Slaget ved Isle of May

Hendelsen

Omtrent 40 marinefartøy la ut fra Rosyth i Skottland og satte kursen mot Scapa Flow i Orkney. De la ut på en tåkete ettermiddag, grunnen til forflyttningen var øvelsen EC1 som skulle foregå neste dag. Øvelsen ville ha med hele hovedflåten (Grand Fleet) til England. I forflytningen var 5th Battle Squadron: med tre slagskip og deres jagereskorte, 2nd Battlecruiser Squadron: med fire slagkryssere, deres jagereskorte og 2 små flåter(flotilla) med ubåter i k-klassen. Begge skvadronene ble ledet av en krysser.
Ubåter av K klassen var konstruert for å operere med en kampflåte. De var spesielt store for sin tid, 339 fot(omtrent 103 meter), og var drevet av dampmotorer. De hadde en toppfart på 24 knop i overflateposisjon.
18:30 løftet flåten anker og seilte 50 km lang linje, i front av linjen var de to krysserne Courageous og Ithuriel. Rett bak disse kom 13th Submarine Flotilla(13. ubåtflotilla), deretter kom slagkrysserskvadronen, deretter kom 12th Submarine Flotilla(12. ubåtflåte) og til slutt kom slagskipskvadronen. Siden de ønsket og unngå tyske ubåter, de mistenkte at det var en i område, var kun en svak akterlanterne slik at de som kom bak kunne følge etter. I tillegg holdt alle absolutt radiostillhet. Når de passerte Isle of May så endret de kurs og økte farten til 20 knop. Da den 13. ubåtflåten passerte øya nærmet det seg et par minesveipende hjelpekryssere. Ubåtflåten endret kurs kraftig for å unngå disse, men K14s ror låste seg så K14 og ubåten bak(K12) havnet utenfor gruppen. Da K14 hadde fått fikset roret og prøvde å finne sin plass igjen, men K22 hadde da mistet de foran av syne. K22 kræsjet da inn i K14, begge ubåtene ble ligget igjen mens resten av flåten dro videre uvitende om kollisjonen. K22 meddelte over radio at de kunne komme seg til havn, men K14 var skadet og holdt på å synke.
15 minutter senere passert slagkrysserne øya og de to skadete ubåtene, men slagkrysseren Inflexible traff ubåten K22. 30 fot(9 meter) av fronten bøyd av, K22 sank ned til kun tårnet var synlig. Samtidig som dette skjedde fikk kapteinen på Ithuriel(den første krysseren) en dekodet melding om den første kollisjonen. Da Ithuriel og ubåtene bak henne snudde passerte 2nd Battle Squadron gjennom linjen av båter og ubåter som hadde snudd. Det var kun krisemanøvrer som gjorde at de unngikk kollisjon. Da den 13. ubåtflotillaen nærmet seg Isle of May, traff de på den 12. ubåtflotillaen. Fearless, lederen for den 12.ubåtflotillaen, seilte ut av tåken og kolliderte med K17. Den sank i løpet av noen få minutter, men store deler av mannskapet rakk å hoppe over bord før den sank. Fearless stoppet da opp så de ubåtene som kom bak måtte endre kurs for å unngå kollisjon. Slagkrysseren Australia unngikk akkurat K12, men endte da på kollisjonskurs mot K6. Da K6 prøvde å unngå slagkrysseren traff den K4 som sank med hele mannskapet, mens den sank ble den også truffet av K7. Uten å vite hva som hadde skjedd passerte 5th Battle Squadron området. Noen av jagerne seilte over og kuttet opp de overlevende fra K17, kun 9 av de 56 ombord på ubåten overlevde. En av disse døde senere av skadene han fikk.
På 75 minutter hadde ubåtene K17 og K4 sunket, K6, K7, K14, K22 og Fearless var blitt skadet og over hundre mennesker død. Hendelsen ble holdt skjult under krigen, minnesmerke ble satt opp 84 år etter den 31. januar 2002 i Anstruther havn ovenfor Isle of May