Ho Chi Minh-byen

Navnet i dag

Navnet Ho Chi Minh-byen stammer fra 1976, noe etter gjenforeningen av Nord-Vietnam og Sør-Vietnam. Men byen er vel så godt kjent, både innenlands og utenlands, under det gamle navnet, Saigon. Strengt tatt er Sài Gòn nå egentlig bare en av bydelene i byen, nemlig byens 1. distrikt. 
Som forkortelse ser man ofte TP. HCM, eller på engelsk HCMC eller HCM City.

Navnehistorie

De opprinnelige khmerinnbyggerne kalte byen for Prey Nokor. Prey Nokor betyr «skogbyen» eller «trebyen» på khmer (Prey – «skog»; Nokor – «rike, by», fra sanskrit nagara).
Navnet Prey Nokor benyttes fortsatt av kambodsjanerne (2007), og det benyttes også av minoritetsgruppen Khmer Krom som bor i Mekongdeltaet.
Bakgrunnen for det gamle navnet Saigon er noe uklar. Kanskje ligger det noe kinesisk bak; den kinesiske tilpassingen av navnet betyr «Vestpalasset». Men ifølge en annen hypotese er navnet Saigon utviklet fra det kambodsjanske Prey Nokor – og tross alt var det slett ikke noe palass i området rundt år 1700. Navnet Saigon ble første gang brukt offisielt i 1698. Men navnet Saigon slo ikke helt gjennom da; det fikk konkurrere side om side med navnet som Nguyen-dynastiet foretrakk, Gia Định 嘉定 (opprinnelig navnet på citadellet i byen). Det er bare siden 1859 at Saigon ble det enerådende navnet (inntil oppkallingen etter Hồ Chí Minh i 1976).

Administrasjon

Ho Chi Minh-byen er en by på selve administrative nivå som Vietnams provinser. Den blir administrert på lignende måte som en provins, slik at de viktigste forvaltningstekniske styringsorganene er folkerådet og folkekomiteen. 
Byen er inndelt i 22 distrikter. 
Av dem er fem landdistrikter, skjønt de ligger innenfor bygrensene: Nha Be, Can Gio, Hoc Mon, Cu Chi og Binh Chanh. 
De 17 øvrige er bydistrikter. Bare de fem i byens sentrum har egentlige navn som offisiell betegnelse (Tan Binh, Binh Thanh, Phu Nhuan, Thu Duc og Go Vap), de øvrige har bare nummer – selv om distriktene på folkemunne naturligvis har sine navn.

Andre verdenskrig

Da Saigon ble okkupert av japanerne under den andre verdenskrig i 1940, fikk de franske kolonimyndigheter likevel fortsette med å administrere landet, inntil japanerne ombestemte seg og kastet dem i fengsel i 1945. Noen måneder etter var krigen tapt for japanerne. Saigon hadde kommet fra krigsårene uten krigsskader eller større nød.

Fjerning av Binh Xuyen-hæren

Keiser Bảo Đại hadde gitt den uavhengige militære styrken Binh Xuyen kontrollen over den nasjonale politistyrken, men statsminister Ngo Dinh Diem i Staten Vietnam forlangte at de skulle komme under kontroll av den nasjonale regjeringen. For å tvinge sitt krav igjennom, gikk Diem 27. april 1955 til militære angrep mot styrkene fra Binh Xuyen, og Staten Vietnams hær slo Binh Xuyen i løpet av en uke. Kampene fant stort sett sted i det kinesiske finansdistriktet i Cholon, inne i byen sentrum. Mellom 500 og 1 000 mistet livet i kampene, og opp til 20 000 sivile ble hjemløse som følge av slaget. Slaget resulterte i at Binh Xuyen ble endelig slått, og den private hæren ble lagt ned, samtidig som politistyrken ble tilbakeført til statlig kontroll.

Nytt navn

Byen ble etter den nordvietnamesiske erobringen hovedstad for den provisoriske Republikken Sør-Vietnam, som styrte den sørlige delen av landet inntil nord og sør ble forent 2. juli 1976. Hanoi ble da hovedstad for hele landet. 
Byens navn ble straks endret til Ho Chi Minh-byen til minne om Hồ Chí Minh, som kommunistene anser som den sosialistiske republikkens landsfader. En av bydelene, Distrikt 1, heter fortsatt Saigon. Navnet Saigon blir fortsatt brukt i dagligtale, og blant motstandere av det kommunistiske regimet holder man særlig på dette.

