google/wiki40b huggingface dataset:
SVT 1

1956–1969: Radiotjänst TV og Sveriges Radio TV

Da kanalen startet i 1956 fikk den navnet Radiotjänst TV. Senere endret man navnet til Sveriges Radio TV.

1969–1987: TV1

I 1969 ble det bestemt at man skulle få en ny tv-kanal i Sverige. Det resulterte i at TV2 startet 5. desember 1969. Da endret Sveriges Radio TV navn til TV1.

1987–1996: Kanal 1

1. juli 1987 byttet kanalen navn fra TV1 til Kanal 1. Samtidig ble kanalen «rikskanalen» og viste program produsert i Stockholm, mens TV 2 ble «Sverigekanalen» og viste programmer produsert i Sverige utenfor Stockholm.

1996: SVT 1

I 1996 byttet kanalen navn til dagens SVT 1, samtidig forsvant det at man kun sendte program produsert i Stockholm.
15. januar 2001 ble det gjennomført en omfattende programomlegging da SVT 1 fikk de bredeste programmene som hadde flest seere, mens SVT 2 ble litt smalere. Dette innebar at Sveriges største nyhetsprogram, Rapport 19.30, ble flyttet til SVT 1, mens det mer fordypende Aktuellt 21.00 ble flyttet til SVT 2. For SVT 1 var omleggingen vellykket, og kanalen har siden det hvert så godt som like stor som TV4, som i tiden før omleggingen var Sveriges største kanal.

Distribusjon

Som følge av den såkalte must carry-avtalen må SVT 1 (og SVT 2 og TV 4) være fritt tilgjengelig for alle via bakkenett og kabelnett. Det innebærer at kabelselskapene må sende SVT 1 analogt til alle som tilhører deres kabelnett, selv de som ikke er kunder der.
SVT 1 ble sendt i det analoge bakkenettet allerede fra starten av og fortsatte å gjøre det helt til 2008 da det analoge bakkenettet ble slukket.
Sendingene i det digitale bakkenettet ble innleddet i 1999. I starten var SVT 1, i likhet med de øvrige SVT-kanaleene, en kodet kanal, men i 2003 begynte man å sende fritt uten koding.
SVT startet digitale satellitsendinger i 1999. Da ble SVT-kanalene distribuert kun via Canal Digital, men i 2003 ble det inngått en avtale med Viasat. Dermed finnes SVT 1 i kanalpakkene hos begge de dominerende satellit-tv-distributørene.
Shunping

Shunping (kinesisk: 顺平县 ; pinyin : Shùnpíng Xiàn) er et fylke i byprefekturet Baoding i provinsen Hebei i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var i 1999 på 296 809.

Kulturminner

Familien Wangs residens i Yaoshan (Yaoshan Wang shi zhuangyuan, 腰山王氏庄园) ble i 2001 tilføyd Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Stående bølge

Stående bølger, eller stasjonære bølger er en bølgelignende svingbevegelse som danner et mønster av fastlignede knuter og buker. Bølgen har altså en konstant posisjon. To motsatt rettede bølger danner en stående bølge.
Fenomenet kan oppstå fordi mediet flytter seg i motsatt retning i forhold til bølgen, eller kan oppstå i et stasjonært medium som følge av interferens mellom to bølger som går i motsatt retning. I det andre tilfellet er det for bølger med lik amplitude ingen netto forplantning av energi.
I en resonator hvor stående bølger oppstår, blir de kalt resonans.
Bjørnar Holmvik

Bakgrunn

Holmvik er født og oppvokst på Rødtvet i Groruddalen, hvor han spilte for SF Grei. Han var elev ved idrettslinjen ved Bjerke videregående skole fra 2001–2004, sammen med blant andre Mohammed «Moa» Abdellaoue. Han er samboer med danseren Gyda Bloch Thorsen, kjent fra TV-programmet Skal vi danse på TV 2. De har to sønner.

