google/wiki40b huggingface dataset:
SV-98

SV98 (Snaiperskaya Vintovka Model 1998 - skarpskyttergevær modell 1998) er et russisk skarpskyttergevær, designet mellom 1998 og 2000 av en ingeniørgruppe ledet av Vladimir Stronskij. Våpenet brukes primært av russisk politi og spesialpoliti, særlig sikkerhetspoliti og antiterrorstyrker underlagt de føderale myndighetene (MVD, FSB, etc.) Geværet ble utviklet som svar på forespørsel fra russiske skarpskyttere som fant det halvautomatiske Dragunov-geværet for lite presist til skarpskyting på lengre hold.
SV-98 bruker kaliber 7,62 × 54R, det samme som Mosin Nagant-geværene, Kalasjnikovs PK- og PKM-maskingeværer, og Dragunov SVD, og mates fra boksmagasiner i plast som rommer ti patroner. Av funksjoner kan det nevnes en justerbar kolbe, åpne sikter til nødbruk, en flammedemper som kan skrus av og erstattes med lyddemper, et mirage-bånd over pipen, og et bærehåndtak som kan demonteres.
Tidlige SV-98 kom med en grønnlakkert laminatstokk hvor enfot i kolben og tofot i forskjeftet var standardutstyr. De nye riflene kommer nå med en kolbe i komposittmaterialer for å minske vekt og gjøre våpenet mer bestandig mot vær og ytre påvirkninger.
Unended Quest

Unended Quest: An Intellectual Autobiography («Uavsluttet søken. En intellektuell autobiografi») er den østerriksk-britiske filosofen Karl Poppers autobiografi. Den var opprinnelig skrevet som åpningskapitlet til boka The Philosophy of Karl Popper, men utkom i bokform fra 1976 og er oversatt til 20 språk.
Bokas 40 kapitler gjengir de ulike personlige og faglige stadiene i Poppers liv, men inneholder også digresjoner om bl.a. musikk, som var en av Poppers store lidenskaper, og en rekke filosofiske problemer (bl.a. essensialisme, induksjon, metafysiske forskningsprogrammer, «verdienes plass i en verden av fakta»). Boka avsluttes med Poppers bibliografi, som har blitt oppdatert fortløpende (sist i utgava fra 2002).
Troglosironidae

Utseende

Små (kroppslengde marksimalt 2,5 mm), blinde vevkjerringer med forholdsvis korte bein. Ryggplatene er vokst sammen til ett sammenhengende skjold, men man kan se segmentgrensene som grunne tverrfurer. På hver side av forkroppen er det en kjegleformet knøl.

Levevis

Mange av de kjente artene lever mellom løvstrø i skog, særlig fuktige skoger, men det er også noen som lever i huler.

Utbredelse

Familien er bare kjent fra Ny-Caledonia.
Faridabad (distrikt)

Demografi

Ved folketellingen i 2011 var det 1 798 954 innbyggere i distriktet, mot 1 365 465 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 79,44 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 13,20 % i 2011 mot 14,69 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 842 i 2011 mot 846 i 2001.
Kepler-69

Kepler-69 (KOI-172, 2MASS J19330262+4452080, KIC 8692861) er en sollignende gul dvergstjerne i stjernebildet Svanen som ble oppdaget i 2013. Den har minst to exoplaneter, hvorav Kepler-69c er én.
Lucanus gamunus

Kjennetegn

En middelsstor (23-35 millimeter), blank, svart hjortebille. Hannen har forholdsvis små kjever for slekten Lucanus. Hele kroppen er jevnt og fint punktert. Mandiblene er krumme, bare litt lengre enn hodet, med et par tettsittende korte tenner i midten, spissen kløvet. De knebøyde antennene har vanligvis en fire-leddet vifte. Kjølene langs sidene og bakkanten av hodet er ganske rundede og vage. Beina er svarte. Hunnen har forholdsvis store kjever til å være en hjortebille-hunn, og har flekkvis lys bestøvning.

