google/wiki40b huggingface dataset:
Nag Hammadi-skriftene

Nag Hammadi-skriftene eller Nag-Hammadi-biblioteket er en samling tekster fra gnostisismen, som ble funnet nær den egyptiske byen Nag Hammadi i 1945. Funnet omfatter 12 lærinnbundne kodekser av papyrus, hver av dem inneholder flere skrifter. 
Alle tekstene er skrevet på koptisk, men er trolig oversatt fra gresk. De aller fleste av skriftene i samlingen er gnostiske – i alt femtito, men samlingen inneholder også tre verk fra Corpus Hermeticum og en bearbeidet oversettelse av Platons Staten. Det mest kjente av verkene er trolig Tomasevangeliet, som bare er kjent i sin helhet fra Nag Hammadi-funnet. Den engelske forskeren James Robinson mener at bøkene kan ha tilhørt et kloster viet til Pakhomios i nærheten, og at de ble gravd ned etter at biskop Athanasius av Alexandria i et hyrdebrev fra 367 kritiserte den ukritiske bruken av ikke-kanoniske tekster.

Funnet

Tekstene ble funnet av bønder i desember 1945, men ble ikke rapportert eller forsøkt solgt før i oktober 1946. Via en lokal prest ble et av manuskriptene (Codex III) solgt til det koptiske museet i Egypt, hvor man så betydningen av funnene. Den første referansen til funnet ble offentliggjort i 1948. Over flere år ble bindene solgt enkeltvis via antikvitetshandlere, kjøpt av myndighetene og overført til museet.
Et enkelt av bindene ble solgt utlands, og ble i 1951 kjøpt av Carl Gustav Jungs institutt i Zürich, som en fødselsdagsgave til Jung. Dette bindet, som utgjør Codex I eller Jung Codex, ble det første som ble offentliggjort, det skjedde delvis i 1956 og fullstendig i 1975; hvoretter bindet ble returnert til Egypt. Tekstene befinner seg nå samlet i det koptiske museet i Kairo.
Funnet beskrives vekselvis som tolv eller tretten bind. Det består av 11 gode bind, et ufullstendig bind, og løsark til et trettende bind, som lå innenfor permene til Codex VI.
École nationale supérieure d'informatique pour l'industrie et l'entreprise

École nationale supérieure d'informatique pour l'industrie et l'entreprise er en fransk grande école som uteksaminerer ingeniører nord i Frankrike (Évry, Strasbourg), og som er medlem av Université Paris-Saclay (assosiert medlem).
Folketeatret (1952–1959)

Bakgrunn

Ideen om å etablere et godt teater for arbeiderklassen i Oslo ble utformet i 1918 av et privat andelsselskap, og med økonomisk støtte både fra privat og offentlig hold ble Folketeaterselskapet konstituert i 1921.
En arkitektkonkurranse ble utlyst i 1926 og vunnet av Christian Morgenstierne og Arne Eide. Byggearbeidene ble utført av entreprenørfirmaet F. Selmer. I 1929 ble Folketeaterforeningen dannet for å etablere et publikum for det kommende teateret. Medlemmene av foreningen fikk i mellomtiden abonnementsbilletter til reduserte priser ved de andre teatrene i byen.

Oppstarten

De tre åpningsforestillingene på Folketeatret i 1952 var Tante Ulrikke, Brand og Gråt mitt elskede land. Den første teatersjefen var Hans Jacob Nilsen, som ledet teatret til 1955. Han la vekt på kunstnerisk bredde, og satte opp klassisk og moderne dramatikk, komedier og musicals. Særlig husket er Et forargelsens hus og Nattasylet av Maksim Gorkij. Jens Gunderssen overtok som sjef 1955, og i hans tid gjorde teatret stor lykke med Anne Franks dagbok og den første norske oppsetningen av My fair lady.

Dukketeatret

Teatersjef Hans Jacob Nilsen ønsket også å skape et teatertilbud for barn. I likhet med byens ledende institusjonsteater, Nationaltheatret, satte Folketeatret opp familievennlige juleforestillinger. I 1955 viste Folketeatret Snehvit og de 7 dvergene, etter et manus av Sverre Gran. 
Men Nilsen ville også ha dukketeater på repertoaret. Han knyttet til seg ekteparet Jane Mykle og Agnar Mykle, som siden 1948 hadde drevet sitt eget dukketeater. Etter to sesonger besluttet ekteparet Mykle å konsentrere seg om sitt eget dukketeaterprosjekt, og Julian Strøm ble den nye lederen for Folketeatrets dukketeater. Da Folketeatret ble slått sammen med Det Nye Teater i 1959, fulgte dukketeatret med over i nydannelsen Oslo Nye Teater.

