«Regent» (1488)

Konstruksjonen

Henrik VII sendte sir Richard Guldeford til Reading der han lot en demning ble reist i elven Rother for å tømme en mindre vik for vann. Demningen som bestod av jord og tømmerstokk skapte en dokk for byggingen av det nye storskipet. Når storskipet var ferdigbygget, ble demningen fjernet slik at skipet flyte ut på elven der det ble tatt i slep ut til en kai for å bli fullført med nye overbygninger og inventar. Opprinnelig var storskipet gitt navnet «Grace Dieu», men det ble forvandret til «Regent» i 1489.
Som forgjengeren er det nye storskipet klinkbygd, men større og helt nytt i konstruksjon som et rent artillerifartøy med sterkere struktur på overbygningene, akterkastellet og forkastellet som ble forsterket for å tåle vekten av et stort antall mindre skyts samt meget mange skyteskår.
Ifølge de bevarte regnskapene om byggingen hadde «Regent» fire master, forrest en fokkemast med en forstang, en stormast med storstang og storebramstang samt en mesanmast foruten en mindre bonaventuremast akterover og en klyverbom på baugspydet.
Storskipet var ikke lenge et spesialiserte fartøy bare ved sin størrelse, men også et krigsskip med skipsartilleri og stort indre volum for et stort antall soldater om bord. Tilsammen 225 skerpentiner, mindre jernstykker som også var bakladerskyts med ammunisjon i et kammer som utgjorde bakstykket, ble satt ombord på «Regent». Skerpentiner varieres fra en mindre kanon montert på en gaffel slått ned i skipets rekke til et stort stykke på 2 tonn vekt.
Størrelsen på «Regent» er ikke kjent, men trolig lik stor som «Henry Grace à Dieu», det er i deplasement 200 tonn tyngre enn «Sovereign» (1488). Størrelsen på mannskapet varieres i årene mellom 1491 og 1512, men en inventarliste over utstyret i skipet er bevart for ettertiden. 200 langbue med 400 pilkurver, 248 stangvåpen og 100 spyd betyr minst 500 til 600 soldater ombord på storskipet.

Historien

«Regent» som det største krigsskipet i Royal Navy og som kongens presisjeskip sammen med det noe mindre «Sovereign» forbrukte en stor del av de kongelige inntektene idet de var bygget og sjøsatt, men de ble ikke mindre kostbar i vedlikeholdsarbeid. Deres størrelse gjorde det nødvendig for engelskmennene å konstruere en tørrdokk på Portsmouth i 1496 som senere rommet den engelske marinens viktigste flåtebasen.
I 1489 seilte en engelsk krigsflåte på 18 skip ledet av «Regent» til Bretagne, men det kom ikke til noe strid utover mindre skjærmysler med de franske styrkene. Det var også flaggskipet for ekspedisjonsflåten til Skottland i 1497 der det kom til mindre strid som ikke er beskrevet for ettertiden. Det kom også ut på sjøen i jakten på sjørøveren Andrew Barton i 1511, men deltok ikke i sjøstriden der Barton ble beseiret og drept av engelskmennene.
I 1512 allierte Henrik VIII seg med den såkalte Hellige Ligaen som hadde blitt en antifransk stormaktallianse og startet en krig med Frankrike. «Regent» sluttet seg til den engelske krigsflåten ledet av admiral sir Edward Howard i mai og seilte med de 24 andre skip til farvannet utenfor Brest. Der under slaget ved Brest grepet «Regent» seg fast til det franske storskipet «La Cordelière» og innledet en blodig entringskamp. Etterhvert klart engelskmennene å vinne og idet de kunne erobre det franske skipet ble stormasten skutt ned og falt over «La Cordeliére». En eksplosjonsaktig brann brøt ut og ilden spredt seg over til det engelske storskipet. Begge eksploderte og sank med stort tap av menneskeliv ombord. Hvor mange hadde omkommet i eksplosjonskatastrofen er ikke kjent, men det var trolig 600 til 1000 engelskmenn og 400 til 1000 franskmenn. Bare 200 overlevd, 180 fra «Regent».
«Regent» sank rett til bunnen utenfor Brest. Den ble erstattet med en kravellbygget karakk, «Henry Grace à Dieu».