Utbredelse

Arten er bare kjent fra Japan.
Eudicella (Cyprolais) babaulti

Utseende

En ganske stor (ca. 30 millimeter), avlang, blankt grønn til kobberfarget gullbasse. Hodet er brunrødt, beina rødlige, kroppen skinnende grønn til kobberfarget, dekkvingene gjerne litt brunlige i den bakre delen, med fire svarte flekker. Hannen har et bredt framspring i den uthulte pannen, med et kort, Y-formet horn i midten og brede pigger på sidene. Bakerst i pannen er det to kraftige, krumme tenner (rett over den uthulte delen). Hunnen har også en fremskutt, firkantet panne.

Levevis

Hannene bruker "hornene" sine til å kjempe om hunnene. Hver hann prøver å vippe motstanderen over på ryggen ved å presse hornet under ham.
Som hos de fleste andre Cetoniinae utvikler larvene seg i morken, død ved, og de voksne billene besøker gjerne blomster.

Utbredelse

Arten lever i Kenya.
Nyaars-Morgen

Nyaars-Morgen er et episk og selvbiografisk dikt av N.F.S. Grundtvig, skrevet i 1824. Det består av 312 strofer, 11 verselinjer fordelt på 10 sanger. Diktet er Grundtvigs viktigste enkeltstående digterverk og hans betydeligste litterære arbeide ved siden av salmene. Som tittelen angir er diktets billeddannelse bestemt av vekslingen av døgnet og årstidene. Diktets ti sanger danner en sirkelkomposisjon, slik at første dikt åpner i et morgenlandskap preget av sol, varme, lys, liv og fellesskap, andre sang springer tilbake til nattens begynnelse og viser Grundtvig fanget i en verden preget av natt, kulde, mørke, død og isolasjon. Gjennom de etterfølgende sangene går diktet gjennom en lang utvikling hen imot sitt utgangspunkt, og ved åpningen av 10. sang gjentas de første tre strofene fra første sang, og diktet er brakt tilbake til utgangspunktet.
Johannes XIV

Bakgrunn

Pietro Canepanova var født i Pavia. Han var keiserlig kansler i Italia og fra 966 biskop av Pavia.

Pave

Etter pave Benedikt VIIs død ble han valgt til pave med keiser Otto IIs godkjennelse, og ble kronet til pave enten i slutten av november eller begynnelsen av  desember 983, hvorved han tok navnet Johannes XIV. Johannes var Ottos annenhåndsvalg. Navne Johannes tok han fremfor sitt eget navn Peter (Pietro) idet han ikke mente seg verdig å bære det samme navn som Apostelen Peter.
Den 7. desember samme år døde den unge keiser Otto II i Roma, og Johannes hadde forberedt på den tilstundende død. Han ble begravet i Peterskirken. Ottos etterfølger, sønnen Otto III, var bare tre år. Moren hans, Theophania, var regent under hans mindreårighet.
Romerske tilhengere av huset Crescentius hadde latt utse Bonifatius VII til motpave i 974, og da denne motpave fikk melding om keiserens død mens han befant seg i Konstantinopel, bestemte han seg for å vende tilbake til Roma, noe han han gjorde i april 984. Med seg hadde Bonifatius alle sine tilhengere. De tok pave Johannes til fange og kastet ham i fangehullene i Castel Sant'Angelo, mens Bonifatius inntok pavetronen.
Etter fire måneder i fangenskap døde Johannes der i borgen den 20. august 984. Dødsårsaken var enten sult og elendighet, eller mord beordret av Bonifatius.
Senere tiders feiltolkninger ved at hans «aktive» tid som pave og hans tid i fengselet ble oppfattet som to pontifikater, det vil si at det dreide seg om to forskjellige pave Johannes, førte til en feil i nummereringen av pavene av navnet Johannes. Derfor ble senere navnet Johannes XX ikke benyttet; man ville ordne opp i en formodet feil.
Nome Census Area