Karriere

Holmvik ble hentet fra SF Grei til Stabæk foran 2005-sesongen. I januar 2006 debuterte Holmvik på Norges U21-landslag. Han vant Tippeligaen 2008 med Stabæk. Etter 2008-sesongen utløp kontrakten med Stabæk og Holmvik signerte for SK Brann. Under oppholdet i Bergen, spilte han også futsal for Fyllingsdalen Futsal.
Før sesongen 2012 signerte han toårskontrakt med Sandnes Ulf, en klubb som var nyopprykket til Eliteserien. Holmvik hadde deretter én sesong i Fredrikstad, før han gikk til Bryne før 2015-sesongen.
Sverdrupisen

Sverdrupisen er en isbre på Nordaustlandet, Svalbard. Sverdrupsisen er den nordlige delen av Vestfonna og strekker seg inn på Laponiahalvøya, nord på Gustav V Land.
Sverdrupisen har sitt navn etter den norske oseanografen og meteorologen Harald Ulrik Sverdrup.
Ernest Moniz

Bakgrunn

Ernest Moniz er sønn av Georgina (Pavão) Moniz og Ernest Perry Moniz, som begge var barn av portugisiske innvandrere til USA fra øya São Miguel på Asorene, en øygruppe i Atlanterhavet. Et stort antall portugisere fra Asorene og tildels fra Madeira innvandret til denne delen av USA på 1800-tallet, menge av dem med hvalfangerbakgrunn, og fikk arbeid blant annet i tekstilindustrien. I Bristol County i Massachusetts, der Fall River ligger, er (2015) portugisisk-amerikanere det største enkeltstående innvandrersegmentet.
Moniz studerte fysikk ved Boston College (Bachelor of Science 1966) og tok doktorgrad i teoretisk fysikk i 1972 ved Stanford University.

Akademiker

Som postdoktor var han 1971/72 ved CEA i Saclay og 1972/73 ved University of Pennsylvania. Fra 1973 underviste han først som assistant professor og fra 1983 som professor ved MIT. Fra 1991 til 1995, og fra 1997 til 2001, ledet han fysikkfakultetet der, og var fra 1983 til 1991 direktør ved Bates Linear Accelerator Center. 
Fra 1976 var han også rådgiver ved Los Alamos National Laboratory, der han var gjesteforsker i 1976. Han befatter seg med kjernefysikk og om energispørsmål.

Politikk

Fra 1995 til 1997 arbeidet Moniz ved den amerikanske presidents Executive Office som leder for vitenskapspolitikk; fra 1997 til 2001 var han statssekretær i Energiministeriet. 
I 4. mai 2013 ble han utnevnt av president Barack Obama som Steven Chus etterfølger som USAs energiminister. Han tiltrådte den 21. mai 2013.
Moniz spilte en viktig rolle under forhandlingene om det iranske atomprogram, der han hadde direkteforhanslinger om tekniske detaljer med den iranske atomenergiminister Ali Akbar Salehi.
Arne Falck

Privatliv

Sammen med Brett Borgen stod Arne Falck opp mot marxistene i Den norske Forfatterforening. I 1973 tok de blant annet opp forslag om støtte til Aleksandr Isajevitsj Solzjenitsyn, men fikk forslaget avvist av styret. «I styret var det på det tidspunkt enighet om ikke å gjøre noe, fordi en støtte­resolusjon til Solzjenitsyn ville kunne tas til inntekt for en generell anti­kommunisme.» 
På samme tid rettet han – sammen med sin kone og forfatteren André Bjerke – kritikk mot kameraderiet i norsk kulturliv, også det politisk motivert. 
I en kronikk i VG 1. september 1975 beskrev Borgen og Falck – omtalt som «kulturlivets Bonnie & Clyde» –  hvordan oppdragene formidlet av Norsk Forfatter­sentrum overveiende gikk til personer som hadde de politisk korrekte oppfatningene.
Ludvig XII av Frankrike

Bakgrunn

Ludvig var sønn av hertug Karl av Orleans (som var barnebarn av Karl V av Frankrike) og Maria av Kleve.
Ludvig deltok 1484-87 i den føydale opposisjonen mot Karl VIII, ble beseiret og fengslet i 1487, forsonte seg i 1490 med kongen, og iakttok deretter lojalitet med kongen.

