google/wiki40b huggingface dataset:
Stefan I Nemanja

Stefan I Nemanja av Raška (født rundt 1113 i Ribnica, død 13. februar 1199 på Hilandar Athos), var en serbisk fyrste av Huset Vukanović, som hersket over den stor-serbiske middelalderstaten Raška (1066–1099) og gjennom erobring også over den serbiske småstaten Zeta fra 1086, etter at fyrstedømmet ikke maktet å forsvare sin stat effektivt etter Konstantin Bodins død.
Stefan var sønn av en serbisk prins som var blitt tvunget i eksil til Ribniza (Podgorica), og som etterhvert havnet i konflikt med sine brødre lengre nord og øst. Faren var ortodoks kristen, men grunnet katolisismens sterke stilling i Zeta lot han Stefan døpes romersk-katolsk. 
Da Đorđe av Duklja måtte gå i eksil til Raška i 1118 fulgte den unge Stefan med, og ble der døpt på ny, denne gang ortodoks. Han giftet seg der og fikk sønnene Vukan og Stefan. På dennen tiden var keiseren i Bysants svært aktiv og hadde stor innflytelse over Raška, og Stefan forsøkte med vekslende hell å alliere seg med keiseren. Han kastet seg inn i bysantinernes krig mot Ungarn, og startet i 1166 oppgjøret med sine brødre.
Etter å ha seiret og blitt utropt til storfyrste av Raška, kom Stefan i konflikt med Bysants, men beseiret keiseren militært. fra 1171 allierte han seg med Venezia mot bysantinerne, snart også med Ungarn og Det tysk-romerske riket. Dette gikk dårlig, keiser Manuel I Komnenos seiret i 1172 og Stefan ble først noen senere gjeninnsatt i  Raška, denne gang som lojal, bysantinsk vasall. Han gikk straks i gang med å bekjempe og forfølge de gnostiske bogomilene, og anså seg i 1180 løsrevet fra sitt bysantinske lojalitetsbånd da keiser Manuel I Komnenos døde. Motivert av Bysants' svakhet gikk Stefan i ny allianse med Ungarn og drev bysantinerne nesten helt ut av Balkan. På denen tiden hersket han også over Niš og gjorde byen til sin hovedstad.

Raška inntar Duklja

I 1186 vendte Stefan Nemanja seg mot sitt mest emosjonelle militære oppdrag – okkupasjonen av staten hvor han ble født – Duklja. Dette hadde også karakter av konfesjonskrig, siden Duklja var overveiende katolsk med erkebispesete i Bar og bispesete i Kotor. Duklja-kongen Mihailo I kunne ikke motstå de serbiske angriperne, og Stefans sønn Vukan Nemanjić ble innsatt som herskeer over Zeta (som inkluderte Duklja og Dalmatia). Sønnen Stefan II Nemanjić ble hersker over Raška, Duklja, Zeta og zahumlje som dermed ble samlet i en stat.
Under Stefan nådde det serbiske kongedømmet et høydepunkt. Han grunnla Huset Nemanjić, og inngikk i 1187 fred med Normannerne, Ragusa. I 1189 allierte han seg med Fredrik Barbarossa og ble med i Det tredje korstoget, hovedsakelig i Balkan ved å støtte Fredriks angrep på Bysants. Samme år døde Mihailo I av Duklja, og serbernes styre der ble endelig befestet også dynastisk. 
Et midlertidig tilbakeslag i 1190 – da Fredrik barbarossa inngikk fred med Bysants – hindret ikke at staten Raška overlevde under Stefans aldrende men kyndige ledelse. Sønnen Stefan II giftet seg med en bysantinsk prinsesse og alliansen bestod – i felles front mot herskerne av Bulgaria. Angrep fra Ungarn i 1193 ble slått militært tilbake av serberne under 82-årige Stefans ledelse.
Inge Enoksen

