google/wiki40b huggingface dataset:
Fischer‑Benzon

(von) Fischer‑Benzon er en dansk adelsslekt. Major Jacob Ludvig Fischer (1776–1833), stamhusbesitter til Skærsø, fikk i 1805 kongelig patent til å føre navnet von Fischer‑Benzon og det benzonske våpen (3. adelige linje av 1679), og ble opptatt i den danske adelstanden.
Bakgrunnen var at stamhuset Skærsø hadde blitt opprettet av den «tredje adelige linje av 1679» av slekten Benzon, som døde ut i den suksesjonsberettigede mannslinjen i 1741. I opprettelsesbrevet var det bestemt at dersom personer utenfor Benzonfamilien tiltrådte stamhuset, skulle de ta det benzonske navn og våpen etter å ha fått kongelig patent på dette. Stamhuset ble i 1754 avstått av Sophie Amalia Benzon (gift med admiral Andreas Rosenpalm til Brorupgaard) til sine fetre Christian Ulrich von Nissen og Christian Siegfried von Nissen, som tok navnet von Nissen-Benzon (se Nissen (slekt fra Sønderjylland)). Christian Ulrich var barnløs og stamhuset fulgte hans eldste datter Christine Sophie von Nissen-Benzon (1734–1772). Hun var gift med oberst Jacob Ludvig de Vauvert (1727–1809), som tok navnet de Vauvert-Benzon. Deres datter Frederikke Christiane de Vauvert‑Benzon var gift med rittmester Henrik Fischer (1734–1794), og de var foreldre til Jacob Ludvig Fischer, senere von Fischer-Benzon.
Høykommisjonen for det vestlige Stillehavet

Høykommisjonen for det vestlige Stillehavet var en britisk koloniadministrasjon for områdene som utgjorde de britiske territoriene i det vestlige Stillehavet. Den ivaretok overoppsynet med områder som hadde forskjellig status. Noen var kolonier, andre protektorater.
Parlamentet i London godkjente i 1875 etableringen av et høykommissariat for det vestlige Stillehavet, et vedtak som ble iverksatt med etablering i 1877. Hensikten var å bremse anneksjon av ytterligere områder, men opprettelsen av høykommissariatet fikk motsatt effekt.
Høykommisjonen ble opprettet i 1877 for å utøve myndighet over briter som befant seg på øyene i det sørvestlige Stillehavet, men utenfor områder der britene på det tidspunkt formelt hadde kolonier. Bakgrunnen var rivaliserende nasjonale og kommersielle interesser og lovløse tilstander.
Gradvis ble høykommisjonen omvandlet til en koloniadministrasjon, som i 1900 omfattet Salomonøyene, Gilbert og Elliceøyene, Pitcairn, Tonga og Ny-Hebridene. Fra 1877 til 1952 holdt høykommissæren til på Fiji og guvernøren på Fiji var samtidig også høykommissær for det vestlige Stillehavet. De to embetene ble i 1952 skilt, og høykommissariatet flyttet til Honiara på Salomonøyene.
Tuvalu, Salomonøyene, Kiribati og Vanuatu ble selvstendige stater i årene 1978 til 1980, og høykommisjonen virksomhet endte. Høykommisjonens virksomhet opphørte i 1978.
Fausto Cercignani