Konge

I 1498 etterfulgte han den franske konge som hans nærmeste arving. Gjennom ordonnanser i 1500, 1501 og 1512 utformet han og hans styre den finansielle og judisielle forvaltning i Frankrike i særskilte hierarkier. Ved innstiftelsen av Det store råd i 1498 gav Ludvig forvaltningen en høyeste domstol. Det lokale selvstyre ble innskrenket, og den lokale kongelige forvaltning ble utvidet i tilsvarende grad. 
I sin ytre politikk fortsatte Ludvig sin forgjengers italienske ekspansjonspolitikk. Milano ble erobret i 1499. Han spilte lenge en avgjørende rolle i Italia, men i 1513 kullkastet en allianse mellom keiseren, England, Spania og paven hans maktstilling. Han ble da tvunget til å trekke seg tilbake. Til tross for dette mislykkede prosjektet beholdt han folkets støtte.
Han giftet seg i 1476 med Jeanne av Frankrike (1464-1505), datter av Ludvig XI av Frankrike. Etter at Ludvig var blitt konge av Frankrike i 1498 tvang han paven til å oppløse ekteskapet. I 1499 giftet han seg med Anne av Bretagne (1477–1514), som var enke etter Ludvigs forgjenger, Karl VIII av Frankrike. Etter hennes død tilfalt hertugdømmet Bretagne Frankrike.
Den 9. oktober 1514 inngikk den aldrende Ludvig sitt tredje ekteskap, denne gang med den unge Maria Tudor, søster av kong Henrik VIII av England.
Lyskultur (interesseorganisasjon)

Lyskultur er en interesseorganisasjon som ble opprettet som Selskapet for Lyskultur den 15. desember 1936 i Oslo.

Visjon

Organisasjonen har som mål å være et kompetansenettverk for kunnskap om lys og lyskultur, og har formulert sin visjon som følger:
„Lyskultur er en medlemsorganisasjon, med en visjon om å være et informerende og inspirerende knutepunkt for våre medlemmer og omgivelser.”

Historie

Organisasjonen ble stiftet av lampefabrikker og elektrisitetsverk rundt om i Norge. Den første formannen het Lars Berg, og som daglig leder ble Arvid Lippestad ansatt. Etter hvert ble også elektrobedrifter og representanter for andre grupper tatt opp som medlemmer. I 1948 etablerte organisasjonen «Norsk Lysteknisk Komité».
Dick King-Smith

Bøker

På norsk finnes Heldiggrisen Babe (1996), Stjernegrisen Ess (1997) og Vannhesten (2008).
Serhij Arbuzov

Yrkeskarriere

De siste seks og et halvt årene fram til 19. mai 2010 var han styreleder for UkrBusinessBank, mens han fra 20. mai ble forfremmet til president i samme bank. 26. mai ble han gitt plass i representantskapet i Ukreximbank, og i juni ble han valgt som leder av representantskapet.
I september 2010 ble han utnevnt til første visesentralbanksjef i Ukrainas nasjonalbank, og erstattet da Anatoliy Shapovalov i denne stillingen. Den 23. desember 2010 valgte parlamentet ham som ny sentralbanksjef. Han tiltrådte denne stillingen 19. januar 2011. Etter Mykola Azarovs fratreden som statsminister 28. januar 2014, ble Arbuzov som første stedfortredende statsminister, også sjef for regjeringen som fungerer som et forretningsministerium.
Den 27. februar overtok Arsenij Jatsenjuk som Ukrainas statsminister.
Evelyn de Morgan

