google/wiki40b huggingface dataset:
Edward Guinan

Edward F. Guinan er en professor ved Villanova Universitys avdeling for astronomi og astrofysikk Han og to kolleger oppdaget Neptuns ringsystem i 1968.
Han fikk en Bachelor of Science i fysikk fra Villanova University i 1964. I 1970 fikk han en doktorgrad i astronomi fra University of Pennsylvania. Hans interesser innen forskning er binære stjernesystemer, pulserende stjerner, sorte hull, utviklingen av solen og sollignende stjerner, pulserende røde stjerner, ATP-programmer (Automatic Photoelectric Telescope), studier av apsidebevegelser og leting etter eksoplaneter
Jon Tomasson

Jon Tomasson, kalt Lille-Jon (født omkring 1470, død før 1561), var Bergens annen borgermester. Han var født på Orknøyene mens disse ennå var norske og var muligens av slekten Rendall.
Lille-Jon bosatte seg i Bergen som kjøpmann i konflikt med det hanseatiske kontoret. Han var en av byens rådmenn i 1531, og fra 1543 en av to borgermestre. Magister Absalon Pedersson Beyer skrev i sitt verk Om Norgis Rige at «hand var gudfryctig from oc retuis, hand var oc en nyttig mand j denne bye».
Jon var gift med hustru Magdalene Tørrisdotter av norsk lavadel og Aspa-ætten. De hadde minst tre barn.
Chelymorpha

Utseende

Nokså små (5-8 millimeter), brede, ovale til nesten rektangulære, hvelvede til pyramidiske (i de siste tilfellene ser det ut som torner fra siden), halvmatte, gjerne gul- eller rødaktige skjoldbiller, ofte med mørke tegninger. Dekkvingene framhjørner er ikke framskytende. Hodet er ganske lite, antennene forholdsvis korte. Kroppsformen er oval. Pronotum er mye bredere enn langt, nærmest rundet, dekkvingene hvelvede i midten uten punktrader. Beina er nokså korte.

Levevis

Slekten lever på planter i vindelfamilien.

Utbredelse

Slekten er vidt utbredt i Amerika nord til det sørøstlige Canada.
Amstel Gold Race 1972

Amstel Gold Race 1972 var den 7. utgaven av det årlige landeveisrittet "Amstel Gold Race", avholdt søndag 26. mars 1972 i den nederlandske provinsen Limburg. Rittet var 237 kilometer langt, med start i Heerlen og målgang i Meerssen. Det var totalt 97 ryttere som deltok, og 29 som fullførte rittet.
Vadfosselva

Vadfosselva (også kalt Solumelva) er en elvestrekning i Kragerø kommune i Telemark. Den er en del av Kragerøvassdragets utløpselv fra Toke ned til Kilsfjorden ved Kragerø by. Vadfosselva utgjør den 1,4 kilometer lange strekningen fra Tveitereidvannet ned til Vafoss kraftverk, der elva skifter navn til Kammerfosselva.
Foruten Vafoss ligger også Langfoss kraftverk i Vadfosselva, som etter oppdemmingene har mer karakter av en langstrakt innsjø enn ei elv.
Zhengtouba-demningen

Zhengtouba-demningen er en demning med vannkraftverk under bygging i det sentral-vestlige Kina, i vassdraget Dadu He, en sideelv til Chang Jiang. Vannkraftverket blir liggende plassert i provinsen Sichuan. Ved igangsettelse skal vannkraftverket ha en kapasitet på 720 MW.
Ceralocyna

Utseende

Middelsstore, spinkle, rødbrune til svarte trebukker, kan ha rødt pronotum. Antennene er tynne og mørke, litt lengre enn kroppen hos hannene og noe kortere hos hunnene. Pronotum er tønnerformet og lengre enn bredt. Dekkvingene er parallellsidige og nokså kraftig punkterte.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Mellom- og Sør-Amerika, fra Mexico i nord til det sørlige Brasil i sør.
Koordinatvelger