Forskning

Cercignani er en ledende forsker på det engelske språks historie, med særlig interesse for den elisabethanske periode. Hans artikler om engelsk uttale på Shakespeares tid (publisert i Studia Neophilologica, English Studies og andre vitenskapelige tidsskrifter) foregriper hans omfattende verk Shakespeare's Works and Elizabethan Pronunciation (Oxford, 1981), som av forskere har blitt ansett som «det beste tilgjengelige arbeidet» om emnet.
Cercignanis filologiske interesser omfatter historisk fonologi i germanske språk og andre aspekter ved historisk lingvistikk. Vitenskapelige tidsskrifter som Zeitschrift für vergleichende Sprachforschung, Indogermanische Forschungen, Journal of English and Germanic Philology, Language, Beiträge zur Geschichte der deutschen Sprache und Literatur og The Journal of Indo-European Studies har publisert hans artikler om urgermansk, gotisk, engelsk og tysk.
Hans litterære essays beskjeftiger seg med kjente forfattere som blant annet Jens Peter Jacobsen, Georg Trakl, Georg Büchner, Arthur Schnitzler, Wolfgang Goethe, Gotthold Ephraim Lessing, Wilhelm Heinrich Wackenroder, Hugo von Hofmannsthal, Rainer Maria Rilke, Alban Berg, E.T.A. Hoffmann, Robert Musil, Novalis, Joseph Roth, Richard Beer-Hofmann, Karl Kraus, Franz Kafka, Thomas Mann, August Stramm, Gerhart Hauptmann, Friedrich Schiller, Karl Krolow og Christa Wolf.
Cercignani har undervist ved forskjellige italienske universiteter som professor i engelsk språkhistorie, germansk filologi og tyskspråklig litteratur.

Forfatterskap

Cercignanis poesi er nå publisert i ett enkeltbind som også omfatter dikt offentliggjort i «Almanacco dello Specchio», «Anterem» og andre tidsskrifter. En kritiker omtaler hans litterære tekster som orfisk poesi, men «hard og skinnende som stål». En annen skriver om Cercignanis dikt at disse «oppnår et maksimum av konsentrasjon takket være en akselerasjon av tanke eller følelse som rekonstruerer kroppslighet ved hjelp av abstraksjon»
Fausto Cercignani har også eksperimentert med selv-oversettelse av egne dikt.

Utmerkelser

Österreichisches Ehrenkreuz für Wissenschaft und Kunst I. Klasse - Milano, 1996
Transfett

Transfett er en type fler- eller enumettet fett.
Transfett forekommer naturlig i små mengder i kjøtt og meieriprodukter fra drøvtyggere, men mesteparten av transfettet som mennesker får i seg gjennom kosten i dag blir produsert industrielt som et biprodukt under herding av planteoljer.
Transfett er verken nødvendig for kroppen eller godt for helsen. Tvert imot har transfett blitt funnet å øke faren for å utvikle koronar hjertesykdom og kreft. 
Kjemisk sett er transfett bygget opp av de samme grunnstoffene som ikke-transfett, men molekylene har forskjellig form. Utgangspunktet er umettet fett som herdes ved at man addererer hydrogengass til dobbeltbindingene. I et molekyl med dobbeltbindinger kan hydrogenatomene befinne seg enten på samme side – cis, eller hver sin side – trans, av dobbeltbindingen. 
Eksempel – alkenetet but-2-en:
               H     H                              H        CH3           
cis:            C = C                trans:          C = C ´
          CH3 ´       ` CH3                     CH3 ´      H

I transfett-molekyler er dobbeltbindingene mellom karbon-atomene i trans-konfigurasjon i stedet for den naturlige cis-konfigurasjonen, noe som resulterer i en rett heller enn bøyd form. Transfett har på grunn av dette høyere smeltepunkt enn tilsvarende cisfett (færre forgreininger gjør at det pakkes mer sammen).
Mahalo from Elvis

Mahalo from Elvis er et samlealbum med Elvis Presley, utgitt i september 1978, ett år etter hans død. Albumet ble innspilt den 14. januar 1973.
Sula Rutelag

Sula Rutelag A/S er et tidligere rutebilselskap som i dag driver godstransport og turbusskjøring. Adressen er Mauseidvåg i Sula kommune ved Ålesund.

Bakgrunn

A/L Sula Rutelag, til daglig kalt «Sularuta» var fortsettelsen av ruteselskapet A/S Von som i 1909 startet båtruter mellom bygdene på øya Sula og Ålesund. Sula ble knyttet til fastlandet med Vegsundbrua som åpnet våren 1938. På denne tida arbeidet styret i A/S Von om å starte bilruter. Von-selskapet vedtok 19. august endring av navn og formål. Navnet ble A/L Sula Rutelag. Formålsparagrafen ble justert: «…laget har til føremål å driva rutefart med bil og båt mellom Sula, Indre Borgund og Ålesund…». Veinettet på Sula var dårlig, men selskapet kom tidlig i gang med rute Langevåg-Mauseidvåg-Spjelkavik-Ålesund. På selve øya Sula måtte passasjerene først bruke drosje. Så var det overgang til buss på fastlandet. Første året hadde selskapet skaffet seg to drosje-biler og to busser. Det var tre daglige avganger Langevåg-Ålesund, men ekstraavganger fire kvelder hver uke.

