google/wiki40b huggingface dataset:
Action Directe

Action Directe var en fransk venstreekstremistisk terrorgruppe som utførte en serie attentat og angrep i Frankrike i 1980-årene. Action directe ble grunnlagt i 1977 av de to venstreradikale gruppene GARI (Groupes d'Action Révolutionnaire Internationalistes) og NAPAP (Noyaux Armés pour l'Autonomie Populaire) som en «militær-politisk koordinering av den autonome bevegelsen». I 1979 begynte gruppen å fokusere på «urban gerilijastrid» og utførte flere voldelige angrep med anti-imperialisme og forsvar av arbeiderklassen som grunnlag. Gruppen ble forbudt av franske myndigheter i august 1982. I 1984 allierte Action directe seg med den tyske Rote Armee Fraktion.
Action directe gjennomførte omtrent femti angrep, slik som maskingeværbeskytningen av den franske arbeidsgiverorganisasjonens hovedkvarter 1. mai 1979. Dessuten angrep de franske myndigheter, eiendomsutleiere, den franske hæren, industri tilknyttet militæret og staten Israel. De utførte bankran (eller «proletariates ekspropriasjon») og attentat, blant annet ble general René Audran drept i 1985 og George Besse, tidligere sjef for Renault, drept i 1986.
21. februar 1987 ble hovedpersonene i Action directe, Jean-Marc Rouillan, Nathalie Ménigon, Joëlle Aubron og Georges Cipriani, arrestert og senere dømt til fengselsstraffer på livstid. En annen hovedperson Régis Schleicher ble arrestert i 1984. Joëlle Aubron ble løslatt i 2004 pågrunn av dårlig helse. Franske venstreradikale i dag arbeider for at resten av hovedpersonene i Action directe skal bli benådet.
Tida som går

Tida som går er et samlealbum med Norsk Utflukt, utgitt i 2004.
Håkon Lier Madsen

Karriere

Håkon spilte for Bøler IF i aldersbestemte klasser. I 1980 som 18-åring fikk Madsen sin debut på A-laget til Skeid på Kristiansand Stadion mot Start. (3-1 til Start). I Skeid Fotball spilte han 289 kamper for klubben. Madsen var også innom Lillestrøm Sportsklubb, Strømmen IF og Drøbak/Frogn.
Madsen fikk også en rekke landskamper på gutt-, junior- og U21-nivå.
Vintersang

Vintersang er et musikkalbum med Odd Børretzen og Lars Martin Myhre, utgitt den 16.august 1997 etter suksessen med Noen ganger er det all right. Albumet lå 21 uker på VG-lista og endte med 1.-plass som beste plassering. Albumet ble produsert av Per Sveinson og Lars Martin Myhre.
Henry van de Velde

Bakgrunn

Henry van de Velde var det sjette barnet i en søskenflokk på åtte. Faren, den velstående apotekeren Guillaume Charles van de Velde, organiserte også festivaler for kjente internasjonale komponister.
I 1882 studerte Henry van de Velde maleri i Antwerpen hos Charles Verlat. I 1884-1885 fikk han undervisning hos portrettmaleren Émile Auguste Carolus-Duran i Paris.
Han malte i neo-impressionistisk stil; i 1889 ble han medlem av den Brüssel-baserte kunstnergruppen «Les Vingt» (De tyve), som også omfattet billedhuggeren Auguste Rodin og malerne James Ensor og Paul Signac.