Nome Census Area er et folketellingsområde i den amerikanske delstaten Alaska. Det ligger i de vestlige delene av delstaten og grenser mot Northwest Arctic Borough i nord, Yukon-Koyukuk Census Area i øst og Kusilvak Census Area i sør. I nordvest ligger Tsjutsjerhavet og i vest Beringhavet og Beringstredet.
Nome ligger mellom det sørlige innløpet til Kotzeboesundet i nord og strekker seg delvis rundt Nortonsundet i sør, med øyene Little Diomedes, Saint Lawrence og Stuart. Det totale arealet er 73 253 kvadratkilometer, hvorav 13 681 km² er vann.
Folketellingsområdet har 9 892 innbyggere (2013), og den største byen er Nome. Området ble etablert som et valgdistrikt i 1958.
Kunsten å gråte i kor

Handling

Filmen, som foregår i Sønderjylland, handler om den 11-årige Allan som kjemper for å holde sammen sin bisarre familie med sin voldsomme far, fornektende mor og rebelske søster under den sosiale uroen på 1970-tallet.

Om filmen

Filmen er basert på en roman av Erling Jepsen og filmmanuset er skrevet av Bo Hr. Hansen. I 2008 fikk filmen både Bodil- og Robertprisen for beste danske film.
Nord for Kongeå blir filmen vist tekstet på riksdansk, da filmen er innspilt med sønderjysk tale.
Ikonografi

Ikonografi er et kunsthistorisk begrep som undersøker ideene og motivenes innehold i et kunstverk, og som således studerer identifikasjon, beskrivelse og fortolkning av bilders innhold. Begrepet ikonografi betyr bokstavelig «skrive med bilder» og kommer fra gresk εικον (bilde) og γραφειν (å skrive). 
En sekundær mening er framstillingen av ikoner i den bysantinske og ortodokse kristne tradisjonen (se kristen ikonografi), men en del av dette er videreføring av den tyskamerikanske kunsthistorikeren Erwin Panofskys metode. 
Begrepet benyttes også i flere akademiske felt utover kunsthistorie, eksempelvis semiotikk og studier av massemedia. 
Det er vanskelig å skille mellom ikonografi og det beslektede begrepet ikonologi, da begge begrepene ble fremmet av Panofsky og inngår i en metode for å analysere kunstens innhold. Ikonologien er da tolkningsdelen av metoden og en bruker betegnelsen ikonografi på metoden.
Efor

Efor (klassisk gresk: Ἔφορος, fra epi, «på» eller «over», og horaō, «å se», det vil si en som ser over eller oppsynsmann) var en embetsmann i antikkens Sparta. Der var fem eforer som årlig ble valgt til å sverge å opprettholde styret til de to kongene mens kongene sverget å opprettholde loven.
Historikeren Herodotos hevdet at institusjonen ble opprettet av Lykurg, men den kan ha blitt opprettet fra behovet for guvernører mens kongene ledet hærene i slag. Eforene ble valgt av folkeforsamlingen, Apella, og alle borgere kunne velges. De kunne ikke gjenvelges. De gav balanse for de to kongene som sjelden samarbeidet med hverandre. Platon kalte dem tyranner som styrte Sparta despotisk, mens kongen var ikke mer enn generaler. opp til to eforer kunne følge en konge på en krigskampanje som et tegn på kontroll, og hadde selv muligheten til å erklære krig ved en del tidspunkter i spartansk historie.
I henhold til Plutark, hver høst ved Krypteia, ville eforene pro forma erklære krig mot helotene slik at enhver spartansk borger kunne drepe en helot uten å frykt blodskyld.
Eforene ledet møtene i Gerousia, det oligarkiske rådet av eldre. De hadde ansvaret for sivile søksmål, skattlegging, kalenderen, utenrikspolitikk og unge menns militærtrening. Året ble oppkalt etter en av dem på samme måte som eponyme arkoner i Athen. To eforer fulgte hæren i felten, og de kunne arrestere og fengsle konger for dårlig oppførsel under krigen. Eforene trengte ikke å knele for kongene av Sparta og ble høyt respektert av borgerne grunnet betydningen av deres makt og grunnet den hellige rolle de utøvde ved sine funksjoner. Ettersom beslutninger ble vedtatt ved flertallsbeslutninger, kunne det bety at Spartas politikk kunne endres seg raskt om en efor endret mening. Det skjedde i 403 f.Kr. da kong Pausanias overbeviste tre av eforene om å sende en hær til Attika. Det endret fullstendig politikken til hærføreren Lysandros.
Kleomenes III avskaffet eforene i 227 f.Kr., men de ble gjeninnsatt av den makedonske kong Antigonos III Doson etter slaget ved Sellasia. Stillingen eksisterte til det 100-tallet e.Kr. da den antagelig ble avskaffet av den romerske keiseren Hadrian.
Mario Haas