Fra båt til buss

De neste åra minket trafikken med båtene og stadig flere tok bussen. Veinettet ble bedre og flere småsteder ble knyttet til rutenettet. I 1960 fikk selskapet konsesjon på ruta Sulesund-Ålesund. Dermed ble det bedre samband med Hareid og bussrutene på Søre Sunnmøre. Det ble nå lettere å reise til Spjelkavik, og ikke minst til Åse, til det nye sykehuset som kom i drift i 1970. Tidlig på 1960-tallet ble båtrutene forkortet og gikk bare Langevåg-Ålesund.

Godsruter

Sularuta startet godsrute til Ålesund i 1943. Bilen tok melkespannkjøring og annet gods. Mer interessant for selskapet ble nok langtransport med gods. I 1955 fikk selskapet konsesjon for godsruter til Åndalsnes i samfrafikk med Norges Statsbaner og Kr. Stokke (seinere Tollpost). Transporten gikk seinere i regi av Sunnmøre Godslinjer, og fra 1973 i Linjegods. Men dette ble det godskjøring til Oslo og Trondheim, og dessuten til utlandet.

Virksomheten videre

Etter krigen begynte selskapet å planlegge anlegg med garasjer, kontorer og verksted på Mauseidvåg, og anlegget er utvidet. 
Rutebilstatistikken for 1978 viser at Sularuta hadde 18 ansatte, 11 busser, 6 lastebiler og 2 tilhengere. Men ti år seinere var tallet på lastebiler fordoblet. 
I 2011 vant Nettbuss bussanbud for Ålesund og Giske fra 1. januar 2012, og det omfattet også Sula fra 1. januar 2013. Dermed var tida over for Sula Rutelag som rutebilselskap. Selskapet satset mer på turkjøring med buss, og ikke minst godstrafikk. Per 2016 har selskapet seks turbusser, 13 distribusjonsbiler i Ålesund-området, og åtte vogntog i trafikk mellom Møre og Østlandet. Godstrafikken går i hovedsak for Schenker.
Modern Screen

Historie

Modern Screen ble publisert av Dell Magazines fra New York, og ble første gang utgitt i november 1930 (enkelte kilder hevder desember 1930). Magasinet ble raskt Photoplays største konkurrent blant de mange filmmagasinene som ble utgitt i denne perioden. På 1930- og 1940-tallet solgte magasinet flere millioner utgaver hver måned, og i 1933 ble slagordet «Det største opplaget til noe filmmagasin» tatt i bruk på coveret. På begynnelsen av 1930-tallet hadde magasinet malerier av filmstjerner på forsiden, men gikk over til fargebilder på 1940-tallet.
Modern Screen solgte godt også utover 1950-tallet, men sviktende billettsalg på kinoer på slutten av tiåret gikk utover magasinets salgstall. Likevel beholdt magasinet populariteten helt til slutten av 1970-tallet. På begynnelsen av 1980-tallet derimot, ble de gammeldagse filmmagasinene erstattet av moderne konkurrenter som People, som inneholdt mer generelt stoff om kjente personer. I 1985, etter å ha publisert annenhver måned i flere år, sluttet Modern Screen å utgi flere magasin.
3. divisjon fotball for menn 2007

Avdeling 2

¹ St. Hanshaugen trakk laget fra 3. divisjonsspill etter sesongslutt.