Driftstansen i 1959

Den lange tiden som gikk fra teateret ble planlagt til planene kunne realiseres, skulle komme til å skape problemer. Folketeatret ble startet i et etterkrigssamfunn som manglet det skarpe sosiale klasseskillet som eksisterte i det samfunnet ideen var sprunget ut av. I den avpolitiserte etterkrigstiden kunne ikke teatret regne med sitt «eget» publikum slik som i de konfliktfylte 1930-årene. Det måtte konkurrere på lik linje med de etablerte institusjonsteatrene, og måtte innstille driften i 1959 av økonomiske grunner. Formelt gikk Folketeatret sammen med Det Nye Teater og dannet Oslo Nye Teater, og fortsatte driften i Folketeaterbygningen opp gjennom 1960-årene med en utstrakt barneteatervirksomhet, også etter at Den Norske Opera var etablert i lokalene fra 1959.

Kilder

Oslo byleksikon 1987.
Cowlitz Falls-demningen

Cowlitz Falls-demningen er en demning med vannkraftverk beliggende i Lewis County, delstaten Washington i det vestre USA. Den regulerer Cowlitz River som er en sørvestlig sideelv i Columbia River. 
Kraftverket har en installert produksjonskapasitet på 70 MW, fordelt på to turbiner. Demningen er 210 m lang og 43 m høy. Operatør er Lewis County. Utbyggingen skjedde fra 1991 til 1994.
Neoclithria

Utseende

En nokså liten og spinkel, brunsvart gullbasse uten metallisk glans. Pronotum er mye smalere enn dekkvingene. Hver dekkvinge har fire litt uregelmessige, gulaktige flekker.

Levevis

Larvene lever gjerne i råtnende ved eller annet dødt, organisk materiale.
De voksne billene besøker gjerne blomster for å ete pollen.

Utbredelse

Arten er utbredt i Australia (Queensland).
Barbu folkeskole

Barbu folkeskole, vanligvis omtalt som Barbu skole, var en barneskole i bydelen Barbu i Arendal kommune, etablert rundt 1820 i Østre Moland. Skolen regnes som Aust-Agders eldste barneskole utenom byene.
Skolen holdt opprinnelig til i et hus i strandstedet Barbu, men i 1912 flyttet skolen inn i den nybygde murbygningen på Fanteheia som nå fikk et mer passende navn: Skoleheia. I denne bygningen holdt skolen til inntil den ble lagt ned i 1980.

Ny Barbu skole etter byutvidelse

I 1902 ble byen Arendal og Barbu herred slått sammen i en byutvidelse. En av de største og viktigste kommunale oppgavene etter sammenslåingen var bygging av ny Barbu skole. Den gamle skolen var utilstrekkelig på mange måter. Bygningen var liten i forhold til elevtallet, og skolen manglet utearealer. Skolen manglet også spesialrom, bl.a. håndarbeidsrom, sløydsal, gymnastikksal og skolekjøkken; byskoler skulle være utstyrt med slike spesialrom. Også byens folkeskole manglet de nødvendige spesialrom. Mange klasserom i Barbu skole skulle derfor brukes av elever fra begge skolene som lå nær hverandre.

Skolekretsen

Skolekretsen for Barbu skole er endret fra oppstart på 1800-tallet til nedleggingen i 1980. Fra først av har skolekretsen omfattet de vestre deler av Østre Moland herred. Fra 1878 til 1902, da Barbu var egen kommune, hadde kommunen fire folkeskoler: Songe skole østligst i kommunen, Barbu skole i strandstedet, Tobjørnsbu skole for de nordre del av kommunen, og Strømbsu skole for den vestre del av kommunen. Etter 1902 ble Barbu skolekrets også omfattende Neset, som lå innenfor de gamle kjøpstadgrensene. Arendal kommune planla allerede i 1911 at byen trengte tre barneskoler, en for de vestre bystrøk, en for de østre og en for de sentrale bystrøk. I 1960-åra ble denne planen realisert: Nye skoler ble bygd på Birkenlund og Stinta. I 1980 var også Barbu skole moden for fornyelse.
Barbu skoles elever og lærere ble i 1980 flyttet til Moltemyr skole. Skolebygningen ble deretter tatt i bruk som handelsskole, seinere Barbu videregående skole. I dag brukes skolebygningen som en del av Arendal videregående skole.