Arkitektur og design

I 1892 ga han opp malerkunsten og henga seg til dekorasjon og arkitektur. Han eget hus, Bloemenwerf i Uccle, var inspirert av arts and crafts-bevegelsen. Han tegnet også interiører og møbler for den innflytelsesrike utstillingen "Art Nouveau", som ble organisert av Samuel Bing i Paris i 1895. Van de Velde var en av de første arkitektene og møbelformgiverne som arbeidet i den abstrakte stilen med svungne linjer som kom til å kjennetegne art nouveau. 
I 1907 ble han invitert til Trondheim for å designe et kontor ved Nordenfjeldske Kunstindustrimuseum; rommet er bevart og er i dag et av museets permanente attraksjoner.
Omkring århundreskiftet tegnet Van de Velde flere bygninger i Tyskland, deriblant Folkwang Museum i Hagen (i dag huser bygningen Karl Ernst Osthaus-Museum). Han ble også grunnleggeren av Kunstgewerbeschule og kunstakademiet i Weimar, forløperen til Bauhaus-skolen som ble videreutviklet av Walter Gropius. Dessuten var Van de Velde nært knyttet til Deutscher Werkbund.
Under første verdenskrig bodde han i Sveits og i Nederland, hvor han tegnet Kröller-Müller Museum i Otterlo. Fra 1926 til 1936 var Van de Velde professor ved Universitetet i Gent, hvor han ble arkitekt for universitetsbiblioteket (det såkalte Boekentoren eller Boktårnet).
Uenes

Uenes er en bydel i Flekkefjord kommune i Vest-Agder. Den ligger på en stor fjellknaus, som er ca. 1 km. øst-vest og ca. 600 m. på det bredeste i nord-syd-retning.
Inntil 1945 var der tre gårder, (en med hønseri), noen utslåtter og resten et større område som etterhvert var blitt hovedsakelig furuskog. I tillegg var der noen hytter, et landsted og Flekkefjord Fotballklubbs grusbane. Adkomsten var kronglete – man måtte en kilometer ut av byen før en kunne starte på veien mot gårdene. Veistandarden var noen steder bedre enn gårdsvei. Fotgjengere hadde «snarveien» via Springerbakken og Uenestrappen (nå: Ueneskleiva) som gjorde turen nesten en km. kortere.
Avstanden til sentrum (snaut to km. til ytterpunktet Uenesodden, kortere med dagens veinett) gjorde at området ble hurtig utbygd etter krigen. Hovedutbygningen skjedde mellom 1950 og 1960. Veinettet ble lagt med strøm og vann/avløp i gateløpet, samt gatebelysning, og Husbanken finansierte en blanding av en- og tomannsboliger, og etterhvert rekkehus der de fleste var på to etasjer. Det etablerte seg tre dagligvarebutikker i området en av dem med selvbetjent fryseboksutleie.
Ytterligere veiforbedringer gjorde adkomsten enklere, og den videregående skolen med svømmehall og innendørs idrettshall kom til senere. Langs fjorden er der et stort antall båtstøer, noe som er mulig fordi der er liten tidevannsforskjell inne i fjorden.
Frugga naturreservat

Frugga naturreservat ligger nord for Hovden i Bø kommune i Nordland. Naturreservatet omfatter den lille øya Frugga og flere mindre holmer og skjær, og har et areal på 1025 dekar, hvorav 752 dekar sjøareal. Området er vernet for å sikre en viktig hekkelokalitet for lundefugl. Naturreservatet ble vernet i 2002.
John Coltrane

Barndom

I High Point, North Carolina, hadde Coltrane en oppvekst preget av religiøs oppdragelse. Dette skulle vise seg å ha stor påvirkning på hans seneste musikalske karriere. Han begynte 12 år gammel å spille klarinett og fikk klassisk musikkundervisning, men ble interessert i jazz og byttet snart til altsaksofon. I juni 1943 flyttet han til Pennsylvania. Han ble innrullert i US Navy i 1945 og returnerte til det sivile liv i 1946. I slutten av 1940-årene hadde han forskjellig type arbeid til han begynte å spille med Dizzy Gillespies storband som altsaksofonist i 1949. Han ble der til bandet ble oppløst i mai 1950 og ble deretter med i Gillespies mindre band til april 1951, da han returnerte til Philadelphia for å gå på skole.

