Take on Me

Bakgrunn

Pål Waaktaar og Magne Furuholmen startet sine musikalske karrierer da de spilte i bandet Bridges sammen med Viggo Bondi og Øystein Jevanord. I 1981 ga bandet ut LP-en Fakkeltog, der all musikken var skrevet av gruppen selv, hovedsakelig av Waaktaar. En av låtene som bandet øvde inn på denne tiden, og som ikke ble inkludert på LP-en, ble kalt «The Juicy Fruit Song». Den inneholdt elementer av den fremtidige «Take on Me», blant annet en tidlig versjon av det sentrale hovedriffet. Ikke lenge etter ble Bridges oppløst, og Waaktaar og Furuholmen flyttet til London for å prøve å slå gjennom i musikkbransjen der. Etter seks måneder flyttet de skuffet tilbake til Norge.
Duoen bestemte seg da for å forsøke å få Morten Harket til å bli vokalisten deres. På den tiden sang Harket i et band som het Soldier Blue, men han følte at dette bandet stagnerte og bestemte seg for å takke ja til Waaktaar og Furuholmen. De bodde sammen i seks måneder, skrev noen låter og jobbet med demoer. En av disse var «Lesson One», en ny sang basert på «The Juicy Fruit Song», som etterhvert kom til å bli «Take on Me». I januar 1983 reiste trioen tilbake til London for å prøve å få en platekontrakt.

Innspilling og produksjon

Bandet flyttet inn i en leilighet i London og begynte å ta kontakt med plateselskaper og musikkpubliseringsselskaper. Etter noen få møter med ulike personer i bransjen signerte bandet kontrakt med musikkpubliseringsselskapet Lionheart. Etter en tur hjem til Norge vendte de tilbake til London, og brøt avtalen med Lionheart.
De bestemte seg for å spille inn nye demoer, og valgte studioet til musikeren og produsenten John Ratcliff, med intensjoner om å spille inn fem låter på nytt. De signerte kontrakt med Ratcliff, som til gjengjeld introduserte dem for sin manager Terry Slater. Med denne oppmuntringen klarte bandet å fullføre noen låter, blant annet «Take on Me». Etter noen få møter fikk Slater Warner Bros. Records til å inngå kontrakt med dem.
Bandet møtte produsenten Tony Mansfield, en ekspert i bruk av Fairlight CMI-synthesizer, som mikset demoene med elektronisk instrumentering. Lydbildet ble imidlertid ikke slik A-ha hadde håpet på, og låtene ble derfor remikset. Bandet ga først ut «Take on Me» som single i Storbritannia, men de havnet bare på 137.-plass, A-has laveste listeplassering. Etter dette bestemte Warner Brothers' hovedkontor i USA seg for å investere i bandet og ga dem en mulighet til å spille inn låta på nytt. Terry Slater overtalteAlan Tarney til å produsere den nye versjonen. Den nye versjonen ble utgitt i Storbritannia, men plateselskapets kontor i London ga bandet lite støtte, og singelen floppet for andre gang.
I USA hadde Warner Bros. gitt gruppen høy prioritet, og selskapet bestemte seg for å investere en betydelig sum for å få laget en video med lydbildet til Tarney som utgangspunkt. Musikkvideoen skulle vise seg å bli revolusjonerende. Singelen ble utgitt i USA en måned etter videoen, og gikk umiddelbart inn på Billboard Hot 100.
Furuholmen spilte hovedmelodien på en Roland Juno-60, innstilt til å lyde som en Yamaha DX7. Trommemaskinen brukt på den andre og tredje utgivelsen (versjonen brukt i videoen med rotoskoperingsanimasjon) var en LinnDrum. Waaktaar-Savoy overdubbet ekte cymbaler og hi-hat ved å bruke denne trommemaskinen. Harket sang «Take on Me» gjennom en Neumann U47-mikrofon, samt en Neve mikrofon-forforsterker og Neve equalizer.
Allmusic-journalist Tim DiGravina beskrev «Take on Me» som «a new wave classic laced with rushing keyboards, made emotionally resonant thanks to Morten Harket's touching vocal delicacy» (norsk: «en new wave-klassiker ornamentert med heseblesende keyboards, som takket være Morten Harkets gripende, vare vokal appellerer til lytterens følelser»).

Komposisjon

«Take on Me» er en synthpopsang som benytter akustiske gitarer, keyboards, og synthesizere. Låta går i et raskt tempo med 169 taktslag per minutt. Teksten er en bønn om kjærlighet, og er bygd opp i en vers/refreng-form med et mellomspill før tredje og siste refreng. Akkordprogresjonen går Bm-E-A-D--E, i tonearten A-moll. Harket bruker et stemmeregister som strekker seg over to og en halv oktav. Den laveste tonehøyden, A₂ (tonika), synger han på starten av refrenget, nærmere bestemt med den første stavelsen i frasen «Take on me».
Utover i refrenget treffer Harket stadig høyere toner, til han på slutten når en falsett og låtas høyeste tone E₅ (dominant). Det er et midlertidig skifte i markeringen i trommemønsteret i refrenget, hvor det i to takter spilles i halv-tid, før det går tilbake til den opprinnelige rytmen som før klimakset i vokalen. En blanding av trommemaskin, en LinnDrum, akustiske gitarer og elektronisk instrumentering fungerer som låtas backingspor.