Avdeling 4

*Lisleby trukket 1 poeng.
Jernbane i Mauritania

Jernbanen i Mauritania omfatter 728 km med normalsporet (1 435 mm) skinnegang (per 2008). Landets eneste jernbanestrekning er Mauritaniabanen som eies og drives av det statlige gruveselskapet Société Nationale Industrielle et Minière (SNIM). Linjen går fra gruvene i Zouérat til havnen i Nouâdhibou/Cansado via gruvene i Fderîck. Godstog som frakter malm på denne banen er blant verdens lengste tog, og kan være opptil 3 km lange. Toget bruker ca. 12 timer på å tilbakelegge strekningen på 728 km, som tilsvarer en hastighet på ca. 60 km/t.
Qingzhen

Qingzhen kinesisk: (清镇市; pinyin: Qīngzhèn Shì) er et by på fylkesnivå i byprefekturet Guiyang i provinsen Guizhou i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var på 480 261 innbyggere i 1999.

Samferdsel

Kinas riksvei 320 (G320) går gjennom området. Den begynner i Shanghai og løper sørvestover til grensen mellom provinsen Yunnan og Burma. Underveis er den innom blant annet Hangzhou, Nanchang, Guiyang, Kunming og Dali.
Kinas riksvei 321 slår følge med G320 gjennom dette området. Den fører fra Guangzhou i provinsen Guangdong via blant annet Wenzhou og Guilin til Chengdu, hovedstaden i provinsen Sichuan.
Thalia Dahm

Familie

Thalia Dahm var datter av skolelærer, fiolinlærer, tegner og maler Hans Peter Dahm (1787-1844) og Helene Sophie Mathiesen. Hun ble 31. januar 1850 gift i Christiania med cand.jur. og senere overrettssakfører og byfogd i Trondheim Johan Frode Petersen (1819-1913). Hun var mor til sangpedagogen Adolf Dahm-Petersen, og moster til sangerinnen Adelaide Welhaven.

Liv og virke

Thalia Dahm oppholdt seg i 1847-1848 i København, der hun fikk sangundervisning. Våren 1848 vendte hun tilbake til Norge, der hun ble knyttet til Christiania Theater.
Thalia Dahms teaterkarriere var svært kort. Hun debuterte ved Christiania Theater i 1848 som Agathe i Jægerbruden, og fulgte opp med rollen som Lisbet i En søndag paa Amager. Etter omkring ett år forlot hun teaterscenen. Særlig Den Norske Rigstidende hadde vært hardhendte i kritikken av hennes prestasjoner på scenen, og viet det meste av utgaven for 24. mars 1849 til å diskutere hennes egnethet for teaterscenen.
Det er også kjent at Thalia Dahms ga offentlige konserter, at hun underviste i sang og musikk, og at hun dessuten komponerte musikk.

Verker i utvalg

1848: Mouritz-Polka
SIG Sauer

Historie 1853 - 1985

Opprinnelig ble det originale SIG firmaet opprettet i 1853 som en vognfabrikk av Friedrich Peyer im Hof, Heinrich Moser og Conrad Neher. Da de fikk en kontrakt på å produsere 30 000 musketter skiftet de navn til «Schweizerische Industrie Gesellschaft – SIG», (Sveitsisk Industrielt Selskap). SIG produserte senere den populære SIG 210 pistolserien, og etter hvert gikk de i samarbeid med den tyske våpenprodusenten J.P. Sauer & Sohn. På 70-tallet kom SIG SAUER serien med pistoler med SIG P220 i 1975.

Historie  1985 -

I 1985 ble Sigarms opprettet som den amerikanske avdelingen av SIG i Virginia USA, for å importere pistolene P220 og P230. I 1990 flyttet de til New Hampshire for å starte med produksjon. Sigarms og søsterbedriftene Sauer, Mauser og Swiss Arms ble kjøpt av Michael Lueke og Thomas Ortmeier i oktober 2000. 1. oktober 2007 byttet Sigarms offisielt navn til SIG Sauer.
Den utilgjengelige pol-stasjonen