Frijazz

Tidlig i 1950-årene ble Coltrane påvirket av Miles Davis' modale tilnærming, Ornette Colemans frijazz og musikken til Ravi Shankar. Mye av denne påvirkningen kan høres så tidlig som i Coltranes overraskende hit i 1960, My Favorite Things, en låt Coltrane fortsatte å spille så lenge han levde. Coltranes seneste musikalske periode viser en økende interesse for free jazz utviklet av Cecil Taylor, Albert Ayler og andre. Han ble spesielt påvirket av Aylers dissonans i Aylers trio med bassisten Gary Peacock og trommeslageren Sunny Murray. Pharoah Sanders, som Coltrane inviterte inn i bandet i denne eksperimentelle perioden, var en av datidens mest kraftfulle saksofonister. Coltrane ble i denne perioden også påvirket av John Gilmore, mangeårig saksofonist med Sun Ra.
Samfunnsfag

Samfunnsfag er læren om hele samfunnet, og betegnelsen brukes som regel på et fag i Grunnopplæringa. På barne- og ungdomsskolestrinnet samfunnsfag inndelt i hovedområdene geografi, historie og samfunnskunnskap. 
I videregående opplæring leses samfunnsfag på Vg1 i utdanningsprogram for studiespesialisering og Vg2 i andre utdanningsprogrammer. Samfunnsfag er et fellesfag, det vil at alle elever må ha faget for å få studie- eller yrkeskompetanse i videregående opplæring. Faget har undertemaer som blant annet politikk, kultur og arbeidsliv. I læreplanen Kunnskapsløftet inngår samfunnsfag som et overlappende fag i hele grunnopplæringa, det vil si at faget følger elevene som velger videregående opplæring.
Det finnes også en rekke andre fag som betegnes som en type samfunnsfag. Fellesfagene historie, geografi, religion og etikk i studieforberedende utdanningsprogrammer er eksempler på det. I blant annet studiespesialiserende utdanningsprogram er det dessuten muligheter til å velge flere samfunnsfag innen programområdet språk, samfunnsfag og økonomi.
Samfunnsfag er i dag stort sett basert på samfunnsvitenskap. Dette viser seg ved at teorier om samfunnet står sentralt på høyere klassetrinn. På lavere klassetrinn er fokuset primært rettet mot å lære begreper som seinere kan danne grunnlag for utvikling av teorier og ny kunnskap.
Spjeldsundet bru

Spjeldsundet bru er en bro på fylkesvei 561 i Fjell kommune i Hordaland. Den åpnet i 1964 og er 55 meter lang.
Historia de gentibus septentrionalibus

Historia de gentibus septentrionalibus («De nordiske folkenes historie») er et monumentalt bokverk skrevet på latin av den svenske biskopen Olaus Magnus (1490–1557) og utgitt i 22 bind i Roma i 1555. Bøkene er en gjennomillustrert beskrivelse av levevis, skikker, naturforhold og merkverdigheter i Norden. Verket ble oversatt til flere europeiske språk og var lenge den viktigste kilden til viten om nordiske forhold.

Historikk

Som etnolog, historiker og kartograf er Olaus Magnus i dag mest kjent for sin patriotiske fremstilling av Norden, Russland og Grønland, farget av skrøner og folklore.  Gjennom «klimateorien» viser han hvordan de barske folk nordfra nødvendigvis ble modige, mens det milde klima sørpå (Danmark) frembrakte feige og tilbakeholdne mennesker.
Med dette utgangspunkt utga han sitt mest kjente verk, det bindsterke Historia de Gentibus Septentrionalibus.  Verket er en litterær videreføring av kartarbeidet, der han blander sammen egne erfaringer, gjetninger og legender basert på historiske skrifter som «Saxo» og «Jordanes».  Hans beskrivelse av de gøtiske runesteiner er basert på tenkte jetter fra urtiden, sjødyr fra Bottenviken, skigående samer, jegerkvinner som overvinner menn og annet.  Hans mål er å fremstille det nordiske folks krigsmessige overlegenhet, som et resultat av dets naturlige forutsetninger i form av gruveindustri og ovenfornevnte medfødte mot.
Man aner en viss hjemlengsel i hans beskrivelse av fisketorget i Venezia, med fiskeslag som vanskelig kan finnes i de språk som hersker rundt Middelhavet.

