Suðuroy

Naturgeografi

Den 164,7 km² store Suðuroy er avlang i formen, og strekker seg 32 km i nordvestlig–sørøstlig retning. Østkysten er karakterisert av de dype fjordene som skjærer seg inn i landskapet. De lengste er Trongisvágsfjørður og Vágsfjørður, hvorved de største bebyggelsene ligger. Mellom disse ligger Hovsfjørður. Lopransfjørður er en arm i sørlig retning av Vágsfjørður. Sandvík og Hvalbiarfjørður ligger nord på øya.
Øya er fjellendt, særlig på vestkysten og i de midtre partiene, men ingen av fjellene er blant de 100 høyeste på Færøyene. De høyeste punktene på Suðuroy er Gluggarnir (610 moh.), eystanfyri Herðablaðið (605 moh.) og Mjóstíggjur (592 moh.). Det mest kjente er likevel fuglefjellet Beinisvørð (470 moh.), vest for Sumba, som er en av de høyeste havklippene i Europa.
I likhet med resten av øyriket finner man en rekke små elver, bekker og innsjøer. De 0,17 km² og 0,15 km² store Kirkjuvatn ved Fámjin og Vatnsnes ved Hov er blant de 10 største innsjøene på Færøyene. Blant mindre elver kan nevnes Sandvíksá ved Sandvík, Stórá ved Trongisvágur og Stórá ved Sumba.
Suðuroy er omkranset av 262 holmer og skjær, og flesteparten ligger langs vestkysten. De største holmene er Tjaldavíkshólmur (7,5 ha), Sumbiarhólmur (7 ha), Lopranshólmur (3,4 ha), Hovshólmur (1,7 ha) og Baglhólmur (0,8 ha). 5 km sør for Akraberg, det sørligste punktet på Suðuroy, ligger en gruppe skjær, Flesjarnar, der den 11 m høye Munkurin er Færøyenes sørligste punkt. Havstykket mellom Munkurin og Suðuroy, Røstin, er beryktet for sine sterke strømmer.

Geologi

Geologisk er Suðuroy en av de eldste delene av øygruppen, som er av vulkansk opprinnelse, og ble dannet for rundt 60 millioner år siden. Karakteristisk for Suðuroy er de mange basaltformasjonene.
I likhet med Mykines, som geologisk ligner på Suðuroy, finnes det noen kullforekomster på den nordlige delen av øya. Hele serien med skifer og kull måler ca. 10 m, og inneholder to kullag med en gjennomsnittlig tykkelse på ca. 0,75 m. De samlede kullreservene er på ca. 10 millioner tonn. Området med kull er delt opp i fire kullfelter av tverrgående daler, og dekker til sammen ca. 23 km². Hvalba er Færøyenes eneste åsted for kullgruvedrift.

Flora og fauna

Vegetasjonen domineres av gresshei som i høyden går over i fjellvegetasjon. I likhet med resten av Færøyene kjennetegnes landskapet av mangelen på naturlig trevekst. Det finnes noen få plantefelt med trær. Ålegress finnes i det nordlige Atlanterhavet, men på Færøyene er arten bare registrert i fjordstrøk på Suðuroy.
Av fauna på Suðuroy kan ville landpattedyr som rotter, mus og harer nevnes. Gråselen er svært utbredt, og det finnes flere hvalarter i farvannene. Havet er dessuten rikt på en lang rekke fiskearter, som sjøfuglene lever av.
Vestkysten av Suðuroy regnes som et viktig fugleområde av BirdLife International, som følge av sin betydning som hekkested for sjøfugl, spesielt havhest (100 000 par), havsvale (2 500 par), toppskarv (250 par), teist (400 par) og lunde (20 000 par). Eroderte tufflag i klippene langs kysten og gresskledte klippetopper danner gode hekkeplasser.

