google/wiki40b huggingface dataset:
Manuel Olmedo

Karriere

Olmedo startet sin internasjonale karriere som junior, da han deltok i Junior-VM i friidrett 2000. Han ble slått ut i forsøksheatet under EM i  friidrett innendørs 2002, men nådde finalen under Junior-VM 2002, og tok åttendeplass med tiden 1.56,73.
2003-sesongen ble et gjennombrudd for Olmedo som tok femteplass i Europacupen innendørs, og vant bronse på 800 meter under U23-EM i 2003. Han fikk sølv i den spanske mesterskapet dette året, bak Antonio Manuel Reina, og kvalifiserte seg til VM i friidrett 2003. I sitt første VM ble han nummer fire i sitt heat, med tiden 1.47,98, men dette var ikke nok til å kvalifisere seg. Olmedo deltok i OL året etter, men kom igjen kom på fjerdeplass i forsøket, og ble slått ut av konkurransen.
I sin siste konkurranse før seniornivå vant han sølv under U23-EM i 2005. Han nådde 800 m semifinalen i EM i friidrett 2006, men ble slått ut etter at han kom på fjerdeplass i sitt semifinaleheat. Han kvalifiserte seg ikke videre fra kvalifiseringsheatet under EM i friidrett innendørs 2007, men klarte å komme seg til semifinalen i VM i friidrett 2007 i Osaka i Japan, men selv om han løp ned imot sin personlige rekord på 1:45.61 ble det bare femteplass i sitt semifinaleheat, og han nådde ikke finalen. Etter ny personlig rekord med 1:45.13 under Rieti IAAF Grand Prix i Italia ble han invitert til IAAF World Athletics Final 2007, og endte der på sjetteplass. Han kom til semifinalen både under VM i friidrett 2008 og Sommer-OL 2008 i Beijing.
Han hadde sin hittil beste opptreden på seniornivå under EM i friidrett innendørs 2009, der han nådde finalen og endte på femteplass. Han klarte ikke å matche denne prestasjonen i VM 2009, da han ikke fullførte sitt forsøksheat.
Under EM i friidrett 2010 i Barcelona vant han sin første internasjonale medalje som senior, da han fikk bronse på 1500 meter. Han var bare to hundredeler bak Carsten Schlangen som fikk sølv.
Immoidea

Utseende

Små til middelsstore (vingespenn gjerne 15 – 30 mm), kraftige møll, ofte brunlige. Kroppen er kort og kraftig, spoleformet. Hodet er ganske bredt med små, runde fasettøyne. Sugesnabelen er redusert, palpene kraftige og  middels lange, antennene middels lange og trådformede. Vingene er brede, forvingene avrundet trekantede, bakvingene store og avrundede. Langs ut- og bakkantene har de korte hårfrynser. Bakkroppen er kjegleformet, beina forholdsvis korte med markerte sporer.

Levevis

Larvene lever på forskjellige planter, der de kan skjelettere bladene. De forpupper seg i en løst spunnet kokong på undersiden av et blad.
Naoki Naito

Karriere

Naoki Naito startet sin profesjonelle karriere i Hitachi i 1991. Han har også spilt for Shimizu S-Pulse, Sanfrecce Hiroshima og Vissel Kobe.
Sviknott

Noen er blodsugere

Det er særlig slekten Culicoides man legger merke til, da flere av disse artene biter mennesker og kan være meget plagsomme. 
Ikke alle sviknott suger blod. Hunnene av artene i underfamilien Ceratopogoninae, bortsett fra slekten Culicoides, er alle rovdyr som fanger ulike små, flyvende insekter. I denne gruppen er det vanlig at hunnen spiser hannen under paringen. Noen sviknott, for eksempel Forcipomyia eques, er så små at det kan leve av å suge «blod» (kroppsvæske) fra andre insekter.