Koordinatvelger er en elektromekanisk velger for automatiske telefonsentraler.
Den første koordinatvelgeren ble konstruert 1919 av den svenske ingeniøren Gotthilf Betulander og bygde på visse idéer fra et patent fra 1913 av ingeniør J. N. Reynolds ved Westernen Electric i USA. Betulander la også grunnen for et koordinatvelgersystem sammen med teleingenjør Nils Palmegren. I Sverige ble åpnet den første store sentralen med koordinatvelger i Sundsvall 1926 for 3 400 abonnenter.
Systemet benyttet utelukkende elektromekaniske reléer (magnetstyrye strømbrytere) for alle funksjoner.
Koordinatvelgersystemet ble utviklet for automatiske telefonsentraler og var registerstyrt. Telefonabonnentene benytter en tallskive for å få forbindelse.
Gardens of the World with Audrey Hepburn

Gardens of the World with Audrey Hepburn er en amerikansk dokumentarserie om verdens vakreste og mest bemerkelsesverdige hager. Audrey Hepburn var programleder for TV-serien og deltok også i fortellerrollen sammen med Michael York. Hepburn vant en Primetime Emmy Award for beste individuelle prestasjon innen informasjonsprogram for arbeidet. Dokumentarserien gikk på TV-kanalen PBS og bestod av totalt åtte episoder som varte i en halvtime hver.
En introduksjon til TV-serien ble sendt på PBS i mars 1991. TV-serien hadde premiere 21. januar 1993, én dag etter Hepburns dødsfall. Barbara Saltzman fra Los Angeles Times skrev at tidspunktet for sendingen var uheldig, «men rosens tidløse skjønnhet i første episode er et passende symbol på hennes eleganse og stil». Hun skrev videre at Hepburn var «en minneverdig turguide» i den første episoden «Roses and Rose Gardens». De to siste episodene av TV-serien ble sendt i januar 1996. Dokumentarserien ble sendt på TV i mer enn 30 land, og i 1999 ble de åtte episodene utgitt på DVD. En ny DVD-utgivelse kom i september 2006.
Audrey Hepburns scener ble spilt inn våren og sommeren 1990 i både offentlige og private hager i England, Frankrike, Italia, Japan, Nederland, Den dominikanske republikk og USA. Fra hjemmet sitt i Tolochenaz i Sveits skrev Hepburn forordene til boken som ble utgitt i forbindelse med TV-serien.
Hepburn elsket natur og blomsterhager og så en sjelden mulighet til å vise frem den skjønnheten på en poetisk og meningsfull måte. Samboeren Robert Wolders har sagt at TV-serien ble en veldig personlig og kreativ opplevelse for henne.
Ames

Ames er en by i Story County i Iowa i  USA med 50 731 innbyggere. Om lag halvparten er studenter (2000). Byen ble oppkalt etter kongressmannen Oakes Ames som hadde stor innflytelse under byggingen av den transkontinentale jernbanelinjen som går gjennom Ames. Ames ligger ca. 48 km nord for Des Moines, delstatens hovedstad. 
Iowa State University of Science & Technology ligger i Ames, likeså det amerikanske landbruksdepartementets National Animal Disease Center.
Pelochrista

Utseende

Middelsstore til store (de norske artene har vingespenn 14-26 millimeter) viklere med litt tilspissede vinger.

Levevis

I alle fall de artene som forekommer i Norge har larver som lever på røttene av planter i kurvplantefamilien.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Palearktis, unntatt lengst i nord, og i Nord-Amerika.
Time of Love

Time for Love er et musikkalbum med Laila Dalseth og Red Mitchell, utgitt i 1986.
Kvisla (Hol)

Kvisla er ei grend i Hol kommune i Buskerud. Den ligger på nordsiden av Ustedalen, rundt åtte kilometer nordøst for kommunesenteret Geilo. Riksvei 7 går gjennom grenda.
Sam Maes