Illustrasjoner

Historia de gentibus septentrionalibus er rikt illustrert med tresnitt laget i Italia etter Olaus Magnus' anvisninger. Ofte er framstillingene sterkt pregt av kunstnernes rike fantasi eller manglende kunnskap, og gir begrenset informasjon om faktiske forhold. Likevel gjorde bildene verket særlig populært.
Maxime Verhagen

Liv og virke

Verhagen har utdannelse i historie fra Riksuniversitetet i Leiden, der han gikk ut med mastergrad i 1986. Han begynte sin politiske karriere i CDA i 1976. Han har vært kommunepolitiker i Oegstgeest og var medlem av Europaparlamentet fra 1989 til 1994.
I 1994 ble han innvalgt i den nederlandske nasjonalforsamlingen, der han i 2002 ble parlamentarisk leder for CDA. I februar 2007 fikk han plass i Jan Peter Balkenendes regjering og ble utenriksminister. Mot slutten av denne regjeringens periode var Verhagen i kort tid også minister for utviklingssamarbeid.
Etter at CDA gjorde det dårlig i parlamentsvalget i 2010, og Balkenende trakk seg som partileder, ble Verhagen utpekt til ny partileder. Verhagen var fra 14. oktober 2010 visestatsminister i regjeringen til Mark Rutte, der han også hadde posten som minister for økonomi, landbruk og innovasjon.
I 2013 gikk han ut av politikken og ble leder for bransjeorganisasjonen Bouwend Nederland.

Utmerkelser

Verhagen er offiser av Oranje-Nassau-ordenen og har mottatt det nederlandske Ærestegnet for fortjeneste av det nederlandske utenriksdepartement i gull. I forbindelse med statsbesøk i Norge i 2010 mottok han storkors av Den Kongelige Norske Fortjenstorden. Verhagen er storoffiser av den chilenske Bernardo O'Higgins-ordenen.
Bloody Sunday (1972)

Bloody Sunday (irsk: Domhnach na Fola), også omtalt som Bogside-massakren skjedde 30. januar 1972 i Bogside, Londonderry i Nord-Irland, og er en betegnelse på drapene på 13 katolske demonstranter. De ble skutt av soldater fra British Army The Parachute Regiment i forbindelse med en demonstrasjonsmarsj. I tillegg døde en person fire måneder senere av skuddskader. Ytterligere 13 ble såret. Bloody Sunday regnes som en av de mest sentrale hendelsene under konflikten i Nord-Irland 1968–1997, hovedsakelig fordi den ble utført av den regulære britiske hæren og ikke av paramilitære grupper, samt i full offentlighet.

Bakgrunn

Demonstrasjonen var en borgerrettsmarsj med katolske deltakere og skulle være en fredelig marsj uten våpen eller andre provokasjoner.
Marsjen startet som planlagt søndag ettermiddag og over 10 000 hovedsakelig unge mennesker var med på den symbolske marsjen som skulle gå fra Bishop Fields til Guildhall. Demonstrantene hadde samlet seg i Creggan, gikk ned Creggan Street og William Street. Planen var å marsjere ned til Guildhall som ligger i sentrum av byen. Det katolske området hadde lenge markert motstand mot det britiske styret blant annet på grunn av forskjellsbehandlingen av katolikkene og de britisk-ættede protestantenes rettigheter i samfunnet. 
Marsjen var blitt forbudt av de britiske myndighetene. Britiske militære styrker åpnet ild mot demonstrantene, som hadde stilt seg opp på toppen av William Street ved Waterloo Street. 
13 mennesker ble drept på stedet, mange av disse var under atten år.  Fem ble skutt i ryggen. En demonstrant døde senere av skuddskadene. Ytterligere 13 ble skadet. To ble skadet da ble ble kjørt ned av militære kjøretøyer.Det ble ikke avfyrt skudd mot de militære styrkene, men til tross for dette hevdet de militære at de skjøt i selvforsvar. Ingen av soldatene ble imidlertid skadet. Det ble på bakgrunn av denne første rapporten ikke satt i verk noen strafferettslig reaksjon mot de militære etter massakren, men flere av soldatene har blitt æret av den britiske dronningen. Offiseren som ledet angrepet, oberstløytnant Derek Wilford, ble i 1973 utnevnt til offiser (OBE) av Order of the British Empire.
Sandnes Høyre

