Grottesangen

Grottesangen (norrønt Grottasöngr) er et dikt eller kjempekvede om jotunmøyene Fenja og Menja som blir tvunget av kong Frode i Lejre i Danmark til å kverne gull for ham på kverna Grotte, og de synger mens de maler, derav tittelen på diktet. I sin griskhet nekter danskekongen dem hvile og søvn, og da tar de hevn ved å kverne ulykke for ham. De malte en hær som tok livet av Frode, men heller ikke nå fikk møyene hvile. De ble tatt ombord i skipet til sjøkongen Mysing og satt til å male salt, og da maler de så mye salt at skipet synker. Derfor er sjøen salt den dag i dag. Historien ligger også til grunn for kjenningen «Frodes mel» og varianter av denne.
Diktet blir stundom regnet med blant de andre Edda-kvadene i Den poetiske Edda (Den eldre Edda) ettersom Grottesangen er inkludert i manuskripter som er senere enn Codex Regius. Tradisjonen er også bevart i et av manuskriptene i Snorre Sturlasons Prosa-Edda (Den yngre Edda) sammen med en forklaring av innholdet og dens sammenheng.
Myten har også vært nærværende i den norske tradisjonen eller blitt bevart uavhengig i mer senere utgaver, et av dem er Kverna som står og maler på havets bunn, om hvorfor havet er salt, nedtegnet og formet av Peter Christen Asbjørnsen og Jørgen Moe, gjengitt i Norske Folkeeventyr, utgitt i årene 1841 til 1844. Grottesangen fikk fornyet sosial og politisk betydning i Sverige på siste halvdel av 1800-tallet da Viktor Rydberg brukte det gamle norrøne diktet som bakteppe for hans Den nya Grottesången og hvor han refset samfunnet for arbeidernes vanskelige sosiale betingelser.

Prosa-Edda

Snorre Sturlason forteller i Prosa-Edda (Den yngre Edda) at Skjold (Skjöldr) styrte det landet som vi i dag kaller Danmark. Skjold hadde en sønn ved navn Fridleiv (Friðleifr) som hadde etterfulgt hans kongedømme. Fridleiv hadde en sønn som het Frode (Fróði) som ble konge etter Fridleiv, og det var på denne tiden at Cæsar Augustus hadde erklært fred på jorden og den kristne guden Jesus var blitt født. Den samme freden styrte i «Norderlanda» (Norden), men her ble den kalt for Frodes fred, og Frode ble kalt for Fred-Frode. I nord var det så fredelig at ingen mann skadet en annen, selv om han møtte hans far eller hans brors drapsmann, fri eller bundet. Ingen mann ble bestjålet da ingen var tyv eller ransmann og en gullring kunne derfor ligge på heia i Jalang (Jelling i Jylland) i en lang tid uten å bli tatt.
Konge Frode besøkte Svitjod (Sverige) og landets konge Fjolne (Fjölnir), og der kjøpte han to «store og sterke» trellkvinner som het Fenja og Menja. I Danmark var det to store kvernsteiner som var så store at ingen mann var sterk nok til å bruke dem, men imidlertid var den man som malte med dem kunne produsere hva enn han måtte ønske. Denne kverna ble kalt for Grotte (Grótti), og Frode hadde skaffet dem fra en man som Hengekjeft (Hengikjopt).
Frode lenket Fenja og Menja til mølla og beordret dem til å male gull, fred og lykke for ham. Han ga dem ikke mer hvile eller søvn enn det tok til si fram et kvad eller tiden mellom gjøkens kokoo når fuglen tiet. Som hevn begynte Fenja og Menja å kvede det kvadet som ble hetende Grottesangen (diktet i seg selv) og før de hadde avsluttet den hadde de malt fram en hær mot Frode og den samme natten kom en sjøkonge ved navn Mysing som drepte Frode, og således endte Frodefreden.
Mysing tok med seg Grotte og dessuten Fenja og Menja. Han beordret dem om å male salt. Ved midnatt spurte de om ikke Mysing hadde nok salt, men han ville ha mer. De malte mer, men da sank skipet. «I havet var det sidan ein svelg der sjøen fell ned i kvernauga». Siden har havet vært salt.