Karriere

Under Junior-VM i alpint 2017 tok han bronse i lagkonkurransen for Belgia, på lag med Mathilde Nelles, Kim Vanreusel og Tom Verbeke.
Han representerte Belgia under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor han ble nummer 32 i storslalåm. 
Maes deltok i slalåm (fullførte ikke) og storslalåm (26.-plass) under VM i alpint 2019 i Åre. I det påfølgende Junior-VM i alpint 2019 tok han bronsemedalje i storslalåm.
Nancy Dalberg

Bakgrunn

Dalberg var datter av fabrikanten Christian Ditlev Ammentorp Hansen (1843–1916) og Agnes Mathilde von Hedemann (1858–1930). Hun  vokste opp i økonomisk trygge omgivelser på farens  sydfynske gods Mullerup og fikk pianoundervisning allerede fra barnealder, etterhvert ble hun elev av Ove Christensen.

Karriere

Hun debuterte med å framføre verk av Mozart, Beethoven og Chopin under en veldedighetskonsert i 1907, men etter at hun skadet armen i en ulykke, måtte hun gi opp pianistkarrieren.
Komponisten Hilda Sehested bodde på det nærliggende godset Broholm, og kan ha inspirert Dalberg til å forsøke seg som komponist, for Dalberg begynte nå å ta komposisjonsundervisning hos Fini Valdemar Henriques, fra 1909 hos Johan Svendsen, og etter hans død i 1911 hos Carl Nielsen. Nielsen underviste ikke minst i instrumentering og lot henne hjelpe til med orkestreringen av hans komposisjoner Aladdin og Fynsk Forår.
Dalbergs egne komposisjoner kom mellom 1914 og slutten av 1930-årene. Hennes første strykekvartett fikk en vellykket uroppføring under en privatkonsert i 1914. De neste årene ble strykekvartetten, lieder, en scherzo for strykeorkester, en andante serioso og en fantasi for cello og klaver oppført på offentlige konserter.
I 1917 skrev Dalberg som første danske kvinne en symfoni, året etter kom en capriccio for orkester, begge ble oppført under ledelse av Carl Nielsen. I de følgende årene skrev hun overveiende kammermusikalske, deriblant to nye strykekvartetter som ble rost for et selvstendig tonespråk og en sikker komposisjonsteknikk. Den siste strykekvartetten dedisert hun til Carl Nielsen. Hun skrev også to fantasier for fiolin og klaver; den andre dediserte hun til fiolinisten Emil Telmányi. Etter en reise til Nord-Afrika i 1922–1923 skrev hun Arabisk musik fra Sahara (1928) for obo, bratsj og tromme. 
Dalbergs orkesterverk fikk jevnt over god mottakelse, men på grunn av tidens skepsis til kvinnelige komponister, var det begrensede muligheter for henne til å slå gjennom som komponist av store og krevende orkesterverk. Etterhvert skrev hun derfor mest i det mindre formatet, deriblant en mengde lieder, hovedsakelig til tekster av samtidige danske diktere som Mads Nielsen, Thor Lange og Hans Hartvig Seedorff Pedersen. Sangene ble tatt inn i repertoaret til konsertsangerne Anders Brems, Else Ammentorp og Ingeborg Steffensen, og ble ganske hyppig framført i hennes egen levetid.
Etara museum

Etara museum (, arkitektur-etnografsk kompleks „Etar“, vanligvis referert til som Етъра, Etara) er et friluftsmuseum nord for byen Gabrovo sentralt i Bulgaria. Det ligger på den nordlige siden av Bulgarka naturpark, mellom parken og Gabrovo.
Museet presenterer bulgarske skikker, kultur og håndverk. Det strekker seg over et område på 7 hektar og inneholder totalt 50 objekter, inkludert vann-installasjoner og hus med verksted og håndverkere. Museet mål er å formidle arkitektur, levekår og økonomi i Gabrovo og regionen.
Oppbygging av museet startet i 1963. Karadzheyka vannmølle, som sto på stedet, var oppført ca 1780. Den ble restaurert og andre bygninger kom til slik at museumsområdet står fram som en tradisjonell landsby. Museet ble åpnet i 1964, og proklamert som nasjonalpark i 1967, og som et kulturminne i 1971.
Parken har typiske bulgarske hus fra den nasjonale vekkelsestiden på 1800-tallet. Huset er på to etasjer, med karnapper, klokketårn og vakker dekor. Lokalbefolkningen viser om lag tyve ulike håndverk fra området - med håndverktøy og i samsvar med gamle tradisjoner - treskjæring, pottemaker, kobberslager, salmaker, osv. I parken er det mange restauranter hvor turister kan smake lokal bulgarsk mat. Det kommer besøkende fra hele verden året rundt. Den kristne høytiden påske markeres i parken, og på palmesøndag er publikumsbesøket særlig stort.
Sokolski Klosteret ligger noen kilometer unna Etar.
Jiagedaqi

