Peter Freuchen

Biografi

Peter Freuchen ble født i Nykøbing Falster som sønn av den danske jøden Lorentz Benzon Freuchen (1859–1927) og hans hustru Anne Petrine Frederikke Rasmussen (1862–1945).
I 1911 giftet Freuchen seg med Mekupaluk, en inuittkvinne som tok navnet Navarana. Sammen fikk de to barn, sønnen Merkusak og datteren Pipaluk. Gutten var åndssvak og oppholdt seg i flere år på institusjonen Rødbygård. Navarana fulgte Freuchen på noen av hans oppdagelsesreiser. Hun døde i 1921 under en influensaepidemi og ble begravet på Upernaviks gamle kirkegård. Navarana var ikke døpt, og presten nektet derfor å forrette begravelsen. Freuchen forrettet den derfor selv. Senere brukte Knud Rasmussen navnet Navarana til sin kvinnelige hovedrolle i filmen Palos Brudefærd som blev filmet i Øst-Grønland i 1933.
I 1924 giftet Freuchen seg med stumfilm-skuespilleren Magda Vang Lauridsen. Ekteskapet ble oppløst i 1944, og Freuchen giftet seg for tredje gang i 1945 med Dagmar Cohn (f. 1907).

Karriere

I en alder av åtte år fikk Peter sin første lille båt som han brukte all sin tid i, mens skolen ikke interesserte ham. Han ble venn med sjømenn i den lokale havna og lyttet til deres historier fra fjerne land. Han studerte medisin på Københavns Universitet i en periode, men følte ikke at legegjerningen var hans sanne kall. Freuchen gjennomførte sin første tur til Grønland i 1906, og deretter deltok han i en rekke ekspedisjoner mellom 1910 og 1924, ofte i selskap med den berømte polarforsker Knud Rasmussen.
Da han kom tilbake til Danmark etter sin første tur til Grønland, skrev han artikler for Kristeligt Dagblad, publiserte en rekke historier i Familiejournalen og tok endelig sin kandidatgrad fra universitetet. Sammen med Knud Rasmussen dro han på foredragsturnéer i Danmark og arbeidet som journalist for Politiken. I 1910 samlet han inn gjenstander for danske museer, og 1913–1920 innehadde han stillingen som guvernør for kolonien i Thule. I disse årene levde han sammen med inuitter og forsøkte å leve som dem. Freuchen var svært negativ overfor den kristne misjon. Han så på de kristne misjonærene som noen som tråkket på inuittfolkets tradisjoner uten å forstå dem. I Freuchens bok Min grønlandske Ungdom (1936) avslørte han at han aldri hadde planlagt å bli arktisk oppdager. 
Grønland, Land og Folk, utgitt i 1927, var hans første bok. Hans første novelle, Storfanger, ble publisert samme år. I 1929 utkom Nordkaper med påtrykt forbud mot å bli utlånt fra biblioteker. Allerede da den første biblioteksloven kom i 1920, hadde Thit Jensen reist spørsmålet om et vederlag til forfattere for utlån af deres bøker. Det kom det ikke noe ut av, og da Freuchen nå utga sin roman med utlånsforbud, nektet en bokhandler med et leseselskap å etterkomme forbudet. Saken endte i retten, der Freuchen til slutt fikk medhold i Høyesterett. Dette vakte stor forargelse blant landets bibliotekarer – ikke minst da Hasselbalchs forlag i 1930 nedla forbud mot utlån av alle sine fremtidige utgivelser helt til 1. april 1932 – med mindre forfatterne mottok en godtgjørelse (forlaget avblåste senere forbudet, da det ikke ga utsikter til økt fortjeneste). Bibliotekenes blad Bogens verden nektet å referere uttalelser fra Freuchen og Thit Jensen: «Vi finder ikke anledning til at forevige disse to impulsive skribenters uovervejede indfald og ubeføjede påstande». I De danske folkebibliotekers historie fra 1962 refereres kun uttalelser fra motstandere av utlånsforbudet. Atskillige jurister satte seg inn i problemet, og i 1946 framsatte undervisningsminister Mads R. Hartling et forslag om en forfatteravgift som vederlag for utlån: «Et lille lands forfattere er på forhånd handicappet, idet det bogkøbende publikum ikke er så stort, at det kan ydes dem et ønskeligt og rimeligt vederlag for deres arbejde». I 1947 ble forfatteravgift til 435 danske forfattere utbetalt for første gang – takket være Freuchens kamp.
I 1932 var Freuchen igjen på Grønland. Denne gang var ekspedisjonen betalt av amerikanske Metro-Goldwyn-Mayer filmstudio. Han spilte også en stor rolle i filmen Eskimo (1933), som handlet om en eskimojegers liv og hans familie. I slutten av 1930-årene dro han til Sibir og skrev om sine opplevelser i Sibiriske Eventyr (1939).
Under andre verdenskrig arbeidet han for motstandsbevegelsen og var utpreget antinazistisk. Han ble anholdt av den tyske okkupasjonsmakten og dømt til døden. Freuchen klarte imidlertid å flykte til Sverige og reiste derfra til USA. Han ble værende i New York City med landsted i Connecticut.
Freuchen døde av et hjertestans i Elmendorf i Alaska 2. september 1957. Hans aske ble spredt utover et fjell nær Thule.