Historie

Utstyr og personell ble tranportert med en traktorkolonne fra den 3, sovjetiske antarktiske ekspedisjonen. Stasjonen hadde en hytte som rommet fire personer, et radioskur og en hytte med elektrisk generator. Disse bygningene var blitt bygget på traktorene som ble brukt til transporten og de tjente som boligkvarter. Etter at hyttene var på plass ble det anlagt en flystripe og et Lisunov Li-2 fly (en russiskbygget DC-3) landet der den 18. desember 1958. Utposten ble forsynt med en dieseldreven generator og en radiosender. Den 26. desember ble dene utposten forlatt for godt. Fire forskere ble fløyet ut og de gjenværede 14 returnerte med traktorene. Stasjonen ble betraktet å være for langt fra andre forskningstasjoner for å kunne benyttes som sikker for permanent drift. Den ble forlatt for å brukes til fremtidige kort-tids besøk.
Den amerikanske Dronning Maud antarktiske overland kryssning nådde den utilgjengelige pol fra  Amundsen–Scott Syd Pol stasjon den  27. januar 1965. Mannskapet ble fløyet ut med C130 den 1. februar. Den 15. desember 1965 kom et nytt amerikansk mannskap med et annet Hercules-fly for å ta observasjoner, sette istand sine snowmoniler og fortsette kryssingen av Antarktis i en  zig-zag rute til den nye stasjon på Polarplatået som de nådde 29. januar..
Den 19. januar 2007 kom det britiske Team N2i som de første til Den utilgjengelige  Pol  uten mekansk støtte, på ski og ved hjelp av spesial-konstruerte drager.
Den 27. desember 2011 i forbindelse  med Antarctica Legacy Crossing nådde.  Sebastian Copeland og Eric McNair-Landry Den utilgjengelige pol til fots, med ski og drager fra Novolazarevskaya stasjon underveis på deres øst-vest kryssing tvers over Antarktis  en reise på 5 100 km

Historisk sted

Ved stasjonsbygningen er det reist en statue av  Vladimir Lenin. Likevel, I 2007 var denne nærmest nedsnødd, bare hodet var synlig.. etter russisk forslag fremmet på et møte i rådet for Antarktistraktaten, er de begravde bygninger og statuen av l
Lenin samen med en plakett til minne om den russiske  erobring av Den utilgjengelige Pol i 1958, blitt erklært som et av de historiske steder og kulturminner i Antarktis (HSM 4).
Li (Longnan)

Li (kinesisk: 礼县; pinyin: Lǐ Xiàn) er et fylke i provinsen Gansu i Folkerepublikken Kina. Det er underlagt byprefekturet Longnan.
Befolkningen var på 495 395 innbyggere i 1999.

Kulturminner

Gravene og fortidsminnene i Dabaozishan (Dabaozishan yizhi ji muqun, 大堡子山遗址及墓群) ble i 2001 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner. Her er det blitt funnet en rekke musikkinstrumenter fra Qindynastiets tid, tre bo-klokker, åtte yong-klokker og tre bronsetigre. Funnet er viktig for forståelsen av Qindynastiets riter, musikk, offerskikker og bronsestøpingsteknikker.
Angelo Carlos Pretti

Karriere

Han har spilt for Yokohama Flügels, Kyoto Purple Sanga, Montedio Yamagata og Tokyo Gas.
Cyclocephala discolor

Utseende

En middelsstor (ca. 12 millimeter), oval, blankt, gulbrun eller brunrød hornbille.  Pronotum og dekkvinger har gjerne noen små, svarte flekker. Arten har ikke horn på hodet eller groper på pronotum, kjønnene kan skilles på at hannen er smalere enn hunnen og at føttene, og særlig kloleddet, på forbeina er fortykkede.

Levevis

De voksne billene er nattaktive og kommer til lys. I alle fall noen arter besøker blomster (for eksempel på planter i myrkonglefamilien) og kan være viktige pollinatorer. Larvene er kjent bare for et fåtall av artene, disse lever i jorda og eter på gressrøtter.

Utbredelse

Arten er vidt utbredt i det Mellom- og Sør-Amerika, fra Mexico i nord til Argentina i sør, inkludert noen av øyene i Vestindia.
Luis Enrique Martínez García

Klubbkarriere

Luis Enrique tilbrakte det meste av karrieren i Spanias to største klubber, Real Madrid (1991–96) og erkerivalen FC Barcelona.