Samferdsel

Kinas riksvei 111 ender opp i Jiagedaqi. Den løper fra Beijing via Chifeng til Jiagedaqi.
Mercy Ships

Mercy Ships er en global kristen hjelpeorganisasjon grunnlagt i 1978 av Don Stephens og hans kone Deyon fra den internasjonale misjonærorganisasjonen, Youth With A Mission (YWAM). I 2002 gikk Mercy Ships ut av YWAM og ble uavhengig. Organisasjonen bruker sykehusskip for å gi gratis helsehjelp og samfunnsutbygging til fattige og trengende i U-land. 
Mercy Ships har sitt hovedkontor i Garden Valley, Texas, og har avdelinger i 15 land.
Den andre fredstraktaten i Aachen

Den andre fredstraktaten i Aachen (fransk og historisk engelsk freden i Aix-la-Chapelle) i 1748 avsluttet den østerrikske arvefølgekrig. En kongress ble samlet ved den keiserlige fribyen Aachen vest i det tysk-romerske rike den 24. april 1748. Det resulterte i en traktat som ble signert den 18. oktober 1748.
Corregidor

Spanske tid

Øya var bebodd av fiskere allerede før spanjolene fikk herredømmet over Filippinene. I den spanske tiden var det en signalstasjon på øya, og fra her ble det tent et bål for at man i Manila skulle kunne se at det kom hjemvendende skip. I 1795 ble det bygget en flåtehavn på øya, senere fulgt av et marinesykehus og i 1836 ble det bygget et fyrtårn. Den lille byen San Jose på Corregidor utgjorde regjeringssetet på Corregidor.

Amerikansk tid

Etter USAs overtagelse av Filippinene i 1898 ble øya i 1907 utpekt til militært område, og militærposten fikk navnet Fort Mills. På grunn av sin beliggenhet var den særdeles velegnet til forsvar av Manilabukten og ble fra 1909 befestet med artilleristillinger og bunkere og det ble anlagt veier. Da arbeiderne forlot øya den 15. mars 1912 var den blitt til en militær festning. På grunn av øyas klippefylte natur og disse befestningene blir Corregidor ofte omtalt som "The Rock".
Under den japanske invasjonen i desember 1941 ble øya 21. desember hovedkvarter for den amerikanske marinen i området, som var underlagt general Douglas MacArthur. Tross blokade og heftige bombardementer fra luften kunne Corrigidor holde ut lenge, og avlaste Bataan som siste tilbaketrekningsmulighet for de filippinske og amerikanske styrkene.
11. mars ble general MacArthur tilbakekalt fra Corregidor og evakuert til Australia via Mindenao. Også etter at Bataan falt den 9. april holdt amerikanerne på øya forbitret ut i 27 dager. Den 5. mai innledet 2 000 japanere et angrep på øya med støtte fra luften og den følgende dag kapitulerte forsvarerne. Under den japanske besettelsen forble en japansk styrke på omkring 300 mann på øya sammen med ca. 500 krigsfanger.
Under amerikanernes gjenerobring av Filippinene i 1945 ble krigsfangene transportert bort. De amerikanske troppene stod overfor 5 000 japanere da de etter frigjørelsen av Luzon og størsteparten av Manila angrep øya den 15. februar 1945. Kampene om Corregidor varte i tolv dager og kostet drøyt 900 ofre på amerikansk side, mens nesten alle japanerne omkom. I 1947 ble øya overtatt av Filippinene.