Bakgrunn

Enoksen vokste opp i Stavanger og har drevet med musikk hele sitt voksne liv. Han spiller piano og har skrevet en rekke låter. I 1989 skrev han og kompisen Leiv Grøtte popballaden «Venners nærhet» som vant Melodi Grand Prix 1989. Sangen ble sunget av Britt-Synnøve Johansen. Den var Norges bidrag i Eurovision Song Contest samme år, der den ble nummer 17 av 22 deltakere.
I januar 2005 tok Enoksen initiativ til å samle en rekke Rogalands-artister til å framføre singelen «Nå e det tid». Sangen lå sju uker på VG-lista med en tredjeplass som høyeste notering. Inntektene fra salget gikk til ofrene etter flodbølgekatastrofen i Asia 2. juledag 2004. Han har også vært musiker og komponist ved en rekke musikalske arrangementer i Stavanger-området, og siden 2007 har han vært et av medlemmene i Stavanger-gruppa Leif og kompisane.
Han er butikksjef for en musikkutstyrsbutikk i Stavanger.
Dagen da jorden smilte

Dagen da jorden smilte (The Day the Earth Smiled) refererer til datoen 19. juli 2013, da romsonden Cassini-Huygens returnerte bilder av Saturn, Saturns ringer og Jorden under en Solformørkelse, noe som hade inntruffet to ganger tidligere (i 2006 og 2012) under dens tidligere ni år i omkrets rundt Saturn. Navnet refererer også til alle aktiviteter knyttet til denne hendelsen, såvel som til mosaikkfotografiet i seg selv.
Ifølge teamlederen og planetologen Carolyn Porco, var dette en henvendelse til hele jordens befolkning om å reflektere over deres plass i kosmos, å beundre livet på jorden og å se opp mot himmelen og smile i feiring.
Mosaikkbildet fra 19. juli ble prosessert ved Cassini Imaging Central Laboratory for Operations (CICLOPS), og lansert for offentligheten den 13. november 2013. Fotografiet viser Jorden, Mars, Venus og mange av Saturns måner. Et bilde med høyere oppløsning ble tatt av romsondens smalvinkelkamera av Jorden og dens måne som distinkte lyspunkter. Bildet ble offentliggjort like etterpå.
Vårsolvikler

Utseende

En middelsstor (vingespenn 14-16 millimeter), gråbrun-spraglete vikler. Asrtsnamnet giganteana er lite treffende for denne arten, som er av ganske beskjeden størrelse. Forvingene er ganske smale, med en lysere, kommaformet flekk ved bakkanten, når sommerfuglen hviler danner disse flekkene en hesteskoformet tegning på ryggen.
Bakvingen er hvit ved roten, brun langs kanten.

Levevis

Larvene utvikler seg i galler som er laget av gallveps på eik. Man kan ofte se at en galle er bebodd av en slik larve ved at gnagemel drysser ut.
De voksne sommerfuglene flyr fra mars til mai.

Utbredelse

Arten er utbredt i Nord-Afrika og i den vestlige delen av Europa.
I Norge finnes den bare i eikeskogs-beltet på Sørlandet. Den er tilsynelatende sjelden og er funnet tre steder ved Arendal og Kristiansand. Den blir vurdert som Nær truet (NT) på den norske rødlisten fra 2015.
Soga om Torstein Vikingsson

Soga om Torstein Vikingsson (Þorsteins saga Víkingssonar) er en islandsk fornaldersaga om bonden Torstein fra Sogn som også var far til den mer kjente Fridtjof den frøkne (kjent fra Sagaen om Fridtjov den frøkne).
Sagaen om Torstein er sannsynligvis yngre enn sagaen om Fridtjof og overfylt av alle mulige motiver. Litteraturforskeren Finnur Jónsson hevder at sagaen ut fra språklige kriterier likevel ikke er særlig yngre enn fra tidlig på 1300-tallet.
Sagaen omhandler Viking og hans sønn Torstein på forskjellige eventyr i Norge, Sverige og helt til India. Hovedpersonen antas av Jónsson å kunne være en historisk person, men historiene er opplagt fri diktning. I motsetning til sagaen om Fridtjof som regnes som et av høydepunktene i sagalitteraturen, er sagaen om Torstein av mindre litterær verdi.
Sagaen er oversatt til norsk av Jon Fosse som Soga om Torstein Vikingsson (2015).
Rakkestad

