google/wiki40b huggingface dataset:
MAPK/ERK-signaltransduksjonsveien

MAPK/ERK er en signaltransduksjonsvei som involverer aktivering av enzymet MAPK, som i sin tur blant annet påvirker transkripsjonsfaktorer. MAPK/ERK-veien aktiveres blant annet av cytokinreseptorer med assosierte januskinaser, en form av tyrosinkinase. MAPK er likevel en serin/treoninkinase, som også fosforylerer visse serin- og treoninrester på proteiner.
Signaltransduksjonen innebærer at informasjon fra cellens ytre miljø overføres gjennom membranassosierte reseptorer, som påvirker cellens indre miljø via en signaltransduksjonskjede.
Koko

Koko (født 4. juli 1971 i San Francisco Zoo, død 20. juni 2018 Woodside, California) var en vestlig lavlandsgorilla som ifølge treneren hennes i over 30 år, Dr. Francine «Penny» Patterson, forstod og brukte over 1 000 forskjellige tegn fra amerikansk tegnspråk. I tillegg forstod Koko over 2 000 ord muntlig engelsk.
Koko levde mesteparten av livet i Woodside, California, og begynte å få opplæring i tegnspråk da hun var ett år gammel. Hun var også en stor inspirasjon for forfatteren Michael Crichton da han skrev romanen Congo, som inkluderte gorillaen «Amy» som kunne tegnespråk. Gorillaen «Sophie» fra The X-Files-episoden «Fearful Symmetry» skal også være inspirert av Koko.
Koko er en forkortelse av det japanske ordet «Hanabi-Ko», som betyr «barn av fyrverkeri», grunnet fødselsdatoen hennes 4. juli, som er datoen for den amerikanske uavhengighetsdagen.

Kokos bruk av tegnspråk

Noen forskere mener at Kokos tegnspråk-beherskelse viser at hun faktisk forstår og klarer å benytte seg av språket. Andre mener at hun kun har lært å herme og bruke de riktige tegnene i gitte situasjoner for å oppnå en belønning, uten å egentlig vite hva ordene egentlig betyr. Førstnevnte (og Francine Patterson) hevder at Kokos bruker tegnspråket fritt og i situasjoner hvor Koko er klar over at det ikke er noen belønning, i tillegg til at hun klarer å sette sammen nye ord fra to ord hun allerede kjenner til hvis hun ikke vet hva tingen hun beskriver heter. Patterson sier at det finnes flere dokumentasjoner på at hun gjør dette. Dokumentarfilmen Koko, en snakkende gorilla fra 1978 viser et eksempel på dette, hvor Koko gir tegnet for finger og armbånd («finger-armbånd») for å beskrive en ring.
Slike debatter krever en grundige og veldokumenterte undersøkelser og viser at det er viktig å tenke over hva det egentlig vil si å lære og bruke et språk. Debatter om hvorvidt aper virkelig kan lære og bruke et språk har pågått siden den aller første apen ble trent opp til å bruke tegnspråk. Et ganske forskjellig eksempel som kan brukes er dataprogrammer og kunstig intelligens, hvor maskiner kan bli programmert til å «lære» og «tenke», gi respons til visse ord og til og med «kommunisere» med brukeren, som f.eks. chatterbots og enkelte sjakk-spill som blir bedre og bedre for hver gang man spiller mot dem.
Solvorn

Solvorn er en bygd i Luster kommune i Sogn og Fjordane. Stedet ligger på vestsiden av Lustrafjorden, tvers overfor Ornes. Her ligger Solvorn kirke fra 1883 og det over trehundre år gamle Walaker Hotell. Bygden har også en dagligvarebutikk og barneskole. Fylkesvei 338 går mellom Solvorn og Riksvei 55, og det går ferje fra Solvorn over Lustrafjorden til Ornes.