I dag

I dag er Corregidor hovedsakelig et historisk minnesmerke. På øyas høyeste punkt står minnesmerke over stillehavskrigen. Med de stadig synlige militære anleggene som f.eks. Malinta-tunnelen, det gamle fyrtårnet og mange parker er Corregidor en av de store turistmagnetene på Filippinene.
Institutt for sammenliknende politikk

Institutt for sammenlignende politikk  er et institutt ved Det samfunnsvitenskapelige fakultet, Universitetet i Bergen, som forsker og underviser i det statsvitenskapelige fagområdet sammenliknende politikk.

Forskningsfelt

Instituttet driver forskning og undervisning knyttet til politisk utvikling, demokrati og demokratisering i bred forstand. Fagets opprinnelige konsentrasjon om europeiske forhold har etterhvert dreid i lys av den globale politiske utvikling til interesse for temaer knyttet til demokrati og demokratisering også i Asia, Afrika og Latin-Amerika. Instituttets forskningsgrupper er organisert rundt temaene europeisk politikk, institusjoner og institusjonsutvikling i nye demokratier, kjønn og velferd, samt metode og politisk atferd.

Instituttets historie

Institutt for sammenliknende politikk har eksistert som egen enhet med dette navnet siden 1. januar 1980. Mannen som er kjent som grunnleggeren av instituttet, Stein Rokkan, var imidlertid allerede i 1966 utnevnt som professor i sammenliknende politikk ved Universitetet i Bergen. Faget sammenliknende politikk ved Universitetet i Bergen var opprinnelig en del av det bredt sammensatte Sosiologisk institutt. I tillegg til sosiologi og sammenliknende politikk omfattet dette også fagene sosialøkonomi, informasjonsvitenskap og samfunnskunnskap. Sosiologisk institutt skiftet i 1977 navn til Institutt for sosiologi og statsvitenskapelige fag. I noen år besto Instituttet av avdelinger for sosiologi, offentlig administrasjon og organisasjonskunnskap, og sammenliknende politikk. Fra 1980 ble avdelingene skilt ut som egne, selvstendige institutter.
Instituttet var i mange år ledet av professor Stein Kuhnle. Det ledes i dag av professor Lise Rakner. 
Siden 1981 har instituttet arrangert Stein Rokkan-forelesningene, fra 2002 i samarbeid med Rokkansenteret. Og siden 1985 arrangerer masterstudentene Sampolkonferansen hvert annet år.

Utdanning

Institutt for sammenliknende politikk tilbyr utdanning i statsvitenskap på bachelor-, master- og phd-nivå. Utdanningen i sammenliknende politikk er kjent under merkenavnet "sampol". 
Hovedstammen i utdanningstilbudet består av et bachelorprogram og et masterprogram i sammenliknende politikk. Videre tilbys, i samarbeid med andre institutter, også en rekke flerfaglige, såkalte tilrettelagte, bachelorprogrammer der det er mulig å velge spesialisering i sammenliknende politikk: Politisk økonomi (sammenliknende politikk og samfunnsøkonomi), Europastudier (sammenliknende politikk, historie og språkfag) og Latin-Amerikastudier (sammenliknende politikk, spansk, geografi og sosialantropologi). Fra studieåret 2007-8 tilbys også USA-studier (sammenliknende politikk, historie, engelsk og religion). Institutt for sammenliknende politikk tilbyr også etter- og videreutdanning innen valgobservasjon, menneskerettighetsobservasjon og demokratiassistanse.
Wärtsilä

Wärtsilä er et stort konsern som har fabrikker mange steder i verden, blant annet i Finland, Kina og Italia. I alt har man 18 000 ansatte i 60 land.
Selskapet kan spore sine røtter tilbake til et sagbruk som ble etablert i Värtsilä i 1834 I 1851 ble Wärtsilä järnbruk etablert samme sted som erstatning for sagbruket. I mellomkrigstiden utviklet Wärtsiläkonsernet seg til en av landets ledende bedrifter. Ved krigsavslutningen i 1944 ble 215 km² av kommunen Värtsilä avstått til Russland, herunder industristedet Värtsilä hvor selskapet holdt til. Selskapet måtte derfor flytte sin virksomhet.

