Greske mynter

Greske mynter henspiller på antikkens greske preging av mynt og kan bli delt (som med det meste av andre greske kunstformer) i tre perioder: arkaisk tid, klassisk tid og hellenistisk tid. Den arkaiske tidsepoken strekker seg fra myntpreging ble innført i den greske verden en gang rundt år 600 f.Kr. og fram til perserkrigene omtrent rundt år 480 f.Kr. Den klassiske perioden begynner deretter og varer fram til erobringene til Aleksander den store omtrent år 330 f.Kr. hvor den hellenistiske perioden begynner og varer fram til Romerriket oppsluker den greske verden på 100-tallet f.Kr. De greske byene fortsatte å produsere sine egne mynter i ytterligere noen århundrer under romersk styre, da kalt for romerske provinsmynter.

Arkaisk tid

Mynter ble oppfunnet i områdene Lydia og Jonia i Anatolia, muligens i byen Efesos, en gang i tiden 650-600 f.Kr. (de ble uavhengig oppfunnet i Kina og India på samme tid, en gang rundt år 600 f.Kr.). En viktig kilde for metallutvinning som ble brukt for å prege mynter kom fra elven Pactolus i nærheten av Sardis og Egeerhavet hvor det var avleiringer av gull blandet med så mye som 40 prosent sølv og en del kobber. Slike gull-sølv-blandinger er kalt for elektrum. De tidligste myntene ble gjort av elektrum med en konsentrasjon av 55 prosent gull, 45 prosent sølv og 1-2 prosent kobber og hadde ingen formgivning eller en del tilsynelatende tilfeldig overflate skraping på den ene siden og et avtrykk på den andre siden.
Den første bimetalliske valuta av rent gull- og sølvmynter ble introdusert i løpet av regimet til kong Krøsus i Sardis (561-547 f.Kr.) som brukte en formgivning av en løve og en okse på den ene siden og den andre med fortsatt et avtrykk. På denne tiden hadde bruken av mynter spredt seg til det greske fastlandet og til mange greske kolonier fra Svartehavet til Sicilia og sørlige Italia (Magna Graecia).
I den arkaiske perioden ble mynter preget ganske grove sammenlignet med senere standarder. De var hovedsakelig små, runde skiver av gull, sølv eller bronse avtrykket med et geometrisk formgivning eller et symbol for indikere hvilken by den kom fra. Etterhvert som teknikkene for myntpreging utviklet seg ble myntene stadig mer standardiserte som flate, runde objekter med konvensjonen av å plassere en avbildning av den guddommen som beskyttet den byen som hadde utstedt mynten. Dyresymboler som bier (hellig for Artemis) i Efesos, skilpadder i Egina, eller en ugle (hellig for Athene) i Athen, ble også vanlige.
Den greske verden var delt i minst et hundre selvstyrte bystater og byer, og de fleste av disse preget sine egne mynter. En del mynter sirkulerte vidt og langt unna den byen som de hadde blitt utstedt i, noe som indikerer at ble brukt i handelen mellom byene. Det første eksempelet synes å være en drakme av sølv fra Egina. Etterhvert som slike mynter sirkulerte mer vidtomfattende ble mynter fra andre byer i økende grad preget med samme vektstandard (vektstandarden av drakme fra Egina var på 6,1 gram), skjønt markert med symboler på opphavsbyen. Dette er ganske likt dagens Euromynter som er kjennbare fra et bestemt land, men som kan brukes over hele Eurosonen.
Ulike vektstandarder eksisterte samtidig, noe som kan indikere på ulike handelsallianser, Omtrent år 510 f.Kr. begynte Athen å produsere mynten tetradrakme i fint sølv (fire drakme). Ettersom Athen og Egina var fiender ble denne preget med en annen vektstandard, den «attiske» standarddrakme på 4,3 gram. Over tid dominerte Athen handelen med sin gode tilgang på sølv fra gruvene i Lavrion, noe som førte til at tetradrakme ble en ny vektstandard og den mest benyttede i den klassiske tiden av Aleksander den store og av senere hellenistiske monarker.
Ordet drakme betyr «en håndfull». Drakme kunne bli delt i seks oboler (fra det greske ord for «bit jern»).