Samfunn

I 1964 ble Degernes og Rakkestad kommuner slått sammen til Rakkestad kommune. Kommuneadministrasjonen ligger i rådhuset i Rakkestad sentrum.
Innbyggerne kalles rakstinger.
Kommunen har tre barneskoler: Bergenhus i sentrum, Kirkeng skole i Degernes og Os. I sentrum finnes også Rakkestad ungdomsskole. Det går i underkant av 1 000 elever i grunnskolen i Rakkestad. For videregående utdanning må ungdommen til en av nabokommunene, mange går på Mysen videregående skole. Kommunen har 5 kommunale og 5 private barnehager. 
Det er 3 kirker i kommunen, Rakkestad kirke, Degernes kirke og Os kirke.

Næringsliv og kommunikasjon

Næringslivet er preget av at Rakkestad er en av Norges største landbrukskommuner. Det er mye korndyrking, gris, fjørfe og noe melkeproduksjon. I sentrum finnes det et godt utvalg av butikker, og det er endel industribedrifter i kommunen, bl.a. har Nortura (tidligere Prior) et fjørfeslakteri i bygda.
Østfoldbanens Østre linje går gjennom kommunen og fra Rakkestad stasjon kan man ta tog til Oslo. Rakkestad stasjon ligger 103 moh, og ble åpnet i 1882 da Østfoldbanens Østre linje (Ski-Mysen-Sarpsborg) ble ferdig.
I Rakkestad finner vi også Rudskogen Motorsenter, hvor blant annet bilfestivalen Gatebil arrangeres 2 ganger i året.  Motorsenteret drives av Harald Huysman.  Banen ligger ved riksvei 111 mellom Rakkestad og Sarpsborg.
Det er en lokalavis i kommunen, Rakkestad Avis, og bygda er hovedsete for Radio 5, Indre Østfold Nærradio AS.
Fra Rakkestad sentrum kan man ta riksvei 22 enten nordover mot Mysen, eller sørover via Degernes til Halden. Vestover går riksvei 111 til Sarpsborg og Fredrikstad, østover går fylkesvei 124 mot Aremark, eller nordvest mot Askim.

Tettsteder i Rakkestad kommune

Det er to tettsteder i kommunen, som er tettbebygde strøk med over 200 innbyggere. Dette er administrasjonssenteret Rakkestad og Degernes.

Friluftsliv

Siden Rakkestad er en kommune med mye skogområder, har man mange alternativer en kan benytte seg av om en vil utforske kommunens rikholdige natur. Det kanskje mest populære alternativet er å vandre opp til Rakkestads høyeste punkt, nemlig til branntårnet på Linnekleppen.
Hemtrevnad i kasern

Om filmen

Filmen hadde premiere i Sverige den 8. desember 1941 i Västerås. Filmen var en uvanlig munter militærfarse i et klima preget av den andre verdenskrigen der de fleste  filmene som ble laget om temaet var alvorlige.
Safari (dagligvarekjede)

Safari er en cateringkjede som har forretningskontor i Bergen. 
Kjeden hadde ti butikker frem til 1. kvartal 2013 i bergensområdet; Loddefjord (Vestkanten), Olsvik, Laksevåg (Laksevåg senter), Fantoft, Sandviken (Støletorget), Arna (Øyrane Torg), Fjøsanger, Lagunen Storsenter, Midtun og Knarvik (Knarvik senter), og forventet en omsetning på 850 millioner kroner. Kjeden spesialiserer seg på ferskvarer, frukt & grønt, bakervarer og har et utvalg med stor bredde og dybde. Dessuten drives cateringvirksomhet, den drives fortsatt (per 2015). Våren 2008 tok virksomheten i bruk et nytt produksjons- og administrasjonsbygg i Olsvik.
Safarikjeden er frittstående medlem i NorgesGruppen, og eies 100% av Arild Faugstad gjennom selskapet Safarigruppen AS. I 2012 ble samtlige Safari butikker solgt til Norgesgruppen, og de ti butikkene ble omprofilert til Meny-, Spar- og Kiwi-butikker.