Arkivet

Arkivet etter Barbu folkeskole befinner seg på KUBEN i Arendal og omfatter klasselister, fraværsdagbøker, karakterprotokoller, møtebøker fra lærerråd, skolelag og samarbeidsutvalg. Arkivet strekker seg fra rundt 1905 og frem til avviklingen i 1980.
Dorcadiini

Utseende

Små til middelsstore, tettbygde trebukker, vanligvis mørke på farge. Antennene er kraftige og omtrent så lange som kroppen. Dekkvingene er nærmest spindelformede uten markerte skuldre. Beina er korte og kraftige.

Levevis

Ulikt de fleste andre trebukker lever disse artene på bakken, de voksne kan ikke fly. Larvene lever underjordisk på røtter.

Utbredelse

Artene finnes helst i tørre områder. Gruppen er meget artsrik i Sør-Europa og Sentral-Asia.
Fagerlibakken

Bakgrunn

Fagerlibakken ble brukt under Hovedlandsrennet (NM) på ski i 1928.Spesielt hopprenn var ikke tatt opp som øvelse da. Kombinert ble vunnet av Ole Stenen fra Øyer IF i Gudbrandsdalen.  Damenes pokal ble vunnet av Sigmund Ruud fra Kongsberg IF. 30 km langrenn i mesterskapet i 1928 (NM) ble vunnet av Ole Hegge fra Bardu IL. Bakken ble utvidet til 80-meter foran mesterskapet i 1951, der Erling Kroken Nedre Sigdal IF ble norgesmester i spesielt hopp og satte bakkerekord med 78,5 meter. Under mesterskapet falt Knut Hatle fra Kirkenes IF så stygt at han døde av skaden han pådro seg. Knut Hatle ble Nord-Norsk mester i spesielt hopp i 1948. Han var forøvrig også en habil fotballspiller, med blant annet kamper for det Nord-Norske landelslaget. 
I forkant av NM på ski i 1951, ble det holdt åpningsrenn etter ombyggingen. Der vant Svensken Thure Lindgren fra IFK Kiruna. Der satte han ny bakkerekord med 73 meter. Thure Lindgren tok sølvmedaljen i VM i Lake Placid i staten New York  året før , foran Arnfinn Bergmann.
Hopprennet i kombinertklassen i 1951 ble avviklet i Lille Fagerlibakken, som var kjent som en krevende bakke med et kort hopp og kort fart. Norgesmester 1951 i kombinert ble Simon Slåttvik, IL Stålkameratene. Hopplengder: 51,5-Fall-52,5m.          Sverre Stenersen   fra    Målselv IL tok bronsemedaljen. Hopplengder: 52-55-56m.
Helgeland Skikrets vant Norges Skiforbunds pokal for beste 3-mannslag i kombinert, med løperne: Simon Slåttvik-Kåre Østerdal og Kristian "Kiss" Dahl. De to sistnevnte representerte Mo Skilag. Det ble arrangert et kveldshopprenn i april i 1955. Vinner i seniorklassen ble Arnfinn Bergmann,  Sportsklubben  Freidig, foran Matti Pietikâinen, Kuopio Skiklubb, Finland. Finlenderen ble verdensmester i Falun året etterpå. Juniorklassen ble vunnet av Svein Svingen, IL Stålkameratene, foran Eino Kirjonen, Finland. Finlenderen Kirjonen som opprinnelig var fra det Karelske neset, representerte Lahti Skiklubb. Han ble nr. 2 sammenlagt i de 3 påfølgende Tysk/Østerrikse hoppuker. Han gikk helt til topps i sesongen 1961/1962.
Gyrohypnus

Utseende

Middelsstore, lange og slanke, kortbeinte, blankt svarte eller mørkebrune kortvinger. Hodet er lengre enn bredt, omtrent firkantet men med litt avrundede bakhjørner, kraftig punktert. Antennene er forholdsvis korte. Pronotum er rektangulært, lengre enn bredt, gjerne med to litt ujevne rekker av grove punktgroper. Dekkvingene er nokså korte og har buet innerkant.

