google/wiki40b huggingface dataset:
Kulvert

En kulvert er en nedgravd tunnel laget for gjennomføring av for eksempel vann, trafikk, tekniske installasjoner eller kombinasjoner av disse. Kulverter kan også regnes som små bruer.
Kulverter lages ved at det graves en åpen grøft som bygges inn og senere tildekkes, i motsetning til tunneler som graves, sprenges eller fullprofilbores gjennom terrenget. De aller fleste kulverter bygges i betong, gjerne som prefabrikkerte betongelementer. Enkelte kulverter bygges av korrugerte stålrør som fylles over med løsmasser. På jernbanen var det i sin tid vanlig å bygge kulverter av hugget stein.
De fleste kulverter er relativt små konstruksjoner. En typisk kulvert er en undergang under en vei og er laget for at kryssende trafikk skal kunne passere under veien. Større kulverter bygges mest i bymessige strøk hvor selve veien legges i kulvert over en lengre strekning for å spare nærmiljøet for støy og annen forurensning fra trafikken. I slike tilfeller blir arealet oppå kulvertlokket utnyttet til for eksempel veier, plasser, en park eller til å plassere bygninger på. Kulverter blir også brukt til å lage viltoverganger, blant annet er det brukt kulverter på Gardermobanen for å skape trygg overgang for elg. Dette er gjort ved at det er bygd opp en kunstig haug som man har laget tunnel gjennom. Videre er det vanlig med kulvertforbindelser mellom bygninger på større bygningsmessige anlegg, som industrianlegg, sykehus og kontorkomplekser.
Små kulverter som leder vann gjennom veier eller jernbanefyllinger kalles stikkrenner.

Norge

I det norske dataformatet SOSI 4.0 klassifiseres stikkrenner som gjennomløp med lysåpning (diameter) mindre enn 1 meter, mens kulverter klassifiseres som gjennomløp med diameter mellom 1 og 2,5 meter. Gjennomløp med diameter over 2,5 meter klassifiseres som bruer. I dagligtale skilles det imidlertid ikke skarpt mellom de ulike begrepene.
Yomiuri Shimbun

Politisk ståsted

Avisen er politisk konservativ. Blant annet applauderte Yomiuri Shimbun fjerningen av tekstpassasjer om tvangsprostituerte og Nanjingmassakren fra japanske skolebøker.
Yomiuri Shimbun støtter åpent Det liberaldemokratiske parti.

Historie

Avisforlaget Nisshusha etablerte Yomiuri i 1876 som en liten dagsavis. I løpet av 1880- og 1890-årene ble avisen kjent for sine utgivelser av literære verker, som for eksempel fra forfatteren Ozaki Koyo. I 1924 tok Shoriki Matsutaro over som firmaets direktør. Han innførte sensasjonsjournalistikk og et fullsides radioprogram. Avisens tyngdepunkt ble flyttet i retning alminnelig reportasje, hovedsakelig for lesere bosatt i Tokyo. I 1941 hadde avisen det største opplaget av alle Tokyos aviser. I 1942 slo Yomiuri seg sammen med Hochi Shimbun og har siden den gang gått under navnet Yomiuri Hochi.
Marcelinho Carioca

Landslaget

Marcelinho Carioca spilte 3 landskamper for Brasils herrelandslag.
Estë

Estës stamtre

Ilúvatar
       | |   |______________________
  _____| |______                   |
  |       _____|___________        |
  |       |        |      |        |
Vairë = Mandos   Nienna  Irmo = Estë
        (Námo)           (Lórien)    
Selv om alle de fem valaene har Ilúvatar som far, er det bare Mandos, Nienna, og Irmo som blir sett på som søsken.
Gulfstream X-54

Historie

Detaljer om prosjektets status er ikke tilgjengelig.

Formål

Forskning på støyreduksjon ved supersonisk flyvning.

Design

Ingen detaljer angående X-54 er offentliggjort.
Gaute Eie

Utdannelse og karriere

Eie ble utdannet Master of Science ved Handelshøyskolen BI. Han arbeidet som aksjeanalytiker på Carnegie fra 1999 til 2000, som fondsmegler for DnB Investor fra 2000 til 2001, og som aksjemegler for Enskilda i London fra 2001 til 2002, ABN Alfred Berg fra 2002-2004 og Carnegie fra 2004 til 2007. Han medetablerte deretter Arctic Securities, der han ledet aksjesalg fra 2007-2011, før han ble leder for Equity Capital Markets.

Privat

Eie ble juniornorgesmester i badminton herrer double i 1990, og han var på juniorlandslaget. I de senere år har han fått medieoppmerksomhet bl.a. i forbindelse med en stor utbygging i Kristiansands-skjærgården.
Tom Nordlie

Epoker

1988-1997: Det første tiåret av trenerkarrieren trente Tom Nordlie lokale klubber i Oslo-området. Skedsmos damelag i 2. divisjon, Løvenstad i 5. divisjon, 2.-divisjonsklubbene Lørenskog, Strømmen og Skjetten, samt Bærum i 1. divisjon. I to år var han også assistenttrener for Strømmen.
1998-1999: Ble landskjent da han førte Odd til eliteserien og etablerte klubben greit med en 7.-plass i debutsesongen.
2000-2003: Tre bitre tap i kvalifiseringskamper. Nedrykk til 1. divisjon med Vålerenga i 2000 etter tap for Sogndal i kvalifiseringen. Etter et år som TV-ekspert ble det knepne tap for Brann og Vålerenga etter å ha ført Sandefjord til 3.-plass i 1. divisjon og kvalifisering i både 2002 og 2003.
2004-2006: Tre år med jubel. Suverent opprykk fra 1. divisjon med Start i 2004 og sølv i eliteserien 2005 etter å ha ledet med 6 poeng til ferien. Lå på 13.-plass i juli året etter da Stig Inge Bjørnebye tok over og førte klubben opp på 6.-plass. Tok i september 2006 selv over Viking som lå på sisteplass i eliteserien og berget klubben opp på 11.-plass. Byttet jobb med Lillestrøms trener Uwe Rösler etter sesongen.
2007-2009: 4.-plass i eliteserien og cupmesterskap med Lillestrøm i 2007. Lå på 13.-plass i mai året etter og gikk av. Nye trenere overtok og berget plassen. Tok over Kongsvinger i september 2008 da klubben lå 5 poeng under streken på 15.-plass i 1. divisjon. Endte på 13.-plass og berget plassen med 5 poengs margin. Året etter lå Kongsvinger på 3.-plass da Nordlie byttet jobb i august 2009 og overtok Fredrikstad som da lå på 14.-plass i eliteserien.

Filosofi

Nordlie mener at man skal legge opp til å ha mange pasningsalternativer, men samtidig ha fokus på oppgavene sine. Etter sølvsesongen i Start fikk Nordlies trenerfilosofi anerkjennelse gjennom blant annet at han ble tildelt Kniksenprisen som beste trener i 2005. Nordlie vektlegger spill i 4-3-3 hvor kantspillet i angrepet er viktig. Han vektlegger også at spillerne skal være godt trent.
Skagastølsbreen

Skagastølsbreen er en isbre som ligger mellom Store Dyrhaugstindane og Skagastølsryggen i Hurrungane, vest i Jotunheimen. Stien til Skagastølsbu fra nord krysser Skagastølsbreen.
H. L. Spurlock kullkraftverk

H. L. Spurlock kullkraftverk  er et kullkraftverk i Mason County, delstaten Kentucky i det sentrale USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 1279 MW, fordelt på 2 blokker / turbiner. Dette er delstatens femte største termiske kraftverk målt etter installert produksjonseffekt. Operatør er East Kentucky Power Coop. 
Anlegget ble bygget ut i årene 1977–1981. Brenselkilden er kull. Utslipp av CO₂ i 2006 var 8,105 mill. tonn.
Røde sløyfe

Røde sløyfe er en internasjonal solidaritetsaksjon for å vise støtte til kampen mot HIV og Aids.
Sløyfen er skapt av Patrick O´Connell i 1991, da han sammen med kunstnervenner av seg, dannet organisasjonen Visual Aids. Dette inspirert av Gulfkrigen der en gul sløyfe ble benyttet for å ære soldatene som var der nede. Organisasjonen produserte 3 000 røde sløyfer og delte dem ut på et teater på Broadway i New York. Dette var et ledd i Visual Aids sitt arbeid med å synliggjøre hiv og aids gjennom kunst.
Skuespilleren Jeremy Irons var den første kjente personen som viste seg med den røde sløyfa på amerikansk fjernsyn. Etter dette økte populariteten til den røde sløyfa. Det er usikkert hvor mange røde sløyfer som er produsert, men symbolet har vært å se på alt fra t-skjorter og capser til kostbare diamantbelagte sløyfer.
Visual Aids har aldri tjent en krone på salget av den røde sløyfa, og ifølge Patrick O'Connell, har det heller aldri vært meningen å tjene penger på symbolet. Målet til Visual Aids har vært at sløyfa skal være enkel å produsere og fritt tilgjengelig for alle som sympatiserer med kampen mot hiv og aids.

Andre sløyfer

I senere tid har andre avarter av den røde sløyfen oppstått. Rosa sløyfe viser solidaritet for brystkreftsaken, mens den gule sløyfen viser solidaritet for de tjenestegjørende styrkene frontet gjennom aksjonen Støtt våre soldater.
Det galaktiske imperiet

Det Galaktiske Imperiet er en fiktiv organisasjon fra Star Wars-filmene. Imperiet ble opprettet etter at sithen, Darth Sidious hadde fått gjennomført sin plan for å eliminere Jedi-ordenen gjennom ordre 66. Han hadde lenge hatt et dobbeltspill under klonekrigene der han hadde vært leder for republikken som kansler Palpatine og hemmelig leder for separatistene som Darth Sidious. Imperiet hersket over galaksen i mange år helt til den ble beseiret av Opprøreralliansen.
Det galaktiske imperiet ble for første gang introdusert i filmen Star Wars Episode IV: Et nytt håp (1977). Organisasjonen dukket også opp i oppfølger filmene Imperiet slår tilbake (1980) og Jediridderen vender tilbake (1983). Det galaktiske imperiet er antagonisten gjennom hele den originale Star Wars trilogien. Opphavet til det galaktiske imperiet blir beskrevet i Star Wars Episode III: Sithene tar hevn (2005). Hvor imperiet erstattet den galaktiske republikk ved slutten av klonekrigen.
Etter ødeleggelsen av den andre dødsstjernen ble restene av det gjenværende imperiet fragmentert til flere fraksjoner. The First Order var en av disse fraksjonene. Gruppen ble ledet av tidligere imperiske offiserer som fortsatte å følge prinsippene til det tidligere imperiet. De er blitt en mektig gruppe i galaksen under The Force Awakens og står opp mot en reformert Opprørerallianse i form av the Resistance.
Det galaktiske imperiet er i flere Star Wars medier blitt beskrevet som et brutalt diktatur som er basert på "tyranni, hat mot ikke-mennesker, brutal og dødelig makt, og over alt annet, konstant frykt".
Cornelius Nepos

Verker

Chronica, som Catullus synes å ha henspilt på i sin dedikasjon til Nepos. Ausonius nevner den også i sin sekstende Epistel til Probus, det samme gjør Aulus Gellius i Noctes Atticæ (XVII.21). Det er antatt å ha blitt skrevet i tre bøker.
Exemplorum libri, som Charisius siterer andre bok, og Aulus Gellius den femte (VII.18).
De Viris Illustribus, som Aulus Gellius trakk en anekdote om Cato den eldre (IX.8).
De Vita Ciceronis. Aulus Gellius korrigerte en feil i dette verket (XV.28).
Epistulae ad Ciceronem, et utdrag som har overlevd i Lactantius (Divinarum Institutionum Libri Septem III.15). Det er uklart om de noen gang ble formelt utgitt.
Plinius den yngre nevner vers skrevet av Nepos, og i hans egen Dions liv refererer Nepos selv til et verk fra sitt eget forfatterskap, De Historicis. Han nevner også et lengre Catos liv ved slutten av et bevart Catos liv, skrevet på anmodning av Titus Pomponius Atticus.
Hans eneste bevarte verk er Excellentium Imperatorum Vitæ, som opptrer i styret til keiser Theodosius den store som verket til grammatikeren Aemilius Probus som presenterte det for keiseren med en dedikasjon på latinske vers. Han hevdet at det var et verk av hans mor eller far (manuskriptene motsier hverandre). Til tross for de opplagte spørsmålene (som hvorfor forordet adresseres til en ved navn Atticus, da verket var angivelig dedisert til Theodosius), synes det som om ingen har betvilt Probus' forfatterskap. Til sist oppdaget Peter Cornerus i et manuskript med Ciceros brev biografiene til Cato og Atticus. Han la dem til andre eksisterende biografier, til tross for det faktum at forfatteren snakker om seg selv som en samtidig og som en venn av Atticus, og at manuskriptet hadde overskriften E libro posteriore Cornelii Nepotis («Fra den siste boken til Cornelius Nepos»). Til sist hadde Dionysius Lambinus' utgave fra 1569 en kommentar som demonstrerte på stilistisk grunnlag at arbeidet må ha vært gjort av Nepos alene, og ikke av Aemilius Probus. Dette synet har blitt utfordret av moderne forskning som samtykker med Lambinus i at det er et arbeid av Nepos, men at Probus sannsynligvis forkortet biografiene da han la til dedikasjonen på vers. Livet til Atticus er imidlertid betraktet som utelukkende gjort av Nepos.
Hans enkle skrivestil har i våre dager gjort ham til et egnet valg for pedagogiske oversettelser ved eksamener.
Serrognathus (Eurytrachelus) affinis

Utseende

En middelsstor til stor (hannen ca. 50 millimeter), litt matt, svart, kraftig bygd hjortebille, hannens kjever gjerne nokså rette, kraftige med en innoverrettet tann litt innenfor midten. Kroppen er litt flattrykt, hannens hode er stort for å gi plass til de store kjevene, hunnen har en mer jevnbred kroppsform. Hannenes kjever er ikke sagtakkede (i motsetning til de fleste andre Serrognathus-artene). Hunnen er mindre enn hannen.

Levevis

Larvene utvikler seg i råtne trestammer, hunnene legger egg i døde trestammer med hvitråte.

Utbredelse

Arten er utbredt i Thailand og Vietnam.
Værøy

Navn

Den norrøne formen av navnet var Veðrøy. Den første delen av navnet, veðr betyr «vær» og henviser til tøffe værforhold og at øya ligger værhardt til. Den siste delen, øy, henviser til det er ei øy. Historisk har navnet blitt skrevet Værø.

Kommunevåpen

Kommunevåpenet ble tatt i bruk 10. juli 1988 og viser en lunde på en blå bakgrunn. Lundefugl hekker i store antall i området og pleide å være av stor betydning for bygda.

Historie

Værøy kommune ble opprettet 1. januar 1838 som Værøy formannskapsdistrikt. 1. juli 1928 ble den sørlige delen av kommunen, skilt ut til nye Røst kommune med 731 innbyggere.

Geografi

Øykommunen består av mange øyer, der de to største øyene er Værøya og Mosken. Kommunen ligger nest ytterst i Lofoten, med Norskehavet mot vest,  Moskenstraumen mot nord, Vestfjorden mot øst og Røsthavet i sørvest. Værøy består av fjellene Heia og Nordlandsnupen, som er Værøys høyeste topp på 450,4 meter over havet.

Klima

Været på Værøy er alltid overraskende, der været kan skifte svært raskt. Vinterklimaet er mildt og det er få dager graderstokken kryper under null. Dette gir et perfekt klima for produksjon av tørrfisk.

Dyreliv

Værøy er mest kjent for fuglefjellene på yttersiden av Måstadhalvøya. Her finnes store kolonier av de fleste sjøfugler. I den såkalte «lundeura» hekker tusentalls lundefugl. I eldre tid var sjøfuglen, og spesielt lundefuglen, en viktig matressurs for øyfolket. Så viktig var fuglefangsten at man holdt egne hunder kun for fangst av lundefugl, «lundehunder». I dag er det rundt 600 lundehunder i Norge. Alle har til felles at de kan spore sine aner tilbake til den vesle veiløse grenda Måstad på Værøy.

Lundehunden

Lundehunden er en av Norges syv hunderaser, og den mest sjeldne. Den har en tå mer enn andre hunder, er liten og svært smidig. Den ble kun brukt til fangst av lundefugl. Ettersom fuglefangsten var helt livsnødvendig for folket i Måstad, overlevde hunderasen på Værøy.

Samferdsel

Værøy ha ca. 500 registrerte kjøretøy og 22 km offentlig vei. Det er i tillegg fergeforbindelsen til Bodø, Moskenes og Røst. Værøy har i tillegg en egen helikopterhavn på Sørland, med 2 daglig avganger til Bodø og som er Norges eneste regulære helikopterrute. Øya hadde tidligere egen flyplass på Værøy lufthavn, men den ble avviklet etter Værøy-ulykken i 1990, der fem mennesker mistet livet. Flyplassen ble stengt på grunn av beliggenheten og på grunn av vanskelige vindforhold.

Næringsliv

Hele 43% av yrkesbefolkningen er sysselsatt innenfor fiskeriene. Værøy er et av landets mest produktive samfunn. Bak hver innbygger ligger en eksportverdi på ca. 600 000 kr (Oslo 10 000 kr). 
Klimaet på Værøy er perfekt for produksjon av tørrfisk med milde vintre og kjølige somre. Markedene for tørrfisken er først og fremst Italia. (Venezia er Værøys vennskapskommune). Sildefisket er betydelig for Værøy. Dette er en næring som i de siste årene har blomstret opp og blitt viktig for øysamfunnet. Værøy har på få år blitt en av fylkets største landingshavner for denne pelagiske fisken.
Marianne Cope

Bakgrunn

Marianne Cope var femte barn av ekteparet Peter Koob (1787–1862) og Barbara neé Witzenbacher (1803–1872) i Heppenheim i Hessen. Familien Koob utvandret i 1840 til De forente stater, til industribyen Utica i delstaten New York. Der justerte de sitt etternavn til Cope.  
Da Marianne var i åttende klasse var faren blitt invalid. Som den eldste i søskenflokken forlot hun skolen og begynte å atbeide i en tekstilfabrikk for å støtte familieøkonomien.  Hennes far var blitt naturalisert som amerikansk borger, og det betød den gang at hele familien automatisk fikk borgerstatus.

Ordenssøster

I 1862 trådte Barbara Cope inn i de nordamerikanske fransiskanerinners hloster St.-Anthony, og fikk ordensnavnet Marianne ved sin ikledelse. I 1875 ble sr. Marianne kalt til å være superior ved St Josephs hospital i Syracuse i New York, og to år etter ble hun generalsuperior for kongregasjonens provins.

Kongeriket Hawai'i

Da sr. M. Marianne Cope fikk høre om hvilken situasjon de spedalske i det daværende kongeriket Hawaiʻi levde i, begav hun den dit. Sammen md seks medsøstre og en leg hjelperske ankom de den 23. oktober 1883 Hawaii-øya Molokai, etter at allerede femti andre kongregasjoner hadde takke nei tok apostolatet der, på grunn av den store smittefaren. Der viet hun seg for resten av sitt liv til omsorgen for de spedalske; blant dem var da også presten Damian de Veuster. Pater de Veuster var tidligere reist til Molokai for å ta seg av de leprasyke der. 
Søster M. Marianne ble derimot ikke smittet med lepra. Etter et langt virke på Molokai døde hun 80 år gammel den 9. august 1918.
Cambridge University Library

Cambridge University Library er det sentrale forskningsbiblioteket til University of Cambridge i England. Det er også det største av 114 biblioteker ved universitetet.  Biblioteket er en stor ressurs for elever og lærere, og en ekstern ressurs for forskere. Det blir ofte referert til internt som  UL. Det har 21 tilknyttede biblioteker som gir en sentral styring og administrasjon.
Pentateucha

Utseende

Store (vingespenn ca. 100 millimeter), kraftige, gråbrune svermere. De er påfallende hårete til svermere å være.
Forvingen er gråbrunt spraglete med en oval, hvit flekk nær midten.

Levevis

Disse artene lever i høytliggende skoger, der larvene utvikler seg på ulike kristtornarter (Ilex spp., Aquifoliaceae).

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sørøst-Asia, fra Nepal i vest til Taiwan i øst.
Tigers of Pain

Tigers of Pain er et musikkalbum med Anne-Marie Giørtz, utgitt i 1985.
Carrusel

Brasil

"Carrosel" (det portugisiske navnet for serien) ble som i mange andre land, også spilt i Brasil. Serien ble først vist fikk der i 1991, og fikk 20 millioner seere. Skuespilleren som spilte læreren, Gabriela Rivero, ble veldig kjent der.
NM i svømming kortbane 2003

NM i svømming kortbane 2003 ble arrangert i Bergen 6.-9. mars 2003.
Eikeflatvikler

Utseende

En middelsstor (vingespenn 14–18 mm), gulbrun vikler. Arten er svært variabel i fargen og kan være vanskelig å skille fra vanlig bjørkeflatvikler (Acleris notana), som også varierer mye. For sikker bestemming av disse to artene er det gjerne nødvendig å dissekere ut kjønnsorganene, men ofte kan eikeflatvikleren kjennes på at den har en liten kvast av svarte skjell i ca. en fjerdedel ut i forvingen. Forvingen har også ofte et brunt siksak-tverrbånd på midten.

Levevis

Larvene utvikler seg mellom sammenspundne blader av eik (Quercus spp.) og bøk (Fagus sylvatica). De voksne sommerfuglene flyr i september-oktober og igjen om våren etter å ha overvintret.

Utbredelse

Arten er utbredt over det meste av Europa, unntatt lengst i nord og sørøst. I Norge er den funnet nord til Hordaland.
Ølkanne

Ølkanne er brukt som betegnelse på alle typer kanner og til skjenking og drikking av øl.
Se drikkekanne, krus, nebbkanne, tutekanne og tankar.
Du er så rar

Du er så rar er et musikkalbum med Inger Øieroset, utgitt i 1988. Dette er hennes første og hittil siste plate som soloartist.
Cyclocephala diluta

Utseende

En nokså liten (ca. 14 millimeter), oval, blankt brunrød hornbille. Hodet er svart, dekkvingene har gjerne svarte tegninger som består av en løkke på dekkvingens fremre del og et tverrbånd på den bakre. Arten har ikke horn på hodet eller groper på pronotum, kjønnene kan skilles på at hannen er smalere enn hunnen og at føttene, og særlig kloleddet, på forbeina er fortykkede. Pronotum er nokså fint punktert.

Levevis

De voksne billene er nattaktive og kommer til lys. I alle fall noen arter besøker blomster (for eksempel på planter i myrkonglefamilien) og kan være viktige pollinatorer. Larvene er kjent bare for et fåtall av artene, disse lever i jorda og eter på gressrøtter.

Utbredelse

Arten er kjent fra Guyana nord til Bolivia i sør.
Sophie av Mecklenburgs anetavle

Sophie av Mecklenburgs anetavle, Den Mecklenburgske anetavle er en anetavle fra 1600-tallet som viser Sophie av Mecklenburgs (1557–1631) forfedre. I alt er 63 personer illustrert med portrett og våpen. Den henger i Klosterkirken i Nykøbing Falster.
Sophie av Mecklenburg var gift med Frederik II av Danmark og Norge til han døde i 1588. Hun var mor til blant annet Christian IV.

Historie

Enkedronning Sophies anetavle ble utført av Antonius Clement fra Odense og donert av dronningen til Klosterkirken. Evert Decker, Clements nærmeste elev, begynte arbeidet i 1622 og mottok en delvis betaling på 500 riksdaler i 1624. Tavlen ble imidlertid ikke ferdigstilt før i 1626, da Frantz Kraeg fikk betaling for de øvre delene, hvorav den ene er utstyrt med datoen for når tavlen ble hengt opp, 1627.
Anetavlen er restaurert flere ganger, senest i 1943 av N.H. Termansen. Her ble revner reparert og den opprinnelige grunntonen frilagt etter å ha vært helt dekket over etter en tidligere restaurering, sannsynligvis i 1874. Tavlen henger på kirkens nordvegg på en u-formet støtte av jern.
Bilyaxia

Utseende

Små (3.2 - 7.5 millimeter), brede, skinnende metallisk fargede praktbille. De er gjerne flerfarget metalliske. Hodet er kort og bredt, med store fasettøyne. Antennene er korte og tynne, 11-leddete, noe sagtakkede. Pronotum er stort og rundet. Dekkvingene er jevnbrede uten lengdefurer eller regelmessige punktrader.

Levevis

Artene lever på tørre steder.

Utbredelse

Arten er utbredt i det sørlige Sør-Afrika (Paraguay, Uruguay, Argentina og Chile).
Flagstaff

Annet

Alexander Dale Oen døde her under treningsopphold med svømmelandslaget den 30. april 2012.
GlaxoSmithKline Pharmaceuticals Ltd

GlaxoSmithKline Pharmaceuticals Ltd (BSE: 500660 NSE: GSKCONS) er en indisk datterselskap av GlaxoSmithKline plc, et av verdens ledende forskningsbaserte farmasøytiske og helsebaserte selskaper. Det er et av de eldste selskaper i sitt slag  i India. Dets produktportefølje omfatter reseptbelagte medisiner og vaksiner. Selskapets reseptbelagte legemidler spenner over terapeutiske områder som for eksempel anti-infeksjoner, dermatologi, gynekologi, diabetes, kreft, hjerte-og karsykdommer og luftveissykdommer. Det tilbyr også en rekke vaksiner for forebygging av hepatitt A, hepatitt B, sykdom forårsaket av Influensa, vannkopper, difteri, kikhoste, stivkrampe,
rotavirus, livmorhalskreft og andre.

Historie

Det ble stiftet den 13. november 1924 i India under navnet H. J. Foster & Co. Ltd. som et agentur for distribusjon av babymat under navnet Glaxo, Joseph Nathan & Co. I 1950 endret det navn til Glaxo Laboratories (I) Ltd. og senere til GlaxoSmithKline Pharmaceuticals Ltd-