google/wiki40b huggingface dataset:
Ragnvald Blix

Karriere og arbeid

Ragnvald Blix var redaktør av vittighetsbladet Tyrihans i 1901, medarbeider i Simplicissimus i München mellom 1907 og 1918 og redigerte og tegnet til det nordiske satiremagasinet Exlex i dets korte levetid fra 1919 til 1921. Han slo igjennom internasjonalt i Paris i 1905 med en serie parodier av kjente kunstverk i Louvre Le Voile tombe, utgitt samlet i 1908. 
Under 2. verdenskrig leverte Ragnvald Blix anti-nazistiske tegninger under signaturen Stig Höök i den svenske avisa Göteborgs Handels- och Sjöfartstidning, der den liberale Torgny Segerstedt var redaktør. Flere av disse tegningene ble utgitt i bøkene Stig Höök 1942–44 (1944) og De fem årene (1945) og ble kjent og populære i Norge særlig etter krigen. Ragnvald Blix tegnet seinere til flere nordiske aviser, bl.a. det norske Dagbladet, der han med bitende ironi kommenterte samtidas politiske begivenheter i en rask og presis strek og med et nært samspill mellom tekst og tegning.
Ragnvald Blix er kanskje mest kjent for tegningen «Til audiens hos Hitler» der Vidkun Quisling besøker føreren i Berlin. Quisling strekker ut armen til nazihilsen og sier: «Jeg er Quisling». Dørvakten spør: «Og navnet?». Tegningen stod på trykk 29. januar 1944 og bidro til at navnet Quisling ble styrket som internasjonal betegnelse på landsforræder. På en annen kjent tegning lar Blix den barnløse Edvard Grieg klimpre ubekymret på sin harpe i himmelen, mens Bjørnstjerne Bjørnson og Jonas Lie ser uhyre nedstemte ut pga. sine NS-etterkommere, hhv. sønnen Erling Bjørnson og barnebarnet Jonas Lie.
Ragnvald Blix var ellers kulturradikaler og riksmålsmann. Han var sønnen til salmedikteren og teologiprofessoren Elias Blix, som også ble kirkeminister. Moren, Emma Blix, skal ha gjemt de første satiretegningene for mannen sin som ikke var særlig begeistret for sønnens karrierevalg.
Wulffmorgenthaler

Wullfmorgenthaler er en sammenslåing av navnene på den kreative duoen Mikael Wulff og Anders Morgenthaler. Det er også navnene på en tegneserie og en satirisk TV-serie, som duoen er opphavsmennene til.

Tegneserien Wulffmorgenthaler

Tegneserien er ikke egentlig en tegneserie, da hver stripe bare består av en enkelt tegning. Tegningene ble opprinnelig vist på Danmarks Radios hjemmeside i en årrekke og har fra høsten 2008 vært å lese på Aftenpostens nettsider.
Tegneserien kjennetegnes med en til dels grovkornet humor. For eksempeI bruker Wulffmorgenthaler kroppsvæsker i rikt monn, i motsetning til de fleste andre tegneserier som kun antyder disse. Dette kan få serien til å fremstå som vulgær. Både flodhesten Dolph og Tukangutten har sin opprinnelse i tegneserien. Tukangutten er 28 prosent fugl.
Det lages for øvrig en animasjonskortfilm på grunnlag av tegneserien. Filmen skal vises på MTV Europe.

TV-programmet Wulffmorgenthaler

Programmet består av en rekke «crazy comedy»-innslag, bundet sammen av programleder Mikael Wulff, tegneren Anders Morgenthaler og deres to faste gjester i studiet, ekornet Margit og flodhesten Dolph. Kulissene er bygget opp så de minner om gamle program på barne-TV, og dialogen mellom Wulff og Morgenthaler er til tider svært langsom. Men det er nettopp her serien henter sine humoristiske øyeblikk, ved å skifte gir fra det kjedsommelige til psykopatisk baseball-kølle-bruk ved flodhesten, til det nærmest groteske «Krejme Lokalteater» eller til den merkverdige Tukangutten.
Borsalino (sang)