I Norge

Det norske selskapet Wärtsilä Norway AS har sine hovedaktiviteter på Bømlo og Stord, på vestkysten av Norge. Selskapet har også kontorer i Oslo, Trondheim, Haugesund, Karmøy, Bergen, Stavanger og Ålesund. Wärtsilä Skips Design A/S har kontor i Fitjar. I alt har selskapene 1100 ansatte i Norge.

Rubbestadneset

Det er rundt 800 ansatte ved Wärtsilä på Rubbestadneset. Wärtsilä er en fabrikk som lager fremdriftsutstyr til skip og borerigger, blant annet propeller, gir, fjernstyringsannlegg, frekvensomformere, reservedeler osv. Wärtsilä driver også med reparasjoner av skip. Det er som oftest verft, redere, verksteder og privatpersoner som er kundene til Wärtsilä.

Moss

Wärtsilä Moss AS har 139 ansatte (2015) og leverer utstyr til skip og ferger  .
Lampronia

Utseende

Små til middelsstore (vingespenn 9–19 mm for de artene som forekommer i Norden), slanke møll. Antennene er trådformede, markert kortere enn forvingen. Kroppen og forvingen er vanligvis mørkbrune, hos mange av artene har forvingen hvite flekker eller tverrbånd. Hodet er gjerne kledt med oppstående, gulaktige skjell.

Levevis

Hunnene legger egg på ulike urter, busker og løvtrær. Livssyklusen er dårlig kjent for mange av artene, men trolig legges eggene på knopper, skudd eller blomster, og larvene utvikler seg inne i disse. De overvintrer som unge larver og fullfører utviklingen neste vår, gjerne på nye skudd. Noen arter kan gjøre en del skade i bærdyrking. De voksne sommerfuglene flyr om dagen.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Nord-Amerika, Europa og det nordlige Asia.
Hebronmassakren 1994

Hendelsesforløp

Tidlig på morgenen hadde troende palestinere kommet til moskeen for å be fredagsbønn. Myndighetene hadde blitt varslet om at et attentat kunne skje. Varslene gjaldt et Hamas-attentat. Goldstein ankom Abrahamsmoskéen, der omkring 800 muslimer ba. Da de bedende bøyde seg ned i retning mot Mekka, åpnet han ild med et automatvåpen og drepte 29 mennesker og skadet 150. Massakren stoppet da Goldstein hadde brukt opp ammunisjonen, og han ble overmannet og lynsjet av de overlevende. Massakren ble en utløsende faktor for et opprør på de okkuperte områdene, og ytterligere 26 palestinere og 9 israelere ble drept.
Vitner i moskéen hevdet at skuddene kom fra flere kanter. Mange mente at én mann ikke kunne ha greid å drepe og såre så mange på bare to minutter. Det ble derfor hevdet at han fikk hjelp av minst to ukjente.
Da ryktene spredte seg i Hebron om massakren, kom flere tusen vettskremte og fortvilte palestinere strømmende til for å se etter sine kjære. De ble bedt om å spre seg, og da de ikke etterkom ordre, åpnet soldatene ild og drepte 15 mennesker og flere hundre ble såret.

