David (Bernini)

David er en marmorstatue av den bibelsk helt David av Israel som ble gjort av italienskeGian Lorenzo Bernini. Skulpturen var en del av en bestilling i den hensikt å dekorere villaen til Berninis patron kardinal Scipione Caffarelli-Borghese – Galleria Borghese – hvor den fortsatt står. Den ble fullført i løpet av syv måneder, fra 1623 til 1624.
David er avbildet i det øyeblikket hvor han huker seg, klar til å kaste steinen fra sin slynge som vil ramme og drepe hans fiende Goliat. I forhold til tidligere verker over det samme emnet var den revolusjonerende i dens antydende bevegelse og dets psykologiske dybde.

Bakgrunn

Mellom 1618 og 1625 hadde Bernini oppdraget å dekorere villaen til kardinal Scipione Borghese med skulpturer. I 1623, kun 24 år gammel, arbeidet Bernini på skulpturen Apollo og Dafne som forestilte nymfen Dafnes flukt fra guden Apollo. Av en eller annen grunn oppga han arbeidet på dette prosjektet for å begynne med David. I henhold til nedtegnelser om betalingen begynte Bernini på skulpturen ved midten av 1623 og hans samtidige biograf, Filippo Baldinucci, hevdet at han fullførte skulpturen i løpet av knappe syv måneder.
David var den siste bestillingen som Bernini kunne ta for Borghese. Selv før den var ferdig ble hans venn og beskytter, Maffeo Barberini, valgt til pave som pave Urban VIII. Det førte til flere storstilte arkitektoniske prosjekter for ham, særskilt i forbindelse med Peterskirken, og i flere måneder ble selv Apollo og Dafne etterlatt uferdig.

Stil og komposisjon

Barokken var en revolusjon for skulpturen, og Bernini var i første rekke av denne. Statuene som renessansens mestre hadde gjort hadde vært strengt frontale, og dikterte tilskueren til se den fra en side, og fra utelukkende en side. Berninis David er et tredimensjonalt arbeid som trenger plass rundt seg, og den utfordrer tilskueren til gå rundt seg for å fullføre dens foranderlige vesen avhengig av vinkelen som den blitt sett fra. Skulpturen forholder seg til en usett helhet – i form av Goliat, objektet for Davids aggresjon – foruten også den til tilskueren, grepet i midten av konflikten. Krigeren går bokstavelig over grensene mellom livet og kunsten, og plasserer sine tærer på kanten av søylesokkel. Tidens konvensjoner, foruten også rommets, ble utfordret. Istedenfor den uforstyrrete bestandighet av eksempelvis Michelangelos David, valgte Bernini å gripe en fraksjon av tiden i løpet av en jevn, ubrutt bevegelse. Den latente energien som gjennomtrenger Michelangelos David er her i prosessen å bli utløst.
På et følelsesmessig nivå var Berninis skulpturer revolusjonære i å utforske en rekke ekstreme mentale tilstander, eksempelvis som raseriet sett her. Davids ansikt, truende og biter seg i sin underleppe, er fordreid i rasende og konsentrert aggresjon. Baldinucci har fortalt en anekdote om hvordan Barberini holdt opp et speil til Berninis ansikt slik at kunstneren kunne modellere skulpturen basert på den kunnskapen som han fikk via speilet og seg selv.Det vitner om Berninis arbeidsmetoder, foruten også det nære forholdet han hadde til den framtidige paven.
I tillegg til dette forsøket på realisme fulgte David også samtidens konvensjoner om hvordan en krigersk figurer skulle bli portrettert. Som Albrecht Dürer tidligere hadde postulert, vir bellicosus—«krigeren»—var best representert med en annen ekstremitet, kroppens proporsjoner i et forhold til 1:10. Krigeren dessuten en facies leonina, eller et ansikt til en løve, karakterisert ved å redusere forhodet, skyte fram øyenbrynene, og buer nesen. David ble også siden referert til «Løven av Judas stamme»).