Edward Idris Cassidy

Bakgrunn

Edward Idris Cassidy arbeidet etter gymnaset i tre måneder ved Departementet for transport og veikontroll i New South Wales. Han valgte raskt å fortsette utdannelsen ved presteseminaret i Springwood, hvor han begynte i februar 1943. Studiene ble fullført ved seminaret i Manly.

Prest

Han ble presteviet i 1949. Frem til 1952 arbeidet han i sognet Yende i bispedømmet Wagga Wagga. Deretter begynte han å studere ved Lateranuniversitetet i Roma. I 1955 tok han en doktorgrad i kirkerett der. I mellomtiden hadde han, i 1953, også begynt på Det pavelige kirkeakademiet, som er Pavestolens diplomatskole. 
Det pavelige diplomati: Fra 1955 var han i Den Hellige Stold diplomatiske tjeneste. Han virket ved nuntiaturene i India (1955–1962), Irland (1962–1967), El Salvador (1967–1969) og Argentina (1969–1970).

Biskop

I 1970 ble Cassidy utnevnt til titulærbiskop av Amantia med personlig rang av erkebiskop, og pro-nuntius i Republikken Kina (det vil si på Taiwan) av pave Paul VI. Cassidy ble bispeviet den 15. november 1970 i Roma av kardinalstatssekretær Jean Villot. 
Folkerepublikken Kina hadde i 1951-tallet holdt i husarrest og deretter utvist den pavelige nuntius Antonio Riberi fra landet, og dermed flyttet han til den beseirede kinesiske regjering i Taipeh; det lå dermed ikke noe sidevalg fra Pavestolens side bak nuntiens plassering. I 1973 ble han i tillegg til stilling på Taiwan også apostolisk delegat til Burma. Deretter ble han i 1979 apostolisk delegat i Sør-Afrika og pro-nuntius i Lesotho. Hans siste diplomatiske postering var som pro-nuntius i Nederland, hvor han var fra 1984 til 1988.

Den romerske kurie

I 1988 ble han kalt til Roma, og ble sostituto (nestkommanderende) i seksjonen for alminnelige anliggender i Statssekretariatet. 
I 1989 ble han president for Det pavelige rådet for fremme av kristen enhet, en stilling han hadde til han gikk av på grunn av høy alder i 2001. I 1999 var kardinal  Cassidy ansvarlig sammen med Det lutherske Verdensforbund for publikasjonen av Felleserklæringen om rettferdiggjørelseslæren, som ble ansett i vide kretser som en økomenoisk milepæl mellom katolikker og plutheranere. Da han senere reflekterte på dette, sa Cassidy spøkefullt at dette var den éne ting han med trygghet ville fremlegge til sitt forsvar på dommedag.
Ved konsistoriet juni 1991 ble han kreert til kardinaldiakon av pave Johannes Paul II. Han ble medlem av: Kardinal- og bisperådet ved Statssekretariatets andre seksjon, Kongregasjonen for troslæren, Kongregasjonen for gudstjenesten og sakramentsordningen, Kongregasjonen for biskopene, Kongregasjonen for Østkirkene, Kongregasjonen for folkenes evangelisering, Det pavelige råd «Cor Unum», Det pavelige råd for interreligiøs dialog, Kontoret for administrasjonen av Den apostoliske Stols patrimonium, og Den pavelige kommisjonen for Latin-Amerika. Han var også medlem av Den pavelige komitéen for jubileumsåret 2000. 
I juli 1997 besøkte han Trondheim da byen feiret sitt tusenårsjubileum. Den 28. juli 1997 var han hovedkonsekrator da Georg Müller ble bispeviet og innsatt som biskop-prelat av Trondheim katolske stift.  
I 2002 ble han forfremmet til kardinalprest. Han ble 80 år gammel i 2004, og hadde derfor ikke stemmerett ved konklavet 2005.
Kardinal Cassidy virket på eldre år som sjelesørger i Warabrook i New South Wales.

Verker

I 2005 publiserte han boken Rediscovering Vatican II – Ecumenism and Interreligious Dialogue, i anledning 40-årsjubileet for Andre Vatikankonsils erklæring Nostra aetate.