Etterspill

De israelske myndigheter innførte straks portforbud for Hebrons 170 000 palestinerne, portforbudet varte i 2 måneder. En bydel, der den jødiske bosetningen Baruch Goldstein tilhørte befant seg, fikk portforbud et helt år, en lang periode med kun én times opphør av portforbudet pr. dag for at man skulle kunne handle.  Martyr-gaten,den viktigste handlegaten like ved Abrahamsmoskéen, ble stengt, og gaten og butikkene er fortsatt stengt, den dag i dag. 
Abrahamsmoskéen ble stengt øyeblikkelig, og ble holdt stengt i 9 måneder. Da den åpnet igjen, hadde Israels myndigheter omgjort 60% av moskéen til synagoge, noe som var en overraskelse for de muslimske innbyggerne. Moskéens flotte hovedinngang førte nå inn til synagogen, mens inngangen til moskéen nå var en sideinngang. Moskéen kan ikke benyttes på jødiske helligdager.
Det ble  stilt spørsmål ved hvordan Baruch Goldstein kunne ha kommet forbi den strenge sikkerhetskontrollen som allerede da var tilstede ved passasjene til Abrahamsmoskéen uten at noen av soldatene reagerte på hans utrustning. Palestinerne krevde også at det ble gjort undersøkelser om flere kunne vært involvert. En offisiell israelsk kommisjon, Shamgar-kommisjonen, fastslo at Goldstein hadde planlagt og utførte massakren på egen hånd. Israelske myndigheter fordømte ugjerningen i skarpe ordelag, men ugjerningen ble hyllet i høyreekstreme jødiske kretser.  Goldsteins grav ble et pilegrimsmål for ekstremister og ved årtusenskiftet hadde drøyt 10.000 mennesker besøkt gravplassen. Baruch Goldsteins enke har siden 1994 krevd at myndighetene finner ut hvem det var som drepte hennes mann, for at de skal bli stilt for retten og straffet....

Forente nasjoner

FN sikkerhetsråd tiltro Resolusjon 904 som fordømte massakren og ba om tiltak for å beskytte sivile palestinere.
Nadia Hasnaoui

Danser

Hasnaoui hadde flere engasjement som danser i 1980-årene, blant annet ved Den Nationale Scene. Som danser medvirket hun også i TV, blant annet i NRKs barneprogram Rubbel og Bit – en musikal på badet, som ble sendt i romjulen 1988.

Programleder

Hasnaoui startet sin programlederkarriere i NRK i 1991, som programleder for barneserien Myggen. I 1993 begynte hun i TV 2, og i løpet av årene i TV 2 ledet hun flere forskjellige programmer. Blant annet reiste hun verden rundt på jakt etter nordmenn som lever det gode liv i programmet Jakten på det gode liv. Hun huskes nok best for å ha ledet Jakten på det gode liv, God morgen, Norge! og Hasnaoui. I 2004 gikk hun over til NRK hvor hennes første oppdrag ble å være programleder for Melodi Grand Prix junior 2004 sammen med Stian Barsnes-Simonsen.
Fra 2006 var hun programleder for det populære TV-programmet Kvitt eller dobbelt på NRK. Vinteren 2007 var hun i tillegg programleder for serien Topp 10 sammen med Claus Wiese.
I mai 2010 ledet hun semifinalene og finalen i den internasjonale sangkonkurransen Eurovision Song Contest 2010 i Telenor Arena sammen med Erik Solbakken og Haddy Njie. Sommeren 2010 skulle hun dele programlederjobben for Sommeråpent med Siv Helberg og Pål Thoresen, men ble byttet ut med Hilde Hummelvoll. Sommeren 2011 delte hun programlederjobben for Sommeråpent med Anne Lindmo og Hilde Hummelvoll, og sommeren 2012 delte hun samme jobb med Ingrid Gjessing Linhave. Siden har hun flere ganger ledet Sommeråpent, inklusive 2016-sesongen.
Hasnaoui har flere ganger portrettert Kong Harald og Dronning Sonja.

Annet

Hun er barnebarn av økonomen Ragnar Frisch og gift med skuespilleren Kim Haugen (siden 1991). 
Hasnaoui er enebarn og bodde i Marokko de fire første årene av livet sammen med sin norske mor og marokkanske far. I 1967 ble foreldrene skilt og moren, og Nadia flyttet tilbake til Norge, der Nadia begynte i fransk barnehage.
I 1985 hadde hun en mindre rolle i ungdomsserien Fellesrommet.