google/wiki40b huggingface dataset:
Poitou-Charentes

Geografi

Poitou-Charentes ligger vest i Frankrike, med kystlinje mot Biscayabukta. I nord grenser regionen mot Pays de la Loire, i øst mot Centre og Limousin og i sør mot Aquitaine.

Økonomi

Et kjent produkt fra området er Cognac, ved kysten foregår produksjon av østers. Tjenesteyting og turisme er også viktige næringer.
Val Camonica

Val Camonica er en dal i den italienske provinsen Brescia.
Dalen inneholder den største samling bergkunst i det subalpine Italia. Området som er mer enn 70 km langt, inneholder over 250 000 figurer. De eldste tegningene er ca. 10 000 år gamle. Området var da dekket av tette furu- og bjørkeskoger. De mest kjente helleristningene ble oppdaget av geografen Walter Laeng i 1909. De befinner seg i nærheten av Cemmo.
I 1979 ble området tatt med på UNESCOs liste over verdensarven.
I'll Cry Instead

Bakgrunn

Tekstens jeg er rasende fordi han har mistet sin eneste jente. Derfor vil han bare gråte for så å komme tilbake og hevne seg over alle de som har forlatt ham. Det vil skje ved at han skal knuse hjertene på alle andre damer i verden. Men i mellomtiden må han gjemme seg vekk slik at ikke alle kan se han bare har lyst til å gråte. Det var meningen at «I'll Cry Instead» skulle bli spilt i filmen A Hard Day's Night der de løper ned brannstigen og tuller og tøyser på en stor privat eiendom. Regissør Richard Lester syntes teksten var for selvbiografisk og bitter for Lennons del, slik at han valgte «Can't Buy Me Love» i stedet. Men da filmen ble relansert på video i 1986, ble «I'll Cry Instead» spilt i en trailer med stillbilder fra filmen før selve filmen startet.

Innspilling

«I'll Cry Instead» ble innspilt i to seksjoner 1. juni 1964 i Abbey Road Studios. Seksjon A utgjør de første 1:15 av sangen som de spilte inn seks tagninger av. Deretter tok de fatt på Seksjon B med to tagninger som startet med første vers; deretter mellomverset og siste vers. Disse to seksjonene ble så klippet sammen og koblingspunktet skjer 1:15 ut i sangen. På både den nevnte amerikanske singeln og den amerikanske utgaven av albumet A Hard Day's Night er det lagt til et ekstra vers (som ikke er inkludert på Something New eller andre utgivelser):
Tjenare kungen

Handling

Filmens handlinger lagt til 1982, og omhandler svenske ungdommer i et punkmiljø som holder på å dø ut. Abra (Hovedperson) har sans for punkmusikk og oppfører/kler seg sådan. Abra bor i lille Billingsfors men kjenner ikke mange der. Hun stikker til Göteborg for å møte likesinnede. Hun blir kjent med Millan, og de bestemmer seg for å lage punkband. Helst skal det kunne bli en singel før jul. Veien dit er tøff, og byr på små og store problemer – hva gjelder kjærlighet, jobb, vennskap, spillejobber og penger.
Bakklandet Bassangforening

Bakklandet Bassangforening (også kalt Det norske Mosartensemble) var en norsk politisk humorvisegruppe som eksisterte i perioden 1975 til 1978. Bakgrunnen for prosjektet var Trondheim kommunes planer om å rive de gamle bygningene i Bakklandet til fordel for en ny innfartsvei, disse planene førte til store reaksjoner fra folket og førte til at ungdom og voksne i Trondheim okkuperte husene på Bakklandet på 60-tallet og 70-tallet. Visegruppen ble startet av Knutsen & Ludvigsen og Gerd Gudding, etter hvert forsterket med Arve Tellefsen og Kaare Ørnung og de spilte inn platene Ned med Nidaros og Du milde Mosart og dro på turné og opptrådte på NRK flere ganger med musikalske innslag og sketsjer i bl.a. Knutsen & Ludvigsen inviterer til årsmøte i Bakklandet Bassangforening og Etter Dagsrevyen (bare Dolmen & Lorentzen). I 1978 ble kommunens planer om en innfartsvei nedlagt og gruppen takket for seg. I 2010 ble Bakklandet Bassangforening gjenforent med Øystein Dolmen, Gerd Gudding, Arve Tellefsen og Kaare Ørnung i Olavshallen i Trondheim med flere gjester. I dag er Øystein Dolmen og Arve Tellefsen de eneste gjenlevende av Bakklandet Bassangforening. I 1978 vant Arve Tellefsen Spellemannprisen 1977 i åpen klasse for Sindings fiolinkonsert og Du milde Mosart. Flere av Bakklandet Bassangforenings sanger og sketsjer finnes på Knutsen & Ludvigsens samleplater og DVD-en Knutsen & Ludvigsen.
Det islandske kjøkken