Klassisk tid

I den klassiske perioden kom gresk myntpregning på et høyt nivå når det gjaldt teknisk og estetisk kvalitet. Større byer produserte en rekke mynter av fint sølv og gull, de fleste bar på myntens ene side et portrett av byens guddommelige beskytter, eller av en legendarisk helt. På den andre siden var det et symbol for byen på visse mynter. En del mynter hadde et visuelt ordspill: mynter fra Rhodos hadde en rose, ettersom det greske ordet for rose er rhodon. Bruken av inskripsjoner på mynter var et trekk som spredte seg, vanligvis navnet på byen. Rike byer på Sicilia produserte en del særlig fine mynter. Store dekadrakmer i sølv (ti drakmer) fra Siracusa er sett på av mange samlere som de vakreste mynter som ble produsert i antikken, kanskje gjennom alle tider.
Bruken av mynter i propagandahensikt var en gresk oppfinnelse. Mynter er verdigjenstander, bestandige, og går gjennom mange hender. I en tid uten nyhetsaviser eller andre massemedia var de en ideell måte å spre et politisk budskap på. Den første av slike mynter var en jubileumsmynt, en dekadrakme utstedt av Athen etter at grekerne sto igjen som seierherrer i perserkrigene. På disse myntene ble Athens ugle avbildet seende direkte på tilskueren med vingene utstrakt, mens den holdt en gren med olivenblader. Budskapet var at Athen var mektig og seierrik, men også fredselskende.

Hellenistisk tid

Den hellenistiske perioden var karakterisert av en spredning av gresk kultur over mesteparten av den kjente verden. Gresktalende kongedømmer ble etablert i Egypt og Syria, og for en tid også i Iran og så langt unna som i dagens Afghanistan og nordvestlige India. Greske handelsmenn spredde greske mynter over hele dette omfattende området, og de nye kongedømmene begynte snart å produsere deres egne mynter i gresk stil. Ettersom disse kongedømmene var langt større og rikere enn de enkelte greske bystater i den klassiske tiden tenderte deres mynter til å bli masseprodusert, foruten også større og oftere i gull. De manglet ofte den estetiske kvalitet som mynter i tidligere perioder hadde.
Dog, en del gresk-baktriske mynter, og de av deres etterfølgere i India, indo-grekerne, er betraktet som de vakreste eksempler på gresk myntkunst med «en vakker blanding av realisme og idealisme», inkludert de største mynter som ble preget i den hellenistiske verden: den største gullmynten ble preget av Eucratides I (regjerte 171 f.Kr. – 145 f.Kr.), den største sølvmynt var av den indo-greske kong Amyntas (regjerte ca. 95 f.Kr. – 90 f.Kr.). Portrettene «viste en grad av individualitet som aldri ble overgått av de ofte bleke avbildningene til deres kongelige samtidige i vest».
De mest påfallende nye trekket av hellenistiske mynter var bruken av portretter av levende personer, kongene selv. Den praksisen begynte på Sicilia, men var mislikt av andre grekere som hubris (hovmot). Men kongene i ptolemeerske Egypt og Selevkidrikets Syria hadde ingen slike skrupler og utstedte praktfulle gullmynter med deres egne portretter på den ene siden og symbolet for staten på den andre siden. Navnene på kongene ble hyppig skrevet på myntene. Dette etablerte et mønster og en sedvane som har holdt seg siden: en portrett av kongen, vanligvis en i profil og i en heroisk positur på den andre siden med monarkens navn ved siden av, og et våpenskjold eller et annet symbol for staten på den motsatte siden.

Mynting

Alle greske mynter ble håndlagd i motsetningen til å bli valset og preget som moderne mynter. Formgivningen for myntens bakside ble gravert (in incuso) i en jernblokk, en pregestempel eller matrise. Formgivningen på motsatt side ble gravert i en tilsvarende blokk. Myntplater av gull, sølv eller bronse, oppvarmet til den var myk, ble deretter plassert mellom de to blokkene og slått hardt med en hammer, stanse formgivningen inn i begge sider av mynten.
Dette var en grov teknikk og hadde en stor feilfrekvens slik at den høye tekniske standard som de beste greske mynter hadde, perfekt sentrering av bildet på mynten, relieff over hele mynten, kantenes skarphet, er det beundringsverdige testamentet til gresk perfeksjonisme.

Antikke greske mynter i dag

De beste greske mynter er sjeldne og kostbare, og mange kan kun bli sett i museer. Blant de beste er det Nasjonale numismatiske museum i Athen, British Museum, og Det amerikanske numismatiske samfunn i New York. Et aktivt marked i både høy kvalitet og vanlige antikke mynter eksisterer, dominert av auksjonshus i USA og i Europa. Mengder av greske mynter kan fortsatt bli funnet i Europa og i Midtøsten, og mange av disse myntene finner sin vei inn i de kjøpekraftige samlermarkedene, ofte via Internett. Mynter er den eneste kunstform fra den antikke verden som er bestandige og tallrike nok til at de er innenfor økonomisk rekkevidde for vanlige samlere.