google/wiki40b huggingface dataset:
Charles Mungoshi

Liv og virke

Hans første roman var på shona og var Makunungunu Maodzamoyo. Deretter kom en engelsk novellesamling, Some Kinds of Wounds, som ble forbudt av den britiske kolonimakt. Shonaromanen Kunyarara Hakusi Kutaura vant flere priser og skuespillet Ingongova Njakenjake viste mangesidigheten hans som forfatter.
Mungoshis verker omfatter både noveller og romaner på shona og engelsk. Han skrev også poesi, men så ikke på dette som hovedarbeidet sitt. Hans tematisk spenn er stort, fra anti-kolonialisme til barnebøker. Skriftene hans ble i utgangspunktet forbudt av kolonistyret, men han skrev senere også om post-kolonial undertrykkelse.
Han ble tildelt priser som Noma-prisen (1992) og Commonwealth Writers Prize for Afrika to ganger (1988 og 1998). To av romanene hans, en på shona og en på engelsk, begge utgitt i 1975, vant den internasjonale PEN-prisen. Han fikk også et æresdoktorat fra University of Zimbabwe.
Jernbane i Haiti

Per 2010 finnes det ikke et fungerende, nasjonalt jernbanenettverk i Haiti. Det er heller ingen forbindelser med jernbanen i nabolandet Den dominikanske republikk. Forskjellige trikkesystemer og jernbanelinjer har imidlertid eksistert i Haiti siden 1876.

Hestetrikker

I 1876 ble en oppgave tildelt en gruppe av finansfolk fra New York. Oppgaven gikk ut på å bygge en «gatejernbane» i Port-au-Prince. De grunnla Compagnie des Chemins de Fer de Port-au-Prince (CCFPP). Seks åpne bilvogner ble bestilt fra J.G. Brill and Company i Philadelphia i 1877, og et trikketilbud som forbindet Croix des Bossales og Champ de Mars ble satt opp fra 1878. Foretaket var vellykket til å begynne med, men fikk konkurranse av busser fra 1880. CCFPP gikk konkurs i 1885 og den siste trikken gikk i 1888.

Port-au-Prince

Dampdrevne trikketjenester i Port-au-prince begynte i april 1897. Mellom 1912 og 1918 var det planer om å elektrifisere systemet, men disse ble aldri realisert. I stedet kom en liten togvogn som var basert på bildeler. Trikktilbudet ble fjernet i 1932.

Saint-Marc-banen

I 1905 bygget et nytt selskap, Compagnie Nationale, en bane med sporvidden 1 067 mm fra Port-au-Prince til Saint-Marc (100 km). Banen var beregnet for damptog. Strekningen ble senere forlenget ytterligere 30 km øst til Verrettes. Det var også en bane fra Cap-Haïtien til Bahon, men det er uklart om denne var tilknyttet Saint-Marc-banen og om de hadde samme sporvidde.

Industribaner

I likhet med passasjerbaner fantes det også industribaner som gikk til kaffe- og sukkerplantasjer, men for tiden er ingen detaljer rundt disse tilgjengelige.

Stenging

På midten av 1950-tallet var det to statsdrevne jernbanelinjer på til sammen 301 km som fortsatt var i drift. Alle strekninger er nå stengt, men tid for stengingen er ukjent.
Luzonstredet

Luzonstredet (filippinsk: Kipot ng Luzon, standard kinesisk: 吕宋海峡; pinyin: Lǚ sòng hǎixiá) er et strede mellom Taiwan og Luzon, den største av øyene i Filippinene. Luzonstredet forbinder Filippinerhavet med Sørkinahavet i det vestlige Stillehavet. Stredet er anslagsvis 250 km bredt.
Batanes og Babuyanøyene ligger i Luzonstredet, og tilhører Filippinene. Stredet er med dette oppdelt i flere mindre kanaler, der Babuyankanalen skiller Luzon fra Babuyanøyene, mens Balintangkanalen i sin tur skiller Babuyanøyene fra Batanes. Mellom Batanes og Taiwan ligger Bashikanalen.
Luzonstredet er viktig for sjøfart og kommunikasjon. Manilagallionen seilte gjennom stredet da Filippinene var spansk koloni; den vanlige trafikk mellom Spania og Filippinene gikk via Mexico i Amerika. 
Mange skip fra Amerika som anløper havner i Øst-Asia, velger ruten gjennom Luzonstredet. Likeledes går viktige undersjøiske kabler for internett og telekommunikasjon til Kina, Hongkong, Taiwan, Japan og Sør-Korea her.
Jefferson City