Trenerkarriere

10. august 2004 kunngjorde Luis Enrique at han la opp som aktiv fotballspiller. I juni 2008 kom han tilbake som trener for Barcelonas B-lag, som fikk det nye navnet Barcelona Atlètic.
19. mai 2014 ble han utnevnt som ny trener i FC Barcelona, da han skrev under på en avtale for to sesonger. Han kom som trener fra Celta de Vigo.
9. juli 2018 ble han ansatt som ny landslagstrener for Spania.

Landslagskarriere

Luis Enrique spilte for Spania i tre VM-sluttspill: 1994, 1998  og 2002 (samt i EM 1996), og fikk totalt 62 landskamper (12 mål). Han var også med på laget som tok gullmedaljene under OL 1992 i Barcelona.
Desperadosklubben og den mystiske mistenkte

Handling

En bilist har kjørt ned og drept ei jente. En kynisk journalist i en sensasjonsavis har hengt ut en ungdomsskolelærer som gjerningsmann. Han har ikke noe mer å bygge påstandene på enn sine antagelser. Bilisten blir en stemplet mann. Sladderen går og han kan intet gjøre med det. Det hjelper ham ikke at han er uskyldig. Hvem vil tro på ham? Kun de som trodde det fra før. Ungene i «Desperadosklubben setter seg fore å bevise at han er uskyldig. De liker den ubehjelpelige, høflige og alvorlige læreren, som alltid behandler unger med respekt.
Levende fossil

Levende fossiler er enkeltarter eller små grupper av arter som i spesielle nisjer har overlevd til vår tid, selv om alle deres slektninger døde ut for millioner av år siden. Levende fossiler er meget interessante for å forstå utviklingen av livet på Jorden. Det finnes en god del levende fossiler, både i dyreriket og planteriket.
Kunnskapsegget

Kunnskapsegget er en norsk nett-tjeneste som samler kunnskapsressursene om helsetjenester.

Alt på ett sted

Egget bygger på en kunnskapsmodell kalt «6S-modellen» som utviklet av McMaster-universitetet i Toronto. Den opprinnelige kanadiske modellen har form som en pyramide, men Innlandet har gitt modellen en form som et egg. Tanken bak er likevel den samme: Jo høyere opp i egget, desto mer kvalitetsvurdert, kortfattet og relevant skal kunnskapen være. 
Kunnskapsegget er en såkalt metasøkemotor som søker i flere relevante databaser samtidig.
De ulike databasene omfatter forskjellige typer kunnskap. Noen samler alle dokumenter; andre oppsummerer innholdet i flere dokumenter – andre igjen konkluderer med hva som er beste praksis på bakgrunn av kritisk vurdering og sammenstilling av dokumentene.
Forskjellene bestemmer nivået basene er lagt inn i Egget. Flere kilder inneholder kunnskap som hører hjemme på flere nivåer, eksempelvis PubMed Clinical Queries. Inndelingen bør derfor ikke forstås som absolutt, men veiledende. Ulike kunnskapsdatabaser fordrer ulike tilnærminger i søkingen. Egget er derfor ikke et verktøy for uttømmende kunnskapssøk – søkene blir lett upresise i de største databasene. Egget kommer best til nytte når helsepersonell trenger et godt verktøy for raske, sikre svar på spørsmål der forskningen er kommet langt og dokumentasjonen er god.
Egget er utviklet av Endre Aas, Geir Kristian Lund og Øystein Eiring. Helsebiblioteket og Bibliotektsjenesten i Sykehuset Innlandet har kjøpt tilgang til kunnskapsressursene i Kunnskapsegget. McMaster-universitetet i Toronto har tilrettelagt for innhold og grensesnittet. Metasøk og teknisk funksjonalitet er utviklet av Netpower.
Christian Løchstøer