Navnet

Ifølge Norsk stadnamnleksikon er Solvorn «et meget problematisk navn» - og den norrøne formen kan ikke rekonstrueres sikkert. En mulig form kunne være Sól-vǫrn, sammensatt av sól f 'søl' og vǫrn f 'vern' - og betydningen blir da 'solvernet/solverneren; bygden som verner/oppbevarer solen'. Bygden Solvorn ligger som en åpen glenne rett øst/vest mellom høye fjell, og konsekvensen av dette er at det gamle høvdingsetet og kirkestedet Ornes på den andre siden av Lustrafjorden ligger badet i sol lenge etter at gårdene sør og nord for Ornes har havnet i skyggen. Navnet på bygden Solvorn er i så falt gitt av folkene bosatte på Ornes.
Uttalen [sål`våd'n] viser til en kort vokal i norrønt (søl-), men det er ikke uvanlig at lange vokaler blir korte når de står som forledd i sammensetninger.

Historie

Solvorn har historie som handelssted, kirkested, tingsted og sete for Sorenskriveren i Indre Sogn. Bygden har vært kirkested siden middelalderen, første gangen Solvorn-kirken er nevnt i kildene er på 1300-tallet. Rundt 1865 var det tre handelsmenn og to bakere i Solvorn, og stedet var naturlig å reise til for folk på Hafslo og omliggende bygder når de skulle selge eller kjøpe noe. Stedet hadde sin glansperiode mens fjorden var den viktigste ferdselsåren, etter at veien kom og bilene tok over ligger ikke Solvorn så sentralt til lenger.
Solvorn fikk poståpneri i 1841, og hadde postkontor til 1995, men stedet har fremdeles eget postnummer. Ved postnummeromleggingen i Bergen postdistrikt i 1999 ble postnummeret endret fra 5815 til 6879.

Solvorn sogn

Solvorn er også et kirkesogn i Sogn prosti. Sognet favner i tillegg til Solvorn også Ornes, slik har det vært siden Urnes stavkirke gikk ut av bruk som sognekirke og Urnes sogn ble nedlagt i 1882.

Solvorn grunnkrets

Grunnkretsen Solvorn, som favner området på vestsiden av Lustrafjorden fra kommunegrensen mot Sogndal og nordover et stykke forbi Solvorn sentrum, hadde 209 innbyggere ved folketellingen i 2001.
Bakki lufthavn

Bakki lufthavn (ICAO:BIBA) er en flyplass ved byen Bakki, Island. Flyplassen mest brukt til flygninger mellom fastlandet og Vestmannaeyjar.
Engelberg

Sport

Hoppbakken Gross-Titlis ligger i Engelberg. Her ble hopp lagkonkurranse i ski-VM 1984 avholdt, og det avholdes årlig renn i verdenscupen. Engelberg var arena for VM i alpint 1938 og har også vært arena for verdenscupen i langrenn. EM i curling 1989 ble arrangert her.
Myklebust gravplass

Myklebust gravplass eller Myklebust kirkegård (navnet skrives også Myklebost) er en gravlund på Harøya i Sandøy kommune i Møre og Romsdal. Den ligger øst for fylkesvei 210 og ble etablert i 1926. Myklebust var for ørig en del av Haram kommune helt til 1965, da det ble overført til Sandøy.
Du ska få en dag i mårå

Du ska få en dag i mårå er en samleplate med Alf Prøysen, utgitt i 1971.
Jan Vincents Johannessen

Forfatterskap

Han har skrevet mange vitenskapelige og populærvitenskapelige publikasjoner, hovedsakelig innenfor elektronmikroskopi, patologi og kreftforskning. 
Han var hovedredaktør for tolvbindsverket Electron Microscopy in Human Medicine (McGraw-Hill, 1978-85). I 1980 startet han  tidsskriftet Ultrastructural Pathology som han var sjefredaktør for i 30 år. 
Hans bok Kunsten å leve, med bilder av Jakob Weidemann har solgt mer enn 170 000 eksemplarer i Norge. 
Han har også skrevet melodier, og først og fremst sangtekster til flere norske og internasjonale artister, blant annet til Melodi Grand Prix. Han skrev den norske og engelske teksten til den offisielle sangen for Lillehammer-OL i 1994 «Se ilden lyse» / «Fire in your heart», innspilt med Plácido Domingo og Sissel Kyrkjebø. Han skrev også teksten til julesangen «Himmel på jord», som flere artister har spilt inn. 
Han har vært spaltist i Farmand, Dagens Næringsliv og Harvard Business Review, og fotograf med bilder i bl.a. Life, Time, Stern og Paris Match. Han har også utfoldet seg som filmskaper, designer, glasskunstner, maler og grafiker, med separatutstillinger på flere kontinenter, og flere offentlige utsmykninger.