«Borsalino» er en sang skrevet av Claude Bolling som ble spilt inn og gitt ut på singel med Claude Bolling i 1970.
Wenche Myhre spilte inn sangen og ga den ut på albumet Som… en lekende vind i 1970. Den norske teksten er skrevet av David Hall. På norsk ble sangen kalt Tyveårene.
San José internasjonale lufthavn

Norman Y. Mineta San José internasjonale lufthavn (IATA: SJC, ICAO: KSJC) er en internasjonal lufthavn i San Jose, California. 
Den er oppkalt etter San Joses ordfører, Norman Mineta, tidligere transportminister i George W. Bush' regjering og handelsminister i Bill Clintons regjering. Navnet henviser også til Norman Y. Mineta som var rådmann og borgermester i San Jose. 
Det er en flyplass med amerikansk toll-og grensekontroll Den ligger fem km nordvest for sentrum av San José Den domineres av flyselskapet Southwest Airlines med Alaska Airlines som den nest største.

Oversikt

Til tross for San Joses posisjon som den folkerikeste byen i San Francisco Bay Area, er SJC den minste av de tre ruteflyplassene i området, med omkring en tredel av passasjerene til regionens store internasjonale flyplass, San Francisco internasjonale lufthavn (SFO), og litt færre enn Oakland internasjonale lufthavn (OAK); målt i antall passasjerer. SJC håndtererte 9,8 mllioner passasjerer i 2015.
I november 2001 ble flyplassen omdøpt til Norman Y. Mineta.
Joachim Löw

Spillerkarriere

Löw begynte å spille for 2. Bundesliga-klubben SC Freiburg i 1978. Han kom tilbake til klubben to ganger (i 1982 og 1985). I 1980 gikk Löw til VfB Stuttgart i Bundesliga, men fikk bare fire kamper for laget, uten å score mål. Sesongen 1981–82 spilte Löw for Eintracht Frankfurt (24 kamper, 5 mål), men gikk tilbake til Freiburg året etter. I 1982–83 scoret han 8 mål på 34 kamper, og i 1983–84 17 mål på 31 kamper i 2. Bundesliga. Deretter returnerte han til Bundesliga med Karlsruher SC, igjen uten suksess (2 mål på 24 kamper). Senere spilte han ytterligere fire sesonger for Freiburg (116 kamper, 38 mål). Löw avsluttet karrieren i Sveits, der han spilte for FC Schaffhausen (1989–1992) og FC Winterthur (1992–1994).

Trenerkarriere

Löw startet trenerkarrieren for ungdomslaget til FC Winterthur, mens han fremdeles var aktiv som spiller. I 1994–95 var han spillende trener for FC Frauenfeld.
I 1995–96 var han assistenttrener for VfB Stuttgart under Rolf Fringer. Da Fringer overtok ansvaret for Sveits' landslag, overtok Löw etter hvert hovedansvaret. Laget vant den tyske cupen, og nådde året etter finalen i cupvinnercupen, Der de tapte 0–1 mot Chelsea. Dette året endte de på fjerdeplass i Bundesliga.
Löw forlot Stuttgart i juli 1998 for å trene Fenerbahçe SK. I oktober 1999  ble han trener for Karlsruher SC, men greide ikke å forhindre nedrykk til tredje divisjon, og ble oppsagt. Fra desember 2000 til mars 2001 var han trener for den tyrkiske klubben Adanaspor, men ble igjen oppsagt på grunn av manglende suksess. 
I oktober 2001 ble Löw trener for FC Tirol Innsbruck, og ledet klubben til østerriksk mesterskap i 2002. Samme år gikk klubben konkurs og ble oppløst, og Löw var igjen uten arbeid. Hans neste jobb var i Austria Wien (juni 2003 – mars 2004), før han overraskende ble ansatt som assistenttrener for det tyske landslaget under hovedtrener Jürgen Klinsmann 1. august 2004. 
Etter at Tyskland hadde vunnet bronsefinalen mot Portugal under VM 2006, valgte Klinsmann å ikke fornye kontrakten. Löw ble utpekt til Tysklands nye forbundstrener. 
Löw oppnådde raskt imponerende resultater med landslaget, og Tyskland var blant de heteste favorittene foran EM 2008, der de gikk til finalen (som Spania vant 1-0). I 2010 tok landslaget VM-bronse. I 2012 tok landslaget EM-bronse. 
Joachim Löw fikk i 2013 forlenget sin kontrakt som landslagssjef til 2016.
I 2014 tok landslaget VM-gull i Brasil.
Norgesmesterskapet i alpint 1955