Bakgrunn og arbeid

Christian Løchstøer har gått på Romerike folkehøgskole og studert ved Universitetet i Oslo.
Løchstøer har arbeidsbakgrunn fra TV-produksjonsselskapene Rubicon TV og Funkenhauser Productions, der han i perioden 2007–2011 blant annet skrev for fjernsynsshowene Lyngbø og Hærlands Big Bang (sendt på NRK1), Rikets røst (TV 2) og Hvem kan slå Ylvis, Norges herligste, Ylvis møter veggen og Nordens herligste (alle på TVNorge). Løchstøer har også levert bidrag til flere sceneforestillinger, blant annet for forestillinger med Otto Jespersen (Redd Mann Roper, 2008) og Ylvis-brødrene (Ylvis 4, 2011).  
Christian Løchstøer var redaktør for det humoristiske talk-showet I kveld med Ylvis på TVNorge i showets fem sesonger fra 2011 til 2016. I februar 2012 var han med på å starte Concorde TV som blant annet produserer I kveld med Ylvis.
Christian Løchstøer er også tekstforfatter på alle Ylvis-låtene sammen med brødrene, deriblant musikkvideoparodien What Does the Fox Say? som ble verdensberømt på YouTube høsten 2013. Han er også medforfatter til barneboka Hva sier reven? som bygger på videoen, og har siden gitt ut barnediktsamlingen Rim det har rablet for på Aschehoug forlag.
Løchstøer er medforfatter og medkomponist for Ylvis-serien Stories from Norway, som ble vist på TVNorge i 2018. Sammen med Bård og Vegard Ylvisåker og Lars Bleiklie Devik ble han nominert til Gullruten 2018 i klassen beste originalmusikk for musikken til serien.
Løchstøer bor i Oslo.
Quintana Roo

Geografi

Quintana Roo er en del av Yucatánhalvøya, som er et kalkfjellsskjold med få elver og vann, hvor regnvannet samles i naturlige underjordiske huler, kalt cenoter. Nedbøren er størst i sør, og dermed er skogen tettest her, mens det er mer åpne savanner i nord. Kystområdene av Yucatán er preget av store korallrev som strekker seg fra Cancún forbi Belize og til Honduras. Etter barriererevet i Australia er dette verdens lengste korallrev. De største øyene utenfor kysten er Cozumel, Mexicos største øy, samt Isla Mujeres.
Området er også utsatt for orkaner, og i 2005 lå orkanen Wilma over Cancún/Cozumel-området i to dager, og anrettet omfattende skader.

Historie

Dagens Quintana Roo var i maya-perioden blant de tettest befolkede i mayaverdenen. Tallrike ruinbyer vitner ennå i dag om denne blomstringen: Chacchoben, Chakanbakán, Chamax, Cobá, Dzibanché, Ichpaatán, Kohunlich, Muyil, Oxtankah, Tankah, Tulum, Tupak, Xel-Há og Xcaret. Denne kulturen var imidlertid i forfall ved spanjolenes ankomst. I Quintana Roo kjempet mayaene hardt mot de spanske inntrengerne, og særlig i de uveisomme innlandsstrøkene i sør fikk mayaene være i fred i lange perioder. Under «kastekrigen» i 1847–1855, som var et opprør mot den spansktalende overklassen på halvøya, var den sørlige delen av delstaten et tilfluktssted for maya-opprørere.
I 1902 ble Quintana Roo utskilt fra delstaten Yucatán som føderalt territorium og gitt navn etter frigjøringshelten Andrés Quintana Roo. Først i 1974 fikk Quintana Roo full status som delstat.
Fra runft 1970 ble Cancún utviklet som en turistby. På få år har byen gjennomgått en eksplosiv utvikling som internasjonal ferieby. Utviklingen kryper også nedover kysten, som har fått navnet Riviera Maya, og steder som Cozumel og Playa del Carmen utvikler seg i samme retning.

Befolkning

Den opprinnelige befolkningen er mayaene, som lenge hadde dette uveisomme området stort sett for seg selv. Det har imidlertid vært stor innflytting av meksikanere fra andre deler av landet som følge av den storstilte utbyggingen, noe som forspansker språket. Imidlertid holder mayaspråkene stand sør i delstaten.