Utseende

Sviknottene er veldig små til små mygg, mellom 1 og 5 mm lange. De ligner fjærmygg, men er vanligvis mer tettvokste og kan skilles fra fjærmyggene på detaljer i vingeårenettet. 
Kroppen er vanligvis nokså kraftig. Hodet er stort, litt kortere enn bredt, med store, nyreformede fasettøyne, men uten punktøyne (ocelli). Antennene er ganske lange og tynne med kranser av lange hår på hvert ledd. De innerste leddene er vanligvis forstørret. Munndelene er ikke forlenget til en sugesnabel, men omfatter skarpe stikkeredskaper. Beina er vanligvis slanke, men noen arter har fortykkede baklår. Vingene er forholdsvis korte og brede, ofte tydelig hårete, og har gjerne mørke flekker eller tverrbånd. 
Larvene kan variere mye i utseende men har alltid en tydelig hodekapsel. Noen grupper, for eksempel slektene Bezzia og Culicoides, er svært lange og tynne, mens andre, som slekten Atrichopogon, er kraftige med fingeraktige utvekster på ryggen.

Levevis

Larvene til sviknotten lever i ulike slags fuktige miljøer, særlig i fuktig jord eller mudder. Noen arter kan finnes under barken på døde trær. Larvestadiet kan vare bare noen få dager hos enkelte arter men kan også vare flere måneder. 
De voksne myggene flyr helst fra sent på ettermiddagen og utover kvelden og natten, men på overskyede og fuktige dager kan de være i aktivitet hele dagen. 
De blodsugende artene finner trolig offeret sitt ved å gå etter karbondioksid i utåndingsluften. Som hos alle mygg er det bare hunnene som stikker. De trenger proteinene fra blod for å utvikle eggene. 
Sviknottene er så små at man lett overser dem, noen er så små at de kan krype gjennom myggnett. Bittene er meget irriterende og forårsaker kløe. Der hvor sviknottene i slekten Culicoides er tallrike utgjør de et stort trivselsproblem. I Skottland regner man disse myggene som det største problemet for turistnæringen, ettersom folk som har blitt kraftig angrepet, ofte ikke kommer tilbake. I Norge er problemene særlig store der det finnes mye myrlendte områder. Sviknottene flyr ikke der det er vind, så leplantinger kan i noen tilfelle øke sviknott-plagen kraftig. 
Noen sviknott-arter kan spre sykdommer som virus og ulike parasitter, men problemene med dette er relativt små i Nord-Europa.
Geniatosoma

Utseende

Middelsstore, avlange, mørke, blanke skarabider. Kroppen er temmelig høyt hvelvet, pronotum er brått nedfallende foran, midtpartiet noe uthulet med kraftig mikroskulptur. Oversiden uten påfallende hår. Dekkvingene har markerte punktstriper.

Levevis

Larvene lever i jorda av røtter, mens de voksne insektene kan finnes gnagende på blader. Disse billene flyr godt og er mest aktive om natten.

Utbredelse

Slekten er utbredt i det nordlige Sør-Amerika (Venezuela til Brasil).
En dag til i solen

Handling

Almar er strandet ved Middelhavet etter at båten han har mønstret på drar fra han. På sin korte tid på øya knytter han vennskapsbånd med den tvilsomme vagabonden Windy, og opplever kjærligheten for første gang med den lokale ungjenta Marta.
Richard Gere

Oppvekst

Gere ble født i Philadelphia av metodistiske foreldre med anglo-irsk herkomst. Faren, Homer George Gere, eide et lite forsikringsselskap, mens moren, Doris Anna Tiffany, var husmor. Gere har tre søstre og en bror.
I 1967 gikk Gere ut av North Syracuse Central High School, der han gjorde seg bemerket i idrett og musikk (han spilte trompet). Han gikk på University of Massachusetts Amherst i to år, før han droppet ut for å satse på en karriere som skuespiller eller trompetist.