Demografi

Befolkningen antas i 2004 å ha økt til over seks millioner. I tillegg til å være den mest folkerike byen i Vietnam, utgjør den også den mest folkerike administrative enhet på provinsnivå.
Flertallet av befolkningen er enten vietnamesere (kinh) eller utenlandskinesere (Hoa). Det er også betydelige grupper av vietnamesiske minoritetsfolk i byen. Kineserne er spesielt tallrike i distriktet Cholon, som regnes som en Chinatown.

Turisme

Siden 1990 har Ho Chi Minh-byen stått for mellom 28 og 35 prosent av Vietnames samlede inntekter fra turisme. Byen mottar et stadig stigende antall turister fra utlandet, opp fra 180 000 i 1990 til millioner nå, noe som utgjør over halvparten av alle turister til landet.

Cholon

Cholon, som er 5. bydel, er Ho Chi Minh-byens Chinatown. Navnet Cholon betyr «stort marked», og Cholon var opprinnelig en egen by. Men etterhvert vokste den sammen med Saigon på grunn av den sterke tilflyttingen og flyktningstrømmene. Cholon befolkes av omkring  en halv million kinesere som dominerer bybildet med sine kinesiske apoteker, restauranter og forretninger. Cholon er også det viktigste handelsområdet i byen. 
Kineserne i Cholon nedstammer fra forskjellige deler av det sørlige Kina, og de har i høy grad klart å bevare sine regionale skikker, sine språk og dialekter gjennom generasjonene. Det finnes egne temper for folk som stammer fra Chaozhou, for dem med sine aner i Guangzhou, og så videre 
Ved århundreskiftet mellom 1800- og 1900-tallet var Cholon også beryktet for sine opiumshus. Den britiske forfatteren Graham Greene var blant besøkerne, og hans roman The Quiet American fra 1955, med handling fra tidlig 1950-tall, henter mye av sin koloritt fra dette området. Boken er grunnlag for to kinofilmer av samme navn, fra 1958 og 2004. Siden 1950-tallet var de trange og travle gatene i Cholon et ideelt gjemmested for Viet Minh og senere for Viet Cong.
I Cholon finner man de severdige Quan-Am- og Thien-Hau-pagodene.

Dong Khoi og Nguyen Hue

Dong Khoi var under navnet Rue Catinat Saigons fremste promenadegate allerede i den franske kolonitiden. Under Vietnamkrigen var det særlig mange barer og bordeller langs denne gaten som betjente amerikanske soldater under deres "Rest and recreation"-opphold.  Siden Doi Moi er gaten, som nå heter Revolusjonsgaten, heller blitt preget av mange restauranter, barer og dyre designerforretninger.
Nguyen Hue er en parallellgate til Dong Khoi. Den ble anlagt av franskmennene som Boulevard Charner, og ble betenget som Orientens Champs Elysées. Nguyen Hue er i dag heller bare en bråkete hovedtrafikkåre. Men under Tet-festen er det lokale blomstermarkedet en attraksjon. 
I nordenden av Nguyen Hue befinner det tidligere rådhuset seg. Det er et kolonialhus fra 1906. I dag holder folkekomiteen til der.

Notre Dame

En av de mest betydelige byggverk i byen er den katolske Notre-Dame-katedralen. Denne teglsteinskirken ble reist mellom 1877 og 1883 i neoromansk stil. Katedralens to klokketårn er 58 meter høye. Katedralen er det viktigste fokus for de sørvietnamesiske katolikker. Erkebiskopen av Ho Chi Minh-byen, msgr. Jean-Baptiste Pham Minh Man, er en av Den katolske kirkes kardinaler. 
Katedralen befinner seg i nordenden av Dong Khoi. Her feires det også messer på engelsk hver søndag. 
Foran kirken, på Pariserkommuneplassen, står en statue av jomfru Maria.

Hovedpostkontoret

Rett ovenfor Notre Dame står hovedpostkontoret, som er en bygning fra 1880-årene og som siden den gang nesten ikke har sett noen ombygninger eller forandringer. Innvendig er riktignok betjeningslukene blitt renovert og modernisert, og det er tilkommet et kjempemessig veggmaleri av «Onkel Ho».

Gjenforeningspalasset

Det tidligere presidentpalasset for den gamle republikken Sør-Vietnam er i dag et museum. Det heter i dag «Gjenforeningspalasset». Av og til benyttes det til representasjon ved statsbesøk. Bygningen er fra 1960-årene. Den 30. april 1975 ble palasset omringet av nordvietnamesiske stridsvogner og så inntatt, og denne erobringer markerer Saigons fall og Vietnamkrigens avslutning og de nordvietnamesiske kommunisters seier. Bare kort tid før hadde de siste amerikanske helikoptrene forlatt anlegget. Palasset har en omfattende utstilling av etterlatt amerikansk og sørvietnamesisk stridsutrustning.