Norgesmesterskapet i alpint 1955 var det norske mesterskapet i alpin skiidrett. Mesterskapet ble arrangert 19.-20. mars på Oppdal.
Lost in a Moment

Lost in a Moment er et musikkalbum med Lene Marlin, utgitt i 2005.
Egil & Arne

Egil & Arne var en norsk sangevangelistduo bestående av Egil Solheim (trekkspill og sang) og Arne Gundersen (gitar og sang). De reiste mye i Norge, med sang og kristen forkynnelse, blant annet med teltmøter i Evangelieteltet. Ved flere anledninger besøkte de utlandet, mest Norden, men hadde et helt års opphold i USA i 1959-1960.
Egil og Arne gav ut en rekke grammofonplater, blant deres mest kjente sanger er I de sene aftensstunder, Jesus er løsningen og Vi bor ei her. De var begge tilsluttet De Frie Evangeliske Forsamlinger (DFEF, ofte kalt De Frie Venner) og menigheten Betania Kristiansand. 
Arne & Egil virket sammen i 50 år. Egil Solheim døde 21. januar 2008 etter lengre tids sykdom.
Sérres

Historie

Av romerne ble byen kalt Serrae eller Serrhae og det ble bygget en stor festning her under Østromerriket for å beskytte de nordlige grenser til riket og det strategiske viktige Rupelpasset inn i Bulgaria. Bulgarerne tok byen på 900-tallet, før den kom inn under Serbia i 1345 og ble hovedstad for keiseren, Stefan Dušan. Dušan var så fornøyd med den harde beleiringen av den tredje østromerske byen at han kronte seg selv «Keiser av serberne og grekerne». Etter ham døde riket hans ut i føydalt anarki og keiserinnen, Hellen fortsatte å styre Sérres-området fra 1356, men ble alt i 1365 jaget bort av despoten Jovan Uglješa Mrnjavčević, som dannet en liten, men mektig miniputtstat i Sérres. Etter 1371 og slaget ved Maritsa fikk østromerne tilbake kontrollen over Sérres og tvang serberne bort. Alt i 1383 erobret derimot osmanern byen. Tidlig på 1900-tallet oppsto det en anti-osmansk uro i byen, som førte til Ilinden-Preobrazjenije-opprøret i 1903. Den bulgarske hæren erobret Sérres under den andre balkankrigen i 1913, men ble tvunget bort igjen av greske styrker. Byen ble totalt ombygget etter at bulgarerne brente ned hele byen. Den ble okkupert av bulgarerne igjen under både den første og den andre verdenskrigen, og fikk flere skader. Etter krigen har de greske myndighetene utført planer som har utviklet økonomien til byen.

Økonomi

Sérres er senter i et jordbrukdistrikt og er et viktig handelssenter for tobakk, korn og husdyr. Etter subsidier fra staten ble området også et senter for produksjon av tekstiler og andre industriprodukter.

Administrativ inndeling

Fra 2011 omfatter kommunen Sérres også de tidligere kommunene Kapetán Mitroúsi, Levkónas, Skoutári, Áno Vrondoú og Oriní. De seks tidligere kommunene er nå kommunalenheter 
Ved folketellingen i 2011 hadde kommunen 76 817 innbyggere, mens kommunalenheten Sérres hadde 61 025 og tettstedet med samme navn 58 287 innbyggere.
Kjempebladmåler

Utseende

En stor (vingespenn 44 – 50 mm), klart grønn måler (fargen blekner gjerne på døde eksemplarer). Antennene er fjæformede hos hannen, trådformede hos hunnen. Kroppen er kledt med korte, grønne hår. Både forvinger og bakvinger er grønne, med to oppstykkede, lyse tverrlinjer.

Levevis

Kjempebladmåleren er vanlig i løvskog, hager og parker. Larven lever først og fremst på bjørk (Betula spp.), men også på andre løvtrær og busker. De voksne sommerfuglene flyr om natten i juni – august, og kommer gjerne til lys. Den grønne fargen gir dem utmerket kamuflasje om det sitter på undersiden av et blad, som de gjerne gjør, men ikke om de setter seg på en husvegg eller lignende, da de er svært synlige.

Utbredelse

Kjempebladmåleren finnes i Europa og videre østover til Japan. I Norge er den vanlig nord til Nordland, det finnes også et par funn fra Troms og Finnmark.
Kaithal (distrikt)

Demografi

Ved folketellingen i 2011 var det 1 072 861 innbyggere i distriktet, mot 946 131 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 21,97 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 12,60 % i 2011 mot 14,06 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 821 i 2011 mot 790 i 2001.
Mairevolusjonen

Mairevolusjonen (spansk La Revolución de Mayo) var det første framstøtet for uavhengighet i visekongedømmet Río de la Plata som omfattet dagens Argentina, Bolivia, Paraguay og Uruguay.
Den 13. mai 1810 stadfestet en britisk fregatt i Montevideo ryktene som svirret i Buenos Aires om at Napoléon Bonaparte hadde invadert Spania samt fanget og avsatt kong Ferdinand den syvende, som ble erstattet av Joseph Bonaparte, den eldre broren til den franske keiseren. Dette betydde at den spanske kongemakten hadde blitt overført til regentrådet i Cádiz, som var omringet av franske tropper. Stillingen var da klar: Med autoriteten til viseregentskapen borte, var det et makttomrom.
Den 25. mai 1810 ble Den første juntaen etablert i Buenos Aires og denne fjernet visekongen Baltasar Hidalgo de Cisneros fra makten. I 1816 vant Argentina uavhengigheten sin fra den spanske kronen. I dag blir El Día de la Revolución de Mayo (Mairevolusjonsdagen) den 25. mai feiret hvert år for å minnes disse viktige hendelsene i argentinsk historie. Hendelsene i uken foran denne dagen blir kalt La Semana de Mayo (Maiuka).
Fidel (navn)

Etymologi

Fidel har opprinnelse i det latinske navnet Fidelis, som betyr «trofast».
Fidèle er en fransk og Fedele en italiensk form av navnet.
Livisk

Historie

Livland nordøst i Latvia og sør i Estland var opprinnelig befolket av livere og har fått navn etter dem. Her døde livisk ut allerede på 1800-tallet, men språket levde videre lengst nord på halvøya i Kurland, nordvest i Latvia. Der ble det holdt i hevd i åtte landsbyer på vestkysten. Etter andre verdenskrig gikk den tradisjonelle levemåten deres i oppløsing. Mange livere flyttet til Riga, og dette hemmet bruken av språket.
Første gangen livisk ble samlet og gitt ut var i 1863, Matteusevangeliet ble gitt ut på både den østre og den vestre dialekten. Tallet på trykksaker på livisk er bare et par dusin. I tillegg til religiøs litteratur har man lagd kalendre, diktsamlinger og lesebøker. Livli, et månedstidsskrift, kom ut mellom 1931 og 1939.
Selv om livisk i dag nesten er forsvunnet, finner man likevel spor av det i det latviske språket.
I 2003 ble det talt av en håndfull livere i Latvia. Livisk regnes som sterkt utrydningstruet, men det arbeides med å berge språket.
Etter andre verdenskrig er språket blitt mindre og mindre brukt. Tallet på de som kan snakke språket er mellom 150 og 1.500, men et fåtall av disse bruker språket daglig. Ethnologue rapporterer at 35 mennesker snakker språket, og bare ti av de flytende. Den siste som snakket livisk som morsmål døde 28. februar 2009.

Grammatikk

Livisk har 13 kasus, de grammatiske nominativ, genitiv, partitiv og dativ, lokalkasusene illativ (inn i), inessiv (inni), elativ (ut av), allativ (bort til), adessiv (på, ved), ablativ (frå), og de marginale kasusene translativ (over til) og abessiv (uten). Livisk har ikke possessivsuffiks. Verbene blir bøyd i 3 personer og 2 tall. Som i andre uralske språk er negasjonen et verb, men livisk skiller seg fra de andre østersjøfinske språkene ved at det i visse tilfeller er person- og numeruskongruens både på negasjonsverbet og på hovedverbet. Livisk er også kjent for et fonetisk fenomen som minner om det danske stød.

Gloser

Noen vanlige norske ord og uttrykk med livisk oversettelse:
Hei! – Tēriņtš!
Vel bekomme – Jõvvõ sīemnaigõ!
God morgen! – Jõvā ūomõg! / Jõvvõ ūomõgt!
God dag! – Jõvā pǟva! / Jõvvõ päuvõ!
Takk! – Tienū!
Godt nyttår! – Vȯndzist Ūdāigastõ!

Tall

Legg merke til likheten med finsk, og evt. nordsamisk:
null – kȭlmä
én – ikš
to – kakš
tre – kuolm
fire – nēļa
fem – vīž
seks – kūž
sju – seis
åtte – kōdõks
ni – īdõks
ti – kim
Den norske Eterfabrikk

Den norske Eterfabrikk (DnE) er et farmasøytisk og kjemisk selskap som utvikler, produserer og markedsfører medisiner, kosmetikk og kjemikalier.
DnE er verdens eldste eterfabrikk og en av få gjenværende produksjonsbedrifter i Oslo. Den ble etablert den 2. februar  1900 og er den eneste av sitt slag i Nord-Europa. Fabrikken har kunder innen apotek og sykehus, sport og friluftsliv, laboratorier, finkjemikalieleverandører og faghandel. Den eksporterer til en rekke land i verden.
DnE holder til i Eterveien på Bogerud i Oslo.
Securitas-aksjonen

Securitas-aksjonen var en hemmelig aksjon for å stabilisere bankaksjekurser på Oslo Børs under deflasjonsperioden 1925–28. Bankene som skulle støttes var opprinnelig Den norske Creditbank (i dag DNB), Bergens Privatbank (i dag del av DNB) og Christiania Bank- og Kreditkasse (i dag del av Nordea). I løpet av 1925–28 ble også Drammens Privatbanker og Privatbanken i Trondhjem direkte og indirekte støttet av aksjonen.
Aksjonen ble gjennomført av aksjeselskapet Securitas under ledelse av vinhandler Hans Halvorsen. Dette selskapet, aksjonens utøvende organ, ble formelt opprettet i 1925 og formelt avviklet i 1938. Aksjonen var finansiert med en kreditt i Norges Bank på over 20 millioner kroner, mot sikkerhet i private garantier fra 77 av landets viktigste selskaper.
Aksjonen opphørte 28. januar 1928. Halvorsen trakk Securitas' kjøpsordrer i samme øyeblikk som Christopher Hornsruds regjering tiltrådte. Selskapet ble senere beskyldt for å ha spilt en avgjørende rolle bak denne regjeringens korte levetid. Nyere undersøkelser tyder imidlertid på at Securitas ikke øvde noen direkte innflytelse over det borgerlige stortingsflertallets beslutning om å kaste regjeringen. Blant annet ble Venstres stortingsgruppes beslutning om å fremme mistillitsforslag tatt 6. februar, altså over en uke etter at Securitas hadde trukket seg fra børsen.
Ansvaret for regjeringens korte levetid må i større grad tilskrives Venstres leder, Johan Ludwik Mowinckel, og, ikke minst, sentralbanksjef Nicolai Rygg.
Det russiske vitenskapsakademiets bibliotek

Det russiske vitenskapsakademiets bibliotek (russisk: Библиотека Российской академии наук (БАН)) er et stort statseid russisk bibliotek på Vasilij-øya i St. Petersburg. Biblioteket er åpent for ansatte ved Det russiske vitenskapsakademi og forskere med høyere utdanning.
Biblioteket ble etablert i 1714 etter dekret fra Peter den store, som «Hans majestets bibliotek» (Библиотека его величества). I 1725 skiftet det navn til Det keiserlige biblioteket i St. Petersburg, og i 1747 Biblioteket for St. Petersburgs vitenskapsakademi. Sitt nåværende navn fikk det først i 1917, og deretter i 1992 etter en periode som Det sovjetiske vitenskapsakademiets bibliotek (1925–1992).
Siden 1727 har biblioteket mottatt kopier av alle vitenskapsakademiets utgivelser. I 1783 ble pliktavleveringsavtalen utvidet til å gjelde alle utgivelser i Russland. Frem til 1810 var biblioteket det eneste i Russland med en slik avtale.
I 2002 hadde biblioteket en samling på over 20 millioner bøker, manuskripter, kart, osv., inkludert 8 millioner tidsskrifter og 26 000 aviser. I en brann i februar 1988, mistet biblioteket rundt 300 000 publikasjoner og rundt tre millioner ble skadet.
Biblioteket har 39 lesesaler med til sammen 1163 plasser, og betjener 33 000 besøkende hvert år. Det har også status som forskningsinstitutt, og huser forskere innen blant annet biblioteksvitenskap, informasjonsvitenskap og konservering. Dagens bygning er tegnet av R. R. Marfeld og ble åpnet i 1925.
Presidentvalget i USA 2000

Nominasjoner og primærvalg

To tidligere visepresidenter forsøkte å bli nominert som presidentkandidater for sine partier, det inkluderte republikaneren Dan Quayle og demokraten Al Gore, hvor Gore vant alle statene i primærvalgene. Quayle måtte raskt trekke seg grunnet mangel på penger. På republikansk side var George W. Bush, daværende guvernør i Texas, raskt overlegen, men utfordreren John McCain (daværende guvernør i Arizona) vant i alt syv stater, derav hjemstaten Arizona, Michigan og fem New England-stater. Alan Keyes fra Maryland stilte også, men vant ingen stater. Keyes fikk størst oppslutning i Minnesota (20 %) og Iowa (14 %).

Andre kandidater

Andre kandidater inkluderte Ralph Nader (Green Party), Pat Buchanan (Reform Party), Harry Browne (Libertarian Party), Howard Phillips (Taxpayer's Party) og John Hagelin (Natural Law Party). Den eneste av disse som fikk mer enn 500 000 av stemmene var Ralph Nader med 2,8 millioner stemmer (2,7 prosent oppslutning).
Ronny Frimann

Liv og virke

Ronny Frimann har vært dykker i mange år, og er presentert med sine undervannsbilder flere steder på nettet, blant annet på vrakdykking.no.
Frimann er gründer og fotograf i Zine travel, nåværende Reiselyst,  et reisemagasin med 10 utgaver i året.
Frimann har ifølge Vimenn.no også drevet kickboksing på høyt nivå med 14 år på landslaget, og senere landslagstrener i to år (dette er ikke bekreftet av andre nettsider).

«Rekorddykk»

I 2001 satte Ronny Frimann uoffisiell verdensrekord i lengdedykk, da han satt med dykkerutstyr i en vanntank i 52 timer. Rekorden stod i fem år, da den ble slått av stuntmannen David Blaine. Frimann vil slå denne rekorden og onsdag 13. juni 2007 satte han seg på ny i en vanntank. Tanken ble plassert ved Oslo sentralstasjon og vil være et offentlig skue, for å samle inn penger til naturvernorganisasjonen WWF. Reglene for dykket tilsa at Frimann ikke kunne ta toalettpauser. Han kan derfor ikke spise mat, men kun ta inn flytende føde. Frimann satt under vann i tanken i 100 timer og fikk godkjent tidenes lengste dykk som offisiell Guinness verdensrekord
Dverggurami

Krav i akvarium

Dvergguramier er fredelige fisk som passer godt i de fleste selskapsakvarier. De trenger et kar på 50 liter eller mer. De holder seg vanligvis i midt- og toppregionen i vannet. Dette er ikke overraskende, siden de i likhet med alle andre guramier, puster luft. Derfor er det viktig at de har tilgang til frisk luft i vannflaten. Akvariet bør være tett beplantet og ha i hvert fall en del av overflaten dekket med flyteplanter. Et mørkere bunnsubstrat vil fremheve guramiens farger. Jevnlige vannbytter er en nødvendighet da disse fiskene kan være mottakelige for sykdommer. De bør ikke holdes med store, aggressive fisk, men passer sammen med andre små, fredelige fisk eller andre guramier. De blir lett skremt av høye lyder, så karet bør stå på en stille plass.
Dvergguramier tolererer temmelig høye temperaturer, som av og til brukes for å kurere akvariet for fiskesykdommer som hvitprikk.
De kan holdes i en temperatur på 24-30 C, en pH mellom 6,0 og 8,0 og en hardhet på 0-20 dGH.

Diett

Dvergguramier er altetende, og eter både algebasert fôr og kjøtt. Algebasert flakfôr sammen med frysetørkede mygglarver og artemia vil kunne gi dem de næringsstoffene de trenger. Variert kosthold er også viktig for dvergguramien.

Avl

Dvergguramier er skumredebyggere og bruker plantedeler for å binde sammen redet. I tillegg til fargeforskjellen kan kjønnet sees på ryggfinnen. Hannens ryggfinne er spiss, mens hunnens er avrundet. Vannivået bør reduseres til 20 cm før lek, og temperaturen bør holdes rundt 28 °C. Etter leken bør hunnen flyttes til et annet kar. Hannen vil passe eggene og yngelen, og når de er 2-3 dager gamle bør hannen også flyttes. Når eggene klekkes bør de først få infusorier, senere mikroorm, artemia og finknust flakfôr. Frysetørrede tabletter kan også brukes til eldre yngel.

Fargevarianter

I naturen har dvergguramier diagonale striper i rødt og blått. Oppdrettere har skapt forskjellige fargevarianter med varierende grad av rødt og blått. Neonrøde varianter har et område med solid rød farge. Neonblå dverggurami, på den andre siden, har en skarp blåfarge over nesten hele seg.
Bluse

Bluser er en betegnelse som har vært brukt om flere typer klesplagg i form av tynne, livlange overdeler.
I dag brukes ordet hovedsakelig om visse typer plagg for kvinner. En skjortebluse ligner gjerne en manns kneppeskjorte. Men skjortebluser kan også være mer pyntet, for eksempel med en spesiell krave eller draperinger. En jakkebluse er en jakke som i mange tilfelle kan minne om en manns dressjakke. Den kan dog være laget i adskillig friere farger enn en dressjakke. En kvinnes jakkebluse brukes også i mer utstrakt grad ved dagligdagse anledninger.
Også en tynn genser kan kalles bluse på norsk.
Ordet bluse er fra fransk blouse der det brukes om «bluse, kittel, busserull, arbeidsforkle». I engelsk brukes blouse dessuten om korte uniformsjakker.
Leggings

Tights

Opprinnelig betegnet leggings to atskilte plagg, ett til hvert bein, men i moderne engelsk brukes ordet også om tights, strømpebukser og trange sportsbukser. Slike bukseplagg blir oftest framstilt av en blanding av lycra og enten nylon eller bomull, eller av bomull og polyester, men kan også være av ull, silke og forskjellige slags kunstfibre.
Blaffert

En blaffert var en gammel myntenhet.
I Norge ble blaffert bare preget under erkebiskop Erik Valkendorf (1510–1522). Blafferten var en brakteat, og verdien var 2 penning.