Representanter 2015-2019

Etter kommunevalget 2015 har Høyre 8 av 49 representanter i bystyret i Sandnes, og 3 av 17 representanter i kommunestyret i Forsand, inkludert ordfører Bjarte Sveinsvoll Dagestad.
Gruppeleder i Sandnes er Thor Magne Seland, og i Forsand Trond Haukelid.

Sideorganisasjoner

Sandnes Høyre har to sideorganisasjoner- ett i Unge Høyre og ett i Senior Høyre.

Sandnes og Gjesdal Senior Høyre

Sandnes og Gjesdal Senior Høyre er Senior Høyres lokalforening i Sandnes, Forsand og Gjesdal kommuner.
Nevneverdige medlemmer i Sandnes og Gjesdal Senior Høyre er tidligere ordførere i Sandnes Jostein Rovik og Roald Bergsaker.
Hemiopinae

Utseende

Middeksstore til ganske store (12- 33 milimeter), kraftige, nokså sterkt hårete smellere.

Utbredelse

Gruppen er utbredt i Sørøst-Asia og i Sør- og Mellom-Amerika.
Samtidskunst

Samtidskunst er navn på kunst som har blitt skapt i en nyere periode, fra rundt 1960-årene til inn i det 21-århundre. Begrepet «moderne kunst» hadde opprinnelig samme betydning, men mot slutten av 1900-tallet begynte denne å bli assosiert med perioden 1880–1970, tidsepokene både Edvard Munch, Vincent Van Gogh, Claude Monet og Pablo Picasso tilhørte. "Moderne kunst" gikk da over til å bli et historisk begrep som beskriver en viss stilart og periode. Samtidskunst blir ofte omtalt som postmodernisme.

Påvirkelse

Både samtidskunsten og den mordernistiske bevegelsen ønsket å gjøre noe annerledes enn hva det hadde blitt gjort tidligere og brøt med den tradisjonelle læren mange kunstskoler følgte. Det at fotoapperatet hadde blitt oppfunnet ble ofte brukt som en forklaring blant historikere på hvorfor mange kunstnere ønsket å gå vekk i fra en naturtro stil. Samtidskunsten som finnes på slutten av 1900-tallet og på 2000-tallet ble påvirket av den mordernistiske bevegelsen ved at fokuset på at å utrykke en selv og subjektiviteten var viktigere enn akademikeres og enkelte kunstskolers meninger var. Flere i bevegelsen mente at det var individuelt hva hver enkelt syntes var vakkert.

Kjennetrekk

Det finnes ulike typer samtidskunst som blant annet maleri, skulpturer, tegninger, fotografi, performance art, gatekunst, installasjon, konseptkunst og digital kunst. Et typisk kjennetegn på samtidskunst er å gå vekk i fra en naturalistisk stil og heller eksperimentere med nye former og farger. Det er vanlig å enten gå for bare svart, hvitt og gråtoner eller bare sterke farger. Stilisering og minialisme er også vanlig trekk. I tillegg er mange samtidskunstverk basert på surrealismen, fantasisjangeren og tegneseriestilen. En rekke samtidskunstnere mener at budskapet eller ideen bak kunstverket er viktigere enn kunstverket i seg selv og estetikken deres.