Karriere

Geres første store rolle som skuespiller var i originaloppsetningen av Grease i London i 1973. På midten av 1970-tallet begynte han å få roller i Hollywood-filmer, som Hvor er mr. Goodbar i 1977 og Terrence Malicks Himmelske dager i 1979. Sitt store gjennombrudd fikk Gere i 1980, da han hadde hovedrollen i American Gigolo. Denne ble fulgt av kassasuksessen En offiser og en gentleman, som spilte inn over $100 millioner i 1982. Denne filmen førte til at Gere ble den første mannen som kom på coveret av Vouge.
Geres filmer på 1980-tallet varierte fra suksesser til flopper, men hans status som stjerne ble bekreftet med filmene Internt oppgjør og Pretty Woman i 1990. Ut over 1990-tallet spilte han i flere inntektsbringende filmer, som Somersby i 1993, Et spørsmål om skyld i 1996 og Runaway Bride i 1999, som igjen førte han sammen med hans motspiller i Pretty Woman, Julia Roberts. I 1999 ble han kåret til «Sexiest Man Alive» av People Magazine.
I 2002 spilte han i tre store filmer; Mothman - Dødens budbringer, en skrekkthriller som fikk noen gode anmeldelser, "Unfaithful" , som gjorde det bra i billettboden, og den kritikerroste Chicago, som ga Gere en Golden Globe for beste skuespiller i en komedie eller musikal. I 2004 kom dansedramaet, Skal vi danse?, som ble populær, mens hans siste film, Bee Season ikke klarte å finne et publikum da den kom høsten 2005.

Privatliv

Mellom 1991 og 1995 var Gere gift med supermodellen Cindy Crawford. I 2002 giftet han seg med skuespilleren Carey Lowell, etter at de hadde vært sammen i flere år. De har en sønn sammen, Homer James Jigme Gere, som ble født i 2000.
Gere er praktiserende buddhist, og er en aktiv støttespiller til Dalai Lama. Han kjemper for å forbedrede menneskerettigheter i Tibet, var med på å grunnlegge Tibet House og satt i styret for International Campaign For Tibet. Richard Gere driver veldedighetsorganisasjonen The Gere Foundation.  Han er også aktiv i økologiske spørsmål, og kampen mot aids.
Orgilinae

Utseende

Stort sett middelsstore, slanke snyltevepser.

Levevis

De er parasitoider på larvene til ulike familier av små sommerfugler (Pyralidae, Tortricidae, Coleophoridae, Gelechiidae, Oecophoridae, Gracillariidae).
Nord-Makedonias geografi

Geografiske ytterpunkter

Det laveste punktet er ved elven Vardar (50 moh) nær Gevgelija, og det høyeste punktet er Golem Korab (2 764 m).

Klima

Nord-Makedonia har et kontinentalklima som er ganske likt Sentral-Europa med kalde vintre og varme somre. Sommeren er den våteste tiden på året, men har mer sol og er tørrere enn for eksempel Albania i vest. Vinteren er også tørrere, kaldere og mer skyet enn den er i Albania. Mye av landet er fjellområder og høyereliggende områder, som kan få en god del snø. Skopje har en nedbørsnormal på 508 mm i året.

Naturressurser

Nord-Makedonia er rikt på krom, bly, sink, mangan, wolfram, nikkel, lavverdig jernmalm, asbest, svovel og tømmer.

Naturfarer

Stor seismisk aktivitet gir fare for kraftige jordskjelv.

Miljøproblemer

Luftforurensning fra de metallurgiske fabrikkene er det største miljøproblemet i landet.

Internasjonale miljøvernavtaler

Nord-Makedonia er delaktig i avtaler som omhandler luftforurensning, biologisk mangfold, klimaendringer, miljøfarlig avfall, havrett, vern av ozonlaget, våtmarksormåder
Ambagous

Utbredelse

Arten lever på Madagaskar.
Cyclocephala hirta

Utseende

En middelsstor (ca. 13 millimeter), avlang, blank, gulbrun hornbille. Den har litt diffuse, mørke lengdestreker på pronotum og dekkvingene. Arten har ikke horn på hodet eller groper på pronotum, kjønnene er forholdsvis like men hannen er litt smalere enn hunnen og har forstørrede forføtter.
Oversiden er middels fint punktert. Undersiden er ganske tett kledt med lyse hår.

