Konfirmasjon

Konfirmasjon (av latin confirmare, «bestyrke, bekrefte»)  er et opprinnelig kristent ritual. Det har hatt noe varierende innholdsbestemmelse i de forskjellige kristne trosretninger.

Ordet konfirmasjon

Selve ordet konfirmasjon om denne kirkelige handling er første gang belagt i en nedtegnet pinsedagspreken som tillegges biskop Faustus av Riez (ca. 450), der det benyttes for å uttrykke den teologiske grenseoppgang i forhold til dåpen: «I dåpen blir vi gjenfødt til livet, etter dåpen blir vi 'konfirmert' til kamp; i dåpen blir vi tvettet, etter dåpen blir vi styrket». Hele den sammenlignende forklaringen bruker et militært bilde; biskopen trekker en sammenligning til tjeneste i den keiserlige hær.
Begrepet konfirmasjon er også tatt i bruk av ikke-kristne organisasjoner.

Overgangsritual eller ikke?

Uttrykket er også tatt i bruk for noen livssynsgruppers overgangsritual, eller ungdomsfest, som markering av  overgangen fra ungdom til voksen. 
Overgangsritualer fra barn til voksen finnes i de fleste kulturer verden over. Det har fått ulik vekt og utforming innen de forskjellige deler av kristendommen. Historisk sett har det ikke vært forstått som et overgangsritual mellom barndom og voksenalder; dette er et element som er tilkommet i noen trossamfunn senere. I noen trossamfunn betraktes det som et sakrament, i andre som en ikke-sakramental bekreftelse eller styrking av konfirmanten, eller som en forbønnshandling. 
I Den norske kirke har konfirmasjonen siden 1981 vært regnet som en ren forbønnshandling, hvor det er Gud som bekrefter løftene som ble gitt konfirmanten i dåpen. Historisk sett har konfirmasjonen i Den norske kirke hatt en dobbel karakter, hvor ritualet ikke bare tjente som «en offentlig bekreftelse av dåpens nåde» men også «hvor konfirmantene både var objekt for Guds bekreftelse og subjekt i sin personlige bekreftelse på at de ville leve i dåpens pakt» 
I land der konfirmasjonen finner sted midt eller sent i tenårene, har folkelig tradisjon tillagt den en betydning som overgangsritus som strengt tatt ikke er nærværende i teologisk forstand. I Norge er en slik tolkning, nemlig at konfirmasjonen markerer overgangen fra barn til voksen, noe som har en klar sammenheng med at den i flere hundreår var knyttet til skoleavslutningen. Dessuten var konfirmasjonen i Norge en forutsetning ikke bare for ekteskapsinngåelse, men også for engasjement som lærling eller ansettelse i arbeid. 
I andre trossamfunn er konfirmasjonsalderen ofte langt lavere. Forståelsen av konfirmasjonen varierer mellom de forskjellige kirkesamfunn. 
Begrepet konfirmasjon er også tatt i bruk av ikke-kristne organisasjoner. En rekke sekulære organisasjoner, for det meste moderne human-etiske organisasjoner, arrangerer konfirmasjoner for eldre barn, som et uttrykk for deres livsvalg. I Norge har Human-Etisk Forbund siden 1951 arrangert Humanistisk konfirmasjon (før 2005 kalt Borgerlig konfirmasjon) som består av et kurs som avsluttes med en høytidelig seremoni.
I det tidligere DDR ble det av ideologiske grunner innført og fremmet en seremoni kalt Jugendweihe (ungdomsvigsel), som ble forutgått av en forberedelsestid i kommunistpartiets regi. I dette historisk overveiende protestantiske området lyktes det langt på vei gradvis å trenge tilbake den kristne konfirmasjon. Denne Jugendweihe har overlevd den tyske samling og har endel oppslutning i delstatene som tidligere lå i DDR. Selve uttrykket Jugendweihe var ikke et kommunistisk påfunn; det grep tilbake til et konsept som oppstod i Tyskland i 1852, og som stod i åpen opposisjon til katolsk og protestantisk konfirmasjon.