Historikk

Kjeden ble grunnlagt av Anton og Elna Faugstad i 1971 i bydelen Loddefjord (bydel i Bergen vest). Den første butikken lå et par år i et eget bygg i Loddefjord-området, og da kjøpesenteret Loddefjord torg ble etablert i 1973, flyttet butikken inn i senteret og har blitt der siden. Etter en omfattende ombygging og reåpning av kjøpesenteret i 1991, skiftet det navn til Vestkanten senter. Her var altså den første Safari-butikken i drift. I 2013 ble den om-profilert til Meny.

Datterselskaper

Mattradisjon AS produserer kjøttvarer, hovedsakelig til Safari, og 52% av aksjene eies av Safarigruppen AS.
Safari Catering produserer koldtbord m.m, og 100 % av aksjene eies av Safarigruppen AS.
Zappa er et nytt dagligvarekonsept som i tillegg til å ha et utvalgt sortiment av dagligvarer tilbyr ferske brød og boller, påsmurte baguetter, ferdige salater – og annen enkel lunsjmat for folk i farten. Zappa holder til på Vestkanten og  Knarvik senter.

Egne merkevarer

Kjeden har i dag to egne merkevarer (EMV) ut mot forbruker; Safari (brød, ferskvarer) og Matlyst (kjøttprodukter profilert med høy kvalitet)
SIG 550

Historie og utvikling

I 1978 utarbeidet den sveitsiske hæren fram et sett krav til en etterfølger til automatgeværet Stgw 57 (kjent som SIG 510 utenfor Sveits) basert på patronen 7,5 × 55 mm GP11. Det ble lagt vekt på at våpenet skulle være modulært, at det skulle finnes forskjellige tilpassede våpentyper på samme base, inkludert en kort karabin til personell som ikke var ved frontlinjen eller av andre grunner trengte et mer kompakt eller letthåndterlig våpen. Et annet mål var å redusere vekten på våpenet og samtidig holde det presist ut til 300 m.
Kravene ble spisset til å omfatte forskjellige utkast: W+F C42, utviklet av Federal Arms Factory i Berne, som benyttet både en eksperimentell 6,45 × 48 mm patron og Nato-standarden 5,56 × 45 mm, og SG 541, tatt fram av SIG i 5,56 mm. I 1981 ble 6,45 mm-patronen forkastet til fordel for den mer konvensjonelle 5,6 × 45 mm Gw Pat 90 med en stålmantlet blykule, det vil si det sveitsiske svaret på Natos 5,56 mm patron. I februar 1983 ble avgjørelsen om å ta i bruk SG 541 offentliggjort, og i oktober året etter ble navnet endret til SG 550, mens karabinversjonen ble hetende SG 551. Våpenet ble offisielt tatt i bruk i 1990, og ble hetende Stgw 90 i den sveitsiske hæren. Over 600.000 våpen er produsert siden da, og produksjonslinjene er fremdeles åpne.
Nicolás Burdisso

Klubbkarriere

Burdisso begynte å spille profesjonelt i det argentinske laget Boca Juniors i 1999. Med Boca Juniors vant han to argentinske mesterskap, og tre ganger Copa Libertadores (2000, 2001, 2003).
I 2004 gikk han til Internazionale for 3,5 millioner euro, og signerte en fireårskontrakt. 31. august 2006 forlenget han kontrakten til 2009. Med Inter vant han Coppa Italia i 2006 og Serie A i 2006–07. I 2009/2010-sesongen var han på utlån til AS Roma.