Landslaget

Mario Haas spilte 43 landskamper for Østerrikes herrelandslag. Han ble tatt ut i Østerrikes tropp til VM i fotball 1998.
Kvernesfjorden

Kvernesfjorden er en fjord på sørsida av Averøya i kommunene Averøy, Kristiansund, Gjemnes og Eide på Nordmøre. Fjorden har ei lengde på 22 kilometer og går først sørøstover langs den sørøstlige delen av Averøya, før den snur sørvestover på sørsida og inn til Skjelvikbukta ved Eide i botn av fjorden.
Fjorden har innløp i nord mellom Sildvolnes på Freiøya i øst og Leitet i vest og er en fortsettelse av Bremsnesfjorden som går nordover til Kristiansund. Sør for Frei ligger Flatsetøya der Freifjorden går østover. Tvers over fjorden for Flatsetøya ligger Kvernes, som har gitt navn til fjorden, i det sørøstligste hjørnet av Averøya. Fra her svinger fjorden sørvestover. På Averøysida ligger grendene Strand, Rokset, Mek, Mork, Å og Rånes. Like sørvest for Rånes ligger Rånestangen, som markerer den sørlige grensa til Kornstadfjorden som går nordvestover på vestsida av Averøya.
På sørsida av fjorden ligger grendene Stokke, Røvik, Skjerset, Sevika, Krevika, Strand og Sorset. Innerst i fjorden ligger Isingvågen og den mindre Skjelvikbukta. Her ligger kommunsenteret Eide i kommunen med same navn.
Fv279 går langs sørsida av fjorden, mens Fv247 går på nordsida.
Norsk oversetterleksikon

Norsk Oversetterleksikon er et nettbasert og forskningsbasert leksikon over norske oversettere og norsk oversettelseshistorie i regi av Norsk Oversetterforening. I 2016 bevilget Kulturrådet NOK 900 000 til leksikonet.
Norsk Oversetterleksikon ble lansert 16. juni 2017. Målet er at leksikonet innen 2023 skal dekke de viktigste personer og temaer i norsk oversettelseshistorie.  Leksikonet publiseres av Norsk Oversetterforening, utvikles i samarbeid med Universitetet i Oslo og Nasjonalbiblioteket. Blant bidragsyterne er forskere, oversettere og kritikere fra hele landet. Redaksjonen består av representanter fra oversetterstanden og fra Universitetet i Oslo.
Redaktører: Eva Refsdal og Kristina Solum. 
Redaksjon: Christine Amadou, Birgit Bjerck, Ragnhild Eikli, Tom Lotherington, Håkon Viggen og Tor Ivar Østmoe.
Sandved Idrettslag

Tabellen 2011

Kilde: Speaker.no

Skøyter

Skøytegruppa i Sandved IL ble etablert i 1980. Skøyteløperne i skøytegruppa i klubben ønsket å satse mere seriøst på skøyter, men siden denne satsingen ikke harmonerte med idrettslagets idrettsprofil valgte de å etablere en egen klubb, og etablerte Sandnes Skøyteklubb i stedet som ble stiftet 19. mars 1990.
Nikebataljonen

Nikebataljonen var et missilbasert luftvernsystem i bruk i Norge i tiden 1960–1991 for å beskytte hovedstadsområdet. Systemet ble utviklet i USA med bakgrunn i den våpenteknologiske utviklingen fra annen verdenskrig. Norge benyttet luftvernmissiler av type Nike Ajax frem til 1969 og Nike Hercules (to-trinnsraketter) fra 1969 til bataljonenes avvikling. Ved en krigssituasjon var rakettsystemet basert på bruk av atomstridshoder og fra norsk side var det klarlagt for det.