Baptistisk konfirmasjon

Kristne samfunn som praktiserer troende dåp som baptistsamfunnene og pinsebevegelsen, tror i utgangspunktet ikke på konfirmasjonen som en rituell handling. Dåpen blir bekreftelsen da den skjer i voksen alder på den enkeltes tro og selvstendige valg. Likevel praktiserer mange av disse samfunnene en tilsvarende alternativ konfirmasjon, for å bevare tradisjonen rundt ritualet og for å undervise ungdom om den kristne tro. I Norge finnes tentro, som er et samarbeid mellom frikirkelige trossamfunn der målet er å kunne tilby ungdom en alternativ konfirmasjon.

Ortodoks konfirmasjon

I Den ortodokse kirke og de orientalske ortodokse kirker kalles konfirmasjonen gjerne krismering (samme ord som går igjen i Kristus = den salvede), ferming eller myronsalving. Krismering betyr salving. Oljen som brukes kalles hellig myron. 
For tydeligere å fremheve Den Hellige Ånds gave ved konfirmasjonen føyde man meget tidlig i kirkens historie til en salving med velluktende olje (krisma). Denne salvingen peker hen på kristennavnet, for «kristen» betyr «salvet» og kommer av Kristi eget navn, Han som «Gud salvet med Hellig Ånd» (Apg 10, 38). Denne salvingsriten eksisterer ikke bare i de ortodokse kirker, men òg i Den katolske kirke. 
Normalt fermes ortodokse kristne i forbindelse med dåpen, så i praksis er de fleste ortodokse «konfirmert» under barnedåpen. Konfirmasjonen innebærer dermed ingen forutgående opplæring i troen, men det innebærer at ortodokse kirker anser småbarn som fullverdige kirkemedlemmer som allerede fra de er døpt kan ta fullverdig del i kirkens liv og i nattverden.
Den ordinære måte er at presten salver kandidaten med krisma idet han lager korsstegn med sin salvede finger på vedkommendes panne, øyne, ører, nesebor, brystkasse, rygg, hender og føtter og hver gang sier: «Den hellige ånds gaves innsegl» (gresk: Σφραγὶς δωρεᾶς Πνεύματος Ἁγίου). Følger man deretter reglene når det gjelder voksne (og det skjer ikke alltid) skal den nydøpte bære sin hvite khiton i syv dager, hvorpå krismaen vaskes av av en prest.
Flere steder i den ortodokse kirke,hvor kirken er i diasporas, legges det opp til en "ungdomsvelsignelse" som følger årskullet til de som konfirmeres som for eksempel i Den norske kirke. Men dette er ikke en "konfirmasjon" i tradisjonell betydning, kun en forbønnshandling.

Anglikansk konfirmasjon

Den tradisjonelle lære blant anglikanerne, slik det uttrykkes i De trettini artikler, er at konfirmasjonen er et av de fem alment betegnede sakramenter («commonly called sacraments»). Kun en biskop kan meddele konfirmasjonen. Når konfirmasjonen gis i meget ung alder, oppfordres kandidatene til å foreta en ytterligere fornyelse av dåpsløfter når de nærmer seg attenårsalderen.

Unitarisk konfirmasjon

Unitarisk konfirmasjon er en forbønnshandling, vanligvis når konfirmanten er 14 år gammel. Forut for konfirmasjonen har kandidaten gått gjennom ett år med undervisning i katekisme. Under konfirmasjonsgudstjenesten besvarer konfirmanten et spørsmål fra den unitariske katekisme. Presten vil deretter lede menigheten i forbønn for konfirmanten. I noen unitarmenigheter vil konfirmanten også for første gang motta nattverden og avlegge en spesiell unitarisk ed, der konfirmanten bekrefter sin unitariske dåp og sin tilhørighet i unitarmenigheten.

