unngå å komme ut med hvite felter ble synspunktet dementert som kraftige dementier.
Blant tidlige bidragsytere var kjente kunstnere som Anatole France, Jean Galtier-Boissière, Paul Vaillant-Couturier, Raymond Radiguet, Tristan Bernard, Jean Cocteau, Pierre Mac Orlan, Lucien Descaves og Roland Dorgelès.
Bladet utkom ikke under Vichy-regimets Frankrike under annen verdenskrig. Pierre Brossolette sa: «Når man neste gang kan lese Le Canard enchainé, er krigen over for franskmennenes del». Avisen kom da ut på nytt den 6. september 1944, kort etter Slaget om Paris. Da hadde grunnleggeren, Maurice Maréchal, vært død i to år. Hans enke, Jeanne Maréchal, overtok ledelsen.
Under Algeriekrigen forsvarte avisen Aljeries uavhengighetsbestrebelser. Flere utgaver ble stanset av sensuren i 1958.
Canard har mange kilder fra anonyme informanter (og whistleblowers) i ministeriene, forvaltningen, hæren eller i forretningslivets sjefsetasjer.
Truls Gulowsen

Bakgrunn

Truls Gulowsen vokste opp i Asker med foreldrene Even og Elisabeth Gulowsen, og sine tre brødre Fredrik, Nicolai og Jacob Gulowsen. Han bodde i Asker til han var ferdig på Asker videregående skole i 1993. Da gikk han inn i forsvaret, først med befalsskolen på Trandum og etterpå plikttjeneste på Setermoen i Troms.
Gulowsen har studert naturforvaltning ved Norges miljø- og biofaglige universitet på Ås, men studerte det første året i Alta ved Høgskolen i Finnmark. Under utdanningen var han blant annet leder for Studenttinget ved NMBU, med tilhørende plass i Landsstyret i Norges studentorganisasjon. Sommeren 1999 begynte han å jobbe for Greenpeace Nordic i Oslo som klimafaglig rådgiver og eneste ansatte i Greenpeace i Norge, og ble i 2007 leder for organisasjonen i Norge.
Awassisau

Awassisau er en mellomstor brunmasket og brunlemmet, multifarget sauerase som stammer fra Midtøsten og tilhører gruppen med tykkhalesauer. Ulla er fleece-lignende og relativt lang. Man regner med at typen en gang i tiden oppsto i Den syriske ørkenen, men dette har aldri blitt bekreftet. Rasen er også kjent under navn som ivesisau, baladisau, deirisau, syrersau, ausisau, nuamisau og geziriehsau. Værene bærer kraftige horn og søyene er kollet.
Awassisau er den mest vanlige sauerasen blant arabere og beduiner, og den er svært hardfør og godt tilpasset det tørre klimaet i Midtøsten og på Den arabiske halvøy. Typen egner seg til både kjøtt-, ull- og melkeproduksjon, selv om awassisau først og fremst holdes som melkesau. Rasen er også kjent for sine unike fysiske egenskaper og har eksepsjonell god motstandskraft mot mange typiske sykdommer og parasitter. Den tåler godt å vandre over store avstander for å gresse, selv i ekstrem hete. Som andre tykkhalesauer tærer den på fettreservene den har lagret opp i bakparten i tørketiden.
Det er kjent at awassisau har blitt krysset med østfrisisk melkesau, for å frambringe en ny sauetype som melker mer og tåler forholdene i Midtøsten godt. Avkommet kalles assafsau og består i hovedsak av 5/8 awassisau og 3/8 østfrisisk melkesau.
Tilikum

Tilikum (født desember 1981, død 6. januar 2017) var en spekkhogger som bodde i fangenskap i SeaWorld i Orlando i Florida. Tidligere levde han på Sealand of the Pacific i South Oak Bay i Britisk Columbia. Han var far til 21 kalver, og 11 av dem er fortsatt i live. I fangenskap har han vært involvert i forskjellige drap på tre personer, hvor to av dem var trenere og en var besøkende på SeaWorld. Det er blant annet laget en film som handler om han, som heter Blackfish.

Beskrivelse

Tilikum er 6,9 meter lang og veier 5 400 kilogram. Hans brystfinner er 2,1 meter lange og han har en 2 meter lang kollapset dorsal finne. Han er den største spekkhoggeren i fangenskap. Lydene han lager er høyere enn alle andre hann-spekkhoggere på hans størrelse.