Våpenhjelpen

Norge ble tilbudt luftvernsystemet gjennom våpenhjelpen fra USA, og takket i 1957 ja. Opplæringen av mannskaper til å bruke det fant sted i USA. Med bakgrunn i Norges politikk knyttet til atomvåpen, ble norsk personell tatt ut. Den norske Nikebataljonen ble aldri oppsatt med atomvåpen. Ved alle Nikebataljonens Batteri (artilleri)er ble det bygget godkjente atomvåpenlagre. Ved trussel om krig var rakettsystemet i Norge klarlagt og basert på bruk av atomvåpen.

Organisering

Systemet ble i Norge organisert under Luftforsvaret og organisert i bataljonsform med følgende batterier: Asker batteri, Nes batteri (Akershus), Trøgstad batteri og Våler batteri (Østfold), samt stab på Linderud leir i Oslo og teknisk avdeling på Skar leir i Maridalen (senere flyttet til Kjeller).

Raketter

Norge benyttet raketter av type Nike Ajax frem til 1969 og Nike Hercules (to-trinnsraketter) fra 1969 til bataljonenes avvikling.

Dekningsområde

Geografisk kunne systemet beskytte et område fra Rjukan til Uddevalla (vest-øst) og fra Skagerrak til nord for Lillehammer (sør-nord).

Avvikling

Grunnet mangel på egnede øvelseområder ble skarpskyting foretatt på Sardinia og i New Mexico.
Med bakgrunn i den våpenteknologiske utviklingen, viste systemet seg foreldet fra slutten av 1980-tallet og USA og Vest-Tyskland erstattet sine Nike-raketter med den mer moderne MIM-104 Patriot. Norge valgte å ikke kjøpe inn nye missiler og systemet ble avviklet fra slutten av tiåret. I 1991 ble Nikebataljonen formelt nedlagt. Restlageret, mer enn 40 raketter, ble gitt vederlagsfritt til rakettbasen på Andøya.
I ettertid har enkelte av bataljonens områder blitt benyttet til øvingsområder for Heimevernet, men er nå avhendet.
Kampforbundet for Rød Sportsenhet

Kampforbundet for Rød Sportsenhet (KRS) (stiftet 1931, oppløst 1934) var en norsk, kommunistisk idrettsorganisasjon som brøt ut ifra Arbeidernes Idrettsforbund (AIF).
AIF var dominert av sosialdemokrater med sterke bånd til Arbeiderpartiet. Internasjonalt valgte likevel AIF å bli medlem av kommunist-dominerte Den røde sportsinternasjonale (RSI) istedenfor Den sosialistiske sportsinternasjonale (SASI).
I 1929 organiserte kommunistene i AIF seg i Den revolusjonære Idrettsopposisjon, og krevde en nærmere tilknytning til Norges Kommunistiske Parti. De ble nedstemt på AIFs landsmøte. Mindretallet nektet imidlertid å gi seg, og "kuppet" senere på året kretstingene i Bergen og Trøndelag, der kommunistene sto sterkt. Etter dette begynte AIF å ekskludere medlemmer som ikke rettet seg etter flertallet, mens RSI støttet idrettsopposisjonen og krevde at AIF skulle føye seg. AIF vedtok å melde seg ut av RSI på landsmøtet i mai 1931. Idrettsopposisjonen svarte med å danne sitt eget idrettsforbund, Kampforbundet for Rød Sportsenhet tilsluttet RSI.
AIF mistet i alt 22 idrettslag til Kampforbundet i 1931, av disse var 12 fra Bergen, 9 fra Trøndelag og 1 fra Oslo. De 12 idrettslagene fra Bergen/Hordaland var sannsynligvis disse: Nymark, Sportsklubben Sparta, Sportsklubben Grane, Arbeidernes Turn & Idrettslag, Sportsklubben Rask (Fridalen), Sportsklubben Ulf (Damsgård), Bergen Arbeidersvømmeklubb, Sportsklubben Ready (Sandviken), Laksevåg Fotballag, Stats- og kommuneansattes Idrettslag (SKI), Tyssedal Atlet- og Idrettsforening og Odda Arbeideridrettslag.
Trønderske medlemmer av Kampforbundet var bl.a. Trondheimsklubbene AIL, Djerv, Lyn, Ørnulf, Østbyens IL, Brått og Varg, pluss Thor fra Løkken.
Kampforbundet arrangerte sine egne "arbeidermesterskap" i konkurranse med AIF. Østbyens IL (Trondheim) vant "Arbeidermesterskapet" i fotball i 1931 etter å ha slått Grane (Bergen) 6-1 i finalen. Høydekameratene (Bergen) og Lyn (Trondheim) møttes i finalen i 1932. Finalen i Bergen endte uavgjort 4-4. Lyn vant omkampen i Trondheim våren 1933 med 3-2.
Kampforbundet ble nedlagt i 1934 og dets medlemmer gikk inn i AIF igjen. På sitt meste hadde de 4-5.000 medlemmer, mens AIF i 1933 hadde 36.602 medlemmer fordelt på 388 lag.
Vest-Agder politikammer