Bosetting og jordbrukssamfunn

Karbondatering har indikert korndyrking ved Hov på Suðuroy, Heimavatn på Eysturoy og i Korkadalur på Mykines på midten av 700-tallet, mens pollenanalyser gir noe mer varierte anslag. Førnorrøne bosettere som irske munker kan ha stått for denne aktiviteten. Disse bosetterne hadde tilsynelatende forsvunnet da norske landnåmsmenn kom til Færøyene på 800-tallet. Gunstige jord- og værforhold taler for at Suðuroy ble bosatt tidlig. Den eldste skriftlige beretningen om Suðuroy er Færøyingesaga, der bygdene Hov og Sandvík blir nevnt. Ellers er Hvalba, Froðba, Sumba, Víkarbyrgi og Akraberg trolig landnåmsbygder. Arkeologiske funn i Porkeri taler for bosetting fra 1000-tallet. Navnet Ørðavík, avledet fra folkenavnet hǫrðar, «horder», kan hentyde til landnåmet. Porkeri, Ørðavík, Vágur og Fámjin blir første gang nevnt skriftlig i Hundabrævið fra siste halvdel av 1300-tallet.
Sagn forteller at to tredjedeler av befolkningen omkom under svartedauden på midten av 1300-tallet. Et sagn handler om den ene kvinnen som overlevde i Víkarbyrgi, men slike fortellinger er trolig overdrevet for å skildre pestens dødelighet. Sagn forteller om en frisisk, hedensk bosetning ved Akraberg som skal ha bestått frem til den tid. To overlevende skal ha blitt inngift i Sumba. Friserne nevnes i færøyske danseviser. Om folkloren har en historisk kjerne, om disse personene egentlig var frisere, og når de kom til Færøyene, er uavklart. Ifølge Adam av Bremen strandet de her i 1040.
På 1600-tallet ble mange bygder på Suðuroy herjet av barbareskpirater, som plyndret bygder og bortførte kvinner og barn og solgte dem som slaver. Angrepene er omspunnet av sagn og myter. I folkloren er handelsfolk og forulykkede sjørøvere ofte brukt som forklaring på myten om at suðuroyingar oftere er mørkhåret og temperamentsfulle.
Den arbeidskrevende korndyrkingen avtok i senmiddelalderen, og fiskerbøndene la større vekt på kystfisket. På Suðuroy og Sandoy var melke-, kjøtt- og skinnproduksjon av storfe like utbredt som sauehold. Storfe ble vinterfôret i fjøs med høy fra innmarken, og sendt på beite i utmarken om sommeren. Saueholdet var basert på utmarksbeite mesteparten av året. Stedsnavn som Porkeri vitner også om en betydelig svineproduksjon. På 1700-tallet begynte man å dyrke poteter. Økonomien forble jordbruksbasert frem til industrialiseringen av fiskeriet på 1800- og 1900-tallet. Kjøtt og spekk fra grindhval har også vært en viktig matkilde. Grindhvalfangsten, grindadrápið, på Suðuroy kan trolig føres tilbake til landnåmet, derav stedsnavn som Hvalba og Hvalvík (nå Sandvík). I perioden 1709–2011 ble det gjennomført 207 grindadráp på Suðuroy, over 11 % av alle fangstepisoder på Færøyene i perioden. Den tradisjonelle fuglefangsten og eggsankingen var oftest rettet mot lundefugler.
Handelen med Norge minket etter svartedauden, og Hansaforbundet og nederlendere fikk større innpass på 1300- og 1400-tallet. Like før reformasjonen ble Færøyene underlagt et dansk handelsmonopol. All handel måtte foregå i Tórshavn. Handelsmonopolet og sjørøverangrep førte gjentatte ganger til hungersnød på Suðuroy på 1600- og 1700-tallet, og mange øyboere omkom under risikable seilaser til byen. I 1636 frafalt myndighetene tiltalen mot folk fra Hvalba og Vágur som hadde handlet med et nederlandsk skip, fordi øyboerne hadde sultet. I 1755 ble Suðuroy fritatt for fisketiende, fordi fisken var fordervet før den kom til Tórshavn. Idet fisken ikke kunne selges, måtte øyboerne spise den selv. Tidlig på 1800-tallet ble det klart at hele Suðuroy hadde vært involvert i smugling, så handelsmonopolet åpnet en filial på hittil ubebodde Tvøroyri i 1836. I 1856 ble handelsmonopolet oppløst, og kjøpmannsfamilier i Vágur og på Tvøroyri begynte å bygge opp forretninger og kapital.

Industrialisert fiskerisamfunn

Kjøpmenn som Johan Mortensen og Thomas Frederik Thomsen på Tvøroyri og Jacob Dahl i Vágur utvidet sine virksomheter til skipsrederier, skipsverft, fiskeforedling, klippfiskeksport, kjølelager og maskinverksteder fra slutten av 1800-tallet. Det første postkontoret utenfor Tórshavn ble opprettet på Tvøroyri i 1877. I 1901 ble det etablert en norsk hvalfangststasjon i Lopra. Mortensen-familien på Tvøroyri kjøpte i 1895 dampbåten «Smiril», som begynte å seile i fast rutefart med gods og passasjerer til andre øyer.
Tvøroyri vokste fra 66 innbyggere i 1860 til 600 i 1925, og Vágur til det dobbelte. Med industrialiseringen av fiskeriet utviklet disse gamle jordbruksbygdene seg til fiskerbygder, der det vokste frem nye næringsveier, samfunnsklasser og grunnlag for sosial mobilitet. Sosialdemokratiet oppstod som en politisk bevegelse, og arbeiderforeninger på Tvøroyri og i Tórshavn ble forløpere for Javnaðarflokkurin. Suðuroy har vært partiets høyborg siden dannelsen i 1926.
På de treløse Færøyene har torv vært det vanligste brenselet. Det har vært utvunnet kull på Suðuroy siden 1780. Egenprodusert kull og importert kull, olje og parafin ble de viktigste energikildene for middelklassen og jordløse arbeidere i fiskerbygdene på 1900-tallet. Kullet fikk meget stor betydning under verdenskrigene. Det første vannkraftverket på Færøyene ble oppført i Botnur ved Vágur i 1921.
Under den andre verdenskrig ble Færøyene besatt av Storbritannia, som tillot færøyske fartøyer å seile med Merkið. Flagget ble første gang heist i Fámjin i 1919. Færøyene doblet verdien av sin fiskeeksport, og ble leverandør av ca. 20 % av hele Storbritannias fiskekonsum under krigen. Færøyingene påtok seg også transporten av islandsk fisk til Storbritannia. 132 færøyske sjøfolk, mange av dem fra Suðuroy, omkom under krigen. Etter krigen begynte det moderne færøyske sildefisket nord for øyene, noe som svekket Suðuroys relative betydning. I 1950-årene oppstod det også et omfattende kveitefiske i færøysk farvann, der norske fiskere var høyst delaktige. Da fangstforholdene for sild endret seg i slutten av 1960-årene, medførte det stor arbeidsledighet.
En nedadgående trend i de internasjonale fiskeprisene samt minkende fiskekvoter, medførte en stigende interesse for havbruk i 1970-årene. Gunstige statlige garantier og private banklån gjorde at investeringene i det kapitalkrevende fiskeriet langt oversteg nivået i resten av Vest-Europa. Fallende fiskepriser i slutten av 1980-årene utløste en bankkrise, som frem til midten av 1990-årene medførte fallende lønninger, stor arbeidsledighet og konkurser blant redere, verft, fiskeoppdrettere og tjenesteytende næringer. Mellom 1989 og 1995 opplevde Suðuroy et fall på ca. 13 % i folketallet. Etter bankkrisen ble mye av fiskeriet oppkjøpt av nordmenn, men har siden kommet tilbake i færøysk eie.

Samferdsel

Alle bebyggelser på Suðuroy er knyttet til veinettet. Det er fire veitunneler. Suðuroy er forbundet med det færøyske meginlandið, «hovedlandet», med bilfergen MF «Smyril» mellom Krambatangi i Øravíkarlíð og Tórshavn. Overfarten tar ca. 2 timer. «Smyril» driftes av Strandfaraskip Landsins, som har hovedkontor på Tvøroyri. Selskapet trafikkerer også to bussruter på øya, mens Atlantic Airways' helikopterrute går via Froðba 2–3 dager ukentlig.
Den påtenkte, undersjøiske tunnelen Suðuroyartunnilin mellom Suðuroy og Sandoy vil bli ca. 22,5 km lang, men er hverken finansiert eller ferdig utredet. Sandoyartunnilin mellom Sandoy og Tórshavn vil bli åpnet i 2021.

Næringsliv

Av befolkningen i yrkesaktiv alder i 2013 var 72,9 % sysselsatt. På samme tidspunkt fordelte flertallet av lønnsmottagerne seg på bransjene hav- og kystfiske (7,4 %), havbruk (3,8 %), fiskeforedling (16,3 %), skipsfart og maritim industri (9,8 %), varehandel (8,5 %) samt offentlig administrasjon og tjenesteyting (34 %). Lønnsnivået på Suðuroy er lavt, sammenlignet med resten av Færøyene. I perioden 1985–2005 var lønnsveksten på Suðuroy 69 %, mens lønnsveksten for hele Færøyene var 104 %.
De viktigste fiskerihavnene er Tvøroyri, Vágur og Hvalba. I Vágur og på Tvøroyri finnes dypvannskaier, fiskemottak, spedisjonsfirmaer og verft for reparasjon og skipsbygging. På Tvøroyri åpnet Varðin og Delta Seafoods fellesforetak, Varðin Pelagic, i 2012. Fiskemottaket sysselsetter om lag 100 personer, og har fryselager for 14 000 tonn fisk. Rock Trawl Doors i Vágur produserer tråldører for eksport. Faroe Maritime Technic i samme bygd utvikler filtre og renseanlegg for oljeholdig vann i skipsfarten. Hvalba har en forholdsvis stor trålerflåte, et fiskemottak og en fabrikant av fiskeredskaper, Bergið Fishing Gear, som spesialiserer seg på bunntråler. Den tidligere hvalfangerhavnen Lopra var utgangspunkt for prøveboringer etter olje på færøysk sokkel i 1980- og 1990-årene. Ingen funn har vist seg drivverdige. Vágur fungerer som servicehavn for enkelte letebrønner på færøysk sokkel.
Hvalba har Færøyenes høyeste utbytte fra jordbruksarealet; et markatal på 98 mk., der 1 mk. tilsvarer 0,41 km². Gamle jordbruksbygder som Sumba og Hvalba er stadig en stor andel kongsjord, men mesteparten av jordbruksarealet på Suðuroy er odelsjord. Sauehold er den vanligste driftsformen, etter at Færøyene fikk et felles meieri i Tórshavn i 1960, og de fleste melkeprodusentene på Suðuroy har omstilt driften til sauehold. I perioden 1990–2013 ble antallet melkeprodusenter på Suðuroy redusert fra 9 til 1, mens utbyttet per melkeku har økt med ca. 50 %. Av de store øyene har Suðuroy den høyeste tettheten av sauer, 85 sauer per km², eller 14 000 i alt. Ullvarefabrikanten Sirri ble etablert i Vágur i 2000 av Karin og Árni Brattaberg. Sirri har utsalg i Tórshavn.
I Lopra og Sumba produseres og selges kildevann, som ble funnet ved utbyggingen av Sumbiartunnilin. Kirvi i Lopra selger vannet i store beholdere til offentlige institusjoner og lignende, mens Kelduvatn i Sumba tapper vannet på halvlitersflasker med merkenavnet Bjørg. Kirvi ble etablert av seriegründeren Jákup Joensen i 2010 og solgt til nye eiere i 2012.
Tjenesteytende næringer, deriblant varehandel, bankfilialer og serveringssteder, er konsentrert i de større bygdene. Forretningsbanken Suðuroyar Sparikassi, etablert i 1943, har hovedkontor i Vágur og filialkontor i Tórshavn. Forretningsbankene Eik Banki og BankNordik har filialer på Tvøroyri. I de store bygdene finnes også infrastruktur for turismen, slik som turistinformasjon, hoteller, gjestgiverier, utleieboliger og campingplasser. Turismen har vært tiltagende siden tidlig i 1990-årene.

Skole- og helsevesen

Det ble første gang ansatt en vandrelærer på øya i 1737, men Suðuroy fikk ikke et offentlig skolevesen før 1845. Skolevesenet er et ansvar for Færøyenes regjering. Det er folkeskoler i flere bygder. Barne- og ungdomsskoler med elever fra 1. til 10. klasse finnes i Vágur og på Tvøroyri. Skolene i Sumba, Porkeri og Hvalba underviser elever fra 1. til 7. klasse. I Fámjin undervises én elev. Skolene i Hov, Sandvík og på Leiti (mellom Lopra og Akrar) er stengt.
Videregående opplæring på Suðuroy er samlokalisert mellom Hov og Porkeri. Skolekomplekset ble tatt i bruk fra vårsemesteret 2009. Den ene delen av komplekset er et gymnas med en språk- og samfunnsfaglinje og en naturfaglinje, Miðnámsskúlin í Suðuroy. Gymnaset hadde 108 elever i skoleåret 2009/2010. Den andre delen er en helse- og sosialfagsskole, Heilsuskúli Føroya, som utdanner fagarbeidere til helsevesenet og eldreomsorgen.
Spesialisthelsetjenesten ivaretas av Suðuroyar sjúkrahús på Tvøroyri, det minste av tre sykehus på Færøyene. Det første sykehuset på stedet ble reist med private midler i 1904. Sykehuset flyttet inn i nye lokaler i 1953. Den nåværende bygningen fra 1995 ble utvidet i 2005. Med 26 sengeplasser og 110 ansatte er sykehuset øyas største arbeidsplass. Sammen med sykehuset ligger øyas alders- og sykehjem. Primærhelsetjenesten ivaretas av kommunelegekontorene på Tvøroyri og i Vágur, som har to leger hver.

Kultur

I Fólkakirkjan er Suðuroy inndelt i to prestegjeld. I Suðuroyar norðara prestagjald deler Hvalba og Sandvík på en sogneprest, og Tvøroyri, Øravík og Fámjin på en annen. Sognepresten i Suðuroyar sunnara prestagjald betjener kirkene i Vágur, Porkeri, Hov, Lopra og Sumba. De søndagene det ikke er prest til stede i kirkene, avholdes lekmannsgudstjenester.
På Suðuroy feires midtsommer som Jóansøka, som opprinnelig var en lokal variant av Ólavsøka. Jóansøka har vært markert annethvert år i Vágur og på Tvøroyri siden 1924. Idrettskonkurranser er en viktig del av sommerstevnet, som også omfatter en musikkfestival, kunstutstillinger og dansefester. Avgangselever fra gymnaset pleier å få utdelt vitnemål under Jóansøka.

Kunst og litteratur

Folket på Suðuroy har hatt samkvem med utenlandske sjøfolk, og samtidig vært mest isolert fra resten av Færøyene. Skikker, folklore og språk på Suðuroy har derfor noen særtrekk. Endel folkedanstradisjoner på Suðuroy ble fortrengt av moderne, engelsk dans tidlig på 1900-tallet, etter påvirkning fra norske sjøfolk. Folkedansen holdes i hevd av lokale danseforeninger, som er et mye brukt innslag på kulturelle arrangementer.
Flere forfattere kommer fra Suðuroy. Blant de som kan nevnes: Poul F. Joensen fra Sumba og Froðba, som er kjent for sin satire og sine romantiske dikt. Martin Joensen fra Sandvík, som har skrevet romanene Fiskimenn (1946) og Tað lýsir á landi (1952). Fiskimenn utkom på norsk i 2013, oversatt av Lars Moa med tittelen Fiskarmenn. En annen forfatter fra Sandvík er Steinbjørn B. Jacobsen som har skrevet i forskjellige sjangrer, romaner, noveller, dikt, skuespill og erindringer. Jákup Dahl fra Vágur har oversatt en del av Bibelen til færøysk og diktet flere salmer.
Ruth Smith fra Vágur er den mest kjente kunstmaleren fra Suðuroy. Smith regnes som Færøyenes mest betydningsfulle kolorist. I slutten av 1980-årene ble det tatt initiativ til å samle Smiths kunst og åpne et kunstmuseum i Vágur. Ruths bror, William Smith, var også kunstmaler og kjent på Færøyene. På 100-årsdagen for Ruth Smiths fødsel i 2013 ble hun og broren feiret, og museet utvidet med en ny etasje med kunstverk av William Smith. På Tvøroyri finnes et kunstgalleriet Gallarí Oyggin ved den danskfødte kunstneren Palle Julsgart. Galleriet har utstillinger flere ganger årlig av forskjellige kunstnere.

Dialekt

Suðuroy har en sønnenfjordsk dialekt av færøysk, ofte kalt suðuroyarmál. Kjente fonologiske forskjeller fra nordenfjordske dialekter er at kort ó uttales som [ɔ], ikke [œ], mens lang ó uttales som [ɔu], ikke [œu]. På Suðuroy uttales ofte æ som e. I likhet med islandsk og rogalandsk skiller ikke dialekten mellom monoftong og diftong. Til forskjell fra nordenfjordske dialekter og den søndenfjordske dialekten på Sandoy blir ógv, som i gjógv («juv»), uttalt som [ɔgv], ikke [ɛgv], på Suðuroy. Dialekten kjennetegnes gjerne av sine pronomen. «Jeg», på normert færøysk eg (uttalt som [eː]), uttales som [jeː] på Suðuroy. Regelen gjelder alle ord som begynner på e eller g. «Vi» og «dere», på normert færøysk vit og tit, har blitt okur og tykur på Suðuroy.

Idrett

De fremste idrettene på Suðuroy er roing, svømming, fotball, håndball (i Vágur) og volleyball (på Tvøroyri). Det finnes aktive roklubber i Vágur og på Tvøroyri, mens klubbene i Hvalba og Sumba ikke har deltatt i konkurranser på noen år. Den felles overbygningsklubben Suðuroyar Kappróðrarfelag ble stiftet i 2011. Vágs Svimjifelag og Tvøroyrar Svimjifelag slo seg sammen til Susvim (Suðuroyar Svimjifelag) i 2007. Den fremste utøveren på internasjonalt nivå er Pál Joensen, som er den eneste færøyske svømmeren som har vunnet medaljer i EM og VM.
Fotballen på Færøyene ble fra 1942 til 1978 administrert av Ítróttasamband Føroya. Fótbóltssamband Føroya – Færøyenes fotballforbund, ble stiftet i 1979 og ble medlem av FIFA i 1988 og UEFA i 1990.
Tvøroyrar Bóltfelag (TB) ble stiftet i 1892 og er Færøyenes eldste fotballklubb. Den er også Suðuroys mest meritterte fotballklubb, med syv seriemesterskap i perioden 1943 til 1987. TB er også aktive innenfor volleyball, og TBF spiller bordtennis. Bóltfelagið Royn i Hvalba ble grunnlagt i 1943, og vant 1. divisjon (1. deild) i 1946. I 1996 og 2003 vant laget 2. divisjon (2. deild). FC Suðuroy i Vágur og Sumba ble grunnlagt i 2010 gjennom en sammenslåing av Vágs Bóltfelag (VB) og SÍ Sumba (1949–2005). VB vant den færøyske eliteserien i fotball i 2000 som hittil seneste lag fra Suðuroy. VB ble i 1905 etablert som fotballklubb, men består nå som en ren håndballklubb.