Bakgrunn og virke

Hun var født som Evelyn Pickering av foreldre som kom fra øvre middelklasse. Hennes far var Percival Pickering og hennes mor var Anna Maria Wilhelmina Spencer Stanhope, søster av kunstneren Roddam Spencer Stanhope, og nedstammet fra jarlen av Leicester.
Evelyn fikk utdannelse hjemme og begynte med tegneundervisning da hun var 15 år. Den morgen hun fylte 17 noterte hun i sin dagbok «Kunst er evig, men livet er kort...» og «Jeg vil gjøre opp for det nå, jeg har ikke et øyeblikk å miste». Fra tidlig av var Evelyn bestemt på å bli billedkunstner og fikk overtalt sine noe uvillige foreldre til å la henne begynne på Slade School of Art i 1873, to år etter at kunstskolen hadde åpnet. 
Den klassiske utdannelsen hun fikk under den daværende rektor, Edward Poynter, hadde en innflytelse på hennes valg av komposisjon og emne. Også hennes onkel John Roddam Spencer Stanhope hadde en betydelig innflytelse på hennes arbeid. Hun besøkte ham ofte i Firenze hvor han bodde og arbeidet. Det gjorde det også mulig for hennes å studere de store kunstnerne fra renessansen, spesielt var hun begeistret for Sandro Botticelli, noe som påvirket henne til bevege seg fra de klassiske emnene som skolen hadde favorisert til å prege sin egen stil bestående av allegorier og symbolisme.
I 1887 giftet hun seg med keramikeren William De Morgan og de bosatte seg i London inntil han døde i 1917. Hun døde selv to år senere i London og ble gravlagt på kirkegården Brookwood Cemetery i nærheten av Woking i Surrey. Hun delte en dypfølt interesse i det åndelige sammen med ektemannen. Sammen utviklet de også en vanskelig malemetode hvor de benyttet glyserin, som nå kalles for glyserol, for å skape en klar og skinnende fargetone som hun søkte.
Evelyn De Morgan var en av faste utstillerne ved Grosvenor Gallery, et avantgardistisk alternativ til Royal Academy hvor hun også stilte sammen med blant annet verkene til Edward Burne-Jones, George Frederick Watts og Lawrence Alma-Tadema. I 1916 fikk hennes avsky for krigsredslene under den første verdenskrig henne til stille ut 13 av sine verker til fordel for Røde kors. På 1900-tallet var hennes arbeider preget av dalende kvalitet sammenlignet med hva hun hadde skapt tidligere. 
Hun valgte emner som i hovedsak var sakrale og allegoriske figurer og scener, og mytologiske emner med en moralsk og sosialt budskap. Det store Aurora Triumphans er i Russell Cotes Museum i Bournemouth og i London er det to store figurstudier i Leighton House. Øvrige verker finnes De Morgan Foundation. Et portrett av hennes ektemann er utstilt i National Portrait Gallery.
Den internasjonale telekommunikasjonsunion

ITU-T

ITU-T er den delen av ITU som har ansvaret for standardisering innenfor telekommunikasjonsområdet, og lager og utgir flere serier med såkalte recommendations (anbefalinger) som i praksis er standarder som beskriver hvordan tjenester, nett o.a. skal bygges opp.
Per juli 2005 er tallet med aktive standarder om lag 2 900. Ett eksempel på en mye brukt standard er ITU-T Rec. G.711, som beskriver formatet for en PCM-talekanal som brukes over hele verden i digitale telefoninett og ISDN.
Formelt sett er ikke disse dokumentene standarder som skal følges av alle medlemmer, men fordi de er meget gjennomarbeidet og utviklet av grupper der medlemmer fra hele verden er med, og sikrer interoperabilitet verden over; er de fleste av dem i praksis å oppfatte som standarder. Mange av standardene åpner for regionale tilpasninger i regi av de formelle standardiseringsorgansisasjonene som f.eks. ETSI og ANSI.
Bidrag til arbeidet, som foregår i 13 ulike studiegrupper (Study Groups) med en lang rekke undergrupper, kommer fra teleoperatører, utstyrsprodusenter og forsknings- og utviklingsmiljøer verden over, og kommer også formelt fra de regionale standardiseringsorganisasjonene som f.eks. ETSI (Europa) og ANSI (Nord-Amerika). I tillegg mottas bidrag fra andre store organisasjoner som ikke har formelt standardiseringsansvar, som f.eks. IETF og IEEE, og det er nært samarbeid med andre globale organisasjoner som ISO og IEC.
Snipefugler

Taksonomi

Ei endemisk og tidligere ukjent linje med vadere (Charadriiformes: Scolopaci) har blitt beskrevet fra tidlig miocen-deponier (19–16 Ma) på New Zealand. Hakawai melvillei representerer det første før-kvartære beviset for en slik klade på New Zealand, og er det tidligste beviset for australsk reproduksjon av medlemmer i Scolopaci. H. melvillei var en representant for kladen som består av rypesnipefamilien (Thinocoridae) og slettevandrerfamilien (Pedionomidae). Detaljer i det fossile beviset antyder, at H. melvillei tilhører en utdødd søstergruppe av pedionomidene.
Kristian Dyrnes

Junior

Dyrnes begynte å sykle i alderen av 16 etter å ha drevet med ski og fotball i barndommen. Dyrnes brukte ikke lang tid før han nådde toppen av resultatlistene,
etter kun to år som aktiv syklist var Dyrnes allerede en av Norges mest lovende talenter for fremtiden. Med sterke resultater i både innland og utland. I 2010 ble Kristian fast på det Norske landslaget og har plukket med seg respektable resultater i Nations Cup gjennom sesongen, han kom også på en 10.-plass i VM det året.
Kuuttartup Atuarfia