Vest-Agder politikammer var et politikammer på Agder. Fra 2002 ble Vest-Agder politikammer en del av det nyopprettede Agder politidistrikt.

Historikk

Ved kgl. res. 6. november 1897 (til gjennomføring av lov om delvis omordning av det sivile embetsverk 21. juli 1894 nr. 5) ble det bestemt å opprette flere nye politimesterembeter, deriblant Lister og Mandal politimesterembete. Embetsdistriktet skulle omfatte Mandal, Flekkefjord, hele Lister fogderi, herredene Halse og Harkmark, Holum, Øyslebø og Laudal, samt Nordre Undal og Søndre Undal av Mandal fogderi. Bestemmelsene fra 1894 og 1897 ble for Lister og Mandals vedkommende iverksatt etter kronprinsregentens res. 16. april 1904. Det eneste avviket fra planen var at byfogden i Flekkefjord (dvs. sorenskriveren) fortsatte å være politimester i byen frem til 1921.
Fra 1. januar 1919 skiftet Lister og Mandal amt navn til Vest-Agder fylke. Samtidig endret politimesterembetet navn til Vest-Agder politikammer.
Fra 1. oktober 1921 ble også Flekkefjord lagt til Vest-Agder politiembetets distrikt, samtidig som Finsland, Bjelland, Grindheim og Åseral ble overført fra politimesteren i Kristiansand til politimesteren i Vest-Agder (etter kgl. res. 16. juli 1921).
Fra 1. januar 2002 ble Vest-Agder politidistrikt en del av det nyopprettede Agder politidistrikt. Samtidig ble Sirdal lensmannskontor overført til Rogaland politidistrikt.

Arkiv

Arkivet etter Vest-Agder politikammer er avlevert til Statsarkivet i Kristiansand. Arkivet har et omfang på 121 hyllemeter.
Bøkehjort

Utseende

En ganske stor (19-32 millimeter), sylindrisk, svart bille. Antennene består av et langt, krumt, kølleformet skaft og en vifte av korte, spredte, bladformede ledd.
Arten kan ligne på en mindre og mørkere utgave av eikehjort-hunnen. Hannens kjever er større enn hunnens men ikke på langt nær så store som de til eikehjorten. Den er svart på farge og kroppen er tett punktert og med kraftig mikroskulptur, dermed ganske matt.

Levevis

Larvene utvikler seg i morken ved av løvtrær, helst eik eller bøk.

Utbredelse

Bøkehjorten finnes i Europa nord til Danmark og Sør-Sverige. I det sørlige Mellom-Europa kan den være nokså vanlig. Den skal angivelig være funnet i Norge for lenge siden men det finnes ikke belegg for dette funnet.
Sovjetunionens statspris