Jefferson City er hovedstaden i den amerikanske delstaten Missouri, og hovedsete i fylket Cole County. Byen har 43 079 innbyggere (2010), og fikk navn etter USAs tredje president Thomas Jefferson. Jefferson City ligger ved elven Missouri.

Historie

Byen ble valgt som ny hovedstad da Missouri ble tatt opp som egen stat i USA i 1821. Byen ble først kalt Lohman's Landing, og et forslag til nytt navn var "Missouriopolis", før man bestemte seg for Jefferson City. Byen ble bygd opp spesielt med tanke på at den skulle være delstatshovedstad, men inntil regjeringsbygningene var klare fungerte St. Charles som hovedstad. Da delstatsforsamlingen flyttet inn i 1826, bodde det kun 31 familier i byen. I 1833 brant capitol, men fem år senere var en ny bygning ferdig.
ZIL-41047

ZIL-41047 er en limousin bygget av ZIL i Russland. Produksjon av ZIL modeller opphørte i 2002 på grunn av dens tidligere kundebase vendte seg til mer moderne vestlige kjøretøy.

Galleri

.
Entre Ríos (Cochabamba)

Entre Ríos er en by i departementet Cochabamba i Bolivia.
Entre Ríos hadde et ved den offisielle folketellingen i 2001 et innbyggertall på 3 796. I 2010 ble innbyggertallet anslått til 5 080.
Matag-ob

Matag-ob (Bayan ng Matag-ob) er en kommune i Filippinene. Kommunen ligger på øya Leyte, og tilhører provinsen Leyte. Folkemengden var på 18 373 innbyggere i 2015.
Haugesund Mekaniske Verksted

Haugesund Mekaniske Verksted (HMV) ble i 1900 etablert av maskinistene Carl Andresen, Carl Mjellem og Gustav Fahlvik i et kombinert bolig- og sjøhus mot Smedasundet i Haugesund. De første skipene som forlot beddingen var to taubåter. Skipsverftet flyttet i 1912 til vestsiden av Risøy. Samme året solgte Fahlvik sin del til Søren Sandved. Han, og senere sønnen Sven, kom til å prege bedriften i flere årtier. Fra 1970-årene har virksomheten konsentrert om offshorearbeider som bygging av moduler, samt reparasjoner av  skip og olje- og gassplattformer.
Tidligere tilhørte Haugesund Mekaniske Verksted Ulltveit-Moe gruppen (Umoe). Fra 2000 var ABB eiere.
Aibel som eier Haugesund Mekaniske Verksted var i 2015 byens største private arbeidsplass.
Peder Mikal Danielsen

Peder Mikal Danielsen (født 1864, død 30. januar 1941) var en forretningsmann fra Arendal og mannen bak bokhandlervirksomheten P.M. Danielsen.
Han startet i bokhandlerbransjen i 1882 hos Fabricius bokhandel i Arendal. Som 29-åring i 1893 etablerte han sin første bokhandel i Kragerø, men flyttet denne til Arendal kun to år etter. Han drev etterhvert med konsert- og teaterbyrå, og startet engrossalg av papir, samt eide flere aviskiosker. I 1913 startet han kunsthandel og rammefabrikk, senere også trykkeri og forlagsvirksomhet.
Primera División de Chile 1990

Primera División de Chile 1990 var den chilenske øverste fotballserien for sesongen 1990, som sluttet med at Colo-Colo vant for sjuende gangen.