Verv

Johannessen har vært president i Den Europeiske Patologforening, formann i Landsforeningen mot kreft, i Den Nordiske Kreftunion og i Norwegian Cancer Consortium 1999 – 2003 og formann i Polyteknisk Forening Han var i 12 år allmennhetens representant i Pressens faglige utvalg. Han har vært medlem av tilsettingsutvalget for Nasjonalmuseet, og styremedlem i Henie-Onstad Kunstsenter, Høvikodden. Han har også vært styreleder for Kreftregisteret.
Fra 2002 til 2010 var han styreleder for Nationaltheatret.
Johannessen er i dag leder av Radiumhospitalets Legater, og daglig leder ved Montebello Senteret i Mesnali, som Johannessen tok initiativet til. Han var fra 1979 tilknyttet Columbia University College of Physicians & Surgeons i New York som professor.

Priser og utmerkelser

Johannessen er æresmedlem, æresdoktor, og æresprofessor, i vitenskapelige foreninger, akademier og universiteter i flere land.
Johannessen har mottatt flere ordener og utmerkelser. Han ble i 2002 utnevnt til kommandør av  St. Olavs Orden for mangesidig samfunnsgavnlig virke. Han er videre kommandør av den nederlandske Oranje-Nassau-ordenen, av den svenske Nordstjerneordenen, av den belgiske Kroneordenen og innehar det store fortjenstkors av Forbundsrepublikken Tysklands fortjenstorden. Han er offiser av Republikken Polens fortjenstorden og av Republikken Italias fortjenstorden. Han har også mottatt byen Portos fortjenstmedalje i gull. I 2011 mottok han Kinas Yellow River Gold Medal. 
I 1989 mottok han Karl Evangs pris sammen med Calle Almedal.
Kristiania Elektriske Sporvei

Kristiania Elektriske Sporvei (på folkemunne Blåtrikken) var et privat aksjeselskap stiftet i 1892, som drev sporvognsdrift i Oslo (dengang Kristiania). Offisiell åpning av det som var den første elektriske sporvogn i Norden var 2. mars 1894, men kong Oscar II hadde en prøvetur 26. februar. Vognhall og kraftstasjon lå på Majorstuen, og selskapet hadde en linje derfra til Jernbanetorget og en fra Skarpsno til Jernbanetorget. Den siste linjen ble gradvis forlenget til Skøyen (1903) og Lilleaker (1919). Det var også lagt en linje fra Majorstua over Frogner plass til Jernbanetorget.
Fra 1912 hadde selskapet et tett samarbeide med konkurrenten Kristiania Sporveisselskab. Selskapene ble innløst og slått sammen til det kommunale aksjeselskapet A/S Kristiania Sporveier (fra 1925 A/S Oslo Sporveier) i 1924 da konsesjonene deres gikk ut. I forbindelse med innløsingen ble Lilleakerlinjen skilt ut som et eget selska, A/S Bærumsbanen.
Uroxys

Utseende

Små til middelsstore (2-15 millimeter), avlange, svarte skarabider, som oftest blanke og noen ganger med metallisk glans. Hodet er stort og bredt med to tenner ved forkanten. Pronotum er bredere enn langt og vanligvis bredere enn dekkvingene. Dekkvingene er parallellsidige med markerte lengdefurer.