Levevis

Som den slanke, kortbeinte kroppsformen kunne tyde på, er Gyrohypnus-artene gravende og tilbringer mye av tiden under jorda. De finnes ofte i kompost og mellom råtnende plantedeler. De kan også finnes under steiner. Som vanlig for kortvinger er de rovdyr som lever av ulike slags smådyr.
E-Boks

Forretningsmodell

e-Boks' kjerneydelse er å tilby gratis mottagelse og oppbevaring av post fra tilsluttede avsendere. Avsendere betaler porto for forsendelsene, som er lavere enn omkostningene ved å utskrive og sende et tilsvarende dokument med brevpost.

Utbredelse

e-Boks hadde ultimo 2009 mer end 2,4 millioner danske brukere og er dermed en av Danmarks mere utbredte digitale selvbetjeningsløsninger.
De virksomheter og myndigheter som har tilsluttet seg e-Boks som avsendere, er blant de som utsender flest vinduskonvolutter i Danmark. Utsendelsen av post via e-Boks sparte således miljøet for et CO₂-utslipp på ca. 1 650 tonn i 2008 ifølge en undersøkelse foretatt av rådgivningsvirksomheten FORCE Technology.
De danske kommuner tilbød tidlig å sende dokumenter via e-Boks, og en lang rekke aktører i finanssektoren tilsluttet seg umiddelbart etter, i hvilken forbindelse Nets ble medeier av virksomheten og produktet.
I 2005 gjennomførte Økonomistyrelsen, som driver statens lønnssystem, prosjektet Digitale lønsedler i staten, hvoretter 215 000 statsansatte utelukkende mottok deres lønnsslipper i e-Boks. Prosjektet fordret en endring av reglene på området, så arbeidsgivere ble fritatt for ansvaret for å levere en papirlønnsslipp når lønnsslippen i stedet ble stilt til rådighet i digital form. Denne regelendring har åpnet opp for at andre arbeidsgivere kan velge utelukkende å tilby lønnsslipper i e-Boks.
I mai 2009 valgte Økonomistyrelsen e-Boks til å utvikle og drive en fellesoffentlig digital dokumentboks, som tillater alle myndigheter å kommunisere med borgere og virksomheter gjennom én kanal. Løsningen forventes å kunne tas i bruk av noen myndigheter i 2010.
e-Boks har spilt en vesentlig rolle i utbredelse av begge de konkurrerende login-produkter digital signatur og net-ID.

Kritikk

e-Boks er blitt kritisert for at prisen for tilkjøpt lagerplass til lagring av dokumenter som ikke opprinnelig ble mottatt i e-Boks, er for høy. En del av den høyere pris kan tilskrives at e-Boks skal leve opp til stramme lovkrav for oppbevaring av personopplysninger, hvilket gjør arkitekturen bak løsningen mere kostbar.
Tanamiørkenen

Tanamiørkenen (engelsk: Tanami Desert) er en ørken i Australia. Den ligger i den vestlig-sentrale delen av Nordterritoriet og har et flateinnhold på 184 500 km².
Tanamiørkenen ble oppkalt av den britiske oppdageren Allan Davidson, etter Tanami, som var urinnvånernes opprinnelige betegnelse på ørkenen.
Landskapet i Tanami består av røde sandsletter som veksler med et steinete landskap med små åser. Den sporadiske nedbøren muliggjør kun en sparsom vegetasjon. En bestand av villkameler holder til i ørkenen.
I 1900 ble det oppdaget gullforekomster i Tanamiørkenen, og gruven Tanami Goldmine er ennå i dag i drift.
Christian Leden

Bakgrunn

Christian Leden ble født på Inderøy i Nord-Trøndelag. Han studerte musikkvitenskap i Tyskland og ble tidlig interessert musikken til inuittene på Grønland. Våren 1909 fikk han reisepenger fra det danske Carlsberg-fondet for å dra til Grønland for å studere inuittenes musikk sammen med den danske polarforskeren Knud Rasmussen. Om høsten samme år reiste han tilbake til Europa og fikk bearbeidet musikken han hadde samlet.