Musikkvideo

Den første utgivelsen av «Take on Me» i 1984 er en helt annen innspilling av låta og ble brukt i den første videoen. I denne videoen fremfører bandet foran en blå bakgrunn.
Den andre videoen ble regissert av Steve Barron, og filmet på Kim's Café (nå kalt «Savoy» cafe) og på en soundstage i London i 1985. Videoen er en kombinasjon av blyantskisseanimasjon og realfilm kalt rotoscopering, hvor de levende bildene blir tegnet over ramme for ramme for å gi en realistisk gjengivelse av karakterenes bevegelser. Bortimot 3 000 bilder ble rotoscopert, noe som tok seksten uker å fullføre.
Videoen forteller om en romantisk fantasi. Den starter med en montasje av blyanttegninger i en tegneseriestil, hvor vi først ser et motorsykkelløp, hvor helten, spilt av Morten Harket, som blir jaget av to konkurrenter, en av dem er spilt av den engelske skuespilleren Philip Jackson. Deretter kuttes det til en scene i kaféen, hvor en ung kvinne, spilt av Bunty Bailey (Harkets daværende kjæreste), drikker kaffe og leser tegneserieheftet det akkurat har vært vist bilder fra. Ettersom jenta leser kommer servitrisen med regningen. Helten fra tegneserien blunker tilsynelatende til den unge jenta nede fra tegneserien. Rett etter han har vunnet løpet. Hans blyanttegnede hånd rekker ut av tegneserieheftet og inviterer jenta til å komme inn. På innsiden er hun også blyanttegnet, og helten synger til henne og introduserer hans svarthvitt-verden hvor det finnes en slags speil hvor mennesker og objekter ser ekte ut på den ene siden, og blyanttegnet på den andre.
I mellomtiden, tilbake på kaféen, har servitrisen kommet tilbake og oppdager at jenta ikke er der. Forarget over at jenta har reist uten å betale regningen, krøller hun sammen og kaster tegneserieheftet ned i en papirkurv. Dette får Harkets to motstandere til å komme tilbake, med en stor skiftenøkkel og tilsynelatende aggressive. De ødelegger speilet med skiftenøkkelen, noe som fører til at jenta er fanget i tegneserieheftet. Harket slår til en av skurkene og løper avgårde med jenta i en labyrint av papir. I en blindgate river han hull i papiret så jenta kan unslippe i det motstanderne nærmer seg. Tilbake i den virkelige verden blir jenta funnet ved siden av papirkurven, til gjestene og de anstattes store overraskelse. Hun plukker opp tegneserieheftet fra papirkurven og løper hjem, hvor hun prøver å jevne ut brettene for å finne ut hva som skjer videre.
Den neste ruten viser Harket liggende tilsynelatende livløs og jenta begynner å gråte, men han våkner til liv og prøver å bryte seg ut av tegneserieheftet. Samtidig dukker han opp i gangen til jenta, delvis ekte form og delvis blyantform. Han kaster seg gjentatte ganger til høyre og venstre mellom veggene i et forsøk på å ryste den todimensjonelle barrieren. (Denne scenen er i stor grad formet etter en klimatisk scene fra filmen Altered States fra 1980). Han klarer å komme seg ut av tegneserieheftet og er nå et menneske og han reiser seg opp. Jenta løper smilende bort til ham og han omfavner henne. Historien i videoen blir konkludert i introsekvensen til etterfølgeren, «The Sun Always Shines on T.V.».
Under MTV Video Music Awards i 1986, vant videoen seks priser —Best New Artist in a Video, Best Concept Video, Most Experimental Video, Best Direction, Best Special Effects, og Viewer's Choice—og ble nominert til ytterligere to, Best Group Video og Video of the Year. Den ble også nominert til Favorite Pop/Rock Video under American Music Awards i 1986.

Listeklatring

«Take on Me» ble opprinnelig utgitt i 1984, og ble mikset av Tony Mansfield, men låta floppet i Storbritannia. Denne utgivelsen nådde en tredjeplass på listene i Norge, men den nådde ikke noe lenger utover det. Gruppen spilte inn låta på nytt med hjelp av Alan Tarney og ga ut den nye versjonen i 1985.
I USA hadde Warner Bros. investert i den revolusjonerende andre videoen til «Take on Me», som benyttet seg av Tarneys versjon av låta. Den nye videoen ble utgitt i danseklubber og TV en måned før låta ble tilgjengelig i butikkene eller spilt på radio. Bred eksponering på MTV hjalp låta å klatre til topps på Billboard Hot 100 den 19. oktober 1985. Den forble på lista i 23 uker og endte opp på tiendeplass på årslisten for 1985. Frem til juni 2014 har det blitt solgt 1 463 000 digitale kopier av låta i USA etter den ble tilgjengelig for nedlastning.
«Take on Me» ble utgitt for tredje gang i Storbritannia i september 1985. Den debuterte på UK Singles Chart som nummer 55, og nummer to som høyeste listeplassering tre uker i strekk. Den lå rett bak Jennifer Rushs «The Power of Love», og mottok en gullsertifisering av British Phonographic Industry (BPI).
I hjemlandet Norge havnet bandet igjen på VG-lista, hvor låta nå tok førsteplass, et år etter den først ble utgitt. Singelen ble meget populært ellers også, blant annet toppen av Eurochart Hot 100 i ni uker. Videre lå den på toppen av singellistene i 36 land, blant annet Østerrike, Belgia, Tyskland, Italia, Nederland, Sverige og Sveits, samt topp tre i Frankrike og andreplass i Irland. Suksessen til «Take on Me» vises også på salget, ettersom singelen solgte sju millioner kopier på verdensbasis, noe som gjør den til en av de bestselgende singlene noensinne.