google/wiki40b huggingface dataset:
Johannes Orfanotropos

Biografi og karriere

Johannes dukker først opp i historien som «protonotarius», en betrodd administrativ medarbeider, hos keiser Basileios II (styrte 976-1025). Etter at Romanos III kom til makten utnevnte han Johannes til «praepositus sacri cubiculi», nærmest en hushovmester i keiserpalasset. Det var normalt at evnukker innehadde denne posisjonen.
Da broren Mikael IV ble keiser kunne Johannes sørge for gode posisjoner for sin familie. Kronikøren Johannes Skylitzes skriver at «med Johannes’ hjelp ble fikk brødrene en posisjon i keiserens tjeneste.» Johannes sørget for å utnevne sin søster Marias mann Stefanius til admiral, hans bror Niketas ble hertug i Antiokia i dagens Syria. Da han døde ble han etterfulgt av broren Konstantin. Broren Georgios ble «protovestarios» (en høy administrativ stilling i finanssektoren) og etterfulgte der Symeon som angivelig trakk seg i protest mot Johannes’ egenrådighet. Antonios «den tykke», også et familiemedlem, ble biskop i Nikomedia (nå İzmit i Tyrkia). Selv om Johannes hadde den i og for seg nokså beskjedne tittelen «orphanotrophos» handlet han mer som en statsminister. I 1037 forsøkte han å få seg selv utnevnt til patriark i Konstantinopel ved å prøve å få fjernet patriark Alexios Studites.
Svogeren, admiral Stefanius fikk ansvar for flåten som skulle frakte den bysantinske hæren under ledelse av general Georgios Maniakes for å gjenerobre den tidligere bysantinske provinsen Sicilia i 1038. Hæren var blant annet støttet av normannere og keiserens egen væringgarde (som på daværende tid var ledet av Harald Hardråde, senere konge i Norge). Maniakes’ felttog ble mislykket etter massiv desertering i hæren, og Johannes tilbakekalte general Maniakes og fengslet ham.
Keiser Mikael IV hadde epilepsi og da tilstanden forverret seg økte makten hos Johannes. Han overtalte keiserinnen til å adoptere sin nevø, Stefanios’ sønn Mikael V Kalafates for å sikre arvefølgen innenfor paflagonerne. Mikael IV døde den 10. desember 1041 under mistenkelige omstendigheter. Han ble etterfulgt av Mikael V. Johannes utnevnte også sin nevø Konstantin til keiserens protesjé.
I 1041 kom Johannes i unåde hos keiser Mikael V som sendte ham til Monobataes-klosteret. Keiseren fikk alle Johannes’ (mannlige) slektninger kastrert. Johannes selv og hans bror Konstantin ble blindet i 1043 på ordre fra patriarken i Konstantinopel, Mikael Kerularius. Johannes døde på Lésvos 13. mai 1043.
Johannes er i ettertid beskrevet som en kraftfull politiker som klarte å fremme sin egen families interesser under flere keisere. Særlig hos den samtidige historikeren Mikael Psellos framstår han som en fascinerende og kompleks personlighet.
Penninene

Penninene er en fjellkjede i England som skiller Nordvest-England fra Yorkshire og Nordøst-England. Den kalles ofte «Englands ryggrad», ettersom den utgjør en mer eller mindre ubrutt kjede fra Peak District i Midlands gjennom Yorkshire Dales, West Pennine Moors og Cumbrian Fells til Cheviot Hills ved den skotske grensen. Nord for fjellpasset Aire Gap, strekker Penninene inn nordlige Lancashire og danner Bowland Fells, og sør for passet er en utstikker inn i østlige Lancashire, bestående av Rossendale Fells og West Pennine Moors.

Etymologi

Det har vært foreslått en rekke forklaringer på navnet ved å anta at det er brytonisk ord beslektet med pen- i betydningen «ås, åsrygg». Faktisk har Penninene ikke blitt et vanlig navn før på 1700-tallet og er bortimot helt sikkert blitt avledet fra en moderne sammenligning med Appenninene, som strekker seg gjennom Italia, og som mange engelske gentlemen besøkte i den tiden Penninene ser ut til å ha fått sitt moderne navn.