Vitenskapelig arbeid

Som oppdagelsesreisene dro Christian Leden på reiser til ukjente strøk, særlig i arktiske områder. Han hadde med seg opptaksutstyret overalt, også i Norge. En god del av opptakene er fra Øst-Grønland og Canada. På sine reiser til Grønland og Canada tok han opp store mengder musikk, omkring 1000 voksruller er samlet i Riksarkivet, som ble overført til Nasjonalbiblioteket i Mo i Rana.
Leden samlet også store mengder kunsthåndverk med spesiell vekt på inuittenes kunst. Det er bevart en betydelig mengde med film og fotografier fra hans ekspedisjoner.
Han lærte seg inuittisk språk, og i løpet av en tre-årig ekspedisjon i Keewatin på vestkysten av Hudson Bay gikk han fra landsby til landsby, hilste på alle innbyggerne og handlet og byttet til seg alt fra kunst- til bruksgjenstander.
Leden fikk støtte fra Geological Survey i Canada som bidro til at han kunne fortsette sitt etnografiske arbeid over flere år.
Christian Leden katalogiserte sin samlinger, hver enkelt gjenstand fikk sitt inuittiske navn påført. Dessuten gjenstandens engelske navn, gjenstandens funksjon og hvilken kulturell gruppe han hadde fått det fra. Leden skrev en bok om sin forskning som ble publisert på tysk i 1927. Da han trappet ned feltarbeidet og var ferdig med sine analyser og sin bok, reiste han verden rundt med en foredragsserie om arbeidet sitt.
Christian Leden mistet livsverket sitt to ganger. Første gangen ble det ferdigskrevne manuskriptet tatt som bevismateriale under krigen fordi han hadde bodd i Tyskland og var gift med en tysk kvinne. Den andre gangen, på femtitallet, ble kofferten han hadde det i stjålet. Da han satte seg ned for å skrive livsverket sitt for tredje gang, men han ble aldri ferdig.

Politisk arbeid

Leden flyttet på 1920-tallet til Berlin og kom her i kontakt med Nordische Ring, en pangermansk og völkisch orientert forsamling   som på dette tidspunktet var opptatt av å samle forsamling, og han foreleste her våren 1930 over temaet «Civilisasjonens og raseblandingens innflydelse på folkekraften». Han fikk i 1934 en stilling ved Universitetet i Berlin og arbeidet etter hvert med et større arbeide som skulle påvise sammenhengen mellom folkemusikk og rasetilhørighet. Gjennom dette arbeidet fikk han kontakt med lederen for Ahnenerbe,Herman Wirth.
Christian Leden var gift med Liselotte Steinicke (f. 1904  i Danzig – d. 1998,  Nesodden). De fikk seks barn sammen.
Dagens mann

Dagens mann er et norsk gameshow og datingprogram med Hasse Hope som gikk på TV3 i 2011. Programmlederen loset en gruppe menn gjennom en sjekkeprosess der det meste var basert på førsteinntrykk. De hadde 30 kvinner å velge mellom. Ved hjelp av et lyspanel avga kvinnene umiddelbart dommen. Fikk han hvite lys gikk han videre, mens ved rødt lys røk han ut.
Premieren ble sett av 114 000.
Programmet er basert på det australske konseptet Taken Out.
Norsk Kennel Klub

Bakgrunn og dannelse

Det var opprinnelig jegere som tok initiativet til dannelsen av en nasjonal kennelklubb i Norge. I jakthundmiljøet vokste det frem et behov for en stambok for hunder. For at man skulle komme videre i arbeidet med å foredle jakthundrasene og avle frem mer konstante hunderaser var en stambok uunnværlig.
Det vokste raskt frem et miljø som var engasjert i arbeidet med avl av renrasede og dyktige jakthunder. Helt fra etableringen av NKK var formålet å ivareta og foredle de enkelte hunderaser.
På generalforsamlingen 24. januar 1898, hvor 40 medlemmer deltok, ble «Love for Norsk Kennelklub» vedtatt. Paragraf 1, formålsparagrafen, ble godkjent med følgende ordlyd:
«§ 1. Klubbens formaal er forædling av vore hunde og forøvrig varetagelse av kynologiske interesser.»
For å oppfylle sitt formål iverksatte klubben bl.a.:

- Avholdelse av utstillinger og prøver.