Levevis

Larvene er kjent bare for et fåtall av artene, disse lever i jorda og eter på gressrøtter. De voksne besøker gjerne blomster.

Utbredelse

Arten er kjent fra det sentrale og sørlige USA og Mexico.
«De Zeven Provinciën» (1665)

«De Zeven Provinciën» var et nederlandsk linjeskip. Skipet hadde 80 kanoner, og var 46 meter langt. Skipet var bygget av Salomon Jansz van den Tempel på oppdrag fra Rotterdam-admiralitetet,
«De Zeven Provinciën» var admiral Michiel de Ruyters flaggskip under den andre anglo-nederlandske krig, og deltok i flere slag, blant annet i raidet på Medway. Skipet deltok også i den tredje anglo-nederlandske krig, og utmerket seg spesielt i slaget ved Kijkduin.
Under niårskrigen i 1692 deltok «De Zeven Provinciën» i slaget ved la Hougue. Skipet ble hardt skadet, og gikk derfor ut av tjeneste. I 1694 ble «De Zeven Provinciën» skrapet.
Voksi-posen

Voksi-posen er en norskdesignet barnepose som kom på markedet i 1985. Posen har vunnet flere priser og har vært markedsledene på det norske markedet siden slutten av 1980-tallet.

Historie

Fra starten i 1985 ble den produsert av firmaet Ullkorga i Rindal som eies av Voksi-pose-konseptskaperen og gründeren Bodil Korshamn. Fra 2007 tok barnestolprodusenten HTS Hans Torgersen & Sønn i Buskerud over rettighetene til å produsere Voksi-posen, og flyttet produksjonen til Estland.

Priser

I 2005 vant posen prisen Klassikerprisen for god design som da ble delt ut av Norsk Designråd. Posen har vunnet flere andre priser, som Prisen for årets bedrift i hjemkommunen Rindal (1991), Orkideprisen i februar 1993, KJERRINGA mot strømmen i 1993, Møre og Romsdal fylkeskommunes likestillingspris i 1994, ST-prisen, Norsk Designråds Merket for god design i 2006, Landbruksdepartementets 100 års jubileumspris, Norges beste barneprodukt i 2006.
Goliathus regius

Utseende

En meget stor (lengde 60-110 millimeter) og kraftig bille. Arten er en av kandidatene til tittelen "verdens tyngste bille", sammen med slektningen Goliathus goliatus og elefantbillen (Megasoma elephas) fra Mellom- og Sør-Amerika, voksne individer kan veie ca. 50 gram, utvokste larver det dobbelte. Kroppen er ganske bred og flatrygget. Hannene har et gaffelformet pannefremspring og oppstående kjøler på sidene av hodet. Beina er nokså lange og kraftige, svarte, leggene (tibiae) nokså brede, hos hunnen med to skarpe pigger på yttersiden. På mellom- og bakbeina har leggene en tett hårkam på innersiden. Hodet og pronotum har hvit grunnfarge, sistnevnte med tre par svarte lengdestriper. Scutellum er langt, smalt og hvitt. Dekkvingene er svarte med hvite sider og et bredt, kileformet, hvitt felt langs midtstripen.