Beskrivelse

Den totale lengden er omkring 400 km. Fjellene er ikke særlig høye, og omtales gjerne som åser (hills). Den høyeste toppen er Cross Fell øst i Cumbria, på 893 moh.; andre kjente topper er Mickle Fell (788 moh.), Whernside (736 moh.), Ingleborough (723 moh.), Pen-y-ghent (693 moh.) og Kinder Scout (636 moh.).
Penninene er en viktig oppsamlingsområde for vann med tallrike vannreservoarer ved elvene. Penninene er det viktigste vannskillet i det nordlige England, og deler området i en østlig og en vestlig del. Elvene Eden, Ribble og Mersey har alle sitt utspring i Penninene og renner vestover mot Irskesjøen. På den andre siden finner man elvene Tyne, Tees, Swale, Aire, Don og Trent som renner mot Nordsjøen.
Geologien domineres av store forekomster av sandstein og kalkstein, noe som fører til at det finnes mange grotter og underjordiske elver, særlig på østsiden. Noen av disse er blant de største i England, for eksempel gapet ved Gaping Hill (over 107 meter dypt) og Rowten Pot (over 111 meter). Kalksteinen har også gikk opphav til noen uvanlige formasjoner, som kalksteindekket man finner i deler av Yorkshire.
Landskapet består for en stor del av høytliggende myrlandskap skilt av fruktbare daler. I forhold til resten av England er befolkningstettheten generelt lav. De viktigste næringsveiene er sauehold, steinbrudd og turisme.
Penninene regnes som et av de vakreste områder i England. Den nordlige delen er erklært som en Area of Outstanding Natural Beauty¨, mens deler av Penninene er inkludert i nasjonalparkene Peak District, Yorkshire Dales og Northumberland.
Turveien Pennine Way strekker seg hele veien langs Penninene.
Københavns Havnebad

Københavns Havnebade er et system av badeanlegg i Københavns havn. Der finnes i øyeblikket to havnebad, hvorav det største ligger ved Islands Brygge og er en del av Havneparken. Utover dette planlegges en rekke ytterligere havnebad, herunder Sluseholmen i Sydhavnen og i Svanemøllebukten. Havnebadene supplerer byens egentlige badestrender, som Amager Strandpark.
Sesongen 2002 åpnet havnebadet på Islands Brygge som det første av byens havnebad. I 2003 ble havnebadet seilt over til Havneholmen mved Fisketorvet, men til gjengjeld ble det bygd et permanent og større havnebasseng på Islands Brygge.
Havnebadet ved Islands Brygge har i alt tre bassenger. Badet har en samlet kapasitet på 600 badende. Der er et plaskebasseng, et basseng for barn, og et svømmebasseng på 75 meter som er forbundet med et stupebasseng med avsatser på tre og fem meter.
Ammerud Basket

Ammerud Basket er en basketballklubb fra Ammerud i bydel Grorud i Oslo, med aktivitet for menn og kvinner. Klubbens herrelag spiller i den øverste nasjonale divisjonen, BLNO, mens damene spiller i 1. divisjon. Hjemmbanen er Apalløkka idrettshall. Best kjente spiller er Torgeir Bryn.
Klubben har aktivitet også med 3.-divisjonslag for herrer, junior kvinner og menn, samt en rekke aldersbestemte lag for gutter og jenter.
Herrelaget vant 4 Norgesmesterskapet fra 1982 til 1985. I 2000 ble Ammerud Oslos lag i den nystartede basketballigaen BLNO, under navnet Oslo Kings, organisert som en allianseklubb til moderklubben Ammerud idrettsforening. Det første året, 2001, ble klubben sluttspillvinner, og nummer to i serien.
Etter økonomiske problemer tok Vålerenga i 2002 over laget og navnet ble Vålerenga Kings, mens damelaget fikk navnet Oslo Queens. Håpet var å vekke klanens basketballinteresse. Planen gav ikke forventede resultater, og Vålerenga la ned satsingen våren 2003. I 2007 var klubben tilbake i Groruddalen som en avdeling under Ammerud IF med navnet Ammerud Basket, og spilte seg tilbake til plass i BLNO.
Tuva Novotny

Biografi

Hun debuterte i den svenske såpeoperaen Skilda Världar. I 1997 debuterte hun på film i filmen Tic Tac. I 2003 medvirket hun i den danske filmen Midsommer, og har siden det medvirket i flere danske filmer. I 2004 ble hun utnevnt av prins Joachim av Danmark til H.C. Andersen-ambassadør for å feire forfatterens 200-årsdag i 2005. Sommeren 2006 var hun med på radioprogrammet Sommar på Sveriges Radios P1. Hun ble kåret til beste kvinnelige skuespiller under Gullruten 2011 for rollen som Eva Holstad i den norske TV-serien Dag. I 2018 debuterte hun som regissør med filmen Blindsone.
Novotnys mor er den svenske kunstneren Barbro Hedström. Hun har delvis tsjekkisk opprinnelse, med far fra Praha, og hun kan snakke tsjekkisk. Hun er også kjent for å kunne snakke tilnærmet feilfri norsk, noe hun har benyttet seg av i flere av sine roller.
Zoltan Sabo