Levevis

Larvene lever av møkk som de voksne billene har gravd ned.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Mellom- og Sør-Amerika.
Henderson

Henderson er den nest største byen i Nevada. Ved folketellingen i 2010 hadde Henderson 257 729 innbyggere. Byen ligger i Clark County, om lag 10 kilometer sørøst for Las Vegas. Henderson har fått navnet sitt etter politikeren og advokaten Charles B. Henderson.
Huset Nemanjić

Huset Nemanjić var en serbisk fyrstefamilie som utgikk av Huset Vukanović og kongedømmet Raška, men som skapte seg en egen dynastisk maktplattform som herskere av middelalderen Zeta – omtrent dagens Montenegro.
Grunnleggeren, kong Stefan I Nemanja Vukanović av Raška, brakte det serbiske kongedømmet til et midlertidig høydepunkt. Han grunnla ikke bare Huset Nemanjić, men ble også opphøyet til ortodoks helgen. Han var fra Ribnica (Podgorica), og tillot opprettelsen av et underlagt, men enhetlig fyrstedømme Zeta som omfattet omtrent samme territorium som dagens Montenegro. I 1219 ble Stefan Is sønn Đorđe Nemanjić utropt til konge av Duklja-Zeta. Siden Zeta-herskerne også språklig og kulturelt var serbere, kan vi nå snakke om et tvillingkongedømme med sterk serbisk kulturell identitet. I denne perioden skjedde det spesielt stor klosterbygging med kongelig støtte.
Dynastisk strid var derimot uløselig knyttet til høymiddelalderen, og under kong Stefan Uroš IV Dušan av Raška ble oppløsningstendensene i den serbiske staten så åpenbare, at Zeta etterhvert gled ut av nemanjićenes grep. Da Stefan Uroš IV Dušan døde i 1355 overtok en lokal, «montenegrinsk» høvdingefamilie – Huset Balšić – året etter å tilkjempe seg makten i Zeta under sin første konge Balša I.
Estlands maritime museum

Fete Margrethe

Fete Margrethe er bygd tidlig på 1500-tallet (fra 1511 til 1530) da byportene ble gjenoppbygd. Tårnet har en diameter på 25 meter, er 20 meter høyt, og veggene er opp til 5 meter tykke. Det er usikkert hvordan tårnet har fått sitt navn. Noen hevder at det har sammenheng med dronning Margrethe Is bymurbyggerier i det 14. århundre, mens andre mener det stammer fra en kokk som en gang arbeidet der. Ved siden av å verne byen mot inntrengere har det vært brukt som kruttlager og våpenlager, og som fengsel.
Harald Johnsen

Karriere

Fra 1989-92 var han student ved Jazzlinja ved musikkonservatoriet i Trondheim (Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet). Han var da med i tobass-arrangementet i det Trygve Seim-ledete Trondheim Kunstorkester. Senere har han vært sentral i en rekke jazzgrupper: blant annet Nils-Olav Johansen trio, Christian Reim trio, Svein Olav Herstad trio, Jan Erik Kongshaug kvartett, og Sigurd Køhn/Nils-Olav Johansen sekstett. Han har også spilt en del med Ditlef Eckhoff. I de siste årene av sitt liv hadde han stor suksess i Tord Gustavsen trio.
Harald Johnsen deltok på flere plateutgivelser, blant annet på Eckhoff og Eric Reeds Impressions of Antibes, og den Einar Iversen-ledete Merry Christmas. Ellers har han medvirket på utgivelser med blant andre Silje Nergaard (1994), Ditlef Eckhoff og Eric Reed (1997), Einar Iversen (2000), og Karl Sundby (2004). 
Harald Johnsen spilte sammen med gitarist og komponist Frode Barth fra 1984. Deres trio TAPE, med trommeslager Tom Erling Lie, vant Ungdommens Kulturmønstrings landsfinale i 1988. Mange års samspill, improvisasjon og kompositorisk utveksling mellom de to musikerne dannet grunnlaget for deres album-debut, Blue Spheres, 2007.
Ruben Eliassen

Liv

Som 15-åring begynte han som yngstemann i et reklamebyrå i Trondhjem, Byrå1, senere Reklamekontakt og Svart på Hvitt. Samtidig som han jobbet i reklamebyrå, tegnet han frilans for vittighetsbladet Konk, tegneserieforlaget Semic og andre. Han gikk gradene og ble art director i en alder av 18 år da han bestemte seg for å flytte til Oslo.
I Oslo livnærte han seg som frilans illustratør og jobbet for en rekke magasiner og blader, blant annet Natt og dag, KK og andre.
For sin første bok, Phenomena: Profetiens utvalgte fra 2002, vant Eliassen Arks barnebokpris og Kirke- og Kulturdepartementets debutantpris.  
Ruben Eliassen har vært åpen om sin AD/HD-diagnose. Han har gitt hovedpersonene i Phenomena-serien, Alk og Ilke, samme diagnose, men i deres verden er tilstanden snudd til noe positivt.
Jonas L.A. (album)