Sovjetunionens statspris (russisk: Госуда́рственная пре́мия СССР), tidligere kalt Den statlige Stalinprisen (Государственная Сталинская премия) eller bare Stalinprisen, var en statlig utmerkelse i Sovjetunionen som ble tildelt sovjetiske medborgere for prestasjoner innen kunst, litteratur, musikk og vitenskap. Stalinprisen ble første gang utdelt i 1939 og erstattet tildels Leninprisen som opphørte å bli utdelt i 1934.
Prisen ble innrettet i 1939 som Den statlige Stalinprisen till Josef Stalins 60-årsdag og ble utdelt under det navnet mellom 1941 og 1954. Den 1. februar 1940 ble det også innført fire pengepremier verdt 100 000 rubler.
I 1944 og 1945, de to siste årene av andre verdenskrig, ble det prisen ikke delt ut. Begge prisene for disse årene ble isteden avholdt i 1946 ved to separate anledninger, i januar for verker laget fra 1943–1944 og i juni for verker fra året 1946. I 1956 ble Leninprisen igjen innført for å erstatte Stalinprisen og den endret i 1966 navn til Sovjetunionens statspris. Etter Sovjetunionens oppløsning ble prisen i sin tur erstattet av Den russiske føderasjonens statspris (Государственная Премия Российской Федерации).
Stalin var selv meget interessert av kulturspørsmål hadde stor innvirkning på hvem som skulle belønnes. Prisen var i flere klasser og innebar, foruten prestisje, en stor økonomisk belønning. 
Sovjetunionens statspris var forskjellig fra Lenins fredspris, noen ganger også kalt Stalin-prisen. Sistnevnte ble opprettet 21. desember 1949 og ble som regel gitt til utenlandske statsborgere, ikke sovjetere.
Norgesmesterskapet i boksing 1909

Norgesmesterskapet i boksing 1909 ble arrangert 18.–19. desember av Kristiania Boxeklub i Turnhallen, Kristiania.
Idrettslaget Skjergard

Fotball

A-laget i fotball spiller i 2012 i 5. divisjon, etter å ha rykket ned fra 4. divisjon i 2011.
Fransk mesterskap i ekiden 2018

Fransk mesterskap i ekiden 2018 ble arrangert 4. november 2018 i Parais i Frankrike. 
Ekiden er en stafett innen langdistanseløp, som vanligvis arrangeres som gateløp.
Cerambyx

Utseende

Middelsstore til store (opptil 50 millimeter), slanke, brunsvarte eller svarte trebukker, dekkvingenes spiss ofte rødlig. Oversiden er litt læraktig rynkete og forholdsvis blank. Antennene er lengre enn kroppen hos hannene, omtrent så lange som kroppen hos hunnene, særlig de innerste leddene er vanligvis kraftige og noe fortykkede. Pronotum er tydelig smalere enn dekkvingene, noe knudrete eller tverr-rynket. Dekkvingene er jevnt tilsmalnende bakover. Beina er forholdsvis lange.

Levevis

Larvene utvikler seg i død ved av løvtrær, gjerne i eikeslekten (Quercus) men også i andre løvtrær med hard ved. Larveutviklingen tar flere år. Noen, men ikke alle, artene er avhengige av gamle, grove trær og er derfor truet av moderne skogbruk. De voksne billene er aktive i solskinn, de flyr godt og kan også løpe ganske fort. De besøker blomster av og til.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Palearktis nord til det sørlige Skandinavia, men det finnes også arter i andre deler av den gamle verden inkludert Ny-Caledonia og New Zealand.
Rawbank

Rawbank er en bank fra Den demokratiske republikken Kongo. Den ble oppretta i 2001, og har hovedkontor i Kinshasa. Den har også kontorer i Matadi og Lubumbashi.
Zhangsolvidae

Utseende

Tettbygde fluer med lang sugesnabel. Til tross for at gruppen hører hjemme blant fluene og ikke blant myggene kunne antennene bli ganske lange, opptil 1,6 ganger kroppslengden.

Historie

Gruppen er kjent fra Kritt fra Kina, Spania og Brasil.
De fleste kjente fossilene er bevart i rav.
Philistina squamosus

Utseende

En middelsstor (20-30 millimeter), langbeint, brunlig gullbasse med litt bronseaktig glans, kroppen kledt med runde, metalliske skjell. Hannen to rette, i spissen rundede horn i pannen. Hunnen er mindre uten horn. Dekkvingene har en opphøyd lengderibbe. Pronotum er bredest litt foran midten.

Utbredelse

Arten lever i Malaysia og på Sumatra.