Landslagskarriere

Burdisso var med på å vinne VM for U20-lag i 2001. 
15. mai 2006 ble han tatt ut i troppen til VM 2006 av trener José Pekerman. Han spilte alle tre gruppekampene. Han spilte også for Argentina i Copa América 2007.
Irfan Bachdim

Landslaget

Irfan Bachdim spilte 32 landskamper for Indonesias herrelandslag.
Come Go with Me

«Come Go with Me» er en amerikansk sang, skrevet av C. E. Quick (også kjent som Clarence Quick), et originalmedlem av den amerikanske doo-wop-vokalgruppen The Del-Vikings. Sangen ble opprinnelig innspilt av The Del-Vikings i 1956 og utgitt på single for Fee Bee Records. Da gruppen underskrev en platekontrakt med Dot Records ble sangen en hit. Den lå som høyest på en fejerdeplass på Billboard Hot 100-listen  og ble gruppas høyestplasserte sang på listene. Den var senere med i filmene Siste natt med gjengen (1973) Stand by Me (1986) and Joe Versus the Volcano (1990).
Dion gjorde en coverversjon av sangen på sitt album Lovers Who Wander (1962). Den ble også utgitt på single og nådde en 48.-plass på Billboard Hot 100-listen i 1963.
The Strangers & Doris gjorde en coverversjon på singlen Polydor NH 10921, som ble utgitt i 1962. 
En coverversjon av «Come Go with Me» ble senere gjort av det amerikanske rockbandet The Beach Boys og var med på dets album M.I.U. Album (1978). Selv om den ikke ble utgitt på single den gangen, ble sangen tatt med på samlealbumet Ten Years of Harmony i 1981. Den ble så utgitt på single for å promotere samlealbumet og steg så til en 18.-plass på Billboard Hot 100-listen i januar 1982. Da samlingen ble gjenutgitt på CD var det et alternativt opptak av sangen som ble anvendt.
Den israelske artsisten Danny Sanderson fremfører en a cappella-versjon av sangen på hebraisk med tittelen «Bo'ee Motek/בואי מותק». Den ble utgitt på hans album חף מפשע på CBS International-labelen.
I 2004 rangerte magasinet Rolling Stone sangen som # 441 på sin liste over The 500 Greatest Songs of All Time. Sangen ble feilaktig oppgitt å ha nådd en femteplass på de amerikanske singlelistene av Rolling Stone. Den lå som høyest på en fjerdeplass i 1957.
Thomas Keller-medaljen

Thomas Keller Medaljen er en utmerkelse som blir gitt av det internasjonale roforbundet for en fremragende internasjonal karriere i idretten roing. Det er den høyeste heder i roing og blir tildelt til hver utøver innen 5 år etter han/hun har trukket seg fra idretten. Den anerkjenner en eksepsjonell rokarriere i tillegg til mønstergyldig sportsånd. Den har fått navn etter Thomas Keller som var presidenten for det internasjonale roforbundet fra 1958 til sin død i 1989.
Staup

Staup eller hankestaup er brukt som betegnelse på et lagget kar av tre. Slike staup er sylinderformet og har gjerne to symmetriske staver utformet som hanker, men det forekommer også staup med en, tre eller fire hanker. Hankene har ofte form som stiliserte hestehoder og noen som utskårne fugler. Hankestavene er oftest laget i bjørk, mens resten gjerne er laget i furu. Mange staup har en vertikal rad på innsiden med små metallstifter. Disse merkene markerer hvor langt hver enkelt skulle drikke når staupet ble sendt rundt blant gjestene. De fleste ølstaup tar et par liter, men det er bevart både mindre og større eksemplarer.
Staup er primært brukt til å drikke øl av. Det foreliger også opplysninger om at enkelte staup også kan ha vært brukt til melk. Hankestaup som drikkekar har først og fremst vært i bruk på Vestlandet, men både der og i Aust-Agder, Telemark og i Buskerud har lignende staup vært bruk til servering av ost og smør. I motsetning til ølstaup har ostestaupene gjerne tre føtter som er laget ved forlengelse av hver sin stav.
Kjenger finner vi først og fremst i de indere bygdene i Hordaland og Sogn og Fjordane mens hankestaup har hatt størst utbredelse i de ytre og midtre områdene i disse fylkene. Den store utbredelsen her har nok klar sammenheng med at det nettopp er i disse områdene at lagging og bøkkerarbeid har vært drevet mest omfattende. Ellers er hankestaup kjent fra Härjedalen og Småland i Sverige, fra Orknøyene og ellers i Europa så vidt kjent bare i Romanias fjelltrakter.
I mange bygder ble også staup brukt som betegnelse på et beger i tre eller metall til servering av øl eller brennevin, og andre steder kunne hankestaup kalles kjenge eller ølkjenge.
Paul Knudsen

