Wrocław erkebispedømme

Historie

Grunnleggelsen skjedde samtidig med opprettelsen av Gniezno erkebispedømme og den polske kirkeprovinsen. Biskopen i Wrocław var ansvarlig for landskapet Schlesien. Frem til 1051 var biskopene lite akseptert av den fremdeles stort sett hedenske befolkningen og måtte tilbringe flere år på flukt.
Etter at hertug Henrik IV av Polen i 1290 godtok biskopens verdslige herredømme over hertugdømmet Nysa, førte biskopene tittelen fyrstbiskop. 1348 aksepterte fyrstbiskopen kongen av Böhmen som lensherre. Bispedømmet var dermed, selv om det på det kirkelige plan fremdeles lå under den polske metropolitten i Gniezno, blitt en del av Det hellige romerske rike av den tyske nasjon. Men selv om biskopene beholdt sine verdslige besittelser og fortsatte å føre fyrstbiskop-tittelen (faktisk helt frem til 1918), ble de aldri riksumiddelbare, dvs. var ikke riksfyrster.
På 1430-tallet ble store deler av Schlesien reformert. Bare de sydligste delene, som også omfattet hertugdømmet Nysa, forble katolske. Etter at Schlesien i 1526 sammen med Böhmen kom til huset Habsburg, var katolisismen igjen på fremmarsj. Etter den første schlesiske krig kom mesteparten av Schlesien i 1742 til det protestantiske Preussen. Bispedømmet Breslau, som det het på tysk, var nå delt mellom Preussen og Østerrike. Pave Pius VII reagerte på dette i 1821 ved å eksemptere bispedømmet, dvs. løse det fra erkebiskopen i Gniezno og stille det umiddelbart under Den hellige stols administrasjon. Samtidig ble bispedømmet utvidet med Brandenburg (inkludert Berlin) og Pommern, som siden reformasjonen hadde ligget under det apostoliske vikariat i nord.
De prøyssiske besittelsene av hertugdømmet, inkludert residensbyen Nysa (tysk Neiße) ble sekularisert i 1810. På den østerrikske siden fortsatte hertugdømmet Nysa å eksistere frem til 1850, da besittelsene ble sekularisert også der.
Etter første verdenskrig måtte Det tyske rike avstå Schlesiens sydøstlige del rundt byen Katowice til Polen. For dette området ble det derfor i 1922 opprettet en apostolisk administrasjon, som ble opphøyet til Katowice bispedømme i 1925.
Til gjengjeld ble Breslau bispedømme i 1930 opphøyet til metropolitanerkebispedømme over de østlige delene av Preussen, dvs. bispedømmene Ermland (Øst-Preussen), Berlin (Brandenburg og Pommern) og Schneidemühl (Posen/Vest-Preussen). De to sistnevnte ble opprettet samtidig med Breslaus opphøyelse, mens Ermland hadde overlevd fra middelalderens kirkeprovins Riga.
Etter andre verdenskrig ble bispedømmet delt opp i fire apostoliske administrasjoner: tre med sete i Wrocław, Opole og Gorzów for de delene som hadde blitt polsk; og én med sete i Görlitz for den gjenværende tyske delen. Arbeidet til de polske administratorene ble delvis hindret av det kommunistiske styre i Polen. Først i 1972 fikk Wrocław en ny erkebiskop, og forholdene ble tilpasset de nye grensene: Berlin og Görlitz ble løst fra Wrocław; Schneidemühl ble opphevet; Górzow og Opole ble opphøyet til bispedømmer og underlagt Wrocław som suffraganer; og det forhenværende grevskapet Kladsko ble overført fra Praha erkebispedømme til Wrocław. Motsatt ble tsjekkisk Schlesien i 1978 overført fra Wrocław til Olomouc erkebispedømme.
Ved omstruktureringen av Polens bispedømmer i 1992 ble Warmia selv opphøyet til erkebispedømme, Gorzów ble flyttet til kirkeprovinsen Szczecin-Kamień og Opole til kirkeprovinsen Katowice. Som nytt suffraganbispedømme ble Legnica bispedømme utskilt fra Wrocław erkebispedømme. Den siste endringen skjedde i 2004, da suffraganbispedømmet Świdnica ble opprettet av deler av Legnica og Wrocław bispedømme.