Karriere

Zoltan Sabo startet sin profesjonelle karriere i Hajduk Kula i 1991. Han har også spilt for  FK Vojvodina, FK Partizan, Avispa Fukuoka, Zalaegerszeg og AEK Larnaka.
«Grille»

«Grille» var den offisielle tyske yachten og Adolf Hitlers personlige fartøy. Hun ble betegnet som Flottentender C. Kjølen ble strukket i juni 1934 ved Blohm und Voss skipsverft i Hamburg i Tyskland. Hun ble bygget i 1935 for å være den offisielle yacht for den tyske stat.

Konstruksjon

«Grille» var 115 m lang ved vannlinjen og og total lengde var 135 m. Hun hadde en bredde på 13,5 m og en dypgang på 4,2 m. Deplasement var 2 560 tonn tom. Fullt kampklar hadde hun deplasement på 3 430 tonn. Skipets fremdriftssystem bestod av to dampturbiner bygget av Blohm und Voss. «Grille» ble utstyrt med disse turbinene for å teste denne typen før de ble installert i nye destroyere. Total motorytelse var 22 000 hk med en toppfart på 26 knop  Hun hadde en rekkevidde på 17 600 km.
Hun var bevæpnet med tre 12,7 cm SK C/34 kanoner individuelt montert, fire 3,7 cm SK C/30 luftvernkanoner, montert to og to, samt fire 2 cm C/30 luftvernkanoner, «Grille» kunne frakte opp til 228 miner. Skipet hadde et mannskap på 248.

Historikk

«Grille» ble bygget av Blohm und Voss i Hamburg. Hun ble sjøsatt 15. desember 1934, og satt i drift i 1935. Frem til utbruddet av andre verdenskrig ble «Grille» brukt som offisielt skip for den tyske stat og for øverstkommanderende for den tyske Kriegsmarine.
I mai 1936 ble hun brukt som personlig fartøy for Adolf Hitler og (daværende) generaladmiral Erich Raeder i en flåteparade ved innvielsen av krigsminnesmerket i Laboe. I oktober 1936 fraktet hun krigsministeren feltmarskalk von Blomberg på et offisielt besøk til Norge. Det neste offisielle oppdraget var i oktober 1937 da hun ble benyttet av en Wehrmacht-delegasjon til England for kroningen av Kong George VI og Dronning Elizabeth. I juni 1937 tjenstgjorde «Grille» som flaggskip for generaladmiral Rolf Carls som var flåtesjef for Kriegsmarine. Under Kieler Woche 1939, ble «Grille» benyttet av von Raeder og flere utenlandske marineoffiserer.
Ved utbruddet av Andre verdenskrig i september 1939 ble «Grille» mobilisert til krigstjeneste, og ble brukt til minelegging ved franskekysten. Hun ble senere overført til Østersjøen og brukt som patruljebåt og skoleskip. Etter den tyske invasjonen av Sovjetunionen i juni 1941, ble «Grille» igjen brukt som minelegger i tillegg til opplæring av skyttere. I 1942 gjennomgikk hun en reparasjon og ble tatt ut av tjeneste i juli 1942, og deretter sendt til Narvik. Der ble hun brukt som stabsskip for ubåtavdelingen i Norskehavet. Hun ble i Norge resten av krigen, og ble tatt av Storbritannia som krigsbytte ved krigens slutt. I 1946 ble skipet solgt til en kanadisk skipsreder.
I 1951 ble «Grille» fortøyd ved et verft i New Jersey, og før opphuggingen begynte fjernet suvenirjegere gjenstander fra skipet. Skipets toalett befant seg i 2013 i en bilforretning i New Jersey. Andre gjenstander ble spredt rundt omkring i hele New Jersey. Skipet ble hugget opp senere på året.
Phenomena 6: Trollmannen