Jonas L.A. er et soundtrack-album med Jonas Brothers, utgitt 20. juli 2010.
Albumet inneholder musikk fra TV-serien Jonas L.A.
Steptacular

Steptacular er et musikkalbum med Steps, utgitt 25. oktober 1999.
Albumet ble innspilt fra 1998 til 1999, og inneholder noen spor fra albumet Step One.
Cissia

Utseende

Middelsstore, brune sommerfugler med avrundede vinger.
Oversiden er ensfarget brun bortsett fra en liten øyeflekk ved bakhjørnet av hver bakvinge. Undersiden er lyst brungrå, med to forholdsvis brede og rette, brune tverrstreker og noen nokså store øyeflekker langs vingenes ytterkant.

Levevis

Disse sommerfuglene lever i ulike slags skog, gjerne regnskog. De voksne sommerfuglene flyr ikke langt og holder seg inne i skyggen, eller de er aktive i skumringen. Larvene lever på planter i gressfamilien (Poaceae).

Utbredelse

Slekten er utbrerdt fra Mexico i nord til området ved Rio de Janeiro i sør.
Skorgedalen

Skorgedalen er et hytte- og friluftsområde i Rauma kommune.
Den gamle seterdalen er et populært reisemål for skiløpere om vinteren. Fra toppen av skitrekket har en god utsikt til de kjente fjellene Romsdalshorn, Trollveggen, Trollstigen og til Åndalsnes sentrum. Alpinsenteret har fire kilometer med alpinløyper, eget kjelketrekk, slalomløyper og turløyper. Her ble NM i fartsskigrenen arrangert i 1996 og 1997. NM i alpint i 1941 ble arrangert i Skorgedalen.
Afrikamesterskapet i fotball for kvinner 1998

Afrikamesterskapet i fotball for kvinner 1998 var det tredje afrikamesterskap arrangert av CAF. Det ble arrangert mellom den 17. og 31. oktober 1998 i Nigeria, og var dermed det første afrikamesterskap for kvinner som ble arrangert ett sted, og etter standard oppsett med gruppespill og finaler. Vertslandet og dobbelt afrikamester Super Falcons fra Nigeria vant for tredje gang gjennom å slå Ghana i finalen. Det måtte overtid til, og slik sett er denne finalen den jevneste i Afrikamesterskapets historie. Dette mesterskapet var også kvalifisering til VM i 1999 i Kina. Finalistene kvalifiserte seg til VM.
Nils Arne Eggen

Spillerkarriere

Nils Arne Eggen begynte sin karriere da han var 15 år gammel som forsvarspiller på Orkdal. Etterpå flyttet han til Trondheim og valgte Rosenborg som klubb. Sin debut for RBK fikk han våren 1960, i en pinseturnering i Mo i Rana, der motstanderen var Stålkameratene.  Han var med på å vinne cupen for RBK i 1960. I 1963 flyttet han til Oslo og spilte for Vålerenga der han var med på å vinne serien i 1965. Året etter flyttet han tilbake til Trondheim og spilte igjen for Rosenborg der han var med på å vinne to seriemesterskap i 1967 og 1969, og han ble kåret til årets spiller i 1967. Eggen spilte 29 A-landskamper for Norge.