Paul Knudsen (født 3. mars 1889, død trolig 1919) var en norsk polfarer. 
Paul Knudsen ble født i Reinfjord i Sømna i Nordland som den eldste i en søskenflokk på fem. Sømna er nabokommunen til Bindal der Otto Sverdrup ble født, og Knudsen ble med da Sverdrup ble bedt om å lede et redningstokt med skuten «Eclipse» 1914–15 i søket etter noen forsvunne russiske ekspedisjoner i Arktis.
Knudsen deltok på Roald Amundsens «Maud»-ekspedisjon fra 1918, først med hovedoppgave å assistere Knut Sundbeck i maskinrommet. Senere ble han kokk og snekker på ekspedisjonen.
Etter den første overvintringen i Maudhavn ved Kapp Tsjeljuskin ønsket Petter Tessem høsten 1919 å forlate ekspedisjonen, på grunn av hodepine og søvnløshet. Knudsen sa seg villig til å bli med ham tilbake til telegrafstasjonen på Dicksonøya medbringende en del post og foreløpige ekspedisjonsresultater. De to dro fra Kapp Tsjeljuskin med hundeslede 15. oktober 1919. Reisen var på 800 km og mesteparten hadde allerede blitt gjort av en tidligere ekspedisjon, så det var beregnet ca. en måned på turen. Men de to nådde aldri frem og antas døde i isødet. I mars 1920 meldte Amundsens bror Leon at de to var savnet, etter at han fikk telegram fra Amundsen som da overvintret på «Maud» ved Ajonøya.
Når sola renn

Når sola renn er et musikkalbum med Olav Stedje, utgitt i 1986.
Vestsibirsk laika

Opprinnelse og alder

Den vestsibirske laikaen kommer fra området mellom det østlige Ural og elven Ob i Russland, og avlsmaterialet er basert på såkalte vogul- og ostjakhunder (også kalt Mansi laika og Hanty laika). De første kom til Norden på 1970-tallet, da det var interesse for rovdyrskarpe bjørnehunder.
På begynnelsen av 1900-tallet var det stor interesse i Russland for å klassifisere de forskjellige laikatypene, og samtidig bevare egenskapene som en allsidig jakthund. Fyrst Shirinski-Shimatov samlet inn et stort antall jaktlaikaer fra det europeiske Russland og Sibir, og delte dem inn etter eksteriørmessige kriterier. Arbeidet ble fortsatt etter annen verdenskrig.
De første hundeutstillingene fant sted på begynnelsen av 1900-tallet, og jegerorganisasjonene gikk i spissen for utviklingen av rasene. En kynologisk konferanse inndelte i 1947 laikaene i fem raser, men dette ble ikke godkjent av laikatilhengerne. Det var først ved konferansen i 1949 at man kom frem til dagens fire raser: vestsibirsk laika, østsibirsk laika, russisk-europeisk laika og karelsk finsk laika (den siste ikke akseptert av FCI).

Utseende, anatomi og fysikk

Vestsibirsk laika er litt større en russisk-europeisk laika, men ligner ellers mye på denne. Hodet er kileformet og ganske spisst, med svakt markert stopp. Snutepartier er forholdsvis langt og kraftig. Ørene er triangulære, svært rørlige og stående. Kraftig, muskuløs kropp og markert manke. Bred og dyb brystkasse og vel opptrukket buklinje. Kort lend, som er en aning sluttet. Muskuløs rygg. Muskuløse bein og kraftig benstamme, med ovale kompakte labber. Halen bæres hardt ringlet over ryggen eller mot låret.
Pelsen er hard og slett. Kort på hodet og ørene, men ellers noe lenger og litt mer strittende. Semi-lang rundt halsen, manken og på buken. Tett underull. Farge er hvit, salt og pepper, rød og grå i alle nyanser, sort, flerfarget med flekker i samme farger.
Skulderhøyden hos hannhunder er ca. 54-60 cm, og hos tisper ca. 52-58 cm. Vekten ligger normalt omkring 27 kg, avhengig av kjønn og generell størrelse.