Trollmannen er sjette bok i den populære fantasyserien Phenomena skrevet av Ruben Eliassen. Boka ble lansert i 2009.
I sjette bok i serien viser den onde Tarkan seg å være utvalgt av trollmannen Sha-ra som den neste vokteren av profetiboken Phenomena. Tarkan er opprinnelig Sha-ra's bror Mentor, og begynner å hjelpe Alk og Ilke med å oppfylle profetien, for å hevne broren som ble drept av den onde trollmannen Sherpa, Tarkans mester. Tarkan forråder Sherpa og hjelper Alk og Ilke med å forberede seg på den kommende krigen ved Gredomsletten, samt å befri Maharam-folket fra saltgruvene i Sherpas by Waldorm. Millian blir med til Sherpas tårn i Waldrom, og får med Tarkans hjelp tak i Kong Vehas hjerte, og drar gjennom en portal tilbake til Trondheim med det. Samtidig drar vinterprinsen Arol tilbake til landet sitt i nord for å samle vinterbjørnene til det kommende slaget mellom det gode og det onde. Havmannen Azur drar til ruinene av kystbyen El-Elem, samler det utstøtte havfolket, Terraqusene, og fører dem tilbake til havfolket for å samle dem alle til den kommende krigen.
Kenneth McKellar

Bakgrunn

McKellar ble født i Paisley i Skottland og studerte skogbruk ved University of Aberdeen, senere jobbet han for den skotske avdelingen av britiske Forestry Commission. Han øvde senere ved Royal College of Music som operasanger, men gikk senere over til å synge tradisjonelle skotske sanger og musikkstykker. Fra 1959 til 1977 turnerte han jevnlig i USA og Canada sammen med andre skotske underholdere som Helen McArthur. Utover i 1960-årene opptrådte han også i flere pantomime-stykker i Storbritannia.
I 1965 valgte BBC McKellar til å representere Storbritannia i Eurovision Song Contest i Luxembourg. I britiske finalen sang han fem sanger, der britiske tv-seere stemte frem «A Man Without Love» som vinner. Ifølge John Kennedy O'Connors The Eurovision Song Contest – The Official History, hadde McKellar skiftet til kilt like før sendingen, og publikum reagerte med å gispe. I den internasjonale finalen endte bidraget på niendeplass av 18 land – Storbritannias svakeste plassering fra debuten i 1957 og frem til 1978. «A Man Without Love» nådde en 30. plass på UK Singles Chart i mars 1966. Albumene The World of Kenneth McKellar (1969) og Ecco Di Napoli (1970), lå til sammen ti uker på den britiske albumlisten. Han spilte også inn et album på afrikaans, kalt Kuier By Ons, som ble utgitt like før han turnerte Sør-Afrika i oktober 1970.
Foruten musikk, skrev McKellar en sketsj som komikergruppen Monty Python fremførte i The Secret Policeman's Ball. Dette er den eneste Monty Python-sketsjen som er skrevet av noen utenfor gruppen.
McKellar ga ut de fleste av innspillingene sine på Decca Records. Han spilte også inn flere klassiske verker, blant andre Händels Messias sammen med Joan Sutherland under ledelse av Adrian Boult. Da han forlot Decca i 1970-årene, signerte han for Lismor Records i perioden 1983–1996 og spilte inn flere album før han pensjonerte seg i slutten av 1990-årene. 
McKellar spilte også inn musikalen Kismet med Robert Merrill, og han spilte in flere gæliske sanger.
Entomoscelis

Utseende

Middelsstore, ovale, blanke bladbiller, rødlige med svarte tegninger. Antennene er litt fortykket mot spissen, knapt halvparten så lange som kroppen. Pronotum er rundet, mye bredere enn langt, ved roten så bredt som dekkvingene.

Levevis

Slekten kan finnes på mange ulike planter.

Utbredelse

Slekten har en holarktisk utbredelse. I Europa er den funnet nord til det nordvestlige Russland, men ikke i Norden.
Carnotaurus

Karakteristikk

Carnotaurus var en stor theropode, omtrant 8 meter lang og mellom 1488 kg og 2626 kg tung, avhengig av beregningsmetode. De mest karakteristiske trekkene ved Carnotaurus er to tykke horn over øynene og svært reduserte forbein med fire små fingre, selv om bare de midterste to endte i fingre, var den fjerde var skinne-lignende og kan har representert en ekstern "spur." Fingrene var sammengrodd og ubevegelige, og manglet klør. Den hadde også en uvanlig lang hals (i forhold til andre abelisaurer), og et lite hode med kantede kjever. Øynene til Carnotaurus vendte fremover, som var uvanlig for en dinosaur, og kan indikere kikkertsyn og dybdesyn.
Det er en besynderlig kontrast mellom Carnotaurus dype, robust utseende skalle og dens grunne, slanke og lave kjeve. Så langt har ingen funnet ut hva dette kan ha å si for måten den spiste på.
Et enkelt skjelett, som mangler det meste av halen og beina, har blitt beskrevet, med spor etter blant annet hud langs deler av høyre side, som viser at Carnotaurus manglet fjær, i motsetning til de mer avanserte coelurosaurene. I stedet var huden dekket av små skjell, med større skjell i irregulære rader.
Brass Band Normandie