Kritikk

Samtidskunst har blitt kritisert for de høye prisene de kan bli solgt for, at klassisk skjønnhet ikke blir vektlagt og at meningen bak kunsten ikke er tydelig nok eller er vanskelig å forstå.  Både Jackson Pollock og Mark Rothko har blitt kritisert for å være for abstrakt, for å ha et uklart budskap og for simplisiteten for eksempel. Flere av kritikerene, som er både kunstkritikere, YouTubere og mennesker som ikke har noe kunstrelatert utdanning eller yrke, har sagt at kunstverkene ser så enkle ut å lage at både de og barn kunne ha laget dem selv. Noen av de som liker kunsten har forsvart den ved å påpeke at det var ideen og kreativiteten som teller mest, hvor de mener at kunstnerene har kommet på ideer andre ikke har kommet på. I tillegg er det mennesker som liker abstrakt kunst og mener at et budskap ikke alltid er essensielt, men at det er estetikken og stilutrykket som er viktig.
Journalen

Journalen er det kvartalsvise medlemsbladet til Oslo legeforening. Journalen utkom første gang i 1990 og er siden 2006 medlem av Den Norske Fagpresses Forening. Journalen redigeres etter redaktørplakaten og har som formål blant annet å skape debatt om aktuelle spørsmål. Redaktør siden 2005 er Per Helge Måseide.
Putrajaya gasskraftverk

Putrajaya gasskraftverk, tidligere kjent som Serdang kraftverk er et varmekraftverk nær Putrajaya i delstaten Selangor i Malaysia. Det har en installert produksjonskapasitet på 625 MW fordelt på 5 gassfyrte dampturbiner, uten kogenerasjon. Utstyret er levert av Siemens og General Electric
Brenselkilden er primært naturgass. Anlegget ble ferdigstilt for driftsstart i 1993 under navnet Serdang, men er senere oppgradert. Operatør er selskapet Tenaga Nasional Berhad. Kraftverket fyres ved spesielle kraftbehov og for å stabilisere nettspenningen, og kan settes i drift på 30 minutters varsel.
Barne- og ungdomsfilosofene

Barne- og ungdomsfilosofene (BUF) er et ansvarlig selskap startet i år 2000 av filosofene Ariane Schjelderup (f. 1966) og Øyvind Olsholt (f. 1963). Selskapet har som formål å utbre kunnskap om og praktisk erfaring med filosofiske samtaler med barn og ungdom, samt å stimulere til filosofisk refleksjon hos barn og unge selv. BUF har drevet filosofiklubber for barn i Oslo-området i flere år, og har arrangert filosofiske sommerleire for barn. Selskapets hovedsatsningsområder er kurs- og forfattervirksomhet. BUF er tilknyttet ICPIC (International Council for Philosophical Inquiry with Children) og SOPHIA (European Foundation for the Advancement of Doing Philosophy with Children). Selskapet har kontorer på Eidsvoll i Akershus fylke.
Brachystomellidae

Utseende

Små (gjerne 0,7-1,5 mm), korte, kompakte spretthaler med korte antenner og bein. Antennene består av bare tre ledd. Øynenen består av 8-15 punktøyne hver som sitter litt spredt på siden av hodet, ikke samlet i et kompakt fasettøye. Kroppen er sylindrisk. Et særtrekk som ikke er synlig utenfra er munndelene: mandiblene mangler helt, mens maksillene er svært korte og kompakte.

Levevis

I Norge er Brachystomella parvula særlig å finne på fuktige strandenger, men også på tørrere lokaliteter.

Utbredelse

Den vanlige arten Brachystomella parvula har en kosmopolitisk utbredelse.
Marindia

Geografi

Byen ligger i det sørlige Canelones i Costa de Oro, ved Río de la Plata.
Cheiloxena

Utseende

Nokså store (ca. 15 millimeter), avlange, matte, gråbrunt-spraglete til nesten svarte bladbiller. Antennene er noe kraftige, rundt halvparten så lange som kroppen. Hodet er kort og bredt med litt utstående fasettøyne. Pronotum er firkantet, mye smalere enn dekkvingene, litt bredere enn langt. Dekkvingene er jevnbrede, med noen opphøyde knøler men uten tydelige punktrader. Beina er kraftige, lårene uten tenner.