Bruksområde

Vestsibirsk laika er en utpreget jakthund, men den er også en god kløvhund, trekkhund og vakthund. I hjemlandet brukes laikaen først og fremst som jakthund på mindre pelsdyr som ekorn, mår, røyskatt og mink. Det arrangeres imidlertid også løshundprøver på elg, reinsdyr, bjørn og villsvin. I Norden brukes den vestsibirske laikaen først og fremst som løshund på elgjakt, men den kan også stille bjørn og gaupe. Nordmenn bruker den både som løs- og bandhund.
I hjemlandet lovprises laikaen for sin allsidighet og tette kontakt med jegeren, mens man i Norge premierer og avler på spesialister – elghunder som ikke skal være altfor kontaktsøkende.

Lynne og væremåte

Vestsibirsk laika er en livlig, våken og stabil hund med jevnt godt gemytt. Den skjeller ofte og er gjerne mistenksom ovenfor fremmede. Den trenger mye mosjon for å trives maksimalt, og passer derfor best som familiehund for aktive friluftsfolk og jegere.

Annet

Pelsen krever normalt vedlikehold. Rasen regnes som sunn. Passer dårlig som «innehund».
Kjerrboveien

Kjerrboveien er et tidligere navn for deler av det som heter Husebygrenda på Vesterøya i Sandefjord.
Fra gammelt av hadde ikke denne veien noe navn, men området gikk under betegnelsen «Huseby/Vindal». Etter hvert økte behovet for et eget veinavn, og beboerne langs veien ble enige om Kjerrboveien. Etter hvert fikk veien en del avstikkere og småveier tilknyttet, og enkelte mente at navnet kunne være forvirrende. Veiens navn gikk da over til å bli Husebygrenda, for å vise at navnet knytter seg til et område på Huseby og ikke kun til en konkret vei.
Det som opprinnelig var Kjerrboveien er den delen av dagens Husebygrenda som går fra Industriveien til Vesterøya Idrettspark («Kariåsen»).
Q.E.D. (album)

Q.E.D. er et musikkalbum med Terje Rypdal, innspilt 1991 og utgitt i 1993.
Cheyenne (elv)

Cheyenne River er ei sideelv til Missouri River, og om lag 475 km lang, i det vestlige Sør-Dakota i USA. Den starter med ulike tilførselsslver i østlige Wyoming, og får tilsig av den store sideelva Belle Fourche River (470 km) hvor disse to elvene ligger hnhv sør og nord for Black Hills og Rapid City]. Den renner ut i Missouri i det meget store, kunstige Oahe-reservoaret, som er regulert av Oahe-demningen ved delstatshovedstaden Pierre litt lengre nede i Missouri.
Elva er viktig for irrigasjon. Den er regulert midtveis med Angostura-demningen fra 1949. Elvas nedslagsfelt er på 65 000 km², nærmere bestemt 24 240 kvadrat-miles.
Ved utløpet ligger Cheyenne River Sioux-reservat på 8 984 km² med ca. 15 500 innbyggere.
Yecheng

Yecheng (forenklet kinesisk: 叶城, tradisjonell kinesisk: 葉城, pinyin: Yèchéng, Wade-Giles: Yeh-ch’êng) eller Karghilik eller Karghalik, også kjent som Chokkuka, er en by i Xinjiang i Kina. Den er 249 km med vei nordvest for Kashgar, og 249 km sør for Mazar. Den er hovedsete for fylket Kargilik.
Yecheng er en gammel oaseby ved sørlige rand av ørkenen Taklamakan, omtrent halvveis mellom Pishan og Yarkand på Silkeveiens sørlige rute forbi Tarimbekkenet.

Samferdsel

Kinas riksvei 219 begynner her og fører til Lhazê i den autonome region Tibet.
Kinas riksvei 315 løper gjennom området. Den fører vestover fra Xining i provinsen Qinghai til Kashgar (Kashi) i Xinjiang.