Trenerkarriere

Eggen har vært den fremste eksponenten for offensiv fotball som trener for blant annet landslaget, U-21, Moss og spesielt i Rosenborg. Størst suksess har han hatt med Rosenborg, som han vant serien med 14 ganger (1971, 88, 90, 92–97  99–2002 og 2010). Denne rekken av seiere er helt unik både i Norge og internasjonalt. Eggen forvandlet Rosenborg fra en middelmådighet i Norge til en respektert klubb i Europa i løpet av 1990-tallet. Deltagelse i gruppespillet i UEFA Champions League kom i kjølvannet av den hjemlige suksessen. I årene 1995–2002 (Trond Sollied var trener i 1998) ble RBK sammenhengende seriemester og deltok samtidig i UEFA Champions League. Eggen fikk også oppmerksomhet for sine mange postulater og uvanlige pressekonferanser i forbindelse med Mesterligaen.
Nils Arne Eggen ble i november 2004 ansatt som rådgiver i Rosenborg, men valgte midtveis i klubbens dårlige 2005-sesong å forlate stillingen, da det ifølge ham selv «ikke hadde fungert tilfredsstillende». Eggen fortsatte som ressursperson for Rosenborg, men nå på en langt mer beskjeden og tilbaketrukket måte. 29. mars 2006 annonserte han imidlertid at han avviklet det formelle forholdet med klubben. Da Rosenborg i 2009 jobbet med å finne Erik Hamrens erstatter ble Nils Arne Eggen ansett for å være en meget aktuell kandidat.
20. mai 2010 ble det klart at Eggen fungerte som midlertidig hovedtrener for Rosenborg frem til Jan Jönsson tok over treneransvaret i Trondheimsklubben f.o.m. 1. januar 2011.
Nils Arne Eggen var fra november 2011 til april 2016 hovedtrener for Orkla.

Familie

Eggen er enkemann og har ei datter og en sønn, og var far til Knut Torbjørn Eggen (1960–2012), fotballtrener, fotballspiller og sportsdirektør i Rosenborg. Han er også bestefar til Brann-spilleren Christian Eggen Rismark.

Utmerkelser

Eggen ble tildelt Olavstatuetten i 1994. Han fikk Sportsjournalistenes statuett som årets idrettsnavn i 1997. I 2003 ble han utnevnt til ridder av St. Olavs Orden. I 2015 ble han utnevnt til «Årets Trysil-Knut». I forbindelse med Rosenborg Ballklubs 100-årsjubileum i mai 2017 mottok han den nyopprettede Trondheim bys hederspris.
Ryuji Michiki

Japans herrelandslag

Ryuji Michiki spilte fire landskamper for Japans herrelandslag.
Svømming under Asialekene 1986

Svømming under Asialekene 1986. Svømming var en av flere sporter under de tiende Asialekene som ble arrangert i Seoul i Sør-Korea. Det var tiende gangen som svømming var på programmet under Asialekene. Svømmekonkurransenne ble avviklet i perioden 21. til 26. september 1986. Det var totalt tjueni øvelser, femten for menn og fjorten for kvinner. Japan ble beste nasjon med 17 gullmedaljer foran Kina med ti.
My Name Is Barbra (TV-spesial)

Mottakelse

Barbra Streisand fikk god kritikk for TV-spesialen. United Press International skrev: «Hun er så god at det er sjokkerende. Hun er kanskje den mest talentfulle og mest populære underholdningsartisten som dette landet noen gang har fått.»

Utmerkelser

My Name Is Barbra ble nominert til seks Emmy Awards i 1965, og vant fem. Streisand selv vant sin første Emmy for innsatsen.
Amadeus (film)