Levevis

De voksne billene kan finnes på sevje som flyter ut fra sår på visse trær, og kommer også til gjærende frukt. Tross sin store kropp flyr de godt. Larvene lever i jorden, og i motsetning til mange andre Cetoniinae trenger de proteinrik kost, fordi de vokser svært raskt. I fangenskap kan de fores med hunde- eller kattemat, hva de eter ute i naturen vet man ikke med sikkerhet. Under optimale forhold kan larven voksen til en lengde av 13 centimeter og en vekt over 100 gram på fire måneder, som tilsvarer varigheten av regntiden. Larven graver så ut et puppekammer et stykke nede i jorda, forvandler seg til en puppe og tilbringer mesteparten av tørketiden i dette stadiet. Etter noen måneder klekker den voksne billen nede i puppekammeret, men den kommer ikke opp før regnet kommer. I fangenskap kan de voksne billene lever over ett år, men levetiden er trolig mye kortere i vill tilstand. De voksne billene bruker mesteparten av tiden på å få formert seg, hannene kjemper ved hjelp av det gaffeldelte fremspringet på hodet, som de forsøker i vippe hverandre opp med.

Utbredelse

Arten lever i tropiske områder av Vest-Afrika.
Kharon

Etymologi

Navnet Kharon er oftest forklart som egennavn fra χάρων (charon), en poetisk form av χαρωπός (charopós), «klagende stirring», referering til enten rasende, lynende, eller feberaktige øyne, eller av øyne med en blågrå farge. Ordet kan være en eufemisme for død. Lynende øyne kan indikere raseri eller bråsinne da han er ofte karakterisert slik i litteraturen, men nevnte etymologi er ikke sikker. Oldtidens historiker Diodorus Siculus mente at fergemannen og hans navn hadde blitt importert fra Egypt.

Underverdens geografi

De fleste redegjørelser, inkludert Pausanias (10.28) og senere Dantes Inferno (3.78), har assosiert Kharon med sumpene ved elven Acheron. Antikkens greske litterære kilder, slike som Pindaros, Aiskhylos, Evripides, Platon, og Kallimakhos, har også plassert Kharon ved Acheron. Romerske poeter, inkludert Propertius, Ovid, og Statius, har kalt elven for Styx, kanskje som følge av geografien i Vergils underverden i Æneiden hvor Kharon er assosiert med begge elver.
Magnus Berg

Magnus Berg (født 28. november 1666 i Sel i Gudbrandsdalen, død 31. mars 1739 i København) er kjent som treskjærer og maler, men først og fremst som elfenbensskjærer ved Det kongelige hoff i København på 1700-tallet.

Biografi

Som ung mann ble Berg hentet til København. Som kunstner lønnet av kongen fikk han gjøre en lang studiereise i Europa, blant annet til Italia og Paris.
Berg var en av Europas fremste til å skjære miniatyrrelieffer i elfenben. Hans verker er få og utsøkte. De fleste ble ervervet av den danske kongefamilien og er i dag å se på Rosenborg slott i København, og der er det også oppbevart et selvportrett.
Magnus Berg er representert i samlingene på Rosenborg slott i København, Statens Museum for Kunst, København; Det Nationalhistoriske Museum på Frederiksborg Slot, Hillerød; Museum für Kunst und Gewerbe, Hamburg; Nationalmuseum, Stockholm; Kunsthistorisches Museum, Wien; Aust-Agder-museet, Arendal Nasjonalmuseet for kunst, arkitektur og design, Oslo og Norsk Folkemuseum, Oslo.
Stuping under samveldelekene 1998

Stuping under de britiske samveldeleker 1998. Stuping var en av flere sporter under de sekstende samveldelekene som ble arrangert i Kuala Lumpur i Malaysia i perioden 11. til 21. september 1998. Det var sekstende gangen som stuping var med på programmet i Samveldelekene. I lekene i 1998 ble det konkurrert i seks øvelser, 1 og 3 meter sviktstup og 10 meter tårnstup for både kvinner og menn. Australia ble beste nasjon med tre gullmedaljer foran Canada med to.
I'm a Pilgrim

«I'm a Pilgrim» er en amerikansk salme, skrevet av George F. Root (melodi) og Mrs. Maxwell (tekst).