Kvalifiseringen

Både Naval og Everton vant sine kamper i kvalifiseringen og fikk lov til å fortsette i den høyeste divisjonen også i sesongen 1991.
Milan Škoda

Landslaget

Han ble tatt ut i Tsjekkias EM-tropp til EM i Frankrike 2016.
Richard Strachan

Junior

Ved junior-EM 2005 i Kaunas deltok han på det britiske laget som vant gull på 4 x 400 meter, med tiden 3.06,67. De andre på laget var Richard Buck, Setonii Osho og Martyn Rooney.

Senior

Han deltok på det britiske stafettlaget på 4 x 400 meter stafett ved Europacupen i friidrett i 2006 i Málaga og 2007 i München, der de kom på hhv fjerdeplass og tredjeplass. Det laget som fikk bronse i 2007 bestod av Andrew Steele, Richard Strachan, Martyn Rooney og Daniel Caines.  
I 2008 vant han 200 meter ved det nord-engelske mesterskapet i friidrett. På 400 meter kom han på tredjeplass ved det britiske mesterskapet i friidrett innendørs (World trials and UK Indoor Championships), og på fjerdeplass utendørs (Olympic Trials and UK Championships).
Ved det britiske mesterskapet innendørs i 2009 (UK Indoor Championships) kom han på femteplass på 400 meter, og han deltok på det britiske laget som vant gull på 4 x 400 meter ved Lag-EM i friidrett 2009. Her løp han sammen Conrad Williams, Robert Tobin og Tim Benjamin. Han fikk fjerdeplass på 400 meter ved det britiske mesterskapet utendørs (World Trials and UK Championships), og ble tatt ut til VM i friidrett 2009, men måtte trekke seg fra VM på grunn av sykdom. 
I 2011 deltok han i både 400 meter og 4 x 400 meter stafett ved innendørs-EM i Paris, etter at han fikk bronse ved det britiske mesterskapet innendørs (European Trials and UK Indoor Championships), som også var uttakning til innendørs-EM. Det britiske laget vant EM-sølv på 4 x 400 meter bak Frankrike. De andre på det britiske laget denne gangen var Nigel Levine, Nick Leavey og Richard Buck. Individuelt kom han på femteplass, med tiden 46,74. Leslie Djhone vant gull, med tiden 45,54, som var ny fransk rekord. Etter fjerdeplass på 400 meter ved det britiske mesterskapet i 2011 (World Trials and UK Championships) ble han tatt ut til VM i friidrett 2011 i Daegu i Sør-Korea, der det britiske stafettlaget kom på sjuendeplass på 4 x 400 meter. 
Etter sjuendeplass ved det britiske mesterskapet i 2012, som fungerte som OL-uttak, ble han ikke kvalifisert til å delta ved sommer-OL 2012.
Ved EM i friidrett innendørs 2013 i Göteborg deltok han både individuelt og på stafetten. På 400 meter løp han inn til 47,02 i finalen, og endte på sjetteplass. Tre av de seks finalistene var britiske utøvere, og hans landsmann Nigel Levine kom på andreplass i denne finalen. På 4 x 400 meter stafett tok det britiske laget gull, foran Russland og Tsjekkia.
Slettnes fyr

Tre nye kystfyr i Finnmark i begynnelsen av 1900-årene

Til tross for at det i perioden fra 1900 til 1910 ble stadig lavere budsjetter for bygging av nye fyr, ble det bevilget penger til bygging av tre kystfyr i Finnmark. Dette var Slettnes, Kjølnes og Helnes. For øvrig skjedde store forbedringer av fyrlysene i perioden ved at petroleumsglødebrennere ble innført. Resultatet var at lysstyrken i fyrene ble kraftig øket. Sletnes fyr ble første gang tent den 15. september 1905.
Slettnes fyr ble besluttet bygget på pynten av Nordkinnhalvøya, mellom Tanafjorden i øst og Laksefjorden i vest, og rundt tre kilometer nord for tettstedet Gamvik. Dette er det nordligste landfaste fyret i verden.