Konfirmasjon hos mormonene

I De siste dagers helliges kirke regnes konfirmasjonen som en frelsesnødvendig ordinans, og meddeles vanligvis kort etter  dåpen. En eller flere som har del i det melkisedekske prestedømme legger hendene på vedkommendes hode, og en av dem fremsier ordinansens formular og tilføyer eventuelt noen passende velsignelsens ord. Ved konfirmasjonen blir den konfirmerte offisielt medlem av kirken og mottar Den Hellige Ånds gave.

Humanistisk (human-etisk) konfirmasjon

I Humanistisk konfirmasjon  (kalt Borgerlig konfirmasjon til 2005) tar man utgangspunkt i et ikke-religiøst, sekulært verdensbilde, og har til hensikt å støtte og styrke konfirmanten (ordet "konfirmasjon" kan også bety "støtte" og "styrke"), samtidig som man foretar en symbolsk markering av overgangen fra barn til voksen. Humanistisk konfirmasjonen består av et kurs og en seremoni. På kurset tar konfirmantene opp sentrale tema som menneskerettigheter, identitet, ungdom og samliv, rus, ansvar for verden, livssyn og humanisme, verdensreligioner, med mer. Avslutningshøytideligheten finner gjerne sted i rådhus eller kulturhus, og inneholder som regel en høytidelig prosesjon, hilsningstale, kulturinnslag og utdeling av kursbevis.
Humanistisk konfirmasjon arrangeres av Human-Etisk Forbund. De fleste deltagerne fyller 15 år i løpet av det året konfirmasjonen finner sted. Forbundet har siden 1997 kunnet innhente navne- og adresselister fra Det sentrale folkeregister over alle i aktuell alder, og kan derfor med brev invitere alle, både medlemmer og ikke-medlemmer til konfirmasjon. Dette har en parallell i Den norske kirkes senere massehenvendelser til alle i samme aldersgruppe. 
Navneskiftet fra borgerlig til humanistisk skjedde ved vedtak av Landsmøtet i Human-Etisk Forbund i september 2005, etter at det i forbundet var vokst frem en overbevisning og en politikk om at uttrykket humanistisk burde betraktes som et synonym for human-etisk, og hadde tatt ordet humanistisk i denne betydning i en rekke sammenhenger for å få gjennomslag for en slik språkforståelse på norsk.

Holistisk konfirmasjon

Holistisk Forbund arrangerte første gang våren 2006 holistisk konfirmasjon. Undervisningen er lagt til en serie ukentlige kurskvelder med faste konfirmasjonsveiledere supplert med gjestelærere. Kurset blir avsluttet med en helgesamling med visjonsvake i lavvo ute i skogen. Det legges vekt på at tilbudet skal være opplevelsesrettet og uten fasitsvar. Selve konfirmasjonen skjer så gjennom en høytidelig seremoni på tradisjonelt vis med deltakelse fra familie og venner. Holistisk konfirmasjon er et årlig tilbud i Oslo. I 2012 ble det for første gang arrangert holistisk konfirmasjon i Stavanger. I 2013 blir det også arrangert holistisk konfirmasjon i Bergen.

Akademisk konfirmasjon

Sosialhumanistene opprettet Akademisk konfirmasjon i Oslo i 2006. Det er en livssynsnøytral undervisning med et akademisk/vitenskapelig fokus. Arrangørene forsøker å tilpasse undervisningen, slik at ungdom som følger annen konfirmasjonsundervisning også kan følge denne. Hensikten med kurset er å introdusere konfirmantene for forskning, og å gi dem en idé om akademias betydning. Kurset har også til hensikt å være et instrument til hjelp for konfirmanten i møtet med de kommende årene. Likestilling går som rød tråd gjennom hele konfirmasjonsopplegget.
Vitenskapelig ansatte og høyeregradsstudenter ved Universitetet i Oslo har ansvar for undervisning og gruppearbeid.