Kuuttartup Atuarfia er den minste av de to folkeskolene i byen Maniitsoq på vestkysten av Grønland. Den andre folkeskolen er Atuarfik Kilaaseeraq.
Kuuttartup Atuarfia ble tatt i bruk i 1974. Den dekker 1. til 7. skoletrinn, og har 118 elever fordelt på 8 klasser, og har i tillegg to spesialklasser. Til sammen 16 lærere er ansatt. Skolen har både bibliotek/datarom og fritidsklubb. Skolen tilbyr også skolefritidsordning.
Nøstet (Bergen)

Nøstet er et strøk i Bergen i området Nordnes i bydelen Bergenhus. Strøket begynner ved Dragefjellets fot (Sydnes' grense) langs Gamle Nøstegaten til Jekteviken, så langs sjøen til Nordre Nøstekaien, videre opp Vestre Holbergsallmenningen (Scadenberghagen, der det gamle gartneriet dannet grensen til Verftet) til Klosteret, Klostergaten sørover til Halvkannebakken, ned Kjellersmauet og Baneveien, deretter opp til utgangspunktet. Strøket grenser således i sør til Engen og i øst til Strandsiden.
På Nøstet ligger det næringsbygg langs sjøen og pittoreske gater med trehus og trange smau og bygårder. Teatergarasjen som nå er revet lå i strøket. Det gjør også Stranges stiftelse, Sydnes sjøbad og innkjørselen til parkeringshuset Klostergarasjen.
Dansekompaniet Carte Blanche (Studio Bergen) og TV 2s hovedkvarter ligger derimot såvidt over grensen til Verftet i nord, mens Hurtigruteterminalen ligger like over grensen mot Sydnes i vest. Strøket utgjør i hovedtrekk den sørvestlige del av Nordneshalvøyen og deler av strandlinjen mot Sydnes. Hovedgatene i området er Nøstegaten, Skottegaten, Vestre Muralmenning og Vestre Holbergsalmenning.
Det var tidlig buekorpsaktivitet på Nøstet. Allerede i 1855 skal det ha eksistert et korps på Nøstet med navn Nøstets Kårdekorps. En fane for dette korpset datert 1855 ble funnet i 1949. Nøstets Bataljon ble stiftet 7. mai 1870 og lagt ned i 1960.
På Nøstet var det tidligere fergeanløp for Laksevaagsfergen og Askøyfergen. Det går fortsatt en ferge fra Askøy til Nøstet, men denne er nå kun for fotgjengere.
Strøket omfattes av grunnkretsene Nøstet, Knøsesmauet, Kalmaren og Jonsvollen. Disse hadde til sammen 1 667 innbyggere 1. januar 2014 og et areal på 0,10 km². Den del av grunnkretsen Jonsvollen som ligger sør for Baneveien og Kjellersmauet tilhører strøket Engen, mens den del av Kalmaren som ligger sør for Kjellersmauet tilhører strøket Sentrum.
Lucanus hermani

Kjennetegn

En stor (hannen 50-88 millimeter), brunsvart hjortebille med noe lys bestøvning på kroppen. Hannen har noen av de lengste kjevene av alle hjortebiller, disse er nokså rette sett ovenfra, nedoverbøyde sett fra siden, slanke med fine tenner på innersiden langs nesten hele lengden, dessuten en større, bakoverrettet tann nær roten. Hannens underleppe (labium) er fremstikkende som en kløvet tunge. De knebøyde antennene har vanligvis en fire-leddet vifte . Bakhodet har høye og skarpe, skrå tverrkjøler på sidene. På beina er leggene (tibiae) svarte, men lårene er røde i midten.