Norsk versjon

Den norske tittelen er «Alt min Fader vet».
Herman Brun

Handel og gjestgiveri

I 1833 kom Brun fra Bergen og tok over det gamle handelsstedet og gjestgiveriet på Njøssanden. Han drev også landhandel og gjestgiveri på Hanehaug vest i bygda.
Severija Janušauskaitė

Bakgrunn

Severija Janušauskaitės mor var lærerinne, faren elektroingeniør. I solealderen fikk hun med seg kunstkurs og gikk på musikkskole, og begynte å komponere, blant annet skrev hun musikk til dukketater. I 2005 tok hun avslutningseksamen ved Det litauiske musikk- og teaterakademi.

Karriere

I 2014 ble hun kjent i Russland med rollen som Margarita i Anna Melikjans film Zvezda (russisk: Звезда – stjernen). Hun medvirket i mange flere russiske filmer og serier, som i Krëstnyj (Крёстный; 2014), som Brynhild i komedien Norveg (Норвег; 2015), Ryba-metsjta (Рыба-мечта – drømmefisk, 2016) og Optimisty (Оптимисты – optimister; 2017). Mellom 2004 og 2018 hadde hun roller i mer enn et dusin filmer og serier. Hun spilte også i den norske Honningfellen (2007) som som Vaida Balandytė, og den svenske Kronjuvelerna som en fangevokter (2011).  
I Tyskland og internasjonalt ble kjent i rollen som Svetlana Sorokina i fjernsynsserien Babylon Berlin, der hun også sang tittelsangen «Zu Asche, zu Staub». 
Hun er gift med regissøren for dukketeateret i Vilnius og har en sønn fra sitt første ekteskap.
Diadoxus

Utseende

Middelssttore, avlange, blanke, svarte praktbiller med gulaktige eller lyst grønnlige tegninger. Pronotum har tre lyse lengdetsriper, dekkvingene fire par avlange, lyse flekker der det fremste er det største.

Levevis

Artene utvikler seg i sypresstrær av slekten Callitris.

Utbredelse

Artene er utbredt i Australia.
Domkirken i San Cristóbal de La Laguna

Domkirken i San Cristóbal de La Laguna (spansk: Catedral de San Cristóbal de La Laguna) er en katolsk kirke i San Cristóbal de La Laguna på Tenerife i Spania. Den sto ferdig i 1915 og er hovedkirke for bispedømmet San Cristóbal de La Laguna (bispedømmet Tenerife).

Historie

I 1511 fikk Alonso Fernández de Lugo, Tenerifes erobrer, bygget et lite kapell på stedet. I 1515 ble det opprinnelige kapellet erstattet av en større kirke. Etter opprettelsen av bispedømmet San Cristóbal de La Laguna, som omfatter provinsen Santa Cruz de Tenerife, ble kirken opphøyet til katedral ved dekret gitt av pave Pius VII.
Fordi det var nødvendig å utvide kirken, ble den revet og en større katedral ble reist mellom 1904 og 1915. Fasaden er alt som er igjen av den tidligere kirken. Fasaden er nyklassisistisk og hoveddelen av katedralen er nygotisk.

Funksjoner

Katedralen er dedikert til jomfru Maria.
Den har tre store skip (det midtre er det høyeste), side, tverrskip og kapeller i ambulatoriet (ligger bak hovedalteret). På høyalteret er et marmortabernakel. I katedralen er en stor barokk altertavle fra tidlig attende århundre.
Domkirken i San Cristóbal de La Laguna var den første kirken i Spania bygget i betong.
Jan P. Syse

Familie og tidlig liv

Han ble født på Nøtterøy i Vestfold som sønn av tannlege, rådmann og ordfører Peter Syse (1888–1965) og husmor Magnhild Bjønnes (1898–1985).
Syse tok examen artium i 1949 og var ferdig utdannet jurist i 1957. Han var politisk aktiv i sin tid som student i Oslo, da han først var leder for Den Konservative Studenterforening, videre Det Norske Studentersamfund og til sist leder av byggingskomiteen for Chateau Neuf.
Syse møtte Else Walstad mens de begge var studenter ved Universitetet i Oslo i 1955, og de giftet seg i 1959. De fikk to sønner, utenrikstjenestemann Christian Syse (1962–) og filosof Henrik Syse (1966–).