Andre verdenskrig og gjenoppbyggingen

Den tyske okkupasjonsmakten besluttet under evakueringen av Finnmark å brenne ned og ødelegge alt av infrastruktur og hus i 1944-45. Fyrstasjonene ble heller ikke spart. Slettnes fyr hadde da eksistert i bare 40 år, men det meste av bygningsmassen måtte bygges opp på nytt. Av fyrtårnet stod bare de ti nederste jernringene tilbake, etter at fyrstasjonen ble bombardert. Renoveringen ble ferdig høsten 1948 og da hadde fyret fått et enda høyere tårn enn det opprinnelige. Det ble satt inn et linseapparat av 4. orden.
Arkitektene Gudolf Blakstad og Herman Munthe-Kaas stod bak tegningene av de nye bygningene i 1948. det ble oppført lave bygninger i tre og betong rundt fyret. Blant annet ble det reist to beboelseshus, et fjøs, utedo, naust og maskinhus som tilsammen danner et tun. Byggearbeidet tok tre år og kostet 944 787 kroner.

Teknisk utvikling

Første tåkesignal ble satt inn i 1922, og etter krigen ble det i 1949 igjen satt inn tåkesignal på fyrstasjonen. 1955 ble det opprettet radiofyr. Fyret ble elektrifisert i 1956 ved at det ble installert ett dieselaggregat. Fyrvokterne bodde med sine familier på fyrstasjonen helt frem til  1973, da den siste familien forlot Slettnes. Etter dette gikk fyrvokterne i turnusordning. Fyret ble automatisert i 2005. 
I den nasjonale verneplanen for fyrstasjonene heter det at Slettnes fyrstasjon har arkitektoniske og bygningshistoriske verdier, med de enkle bygningsvolumene tett sammen ved det høye tårnet. Fyrstasjonen er et imponerende landemerke ytterst mot havet i et ellers flatt landskap.
25. juli 1964 var stedet varmest i Norge med 27,6 °C.
I dag er det mulig å leie fyret til selskap. Sommertilbud på fyret drives av Gamvik museum.

Tekniske fyrdata

Slettnes fyr har rødt tårn med to hvite brede ringer. Tårnet er 39 meter høyt og lysets høyde er 44 meter over havet. Fyrkarakteren er FI W 20s, det vil si hvit lysblink hver 20. sekund. Lysstyrken er 1 707 000 cd, lysvidden er 17,6 nautiske mil. Fyret er tent fra 12. august til 24. april.
Gewehr 71

Historie

Riflen ble adoptert i 1871 av Det tyske keiserrike unntatt Bayern som «Infanterie-Gewehr 71» og erstattet det alderstegne tennålgeværet. Dette var den første av millioner rifler produsert etter brødrene Paul Mauser og Wilhelm Mauser sitt design. Designet liknet det eldre tennålsgeværet, men var desiget for å ta en metallpatron i et mindre kaliber (11 mm).
Etter beleiringen av Plevna i 1877 ble europeiske hærer klar over fordelen med et magasin for infanteririfler. Tyskerne oppgraderte sine rifler med et 8-skudds rørmagasin under løpet i 1884, noe som gjorde den til Tysklands første repetergevær. Dette våpenet var bare et midlertidig tiltak. Både Gewehr 71 og den oppgraderte Gewehr 71/84 ble erstattet av Gewehr 88 med boksmagasin og et mindre kaliber med røyksvakt krutt i 1888.

Design

Riflen er en enkeltskudds 11 mm rifle med boltmekanisme, bygget for svartkruttpatroner.  Mekanisk liknet den samtidige franske Gras Modell 1874 og en rekke andre enkeltskudds boltrifler.
Takeshi Ushibana

Karriere

Takeshi Ushibana startet sin profesjonelle karriere i Avispa Fukuoka i 2000. Han har også spilt for YKK AP og Toyama Shinjo Club.
Axel Thordsen-ekspedisjonen

Axel Thordsen-ekspedisjonen var den første ekspedisjonen ledet av Adolf Erik Nordenskiöld. Ekspedisjonen hadde som mål å utforske Spitsbergen og foretok seg i 1864. Båten forlot Tromsø tidlig om morgenen 7. juni 1864. På vei til Spitsbergen stoppet ekspedisjonen først på Bjørnøya. Bjørnøya befinner seg midt i mellom Tromsø og Spitsbergens sydligste punkt. Etter et kort opphold på Bjørnøya tegnet Nordenskiöld et kart over øya som da var fortsatt veldig ukjent. Kartet hans ble brukt de neste 30 årene, før et nytt mer oppdatert kart ble laget. Oppholdet på Bjørnøya varte bare to dager før ekspedisjonen fortsatte mot Spitsbergen. De ville senere komme til Spitsbergen uten store problemer, og Nordenskiöld og to andre forskere satt i gang med å ta geologiske prøver og målinger av fjell. Resten av mannskapet skulle jakte på reinsdyr eller sel i mellomtiden. Da mannskapet var ute på reinsdyrjakt var de nær en drukningsulykke. En av mannskapet hadde med seg et reinsdyr opp i en av robåtene, og fikk dårlig fotfeste slik at han ramlet ut i vannet. Heldigvis ble mannen raskt tatt opp i båten igjen og overlevde.  
Forskningen bestod hovedsakelig i videre kartlegging av Spitsbergen, samtidig som de skulle ta geologiske prøver med seg tilbake til Stockholm. De tok også en rekke godt bevarte fossiler med seg tilbake.
Da værforholdene senere viste seg å være gode bestemte Nordenskiöld seg for å ta ekspedisjonen med tilbake til Norge. På vei til Norge møtte de på et forlist skip. Der fant de også seks robåter med et mannskap som trengte hjelp. Nordenskiöld lot det forliste mannskapet på 27 mann komme ombord. Dette førte til at skipet ble alvorlig overlastet, men tross dette forekom det ingen problemer og resten av ekspedisjonen var en suksess. De ankom Tromsø 13. september 1864 og Nordenskiöld dro videre til Stockholm for å vise fram funnene sine.

«Axel Thordsen»

Skipet "Axel Thordsen" ble bygd i 1810 og var 60 fot lang. Skipet var laget av eik for å tåle de harde værforholdene i det nordatlantiske hav. Skipet hadde også med seg fire robåter som ble brukt ved landinntakelse og i områder der «Axel Thordsen» ikke kunne navigeres. Før skipet ble brukt som ekspedisjonsskip var det tidligere brukt av marinen. Da var det også utstyrt med 12 PDS-kanoner av modell 1683. Skipet var konstruert av Herman Brunchorst, og antagelig har navnet kommet fra dikter og diplomat Peter Harboe Frimann, som skrev en ballade med navnet «Axel Thordsen og skjønn Walborg». Skipet ble utrangert i 1863 og bygd om.
Rodrigo Batata

Karriere

Han har spilt for Paraná Clube, Yokohama Flügels, Paris Saint-Germain FC, Portimonense SC, Coritiba og Puebla FC.
Zoológico de San Juan de Aragón

Zoológico de San Juan de Aragón er en dyrehage i Mexico by. Den befinner seg i Gustavo A. Madero nord i byen, ved den vestlige enden av Bosque de San Juan de Aragón. Den ble åpna 20. november 1964. Den dekker et areal på 36,5 hektar, og er med det den største av de tre dyrehagene i Mexico by.
Vertikal labret-piercing

Utføring

Denne piercingen er relativt lett å utføre. Grotiden er fra seks til åtte uker. Det er viktig å ikke treffe noen arterier under piercingen som er av stort antall i underleppen.

Risiko

Risikoen ved denne piercingen er at den ene siden kan gro inn i leppen. Dette kan hindres ved riktig piercing og riktig smykke.
Et problem med denne piercingen er at den gjøre skader på tennene, ved at ringen eller barbellen sliter på tennene. En måte å forhindre dette på er å bruke smykker laget av glass, tre, bioplast eller PTFE.

Etterbehandling

For etterbehandling av en slik piercinger er det vanlig å bløte piercing opp med en litt saltholdig veske to til tre ganger daglig. Bløt såret i tre til fire minutter og man hindrer blod og lymfeubehag på grunn av smykket (dette gjøres på begge sider). Det er her viktig at blandingsforholdet er riktig. Fjern så restene med en bomullspinne, og sett så smykket rolig igjennom piercingen.
Andre ting man kan gjøre er å unngå røyking, alkohol og mat med mye krydder til piercingen har grodd helt til.
Stefanus

Stefanus (koiné-gresk: ὁ πρωτομάρτυρος Στέφανος, ὁ Ἄγιος Στέφανος eller av og til enkelt ὁ Στέφανος og ὁ Ππρωτομάρτυρος, dvs. «den første (kristne) martyren», latin Sanctus Stephanus) eller Sankt Stefanus, død ca. 35 e.Kr., var en kristen diakon, helgen og den første kristne martyr. Han nevnes i Apostlenes gjerninger kap. 6, 7 og 8. Hans minnedag er 26. desember i vest － Sankt Stefanus dag (2. juledag) － og 27. desember (3. juledag) i øst, hvor hans translasjonsfest feires den 2. august. 
Stefanus var én av apostlenes første hjelpere og fungerte som diakon, med særlig omsorg for enker og fattige.
Foruten ... tjeneste ved bordene (Apgj 6,2) ... gjorde Stefanus store undere og tegn blant folket. (Apgj 6,8). Derfor pådrog han seg noen greske jøders vrede, og enden på det ble at ble han dømt av det jødiske råd og steinet til døde, mens han ba for sine mordere: Herre, tilregn dem ikke denne synden! (Apgj 7,54-60). Én av dem, som var med å steine Stefanus var Saulus, som senere nevnes som Paulus.
Sankt Stefanus er skytshelgen for Wien, for diakoner, hestepassere/stallgutter, kusker, murere, skreddere, steinhoggere, vevere, tømmermenn og bøkkere － og for hester. Han blir anropt ved besettelse og hodepine og for en salig død.

Folkelige tradisjoner

I nordisk tradisjon er Sankt Stefanus blitt forbundet med hester, blant annet ut fra en folkelig forestilling om at han hadde vært stallgutt hos Herodes. Her hadde han som den første sett Betlehemsstjernen da han skulle vanne kongens hester. Denne folkelige forestilling om Stefanus stallgutt ga seg utslag i forskjellige hestetradisjoner på hans dag. Det gjaldt for eksempel tradisjonelle veddeløp som ble holdt på landet i Sverige. 
Også i dansk folketradisjon finnes Stefanus, for eksempel i folkevisen «En jomfru ren oprunden er», hvor et av versene nettopp omtaler at han oppdager stjernen og underretter Herodes. Det finnes også en folketrosforestilling om det viktige i å drive hestene til drikke tidlig, så de kan «drikke fett» av vannet. Man forestilte seg at vannet var særlig nærende om morgenen på Sankt Stefanus' dag.
Bord (møbel)

Bordtyper

Bord finnes i en mengde størrelser, former og stiler. De fleste har firkantet bordplate for enkel og plassøkonomisk tilpasning til firkantede rom, men mange, særlig spisebord, er runde slik at personene som sitter omkring det, samles på en annen måte og ingen sitter ved kortenden. Et bord kombineres ofte med stoler eller sittebenker. Høyden er avpasset til bruken og stolene rundt. Lave stue-og salongbord blir gjerne benyttet sammen med lave sofaer. Bord kan også ha tilleggsutstyr som skuffer eller ileggsplater, sidelemmer og klaffer for å gjøre bordflaten større. Bordplaten blir holdt oppe av ett sentralt eller flere bordbein, av bukker eller krakker. Beina har ofte en karakteristisk stilmessig utforming. Bordbeina kan også ha hjul, for eksempel på traller og serveringsbord. Spisebord og bord i finere rom blir ofte dekorert og beskyttet med duk. Det finnes en mengde spesialbord som er laget på en bestemt måte eller tilpasset bestemt bruk og har navn etter det.
Peab

Historie

Selskapet ble etablert i 1959 av brødrene Mats og Erik Paulsson, i en alder av 14 og 16 år. Virksomheten besto da av renhold og søppeltømming for bønder på Bjäre. Selskapet ble aksjeselskap i 1967 og begynte da å ta større entreprenøroppdrag. I 1970 startet en egen byggavdeling. 
I 1991 gikk selskapet sammen med Hallströms & Nisses AB og byttet i 1992 navn til Tre Byggare, før det fikk sitt nåværende navn i 1993.
Etter ekspansjon de første årene fokuserte virksomheten på bygg og anlegg. Eiendomsavdelingen ble skilt ut som eget selskap, Brinova, som ble delt ut til aksjonærene i 2003.
I dag har Peab utstrakt virksomhet i Sverige, Norge og Finland innen bygg, anlegg, industri og eiendomsutvikling.
ZevenOS

