Rettskrivningen av 1941

Rettskrivingen av 1941 var en rettskrivningsreform bygget opp etter tankene som rådde i partiet Nasjonal Samling (NS). Derfor ble denne reformen omtalt på folkemunne som «nazi-reformen». Rettskrivingsreformen trådte fullt ut i kraft 1. juli 1942, og ble dermed obligatorisk å bruke i aviser, ukeblader og andre offentlige verk. Rettskrivningen gjaldt ikke for bokforfattere, de kunne fortsatt skrive i forhold til egen målform. Stort sett aksepterte pressen dette, men illegale aviser ignorerte som oftest disse nye reglene og skrev dermed med egen målform. Etter krigen var over i 1945 ble rettskrivningen avskaffet, og etterlot seg få spor.

Håndhevelse

Rettskrivingen ble håndhevet i varierende grader i forskjellige medier, skolebøker ble kontrollert for å sjekke at de fulgte rettskrivingens regler, men siden det tok tid å lage nye skolebøker som brukte rettskrivningens regler, så kunne bøker som brukte rettskrivningen av 1938 bli brukt i skolene, og elever ville ikke få feil for å bruke de reglene. Aviser og ukeblader måtte også følge rettskrivningens regler, men håndhevelsen var mildere i disse mediene. Rettskrivingen gjaldt ikke for private bokforfattere, de sto fritt til å skrive med egen målform.

Endringer

Rettskrivningen av 1941 utmerket seg ved å ta inn ymse særnorske eller nynorske ord i riksmål/bokmål. Et mål var å knytte bånd tilbake til norrøn tid, dermed skulle ord staves så nærme så mulig norrønt (til den grad det var mulig), og reformen fikk rosende omtale både i Aftenposten og Morgenbladet, som i likhet med resten av pressen var pålagt å følge den.
De fleste av endringene baserte seg hovedsakelig på fonologien, og gikk sterkt utover tradisjonelle riksmålsformer, som ikke lenger ble ansett som riktige. Samtidig gjeninnførte den en rekke tradisjonelle riksmålsformer som gikk ut med 1938-reformen, blant dem skulde, kunde og vilde, og la sterke begrensninger på bruken av a-endinger, som var beskyldt for å tilføre språket et altfor sterkt arbeiderpreg. Som eneste reform i norsk språkhistorie som ble 1941-reformen gjort obligatorisk ikke bare i skole og offentlig administrasjon, men også for pressen og oversettere. Dette bidrog ifølge Arne Tjelle til å skape et inntrykk i folket av at 1941-reformen var mer radikal enn 1938-reformen.
Nynorskformen no skulle i bokmål erstatte både nå, som det het fra 1938, og nu, som var brukt før. Rolf R. Nygaard ville ikke bruke nå, fordi han anså det som «uskjønt». Som en avis kommenterte det: «Nu skal nå hete no». Det skulle, som i 1938-reformen, skrives fram, etter, bjørk, snø og farge, i stedet for frem, efter, bjerk, sne og farve. Andre nynorske ord som ble obligatoriske på bokmål, var veg og heim. Ordet jente fikk tilbake g-en den hadde på nynorsk før 1938, dermed gjente, og denne formen ble også gjort obligatorisk på bokmål, der den ikke før hadde eksistert. Dette var for å jevne ut ordet med andre ord som gjennom og gjest, og Nasjonal Samlings organisasjon for unge jenter ble derfor hetende Gjentehirden.

Listene

Rettskrivingen trådte ikke fullt ut i kraft før 1. juli 1942, men i månedene før dette ga regjeringen ut lister med ord som skulle endres, en liste ble gitt ut første dagen av hver måned fra og med januar til og med mai, og var gjeldende fra og med den ble gitt ut, dermed ble det gitt ut fem lister før rettskrivingen trådte fullt ut i kraft 1. juni 1942.
Flere av endringene nevnt under var allerede gjennomført med 1938-reformen, om enn ikke alltid som obligatoriske former.

Januar

Den første listen, listen fra 1. januar inneholdt blant annet at høi skulle skrives høg, mig, dig, sig ble til meg, deg og seg og at gjennem og mellem skulle skrives gjennom og mellom. Disse endringene gjaldt også for sammensatte ord, for eksempel at høiskole skulle skrives høgskole. Alle stedsnavn med ordet vatn fikk bestemt form, vatnet, og stavemåten gaten ble gjort om til gata.

Februar

Den andre listen, som var gjeldende fra og med 1. februar 1942 sa blant annet at ordene bro, efter, sogn, sten skulle skrives som bru, etter, sokn og stein. Dette gjaldt også for sammensatte ord, for eksempel ble sogneprest skrevet sokneprest.

Mars

Den tredje listen, den fra 1. mars 1942 sa blant annet at ordene farve, løv, op, røk, sort, sprog og elven skulle skrives som farge, lauv, opp, røyk, svart, språk og elva. Diftongen øi skulle også bli skrevet som øy.

April

Listen fra 1. april 1942 sa blant annet at ordene bo, chauffør, chef, hugge og lek skulle skrives som bu, sjåfør, sjef, hogge og leik. Denne listen la også på en g foran ordet jente, slik at det ble stavet gjente, for å jevne ordet ut med andre ord som startet på gj, slik som gjest, gjennom og flere andre ord. Dette førte til at Nasjonal Samlings organisasjon for unge jenter ble hetende Gjentehirden. Listen sa også at ordet vei skulle staves veg, men kunne bli uttalt på begge måter. Alle disse endringene gjaldt også for sammensatte ord.

Mai

Den siste listen ble gitt ut 1. mai 1942, og var den siste før rettskrivningen trådte ut i full kraft, denne listen inkluderte blant annet at ordene kjøbmann, gress, gjete, lege, ligne (og alle andre relaterte ord), ren (dyret) og vidne skulle skrives som kjøpmann, gras, gjæte, læge, likne, rein og vitne. Disse formene gjaldt også i sammensatte ord.

Arv

Reformen ble i stor grad sabotert alt under krigen og etterlot seg ikke noen spor i bokmåls- eller nynorskrettskrivingene som har gjeldt etterpå.