Brass Band Normandie er et brassband med base i Seine-Maritime, Frankrike. 
Brass Band Normandie ble stiftet i 1994. Korpset har vunnet flere brassbandkonkurranser; deriblant det nasjonale franske mesterskapet. Brassbandet har representert Frankrike i europamesterskapet for brassband.
Edward Hicks

Liv og arbeide

Hicks var født i Langhorne i Bucks County i Pennsylvania. Hans best kjente verker er trolig de 62 versjonene av Fredens kongedømme som bygger på bibelversene fra Profeten Esaias, kap. 11 som begynner med: – «og da skal ulven bo sammen med lammet og leoparden ligge hos kjeet, og kalven og den unge løve og gjøfeet skal holde seg sammen, og en liten gutt skal drive dem».
I bakgrunnen på mange av bildene finnes også traktaten mellom William Penn og indianerne som var starten på delstaten Pennsylvania
Moren døde da han var liten, og han ble oppfostret i en kvekerfamilie. Han ble etterhvert reisende predikant for dem. (Kvekerne har ikke lønnede prester, men godtar at noen har fått nådegave eller kall.)
Han ble lærling hos en vognbygger og lærte seg dekorasjonsmaling ved å male [Ornament (arkitektur)|[ornament]]er. Senere fikk han seg eget firma som drev med dekorasjoner på møbler og annet.
Troen og kunsten gikk ikke alltid like lett sammen for ham. Han ble kritisert for å drive med for «verdslige» aktiviteter og la faktisk ned malingen en periode. Han fant en løsning i å male stort sett motiver med betydning for kvekernes liv og historie, foruten bibelske bilder. Kvekernes fredsbudskap går igjen i minst 62 versjoner, med forskjeller som viser til 1820-årenes dramatiske utvikling for kvekersamfunnet.
Hans hjem i Newtown i Bucks County i Pennsylvania er i dag nasjonalt minnesmerke.
Møre og Romsdal kunstsenter

Møre og Romsdal kunstsenter (MRK) ble etablert i 1978 og har fra 2012 lokaler i kulturbygget Plassen i Molde. Senteret produserer egne utstillinger, og har også et kommisjonsgalleri for salg av billedkunst og kunsthåndverk. Kunstsenteret samarbeider tett med Moldejazz og Bjørnsonfestivalen. Daglig leder er Kristin Mandt Heim. Kunstsenteret hadde tidligere lokaler i Sandvegen i Molde.
Lokk

En lokk er en kallelyd, duft eller noe annet som tiltrekker seg oppmerksomhet fra mennesker eller dyr. Lokking er i så måte menneskeskapt lyd for å tilkalle seg dyrs oppmerksomhet, enten formet med stemmen eller et instrument. Lokken kan i så måte være en plystre- eller fløytelyd, for eksempel skapt med en lur eller et annet fløyteinstrument som påkaller interessen fra bestemte arter (for eksempel hjortevilt som elg, hjort eller rådyr) eller husdyr (for eksempel tamdyr som kyr, geiter eller sauer), men det kan også være en narreting, som for eksempel ei lokkeand som gjør andre ender trygge, eller et åte som tiltrekker seg bestemte dyrs oppmerksomhet igjennom spredning av duftstoffer. Lokking er mye brukt lokkeform innen jakt, og det ble tidligere også benyttet i landbruket for å kalle hjem kyrene fra beite, spesielt under setring.

Vokal lokking

Lokking er også en avansert musikalsk vokalsjanger, men dette er ikke et nødvendig kjennetegn på lokken. Det er to vilkår for at lokken skal fungere: at dyra er preget på stemmen til budeia og at ropet bærer langt. Det finnes også tradisjonelle rop for å lokke på sau («sibba sibba…»), katt («psspss…») og høner («tippa tippa tippa…»), men fordi disse er lite melodisk utformet kalles de sjelden lokk, selv om funksjonen er den samme. Man skiller gjerne også mellom kulokk, geitelokk og så videre, etter hvilket dyr lokken retter seg mot. Lokk er et typisk eksempel på funksjonsdominert sang. 
I tradisjonen finnes det også såkalte huldrelokker, melodisk velformet sang som en gang skal ha vært sunget av en hulder. Huldrelokkene er ofte en del av et sagn. I motsetning til de praktiske lokkeropene har huldrelokkene en fast tekst, ofte en rekke fantasifulle navn, som huldra bruker på kyrne sine. 
Lokkerop som er tilpasset bruk fra scene, kalles gjerne kvasilokk eller pseudolokk.

