De tidligere tyske østområder

De tidligere tyske østområder (tysk: Ehemalige deutsche Ostgebiete) er en betegnelse på de deler av Tyskland som lå øst for elvene Oder og Neisse, og som ble mistet etter første og andre verdenskrig. 
Områdene mistet etter første verdenskrig utgjorde mesteparten av Provinsen Posen og Vestpreussen, og videre mistet Tyskland Østpreussen, Hinterpommern, Øst-Brandenburg, Øvre Schlesien, og nesten hele Nedre Schlesien etter annen verdenskrig. Disse områdene som ble tapt etter andre verdenskrig utgjorde nesten 25% av førkrigsarealet til Weimarrepublikken.
I dag brukes betegnelsen hovedsakelig i Tyskland om områdene som ble mistet etter annen verdenskrig, mens i Polen ble områdene referert til som «de gjenvunnede områdene» av den sovjetiskinstallerte polske regjeringen.
Områdene ble en del av et forent Tyskland etter Tysklands samling i 1871, etter å ha vært en del av Kongeriket Preussen, på tross av at deler av dem hadde store polske minoriteter og tildels majoriteter. På tross av dette var flere områder nærmest utelukkende befolket av etniske tyskere, og disse ble i stor grad fordrevet fra området etter annen verdenskrig. 
Etterkrigsgrensen mellom Tyskland og Polen, langs Oder-Neisse-linjen, ble formelt anerkjent av Øst-Tyskland i 1950 gjennom Zgorzelec-traktaten, etter press fra Stalin. I 1952 var anerkjennelsen av Oder-Neisse-linjen som en endelig grense en av Stalins forutsetninger for at Sovjetunionen skulle anerkjenne Tysklands gjenforening (se Stalinnotatet). Dette kravet ble avvist  at den vesttyske kansleren Konrad Adenauer. Den offisielle holdningen til den tyske regjeringen var at de tidligere østterritoriene var midlertidig under polsk eller sovjetisk administrasjon. I 1970 anerkjente Vest-Tyskland grensen som de facto grense, gjennom Warszawa-traktaten. 
I 1990, som en del av Tysklands gjenforening, anerkjente Vest-Tyskland «ex factis jus oritur», og ga gjennom Zwei-plus-Vier-Vertrag avkall på alle krav øst for Oder-Neisse. Tysklands anerkjennelse av Oder-Neisse-grensen ble igjen anerkjent av et gjenforent Tyskland den 14. november 1990 i den tysk-polske grenseavtalen.

Historisk bakgrunn

Pommern, Øst-Preussen og Schlesien ble fortysket under den store tyske østekspansjonen i løpet av middelalderen. Pommern og Schlesien inngikk i Det tysk-romerske rike, mens Øst-Preussen var styrt av Den tyske orden. Disse områdene ble protestantiske som følge av reformasjonen, med unntak av Øvre Schlesien, som forble katolsk. Vest-Preussen og Posen inngikk imidlertid i Polen, og kom først under tysk dominans på grunn av Polens deling på slutten av 1700-tallet. Disse områdene var også i all hovedsak katolske.

Versaillestraktaten

Versaillestraktaten etter første verdenskrig gjorde at Tyskland måtte avstå Posenprovinsen og Vest-Preussen til den nyopprettede polske staten. Etter folkeavstemning ble den østlige delen av Øvre Schlesien avstått til Polen i 1921. Byen Danzig ble en selvstyrt by. Dessuten ble Memelland avstått til Litauen. Disse områdene hadde alle en blandet befolkning; byene var preget av tysk språk og kultur, mens landområdene var polskdominerte. Posenland hadde et polsk flertall, mens de etniske forholdene i Vest-Preussen var mer blandet.

Etter andre verdenskrig

Etter andre verdenskrig ble Polen forflyttet vestover. De østlige delene av Polen ble annektert av Sovjetunionen, mens Polen ble tildelt omtrent en fjerdedel av Tysklands territorium. Grensen mot Tyskland går langs elvene Oder/Odra og Neisse/Nysa, og derfor kalles den ofte Oder-Neisselinjen. Polens nye territorier omfattet Schlesien, den delen av Brandenburg som ligger øst for Oder og Neisse, Hinterpommern, byen Gdańsk/Danzig og den sørlige og største delen av Øst-Preussen. Tsjekkoslovakia fikk en mindre del av Schlesien, mens Sovjetunionen overtok den nordlige delen av Øst-Preussen med byen Königsberg, som de døpte om til Kaliningrad.

Ostverträge

Myndighetene i Den tyske demokratiske republikk aksepterte raskt den nye grensen mot Polen. Vest-Tyskland aksepterte imidlertid ikke de nye grensene før Willy Brandts regjering inngikk de såkalte Ostverträge rundt 1970 med sine naboer. I forbindelse med Ostverträge anerkjente også de vestlige landene og Vatikanet de nye grensene. De har siden ikke vært på den politiske dagsorden i internasjonal politikk.

De tidligere østområdene i tysk historie

De tidligere østterritoriene var åsted for en rekke kjente hendelser i tysk historie, men blir generelt sett i dagens Polen sett på som av utenlandsk interesse.
Disse hendelsene inkluderer slag som Frederik den stores seire ved Mollwitz i 1741, Hohenfriedeberg i 1745, Leuthen i 1757, og Zorndorf i 1758, samt hans tap ved Gross-Jägersdorf i 1757 og Kunersdorf i 1759. Historikeren Norman Davies beskriver slaget ved Kunersdorf som «Preussens største fadese». Under Napoleonskrigene ble den pommerske byen Kolberg beleiret i 1807 (noe som var en inspirasjon for den tyske nazipropagandafilmen Kolberg), mens den franske Grande Armée vant et slag ved Eylau i Øst-Preussen samme år. Freden i Tilsit ble underskrevet i Tilsit juli 1807 mellom Napoleon og russerne og prøysserne. Jernkorset, Tysklands gjeveste militærdekorasjon, ble etablert (men ikke tildelt) av kong Frederik Vilhelm III ved Breslau den 17. mars 1813. Under første verdenskrig vant Paul von Hindenburg en rekke avgjørende seire ved Tannenberg, og de masuriske sjøer, noe som drev de russiske styrkene ut av Østpreussen.
En rekke kjente personer i tysk kultur og historie ble enten født eller drev sitt virke fra de tidligere østområdene. Noen av disse er: