Procol Harum

Historie

Noen av røttene til Procol Harum var et konsertband ledet av Gary Brooker og Robin Trower kalt The Paramounts, populære utøvere tidlig på 1960-tallet. Bandet signerte for plateselskapet Parlophone i 1963 og utga Poison Ivy som ble en moderat suksess i 1964. De klarte derimot ikke å gjenskape suksessen, og bandet gikk i oppløsning i løpet av 1966.

De første årene

Tidlig i 1967 dannet pianisten og sangeren Gary Brooker Procol Harum med poeten og tekstforfatteren Keith Reid, Hammond-organisten Matthew Fisher, gitaristen Ray Royer og bassisten David Knights. I studioet Olympic Studios spilte bandet inn sangen «A Whiter Shade of Pale» sammen med trommeslageren Bill Eyden, produsenten Danny Cordell og lydteknikeren Keith Grant. Singelen ble offisielt utgitt den 12. mai 1967. «A Whiter Shade of Pale» gjorde suksess samtidig med The Moody Blues’ «Nights in White Satin», og utgiveren Deram Records ble kjent som foregangsselskap for progressiv rock.
«A Whiter Shade of Pale», som har innslag av Johann Sebastian Bachs «Wachet auf, ruft uns die Stimme» og «Air», nådde førsteplassen på de britiske hitlistene og en femteplass i USA.
Like etter utgivelsen begynte bandet å turnere og startet turneen ved å åpne for Jimi Hendrix i 1967.

A Salty Dog

Procol Harums oppfølger var «Homburg». Den nye sangen nådde sjetteplassen i Storbritannia, men albumet Procol Harum gjorde det mindre bra. Albumet A Salty Dog (1969) ble populært og var det første som solgte bra i hjemlandet. Spesielt tittelsangen fikk mye spilletid på amerikanske radiostasjoner. Fisher, som hadde produsert albumet, forlot bandet kort tid etter at det ble utgitt. 
Besetning i bandets første tre album var Gary Brooker (piano og hovedsanger), Robin Trower (gitar og sang), Matthew Fisher (orgel og sang), David Knights (bass), B.J. Wilson (trommer) og Keith Reid (tekstforfatter). Chris Copping, som tidligere hadde vært med i Paramount, spilte orgel og bass i gruppa i 1970, og mellom 1973 og 1977 var Mick Grabham gruppas gitarist.

Symfonisk rock

Musikalsk varierte Procol Harum mellom Trowers gitardrevne blues-rock-stil og Brooker og Fishers strukturerte klassiske rockelyd. Gruppen kombinerte ofte dualismen i en fusjon, men i 1972 ble ulikhetene i stil for store, og det femte albumet Broken Barricades var Trowers siste med bandet.
Procol Harum oppnådde ny suksess på hitlisten året etter med symfonisk rock, ofte også samme med symfoniorkestre. Albumet Procol Harum Live med Edmonton Symphony Orchestra oppnådde en femteplass på de amerikanske hitlistene i 1972, skjønt kun en 48.-plass i Storbritannia.

Midten av 1970-tallet

Procol Harum har gitt en rekke konserter i Norge. Bandet deltok på Ragnarockfestivalen i 1974. Flere utskiftninger i gruppen forte til en salgsnedgang i den andre halvdelen av 1970-tallet samtidig som Pandora's Box oppnådde en mindre suksess i 1975, men bandet ble helt oppløst to år senere, etter utgivelsen av «Something Magic». Procol Harum ble gjenforent for en enkeltstående framførelse fem måneder senere da «A Whiter Shade of Pale» ble utnevnt til Den beste britiske pop singel 1952-1977 (sammen med Queens «Bohemian Rhapsody») ved BRIT Awards i forbindelse med dronning Eliaabeth IIs sølvjubileum.

1991 og videre

Procol Harum ble gjenforent i 1991 og utga The Prodigal Stranger, som solgte dårlig. En ny inkarnasjon av gruppen, ledet av Brooker, turnerte i USA og andre deler av verden i de første årene av 1990-tallet.
I juli 1997 arrangerte bandtilhengere en feiring av 30-årsjubileum for suksessen til sangen «A Whiter Shade of Pale» og inviterte da det inaktive bandet til å spille. Konserten ved Redhill tiltrakk seg fans og tilhengere fra hele verden. Et direkte resultat av konserten var nettstedet «Beyond the Pale» i oktober 1997.
Nettstedet gjorde at tilhengerne kom i kontakt med hverandre, og det katalyserte og satte i gang en ny interesse for bandet. På slutten av 1999 lovte Gary Brooker at «Procol vil spille igjen i 2000», og i september spilte bandet på en åpen konsert ved New London Sinfonia i Guildford i Storbritannia.
Siden 2001 har Procol Harum med oppsetningen Brooker, Fisher, Geoff Whitehorn (gitar), Matt Pegg (bass) og Mark Brzezicki (trommer) vært på flere turneer over det meste av Europa, men også i Japan og i USA. En konsert i København i 2001 ble utgitt på DVD i 2002. I 2003 utga bandet albumet The Well's on Fire. En konsert i London med mange av sangene fra albumet ble utgitt på DVD i 2004: Live at the Union Chapel.
Procol Harum fortsetter å turnere, nå med Josh Phillips som erstatter for Fisher på orgel, noe som betyr at Gary Brooker er det eneste gjenværende og medlemmet siden gruppen ble dannet på 1960-tallet. I juni 2006 spilte Procol Harum på festivalen på Isle of Wight, det eneste bandet som også spilte på den opprinnelige festivalen på samme sted i 1969. Høsten 2006 spilte det Sveits, Danmark og Norge, men da med Geoff Dunn på trommer ettersom Mark Brzezickis andre band Casbah Club da sammen med The Who.

Forfatterstrid

I 2005 gikk Matthew Fisher til rettssak mot Gary Brooker og hans utgiver ved å hevde at han hadde vært med på skrive sangen «A Whiter Shade of Pale». Fisher, som nå er dataprogrammerer i Croydon i sørlige London, krevde en million pund i opphavsrettigheter og tidligere salg. Saken gikk til høyesterett i 2006. Brooker insisterte på sangen fra 1967 var skrevet før Fisher ble medlem av Procol Harum, men den 20. desember 2006 vant Fisher saken, men ble kun gitt rettighetene til 40 % av sangen enn de 50 % som han opprinnelig hadde krevd. I en senere rettsbehandling i en appellrett vant Brooker tilbake de fulle royaltyrettighetene til sangen.