Oljelense

Konvensjonell oljelense

En konvensjonell oljelense består i hovedsak av et fribord (flytelegeme som holder systemet flytende og skaper en barriere over vann) og et skjørt bestående av et tett materiale, ofte en belagt duk med ballast, som stikker ned i vannmassene. Fribordet har en høyde på 200-1400 mm og skjørtet en dybde på 300-1500 mm og tverrsnittet er noenlunde likt i hele lensens lengde. Noe lenser er laget av oljeabsorberende materiale og varianter av disse har ikke skjørt, men kun en pølse av absorberende materiale som flyter på overflaten.

Begrensninger i konvensjonelle oljelenser

Ved et oljesøl flyter oljen på overflaten (når tettheten på oljen er mindre enn vannet). Oljelensen skaper en barriere der det er rent vann på ene siden av lensen og på andre siden av lensen er det en tofase fluidblanding der oljen flyter på toppen. Dersom lensen står helt i ro vil den lette oljen på toppen søke å flyte utover. Dersom lensen settes i horisontal bevegelse mot vannet (strøm i vannet eller tauing av lensen) vil oljetykkelsen øke og øke til det når et kritisk punkt der oljen går under lensen enten på grunn av lokale virvelstrømmer og hydrodynamisk sug (engelsk: drainage failure), medriving dvs at strømmen under lensen kontinuerlig river med seg oljedråper (engelsk: oil entrainment) eller kritisk akkumulering som oppstår når oljen har en viskositet på over 3000 cs. Det er av betydning at ved et oljesøl øker viskositeten til oljen ofte hurtig på grunn av fordampning av de lette fraksjonene og emulsjonsdannelse (vann innblandet i oljen).  
Det er mye forskning på området og konklusjonene er klare. Kritisk akkumulering oppstår ved 0,3 knop strøm (G.A.L. Delvigne, 1987, Barrier Failure by Critical Accumulation of Viscous Oil).  Drainage failure og medriving oppstår mellom 0,4 til 0,7 knop (0,2 – 0,35 m/s) avhengig av utforming på selve lensen, hvordan formen på lensen er tauet eller oppankret, type og mengde olje. Dybden på skjørtet påvirker i liten grad evne til å motstå sterkere strøm, men har betydning for mengde olje før tap oppstår.
Det er rapportert om enkeltlenser med spesialskjørt som tåler opp mot 1,2 knop under kontrollerte forhold og med mindre mengder spesielle type olje. Ved oppspenning i vinkel mot strømmen kan evnen til å tåle strøm økes, men dette er svært vanskelig for deler av lensen vil som oftest stå vinkelrett på strømmen og ikke minst at tidevannsstrømmen og eller vinden snur. Mange lenser parallelt med en viss innbyrdes avstand vil også kunne øke evnen til å motstå strøm i marginal grad. 
Det finnes andre feilkilder som mekanisk svikt, planing og over skvalping, men disse handler i hovedsak kun om riktig designet lense og er ikke relevant som vesentlig kilde for tap. Fribord over omtrent 800 til 1000 mm bidrar i svært liten grad til mer effektivitet da tapene nesten utelukkende skjer under vann i skjørtdelen av lensen.

Aktive oljelense

En aktiv oljelense kjennetegnes ved at den er konstruert for å samle og konsentrere opp oljesøl i kraftigere strøm en vanlig konvensjonell oljelense. De beste aktive systemene fungerer effektivt opp mot 5 knop gjennom vannet. Systemene er ofte kompakte og i hovedsak beregnet for å taues ved siden av en båt (enbåtsoperasjon) eller mellom to båter. Aktive lenser ligner ikke på vanlige langstrakte oljelenser og det har vært diskusjoner på om det er riktig å kalle dem oljelense i det hele tatt, eller at aktive oljeopptagere er et mer riktig navn. Noen av systemene er oppblåsbare og kan lagres kompakt på palle eller trommel. 
På grunn av den høye tauehastigheten er det ofte fysiske begrensninger på frontåpning slik at de aktive systemene har gjerne en frontåpning der oljen kommer inn på mellom 10 – 50 m.

Begrensninger aktive oljelenser

En god aktiv oljelense fungerer i fart gjennom vannet på 0 – 5 knop. Dersom det ikke er strøm i vannet brukes hele farten til aktivt å gå fra oljeflak til oljeflak for å samle opp mest mulig olje pr. tidsenhet. En konvensjonell lense kan opperativt (planlagt fart gjennom vann)  taues maksimalt i ca.0,4 knop (0,3 knops buffer opp til feiling på 0,7 knop) mens de beste aktive lensene lett kan taues i over 4 knop dvs 10 ganger tauehastigheten. Selv om frontåpningen er mindre enn en konvensjonell lense vil effektiviteten være svært mye høyere. Den høyeste effektivitetsgevinsten oppnås likevel i den overveiende del av miljøforholdene der den konvensjonelle oljelensen overhode ikke fungerer. Noen aktive lenser har en minimumsfart dvs. at de må opp i en tauefart på for eksempel 1 knop før de fungerer og dette kan være en utfordring ved for eksempel passiv skjerming der det ikke er strøm.
Aktive oljelenser fanger gjerne oljen inn i en form for mellomlager og det et engangstap av olje i den prosessen gjerne på mellom 5 – 25% avhengig av om det er bølger eller ikke. Dette er et engangstap i motsetning til en konvensjonell lense som taper olje hele tiden om den ikke blir pumpet opp.

Operative utfordringer ved bruk av aktive oljelenser

Mens konvensjonelle lenser som hovedregel ikke fungerer i det hele tatt vil de beste aktive oljelensene til en viss grad (effektivitet på 75 til 95%) fungerer under alle strømforhold med unntak av svært sterke tidevannstrømmer i lokale sund samt i stryklignende strømutsatte partier av elver. Dønninger er heller ikke problem, men det er usikkert hvor høye brytende bølger aktive oljelenser tåler før engangstapet blir uakseptabelt høyt eller at oppsamlet olje renner ut av systemene eller hvor mye farten må reduseres i brytende bølger. Rent operativt er det i liten grad utviklet metoder for hvordan aktive lenser kan brukes til for eksempel aktiv skjerming av for eksempel oppdrettsanlegg eller innringing av en havarist.