Stortingsrepresentant

Etter å ha sittet i Høyres landsstyre siden 1957 startet Syse sin politiske karrière for alvor i 1963, da han ble valgt inn i Oslo bystyre, hvor han satt i to perioder.
Han ble vararepresentant til Stortinget i 1965 og fikk fast plass i 1969 (da han erstattet Kåre Willoch som var med i Borten-regjeringen). Syse satt i mange forskjellige stortingskomitéer gjennom de årene han var representant. Han ble også sendt som delegat til Generalforsamlingen i FN, Nordisk råd, Den interparlamentariske union samt andre internasjonale organer.
Syse var statssekretær i Justisdepartementet fra 1. november 1970 til 17. mars 1971 i den borgerlige koalisjonen ledet av Per Borten (Sp). Senere var han statsråd i  Industridepartementet i Kåre Willochs regjering fra 16. september 1983 til 4. oktober 1985.

Statsminister 1989–1990

Han ble statsminister for en borgerlig mindretallsregjering etter stortingsvalget i 1989. Hans regjering satt i bare vel ett år, fra 16. oktober 1989 til 3. november 1990. Regjeringen gikk i oppløsning da Senterpartiet med sikte på forberedelsene til den kommende EU-kampen foran folkeavstemningen om norsk medlemskap i 1994 ikke lenger fant å kunne sitte i regjering sammen med Høyre.

Senere arbeid

Han var styremedlem og senere formann i Fondet for dansk-norsk samarbeid.

Dødsfall og begravelse

Syse deltok på Høyres valgvake 15. september og fikk en hjerneblødning dagen etter og døde noen timer senere på Rikshospitalet 17. september 1997. Syse ble bisatt på statens bekostning fra Uranienborg kirke under ledelse av biskop Sigurd Osberg. Kong Harald og medlemmer av regjeringen var til stede. Regjeringsforhandlingene etter valget ble utsatt til etter gravferden.
En kväll i juni

«En kväll i juni», også kalt «Han tog av sig sin kavaj» etter teksten, er en svensk sommersang som Lasse Berghagen skrev en midtsommerkveld i Svärdsjö på slutten av 1960-tallet. Han spilte inn sangen i 1970 og publiserte den i 1975. Musikkgruppen Tre Profiler spilte inn sangen og publiserte den som singel i 1971 og 12. september dette året kom de på tiendeplass på Svensktoppen.
Så lenge hjärtat kan slå

Så lenge hjärtat kan slå er et musikkalbum med Lars Klevstrand, utgitt i 1991.
Hymenoplia

Utseende

Små, svarte, halvmatte oldenborrer. Oversiden er spredt til tett kledt med korte, oppstående børster. Dekkvingene har markerte punktstriper.

Levevis

Larvene lever i jorda av røtter, mens de voksne insektene kan finnes gnagende på blader og blomster, helst på gress. De flyr godt og mye, helst om natta.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sør-Europa og Nord-Afrika.
Xysticus obscurus

Utbredelse

Xysticus obscurus finnes nord og øst i Europa. Den finnes i Norge.

Utseende

Xysticus obscurus er lyst eller litt mørkere brun eller rødbrun, med lysere eller mørkere flekker. Mange av artene i slekten Xysticus er ganske lik hverandre og er variable i farge, selv om enkelte kan ha artstypiske flekker (mønster). For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens genitalier, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Kroppen er todelt i en bakkropp og et hode-bryst parti, kalt cephalothorax. Hodet har forfra en slags firkantet form. Foran på hodet er det åtte øyne. Hos krabbeedderkopper er de to fremste beina ekstra kraftige og lange, mens de to bakerste beina er kortere.