Utbredelse

Arten er utbredt i det sørlige Kina (Fujian, Sichuan, Guangdong, Hainan).
Halls

Halls er et merkenavn for halspastiller og -drops. Det selges av Cadbury-Adams-avdelinga av Cadbury, som eies av Mondelēz International. Halls ble først produsert i Storbritannia i 1930-åra av selskapet Halls Brothers (etablert i 1893). Dette ble kjøpt opp av Warner-Lambert i 1964, som i sin tur ble kjøpt opp av Pfizer i 2000, som gjorde Halls til en del av Adams-porteføljen (sammen med blant annet Trident, Dentyne og Chiclets). Adams ble kjøpt opp av Cadbury i 2002.
Halls fins i en lang rekke ulike smaker og utforminger, og produktene varierer fra land til land.
Oljefelt

Et oljefelt er et område på landjorda eller på havet der det finnes en eller flere oljeforekomster i berggrunnen som er teknisk og økonomisk drivverdige. Når feltet er satt i produksjon vil det inneholde installasjoner for utvinning av gass og olje, slik som en oljerigg.
Ifølge Oljedirektoratets definisjon skal det for et felt foreligge en beslutning om utbygging og en myndighetsgodkjent plan for utbygging og drift. Så lenge en slik plan ikke foreligger, så er petroleumsforekomsten teknisk sett ikke et felt, men et funn eller en samling av funn. Et funn defineres som en eller flere petroleumsforekomster, alle knyttet til en og samme brønn, der det ved logging, testing eller prøvetaking er sannsynliggjort at det forekommer bevegelige hydrokarboner.
For å utvinne oljen må det bores brønner, og deretter må oljen pumpes opp av reservoaret. Da et oljefelt kan ha stor utstrekning, vil det ofte være nødvendig å bore mange brønner for å få opp oljen. I mange tilfeller vil det også finnes naturgass i tilknytning til oljefeltene.
Det finnes mer enn 40 000 oljefelt i verden, både på land og til havs. Det største oljefeltet i verden er Ghawar i Saudi-Arabia, et kalksteinsreservoar. Som en god nummer to er Burganfeltet i Kuwait, som er et sandsteinsreservoar. Begge disse to feltene er onshore, og hvert felt inneholder om lag 60 milliarder fat med olje. Det største offshore-feltet er Safaniya, også det i Saudi-Arabia. Det største oljefeltet på norsk sokkel er Statfjord.
I moderne tid har påviste reserver av olje vært en utløsende faktor for flere geopolitiske konflikter.
Heterogomphus mirabilis

Utseende

En stor (hannen opptil 60 millimeter), kraftig, mørkbrun, blank hornbille, dekkvingene rødbrune. Hannen har et langt, krumt horn på hodet, og et bredt, høyt hvelvet framspring på pronotum, området under dette noe uthulet. Hunnen mangler horn, har bare en liten knøl i pannen, og pronotum er rundet uten framspring.

Levevis

Til tross for at noen av artene er ganske vanlige er det lite man vet om biologien til disse billene. Larvene til de artene der disse er kjente lever i jorda der de spiser dødt, organisk materiale. De voksne billene er aktive om natta og kommer gjerne til lys. Disse artene er ikke regnet som skadedyr.

Utbredelse

Arten er kjent fra Peru.
Håkon Tveten

Familie

Håkon Tveten var broren til operasangeren Hans Tveten.
Koffeinisme

Toleranseutvikling og avhengighet

Koffein gir toleranse allerede etter få dagers sammenhengende bruk. Ved kronisk inntak av mer enn 500 mg daglig (tilsvarer rundt 1 l kaffe) over tid kan koffeinisme oppstå. Koffeinisme kan medføre nedsatt almentilstand og karakteriseres av symptomer som angst, irritabilitet, søvnløshet, hjertebank, diare og forhøyet puls. Store mengder kaffe kan dermed forklare uklare problemer enkelte sliter med.

Abstinenssymptomer

Brå seponering av koffein kan gi abstinensplager og det vanligste abstinenssymptomet er moderat til intensiv hodepine. Andre abstinensfenomener i form av depresjon, angst, tretthet, slapphet, irritabilitet, humørsvingninger, rastløshet, konsentrasjonsproblemer, oppkast, muskelsmerter og influensaliknende symptomer kan også forekomme. Abstinensen starter 12–24 timer etter seponering, når sitt maksimum etter 24–48 timer og kan vare i opptil en uke. Etter lang tids bruk av koffein i høye doser kan abstinensplagene bli betydelige.

Avvenning

Den beste måten å kvitte seg med avhengigheten på er å trappe ned inntaket gradvis over en periode på 8 til 10 dager. På denne måten kan man unngå de mest plagsomme abstinenssymptomene når inntaket opphører fullstendig. Abstinens er sjelden farlig og selv om den er ubehagelig er dette å anse som en liten pris å betale dersom det er koffeininntaket som ødelegger helsen.