Karel Kramář

Bakgrunn

Karel Kramář kam fra en velstående familie som bodde i det nordløige Bøhmen, tett ved grensen til Tyskland. Foruten i Praha studerte han i Strasbourg, Berlin og i Paris (École des Sciences Politiques). Han tok i 1884 doktorgraden i jus ved Karlsuniversitetet i Praha. Han utgav i 1886 i Leipzig et viktig skrift, Papiergeld in Oesterreich seit 1848.

Politiker i dobbeltmonarkiets tid

I politikken tilhørte han, sammen med Josef Kaizl og Tomáš Garrigue Masaryk, de såkalte realistene, og det var for en stor del hans fortjeneste at denne gruppe i 1890 unngikk å gå til grunne og fant nye krefter sammen med ungtsjekkerne (Mladočeši). Som mange andre av ungtsjekkerne var russofil. Han giftet seg også russisk. Kramářs hustru var fra russusk høyborgerskap, datter av en industriherre fra Moskva; frem til 1917 eide de en overdådig villa på Krim. 
Tomáš Masaryk kritiserte Kramář for det selvmotsigende i å gå sterkt inn for alminnelig stemmerett og demoktrati i Østerrike og hans samtidige støtte og streben etter tettere bånd til keiserautokratiet i Russland. Oktobermanifestet av 1905 ble hyllet av Kramář som tegn på at Russland stod foran en liberalisering og sni nær fremtid ville bli et demokrati. 
Fra 1891 var Kramář medlem både av den böhmiske landdagen og av det østerrikiske riksrådet, der han spilte en fremtredende rolle. I 1896 ble Kramář østerrikes finansminister.  Han var som politiker motstander av Østerrike-Ungarns allianse med Tyskland og knyttet tidlig forbindelse med allslaviske kretser i Russland. Han holdt fast på disse forbindelser også etter første verdenskrigs utbrudd i 1914, og håpet at en russisk seier ville føre til tsjekkenes frighøring fra Østerrike. 
Kramář ble arrestert i mai 1915 som mistenkt for høyforræderi, ble dømt til døden i juli 1916, men fikk etter tronskiftet straffen omgjort til 15 års fengsel (desember samme år) og ble i juli 1917 frigitt i samband med det fda utferdigede omfattende politiske amnesti.

Politiker i Tsjekko-Slovakia

Han var en av de ledende i det tsjekkoslovakiske nasjonalråd som ble opprettet i Praha i september 1918. Ved det østerrikiske monarkis sammenbrudd oktober til november samme år fremtrådte dette råd som selvstendig regjering for blant annet Böhmen og Mähren, og etter at den nye republikken Tsjekko-Slovakia ble definitivt proklamert, ble han den 16. november dens første ministerpresident. Som sådan forble han til juli 1919, da hans ministerium vek plassen for en ny regjering som var innenrikspolitisk mer radikal. 
Kramář betraktet bolsjevismen som en farlig tysk kreasjon, og trodde at bolsjevikene ville forbli lojale til Tyskland. Han avviste også tanken om en setralisering av produksjonen og den utopiske visjon om et klasseløst samfunn. Men samtidig trodde ikke Kramář at bolsjevismen hadde livskraft i det lange løp, ettersom han oppfattet den som upopulær og bare i stand til å styre ved hjelp av terror. Han håpet inderlig at Sobjetunionen ville bryte sammen allerede i hans ehen levetid.
Karel Kramář var den 8. januar samme år nær ved å falle som offer for et bolsjevistisk attentat. Ved fredskonferensen i Paris var han januar til juli 1919 tsjekkoslovakisk delegat. Da ble hans land også tilerkjent Karpatoukraina. Han var senere år leder for det nasjonaldemokratiske parti i Tsjekkoslovakias parlament og forsøkte i det lengste å egge vestmaktene til kraftanstrengelser for å slå ned bolsjevikveldet i Russland.