Stanley Cup

Historie

I de første årene, fra 1893 til 1914, ble det spilt om Stanley Cup som et utfordrertrofé («challenge trophy»), ved at tittelholderen hadde denne til den ble utfordret av noen andre, som da eventuelt vant den, eller en mester fra en annen liga formelt utfordret tittelholderen og da eventuelt vant cupen fra den tidligere tittelholderen i en avtale kamp eller kampserie. Dette ble til gjennom en avtale mellom de to aktuelle klubbene, men utfordren måtte først bli godkjent som utfordrer av forvalterne («trustees») av Stanley Cup.
Fra 1909 ble Stanley Cup et trofé for profesjonelle lag. I 1908 ble derfor Allan Cup innført som trofé for canadiske amatørlag og utdelt første gang i 1909. Troféet blir fortsatt delt ut til beste canadiske amatørlag etter en årlig turnering mellom vinnerne av de reionale ligaene.
Før 1912 kunne disse utfordringene komme når som helt, og flere ganger gjennom samme sesong, avhengig av hva baner og annen infrastruktur tillot. I 1912 ble det imidlertid bestemt at mesterskapet bare skulle forsvares ved utløpet av tittelholderens sesong.
Også i løpet av denne perioden hadde ingen av de ligaene som spilte fom trofeet noe årlig sluttspillsystem for å bestemme de respektive ligaenes mestere, de som lå øverst på tabellen vant ligatittelen.
I 1919 tvang Spanskesyken  Montreal Canadiens og Seattle Metropolitans å kansellere deres finaleserie, og dette ble første gang Stanley Cup ikke ble utdelt.
Spillesystemet for Stanley Cup mesterskapet ble endret i 1921–22 sesongen da Western Canada Hockey League (WCHL) ble etablert. Da ble det tre ligaer som konkurrerte om Stanley Cup og dette gjorde det nødvendig med en semifinale mellom to ligamestre, mens den tredje gikk direkte til finalen.  I 1924–25 sesongen ble PCHA nedlagt og bare Vancouver Maroons og Victoria Cougars gikk inn i WCHL. Etter tapet av PCHA, ble mesterskapet avgjort gjennom en enkel serie. Etter at de vant i 1925, ble Victoria Cougars det siste laget utenfor NHL til å vinne Stanley Cup. Fra 1925–26 sesongen ble WCHL omdøpt til Western Hockey League (WHL). Med Victoria Cougars' tap i 1926 var dette siste gang et lag utenfor NHL kjempet om Stanley Cup.
Det første laget fra USA som ble invitert inn var Boston Bruins i 1927.

Pokalen

Pokalen ble satt opp av lord Stanley av Preston i 1892. Han var generalguvernør (Det britiske monarkis representant) i Canada mellom 1888 og 1893. I denne perioden ble han og hans familie store ishockeyentusiaster, og både datteren og hans syv sønner ble aktive spillere i Canada og etterpå i England.  
Ved familiens avreise fra Canada tilbake til England etter endt tjenestetid, satte derfor Frederick Stanley opp dette troféet til det beste (amatør)laget i Canada. Selve bollen («cup») er egentlig en salatbolle i sølv, kjøpte han av en sølvsmed i England og fikk gravert inn «Dominion Hockey Challenge Cup of Canada» på den ene siden, og «From Stanley of Preston» på den andre. Etter hvert som ishockeyen i Canada og De forente stater ble mer integrert, ble en gjennom den ordningen med forvaltere som Stanley satte opp, enige om at pokalen skulle tilfalle det beste (profesjonelle) laget i Canada og USA.

Dagens bruk

Pokalen er en vandrepokal og hvert vinnende lag kan supplere med en sølvring med lagets navn og år, hvilket alle gjør. De siste vinnerne står nederst, og nå inngraveres også navnet på alle spillerne, trenere og støtteapparat. Opprinnelig var det bare en bred ring nederst for å danne en såle, nå utgjør denne delen mer en halvparten av pokalens samlede høyde.
Stanley Cup spilles nå hvert år mellom vinnerne av sluttspillene innen henholdsvis Eastern Conference og Western Conference.
For tiden er pokalen 89,54 cm høy og veier 15,5 kg, og originalen finnes i National Hockey Leagues The Hockey Hall of Fame (engelsk) eller Le Temple de la Renommée de hockey (fransk) i Toronto.
Da Detroit Red Wings vant trofeet i sesongen 2007–08, var dette første gangen at et lag med europeisk lagkaptein (svensken Nicklas Lidström) gikk til topps.