Handling

Den gamle musikeren og komponisten Antonio Salieri sitter og forteller for en prest om hvordan hans liv ble påvirket av Mozart. Den unge komponisten Mozart later til å være elsket av Gud (Ama-deus), ettersom alt han gjør, er så fantastisk mye bedre enn Salieris musikk noensinne kommer til å bli.
På et mentalsykehus i begynnelsen av 1800-tallet (i slutten av filmen sier han at han ble plaget i 32 år etter Mozarts død, Mozart døde 5. desember 1791) treffer vi Antonio Salieri, tidligere hoffkomponist i Wien. Han har fått en prest tilsendt for å kunne bote for sine synder, da han påstår å ha drept Mozart. Det er via Salieris samtale med presten vi får høre hele historien om Mozarts og Salieris liv.
Gjennom Salieris halvtåkede, bitre øyne får vi se hans versjon av Mozarts storhetstid i Wien, og til og med litt om hvordan det hele begynte, når Mozart turnerer rundt som femåring og får alle til å måpe, hvordan Salieri så gjerne ville leve som Mozart, og blir overlykkelig når hans far dør så han får flytte inn til byen for å utvikle sine musikalske ferdigheter. Hele filmen gjennomsyres av Salieris nesten psykotiske tanker, og lar Salieri stille spørsmålet: Hvorfor la Gud sin elsk på Mozart? Denne (ifølge Salieri) uforskammede drittungen? Når Salieri har ofret sitt liv og kyskhet, og likevel aldri kan nærme seg det talent som Mozart besitter, oppfatter han det som en straff fra Gud som forbitrer hele hans liv. 
Utendørsscenene ble tatt opp i Malá Strana, Prahas gamle bydel. Noen innendørsscener ble tatt i Den spanske sal i Hrad, Prahas festning like over.
Holmengråfjorden

Holmengråfjorden (nordsamisk: Ruksesvuotna) er en fjordarm av Varangerfjorden i Sør-Varanger kommune i Finnmark. Fjorden har innløp mellom Trifanneset i nord og Luččabavtnjárga i sør og strekker seg fem kilometer vestover til Innerhamna i enden av fjorden. Øst for Luččabavtnjárga går Jarfjorden sørover.
Det er ingen faste bosetninger ved fjorden.
Lofotboka

Lofotboka er ei lokalhistorisk årbok for Lofoten som er blitt utgitt årlig siden 1978, sist høsten 2011 (Lofotboka -12). Den har artikler og bilder fra hele Lofoten. Redaktør og utgiver var Dag Sørli (død 2012), som ga ut årboka på sitt eget Lofotboka Forlag på Værøy.
Desmocerini

Utseende

Middelsstore, blanke, svarte trebukker, dekkvingene er gjerne mer eller mindre gul- eller rødaktige. Den videst utbredte arten, Desmocerus palliatus, har fremre del av dekkvingene gule eller oransje, hos de andre artene er dekkvingene gjerne svarte med røde kanter, kan også være helt rødlige.

Levevis

Arten Desmocerus palliatus utvikler seg i stammer av trær i hylleslekten (Sambucus).

Utbredelse

Gruppen er utbredt i det sørlige Nord-Amerika.
Farsemoralitetene

Farsemoralitet er en dramatisk genre som oppsto i middelalderen. Farsen sprang ut av de folkelige mellomspillene i kirkelige spill i middelalderen, spesielt den oppbyggelige moraliteten som igjen sprang ut av prekenen. Den profane farse tok etter hvert opp i seg trekk fra moraliteten, og dermed oppsto den såkalte farsemoralitet.
Henrik Wergeland kalte en rekke av sine arbeider for scenen for farser. De var ikke komedier, men blandingsformer mellom farse, moralitet og etter hvert også eventyrspill. Farsemoralitet er i nyere tid tatt i bruk som treffende genrebetegnelse på Wergelandfarsen, først av Aslaug Groven Michaelsen i 1987. Hun har senere fått følge av andre. Et typisk eksempel er Irreparabile Tempus (1828). En farsemoralitet som også er et eventyrspill er Papegøien (1835)
Lüshunkou (Dalian)

Lüshunkou (kinesisk: 旅顺口区; pinyin: Lǚshùnkou qu) er et bydistrikt i Dalian i provinsen Liaoning i Folkerepublikken Kina. Det ligger ved Gulehavet.
Lüshunkou har et areal på 404,5 km² og 204 000 innbyggere (2010).
Frem til 1950 var det en selvstendig by (Lüshun, Port Arthur). Det er et støttepunkt for den kinesiske flåten.

Samferdsel

Kinas riksvei 201 ender opp i Lüshunkou. Den begynner i Hegang i provinsen Heilongjiang og fører via blant annet Mudanjiang og Dandong sør til Liaodonghalvøya til Lüshunkou/Dalian.
Kinas riksvei 202 ender også opp her. Den begynner i Heihe i provinsen Heilongjiang, passerer gjennom Harbin og Shenyang før den ender i Dalian.