Kommunikasjon

Noen steder i verden har tradisjonell lokking utviklet seg til avanserte former for kommunikasjon, i kraft av særegne plystrespråk, for eksempel på La Gomera i Kanariøyene, der innbyggerne kommuniserer med plystrespråket silbo gomero. Det særegne plystrespråket står på UNESCOs verdensarvliste. I Alpene ble den tradisjonelle luren utviklet til enorme alpehorn, som gjorden det mulig for gjetere å kommunisere over svært lange avstander.
Erik Plogpenning

Strid mellom brødre

Det var til stor irritasjon for hans to brødre, Abel og Kristoffer, som begge ønsket å få del i makten. Erik og Abel lå i krig i flere år, hvor Abel, som var hertug av Slesvig, fikk støtte av sine holsteinske svogre. I 1244 ble de forlikte til delta på et felles korstog mot Estland, men snart blusset kampen opp mellom dem igjen. For å finansiere disse kampene la Erik i 1249 skatt på hver plog, noe som var en rettferdig skatt ettersom antallet ploger sto i forhold til den dyrkede jorden. En penning var såpass lite beløp at alle kunne betale, men hard inndrivelse av skatten skaffet ham tilnavnet «Plogpenning». Skatten var ikke særlig populær, og i 1249 måtte han flykte fra rasende bønder i Skåne som nektet å betale.
I tillegg røk Erik også uklar med kirken og den mektige Hvide-slekten. På denne tiden var bispene svært offensive. I 1237 måtte Erik skaffe seg pavens brev mot de bisper som nektet å innsette prester som var utpekt av kongen i hans kirker. Erik var likevel en kirkens mann. For egen regning påbegynte han oppførelsen av Gråbrødre kloster i Roskilde, men krig og ufred forhindret ham i å fullføre arbeidet. Erik skal ha gitt uttrykk for et ønske om å dø i gråbrødrenes ordensdrakt og bli begravet i klosteret.

Voldsom død

I 1250 lykkes Erik i å erobre størsteparten av Abels hertugdømme, og de møttes hos Abel for å slutte forlik. Under besøket, som fant sted på Sankt Laurentiis natt den 9. august 1250, ble Erik tatt til fange og halshugget. Liket ble senket ned i Slien. I 1258 ble hans jordiske levninger overført til St. Bendts kirke i Ringsted hvor han ble gravlagt. På hvelvingene over Eriks grav kan man se kalkmalerier med scener fra hans liv og død.
Ørsta (tettsted)

Kultur

I Ørsta står Dyre Vaas monument over Ivar Aasen og Anne Grimdalens monument over Anders Hovden, som begge er født i Ørsta. Ivar Aasen-museet fra 1898 står i Hovdebygda sørvest for tettstedet, og er et dokumentasjonssenter for nynorsk skriftkultur. I Ørsta ligger Møre Folkehøgskule og Ørsta vidaregåande skule. Her står også Ørsta kirke, en langkirke fra 1864. Avisen Møre-Nytt utkommer i Ørsta tre dager i uken. 15 kilometer nordvest for Ørsta ligger alpinanlegget Ørsta Skisenter og 5 kilometer vest for tettstedet ligger museet Brudavolltunet.

Samferdsel

Gjennom tettstedet Ørsta går Europavei 39 (E39), den ytre stamveien på Vestlandet. Veien går videre langs Vartdalsfjorden med ferje over fjorden til Sula og Ålesund (Festøya–Solavågen). Sørover fra tettstedet går E39 via Volda til Grodås i Hornindal kommune (Kvivsvegen). Fra Ørsta sentrum går riksvei 655 gjennom Bondalen og med ferje over Hjørundfjorden (Sæbø–Lekneset) og videre gjennom Norangsdalen til Hellesylt i Stranda kommune. Om lag 4,0 kilometer sørvest for tettstedet Ørsta ligger flyplassen Ørsta/Volda lufthavn, nær kommunegrensa til Volda.