Fangenskap

Tilikum var omtrent to år da han 9. november 1983 ble fanget i Berufjörour på vestkysten av Island. Han ble fanget sammen med to andre spekkhoggere som ble kalt for «Nandu» og «Samoa».

Sealand of the Pacific

Tilikum ble først holdt i Sealand of the Pacific i Britisk Columbia. Han bodde der sammen med to eldre hunn-spekkhoggere som het Haida II og Nootka IV. Haida og Nootka var veldig aggressive mot ham, siden han var nederst på den sosiale rangeringen der. Mat ble holdt fra Tilikum når han ikke hørte etter det trenerne ga beskjed om.

Første drap

Den 20. februar 1991 ble Keltie Byrne drept av de tre spekkhoggerne. Hun var en av trenerne der og konkurrerte med svømming. Hun falt ned i tanken hvor de tre hvalene var og de dro henne ned i vannet. Hun druknet til slutt fordi spekkhoggerne ikke ville gi slipp på henne. På den tiden var begge hunnspekkhoggerne gravide, men ingen av trenerne visste dette. Tilikum ble den 9. januar 1992 flyttet til SeaWorld Orlando i Florida.

Andre drap

6. juli 1999 ble 27 år gamle Daniel P. Dukes funnet død i tanken til Tilikum. Han hadde besøkt SeaWorld dagen før, og blitt etter stengetid og brutt seg inn til spekkhoggerne. Han døde av hypotermi og drukning ifølge den offentlige versjonen, men det var også synlig at Tilikum hadde skadet kroppen hans. Om skadene skjedde etter at han var døde eller om han døde av dem er det ingen som helt nøyaktig vet.

Tredje drap

24. februar 2010 ble den 40 år gamle treneren Dawn Brancheau drept. Tilikum druknet henne etter en «Dine with Shamu»-forestilling. De flyttet han til forskjellige basseng, og han slapp til slutt Dawn i ett lite, medisinsk basseng. Det har vært mye oppstyr rundt denne saken. Først påsto SeaWorld at Tilikum tok tak i hestehalen til Dawn og at han trodde hestehalen var en fisk siden hun hadde holdt en fisk tidligere. Vitner sier derimot at Tilikum tok tak i armen til Dawn.
Tilkum begynte å opptre i showet igjen den 30. mars 2011. Trenerne får ikke lov til å være i vannet med han, så det blir brukt vannslanger til å massere ham isteden for hender.
24. egyptiske dynasti

Tefnakht I

Tefnakht I inngikk en allianse med kongene på Nildaltaet, og med deres støtte forsøkte han å erobre Øvre Egypt. Hans kriger tiltrakk seg oppmerksomheten til den nubiske kongen Piye som fikk nedtegnet hans erobring og underkastelse av «Tefnakhte av Sais» og hans likemenn i en velkjent inskripsjon. Tefnakht er alltid kalt for den «Store høvding i vest» i Piyes seiersstele og i to andre steler som er datert til regjeringsårene 36 og 38 av Shoshenq V. Det er uklart om han noen ganger tok en offisiell tittel. Imidlertid har forskeren Olivier Perdu argumentert for at bestemt «Shepsesre Tefnakhte av Sais» ikke var Piyes berømte fiende. Perdu har publisert oppgiftene om oppdagelsen av en donasjonstele tilhørende Shepsesre. Perdus argumenter er dog ikke akseptert av flertallet egyptologer som mener at År 8 Shepsesre Tefnakht Athens stele var mest sannsynlig Tefnakht I. Den senere kong Tefnakht II, om han noen ganger har eksistert, ville ha vært en nær forgjenger av Neko I. Både Tefnakht II og Neko I styrte som lokale konger i Sait under den nubiske tiden til Taharqa.

Bakenranef

Tefnakht Is etterfølger, Bakenranef, tok helt sikkert tronen i Sais og tok det kongelige navnet Wahkare. Hans autoritet ble anerkjent i det meste av Deltaet, inkludert i Memfis, inntil hans styre kom til brå slutt da Shabaka, den andre kongen av 25. dynasti, angrep Sais, tok Bakenranef til fange og fikk ham brent levende.