- Utgivelse av norsk hundestambok.

- Anskaffelse og utleie av raserene stamdyr.

- Anskaffelse av kynologisk utdanning.
Det var først og fremst jakthundmiljøet som var opptatt av klubben de første årene, men det vokste også relativt fort opp et miljø rundt selskapshundrasene. Den første norske hundeutstillingen ble avholdt i 1877 og arrangert av Norges Jeger- og Fiskerforbund. NKKs første utstilling ble avholdt i Kristiania i 1898.
NKK vokste raskt og stadig ble det stiftet nye spesialklubber. I 1938 var antallet samarbeidende klubber kommet opp i 20. I 1997 var 62 raseklubber, 21 fuglehundklubber og 127 bruks- og lokale hundeklubber samarbeidende med NKK.
Ildsjelen

Harmoni - Ildsjelen divination er et norsk tidsskrift med fokus på åndelighet, ny bevissthet og alternativ livspraksis. 
Bladet tar opp tema som: holistisk livssyn, oversanselige opplevelser, mystiske erfaringer, kanaliseringer, selvutvikling, alternativ bevissthet, helse og kunst. 
Redaktør og skribent er Per Henrik Gullfoss. Webredaktør og tidligere daglig leder er Henning Jon Grini. Layoutansvarlig er Briana Holberg. 
Ildsjelen(endret til Harmoni i 2015) startet i 1998 som nyhetsbrev for Alternativt Forum Arendal. Første landsdekkende trykte magasin kom i 2002. Per 2007 utkommer det 6 ganger i året, og selges som abonnement og i løssalg.
Lycomedes ohausi

Utseende

En middelsstor (gjerne 25-30 millimeter), kraftig, matt lysbrunlig hornbille. Kroppen er kledt med gulgrå bestøvning og blir derfor ganske matt, også beina er kledt med bestøvning. Hannene har et båndaktig, oppoverbøyd horn i pannen som danner en klype mot et rett oppstående horn midt på fremkanten av pronotum, dette er høyt og rett. Hornet i pannen er kløvd i spissen, hos denne arten er det forholdsvis langt. Hunnen har pronotum grovt og kraftig punktert, men mangler horn. Dekkvingene er brede.

Levevis

Disse artene finnes helst i litt høyereliggende (1000-2000 meter over havet) tropiske skoger langs Andesfjellene. Larvene lever i strølaget på bakken. De voksne billene kommer av og til til lys om natten.

Utbredelse

Arten lever i Ecuador.
Carlandrea

Utseende

En middelsstor, avlang, halvblankt svart trebukk. Antennene er tynne, noe kortere enn kroppen. Pronotum er rundet. Dekkvingene er noe rundede og hvelvede. Beina er middels lange, lårene nokså slanke.

Levevis

Larvene utvikler seg i død ved av løvtrær, men kan også gå i furu. Utviklingen tar gjerne minst to år. De voksne billene, som oftest er aktive midt på sommeren, besøker gjerne blomster, særlig skjermplanter og andre planter med hvite, åpne blomster. Dette gjelder dog ikke alle artene. Blomsterbukkene er livlige insekter i motsetning til de fleste andre trebukker som virker ganske trege. Ulikt de fleste andre blomsterbukker er de også aktive on natten og kommer da til lys.

Utbredelse

Arten er bare kjent fra den asiatiske delen av Tyrkia.
Syklisk GMP

Syklisk guanosinmonofosfate (cGMP) er et syklisk nukleotid som dannes I levende organismer fra guanosin trifosfat (GTP).  cGMP virker som  et sekundært signalmolekyl  (second messenger) på tilsvarende mate som syklisk  AMP, men har et noe avvikende monster med hensyn på hvilke primærsignaler det reagerer på. Den kanskje viktigste funksjonen til cGMP er aktivering av intracellulære protein kinaser som en  respons på membran-impermeable peptid-hormoner  som bindes på cellenes overflate.
Volontaires (Paris Metro)

Volontaires er en stasjon på metroen i Paris.
Stasjonen betjener linje 12.
Sesong (band)

Sesong er en norsk soul/jazzgruppe fra Stavanger. Sesong er et samarbeid mellom Snorre Seim, Øyvind Jakobsen og Thomas Dybdahl. I tillegg bidrar Britt-Synnøve Johansen med vokal.