ZevenOS er en tysk Linux-distribusjon som er basert på Ubuntu. Den fokuserer på raskhet og brukervennlighet mens den ligner på BeOS. Den er beregnet på eldre datamaskiner med lav CPU-hastighet og lite minne.
Første versjon er fra 19. desember 2008. Den nåværende versjon er versjon 6.0 fra 1. januar 2015. Den er basert på Ubuntus 14.04 LTS utgave.
Melodi Grand Prix 1976

Sendingen

For første gang siden 1962 droppet NRK en åpen konkurranse, men inviterte i stedet fem heltidsmusikere til å sende inn bidrag til finalen lørdag 7. februar 1976. Finalen gikk igjen fra Studio 1, og Jan Voigt vendte tilbake som programleder.   
De fem melodiene ble framført to ganger, først med lite orkester, som dette året var rockebandet Popol Ace. Deretter ble melodiene presentert på nytt med nye artister, akkompagnert av et storband under ledelse av Helge Hurum. Dette var siste gang NRK brukte ordningen med stort og lite orkester.  
Jahn Teigen hadde en framstående rolle i dette årets finale. Rockegruppa hans, Popol Ace, spilte alle fem melodiene som lite orkester. I tillegg sang Teigen fire ganger, og han skapte betydelig oppmerksomhet i etterkant av finalen med sin berømte skjelettdrakt.  
Hans kommende kone, Anita Skorgan, hadde også sin første opptreden i Grand Prix-sammenheng dette året. 17 år gammel sang hun «Hastverk» med storbandet og endte på en tredjeplass. Vinneren ble kåret av ti distriktsjuryer med 150 medlemmer. Hvert medlem ga ett poeng til sin favorittsang, og den klare vinneren ble «Mata Hari» framført av Gudny Aspaas og Anne-Karine Strøm.

Teigens skjelettdrakt

Selv om Anne-Karine Strøm vant, var det Jahn Teigen som stakk av gårde med det meste av oppmerksomheten etter finalen. Årsaken var skjelettdrakten han hadde på seg under framføringen av «Voodoo». Valget av kostyme skapte stor furore blant tv-seerne og pressen, noe som overrasket Teigen selv. Senere har skjelettdrakten blitt et kjent innslag i Melodi Grand Prix-historien – faktisk så kjent at episoden ble viet et helt pauseinnslag 40 år senere, i Melodi Grand Prix 2016.
For Teigen skapte alt oppstyret til at Toralv Maurstad tilbød ham en rolle i «Rocky Horror Show». «Jeg sluttet i Popol Ace og startet for alvor opp som soloartist. For rockens del tror jeg det også må ha hatt en betydning. Den sjokkeffekten drakta hadde, opplever du jo ikke i dag. Og norsk rock var litt snillere i tida før denne drakta.» sa Jahn Teigen selv til Dagbladet i 2005. Drakta har blitt etterlignet og kopiert flere ganger senere, blant annet av skiløperen Thomas Alsgaard, som ville hylle Teigen.

Oppgitte seere

Heller ikke dette året ble vinnerlåten noen slager. Mens VG mente Norge omsider hadde valgt en vinnerlåt med reell sjanse i den internasjonale finalen, var ikke folket særlig positive. Etter finalen glødet avisens vakttelefon, og kommentarene var mange: «Etter denne møkka gir jeg bort fargefjernsynet mitt hvis dere kommer og henter det.» sa en mann fra Ålesund. En mor fortalte: «Min 6-årige datter bad oss innstendig om å slå av lyden mens Grand Prix gikk på lufta. Hun moret seg mer over bildene.» Også NRKs sentralbord ble ringt ned av irriterte tv-seere, og Aftenposten oppsummerte finalen på følgende måte: «Om mulig verre enn noensinne.»