Utbredelse

Slekten er utbredt i det sørøstlige og østlige Australia, fra Victoria i sør til det sørlige Queensland i nord.
Regjeringen Sorsa II

Regjeringen Sorsa II var Republikken Finlands 60. regjering som bestod av SDP, Centerpartiet, SFP, LFP og DFFF. Regjeringen regjerte fra 15. mai 1977 til 26. mai 1979. I 1978 forlot Svenska folkpartiet regjeringen og etter nye forhandlinger ble de øvrige fire partiene enig om at fortsette med det gjenstående regjeringsgrunnlaget fram til riksdagsvalget i Finland 1979.
Ørekyte

Beskrivelse

Ørekyte kan bli opp mot 15 cm lang, men det normale er en lengde på cirka 8–10 cm. Sidelinja er vanligvis ufullstendig bak midten av kroppen. Den har ingen skjeggtråder. Skjellene er små. Rygg- og gattfinne har rett eller konkav profil. Buken er hvit eller gråhvit, ryggen er mørk brun og langs sidene har fisken 10–20 tverrbånd. Finnene og sidelinja er lyse. Hannene og hunnene har gytevorter på oversiden av hodet og foran på brystfinnene. Kjønnsmodne hanner får rødlig buk og bryst og ryggen blir mørk, nesten svart.
Kjønnsmodningen inntrer fra 1–2 årsalderen. Hunnen gyter om sommeren 200–1000 gule egg, ca. 1 mm i diameter som klekkes etter rundt 1 uke.
Ørekyten lever i stim både i rasktflytende elver, bekker og i innsjøer med stein og grusbunn. Der spiser den alt fra insektlarver, krepsdyr, rogn og fiskeyngel til planter. Ørekyte blir brukt til dyrefor i Øst-Europa. I Norge har den mest blitt benyttet som levende agn for annen fisk, selv om dette er forbudt.
Fisken går i stim langs land og regnes som en betydelig konkurrent i matfatet for ørretyngel, som den deler diett med. Arten er svært tilpasningsdyktig.
Siden 1960-tallet har ørekyten bredt seg til stort sett alle fylker i Norge. Utover at den følger elver, kan den også spre seg gjennom utsettingsprosjekt fordi den er til forveksling lik røye. Tidligere ble den faktisk også satt ut som mat for ørreten.

Matfisk

I «Physisk og Ekonomisk Beskrivelse over Gulbransdalens Provstie» utgitt i 1785 skrev Hugo Friderich Hiorthøy, prest i Sør-Fron følgende om ørekyte:
Den opholder sig i smaae Elve, i Laugen og i de fleste ferske Vande, fanges i Stim eller Flok om Sommeren, som smaa Sild, og er et Diminutivum af Forellen. Den er meget god at spise med Been og alt, da den er fiin og feed i kiødet. den fanges med kroog og med fine dertil indrettede Hover. [...] I Julii Maaned er den fuld af Rogn.

Annet

Ørekyte finnes naturlig i de sørøstlige og lavereliggende delene av Sør-Norge og flere av de større vassdragene i Finnmark. I tillegg forekommer arten naturlig i noen få vassdrag i Nord-Trøndelag og Troms.
I løpet av 1900-tallet har det imidlertid vært en omfattende spredning av ørekyte her i landet, og den forekommer nå i alle våre fylker. Ørekyte ble derfor oppført på norsk svarteliste 2007, men arten, som nå regnes som en stedegen art, er ikke oppført i norsk svarteliste 2012.
Arten er i utgangspunktet en konkurransesvak art i flerartssamfunn, men i næringsfattige vannforekomster med få fiskearter utkonkurrerer den ørreten i strandsonen, noe som var bakgrunnen for svartelistingen i 2007. For å hindre ytterligere spredning av fisken er det satset på informasjon. Det er antatt at det er sportsfiskeres bruk av ørekyte som agn som utgjør den største risikoen for videre spredning til nye vassdrag. Når fisken først er etablert, er det kun behandling med rotenon som kan fjerne den igjen. Uttak med ruse er veldig tid- og arbeidskrevende, og derfor umulig å opprettholde med noen effekt.