Krigsoffermuseet

En annen severdighet er Krigsoffermuseet. I tillegg til en samling av stridsvogner, fly og andre etterlatenskaper etter den amerikanske krigsmaskin finner man her en tildels drastisk fotoutstilling som fremfor alt tydeliggjør følgene av amerikanernes bruk av avløvingskjemikalier «Agent Orange» over landets skoger, og deres bruk av napalm-bomber. 
Etter at relasjonene mellom USA og Vietnam har bedret seg er det også tilkommet utstillinger om antikrigsbevegelsene i USA og andre land, og om de amerikanske soldater som nektet å tjenestegjøre i Vietnam av etiske grunner.

Revolusjonsmuseet

Revolusjonsmuseet holder hus i det tidligere palasset for Cochinkinas guvernører. Palasset var residens for Sør-Vietnams president Ngô Đình Diệm. Museet utstiller gjenstander fra kampene mot franskmenn og amerikanere.

Le-Duan-boulevarden

Le-Duan-boulevarden er en boulevard av samme franske stil som Nguyen Hue. Den løper fra bykjernen til de botaniske haver. I dette området er det idag igjen en rekke utenlandske diplomatiske representasjoner (konsulater). 
Under Vietnamkrigen var dette åstedet for et spektakulært angrep under Tết-offensiven. 
I de siste krigsdagene fløy helikoptre i skytteltrafikk med de siste gjenværende amerikanerne mellom den gamle amerikanske ambassaden og amerikanske krigsskip koordinert fra kommandoskipet Blue Ridge ute i Sørkinahavet. Ambassaden, som ble rasert, er nå gjenoppbygd, og bare minnetavler forteller om hendelsene i aprildagene i 1975.

Ben-Thanh-markedet

Dette markedet, som ble bygd i 1914 og som er blitt renovert i løpet av de siste årene, er ett av Saigons varemerker. Ben-Thanh-markedet er i dag en stor markedshall for bekledning, tørkede matvarer, elektronikk, souvenirer, og for grønnsaker, frukt, fisk og blomster. Her tilbys også vietnamesiske kulinariske retter. 
Markedet med et særegent tårn som kan minne om et kirketårn ligger inntil en sterkt trafikkert sentral rundkjøring, der syv gater møtes.

Saigonmuseet

Saigonmuseet ligger i tollvesenets tidligere hovedkontor, en bygning reist i 1863. Her er det mange forografier fra onkel Hos liv og virke.

Jadepagoden

Jadepagoden er Saigons mest fargerike gudshus. Den ble bygget i 1909 av byens  kantonesisk-kinesiske innvandrere, og her æres både Buddha og en rekke taoistiske  guddommer og helteskikkelser fra kinesisk mytologi.

Bitexco Financial Tower

Byens høyeste skyskraper er Bitexco Financial Tower, som er 262,5 meter høy. Bygningen er åpen for besøkende som fra 49. etasje får full utsikt over byen.

Til og fra byen

Ho Chi Minh-byen betjenes av den store flyplassen Tân Sơn Nhất (den tidligere flybasen fra Vietnamkrigen) som ligger noe nord for bykjernen. Det offisielle navnet Ho Chi Minh internasjonale lufthavn har i liten grad slått gjennom. Hertil er det enkelte direkte flyruter fra Europa, og en rekke direkteforbindelser til alle de største byene i Sørøst- og Øst-Asia. Det er også gode flyforbindelser til alle Vietnams viktigere byer. Taxi og buss er tilgjengelig til og fra flyplassen og innenfor byen. På grunn av den høye veksten i antallet flypassasjerer og Tan Son Nhat lufthavns nære beliggenhet til byen, har den vietnamesiske regjeringen planer for å bygge en ny internasjonal flyplass nær Long Thanh Township i Dong Nai Provinsen ca. 40 km nordøst for byen.
Togforbindelser består fremfor alt til områdene nord for Ho Chi Minh-byen. Det er tog til Hanoi flere ganger om dagen – reisen tar mellom 30 og 40 timer. 
Det er ellers bussforbindelser til mange byer i Vietnam og inn i Kambodsja.

Innen byen

Ho Chi Minh-byen har verken undergrunnsbane eller trikk, men et godt fungerende bussnett, både til by og ut mot landsbygda. For individuell transport er tilbudet godt på taximoped, Cyclo (sykkeltaxi) eller taxibiler.
Det er imidlertid besluttet å bygge en undergrunnsbane, i første omgang med fem linjer. Den vil bli 20,6 km lang og skal settes i drift i 2014. Man håper på 73 mill. passasjerer det første driftsåret, og 204 mill. det følgende året.