Det islandske kjøkken omfatter tradisjonelle retter, eller nyere retter basert på tradisjonelle råvarer, i islandsk matkultur. Viktige deler av dette er lam, melk og fisk, det siste mye grunnet bosetningens nærhet til havet. Populære retter på Island er blant annet skyr, hangikjöt (røkt lam), kleinur, laufabrauð og bollur. Þorramatur er en tradisjonell buffet som blir servert under festivalen midtvinters kalt Þorrablót, og inneholder et utvalg kjøtt- og fiskeprodukter lagret på tradisjonelt vis, servert med rúgbrauð (mørkt rugbrød) og brennivín (en islandsk akevitt). Mye av smaken på disse tradisjonelle rettene kommer av oppbevaringsmåtene som blir brukt; sylting i gjæret myse eller saltlake, tørket og røkt.
Moderne islandske kokker legger vanligvis vekt på de tilgjengelige produktenes kvalitet fremfor tradisjonene. Derfor har mange restauranter på Island spesialisert seg innen sjømat, og i den årlige kokkekonkurransen Mat og Moro (arrangert siden 2004) lager kokker nye retter med ferske ingredienser fra Island. Kjennetegn er kvaliteten på lammekjøttet, sjømaten og (i den senere tid) skyr. Andre lokale ingredienser som har en naturlig plass hos islandske kokker, er sjø- og svømmefugler (både kjøttet og eggene), laks og ørret, krekling, blåbær, rabarbra, islandsk mose, ville matsopper, villtimian, løpstikke og tørkede alger, i tillegg til et vidt spekter av meieriprodukter.
Dyreprodukter dominerer det islandske kjøkken, og å leve som vegetarianer på Island er umulig uten å støtte seg på importerte varer. Den allmenne smak har imidlertid nærmet seg den europeiske normen, og bruk av grønnsaker har økt kraftig de seneste tiårene i takt med at fisk har minket i bruk. Ferskt lammekjøtt er derimot en tradisjonell rett som har opprettholdt sin popularitet.
Førpollen

Førpollen (eller Førepollen) er en fjord på vestsiden av Langøya i Bø kommune i Vesterålen. Fjorden har innløp mellom Søbergshagan i nord og Fjærvollklubben i sør og strekker seg fire kilometer nordøstover til Straume.
Grenden Søberg ligger på nordsiden av fjorden like øst for Søbergshagan. Tvers over fjorden for Søberg ligger grenden Føre, som har gitt navn til fjorden. En annen grend lenger nord på østsiden er Forøya. Ved Forøya smalner fjorden inn og blir kalt Skjørisen. Denne delen av fjorden går inn til enden ved tettstedet Straume.
Riksvei 820 går langs østsiden av fjorden, mens fylkesvei 903 går langs den indre delen av vestsiden.
Skjørisen og Saltvatnet og Førevatnet innenfor er vernet som Straume naturreservat.
Badminton under samveldelekene 2006

Badminton under de britiske samveldeleker 2006. Badminton var en av flere sporter under de attende samveldelekene som ble arrangert i Melbourne i Australia i perioden 15. til 26. mars 2006. Det var ellevte gangen som badminton var med på programmet i Samveldelekene. I lekene i 2006 ble det konkurrert i seks øvelser i badminton, single og double for både menn og kvinner samt en mixeddoubleturnering og en mixed lagkonkurranse.  Malaysia ble beste nasjon med fire gullmedaljer foran England med to.
Camera obscura

Camera obscura (latin for mørkt rom) eller hullkamera er en enkel form for projeksjonsapparat eller avtegningsmaskin. Innretningen består av et mørkt avlukke med et lite hull der lyset fra omgivelsene foran hullet slipper inn, og dermed avtegner seg som et opp-og-ned-vendt lysbilde på bakveggen inne i avlukket.
Slike innretninger ble tidligere brukt som hjelp for nøyaktig avtegning av utsnitt av den synlige virkeligheten, og danner grunnlag for episkopet og fotografiapparatet. Et fotoapparat kalles fremdeles «kamera», det vil si «kammer».

Virkemåte

Prinsippet bak camera obscura kan demonstreres enkelt med en mørk kasse eller et avblendet værelse med et hull eller liten lysåpning i den ene siden. Lyset som blir reflektert fra en gjenstand eller et landskap utenfor kassa eller rommet, vil skinne igjennom hullet og treffe en del av bakveggen som et lysbilde der motivet står opp-og-ned og er speilvendt. En tegner kan legge et papir eller et annet tegneunderlag på veggen der projeksjonen treffer, og streke opp og kopiere motivet over på underlaget. Metoden sørger for at perspektiv og størrelsesforhold blir korrekt gjengitt, og avbildningen virker dermed mer virkelighetstro. Dybdeskarpheten er ubegrenset. Skarpheten er avhengig av størrelsen på hullet.
Camera obscura kan også utstyres med optiske linser og speil for å forsterke lyset som slipper inn og få flere detaljer i lysbildet. Motivet blir imidlertid litt fortegnet som følge av aberrasjon, det vil si optiske avbildningsfeil.
Det finnes også store camera obscuraer, der en kan stå inne i selve kameraet. Ett av disse står i Trondheim.
Pontcysyllteakvedukten

Historie

Akvedukten ble bygget under ledelse av Thomas Telford under rådgivning fra den mer erfarne William Jessop, og er 307 meter (1 007,2 ft) høy, 3,4 meter (11,2 ft) bred og 1,6 meter (5,2 ft) dyp. Den er bygget i støpejern og går 38 meter (124,7 ft) over elven Dee på 18 støpte søyler og 19 bueganger. Hver av buegangene har et spenn på 16 meter (52,5 ft). Til tross for stor skepsis i samtiden, var Telford siker på at konstruksjonen ville holde, han hadde tidligere bygget en annen støpejernsakvedukt ved Longdon-on-Tern på Shrewsburykanaler. Akvedukten ble åpnet 26. november 1805, etter ti års planlegging og bygging, og kostnadene var totalt 47 000 britiske pund, noe som i pengeverdien i 2014 tilsvarte mer enn 3 230 000 pund.
På den tiden akvedukten ble ferdigstilt, endte kanalen ved en brygge rett nord for akvedukten. En vanntilførsel for å forsyne kanalen med vann fra Horseshoe Falls, et anlagt vannfall på Dee ved Llantysilio Hall i Denbighshire, rundt 4,8 kilometer|km vest for Llangollen ble funnført tre år senere, i 1808, og er i dag kanalens viktigste vannkilde. På et tidspunkt etter 1820 ble Plas Kynaston-kanalen bygget for å betjene industrien i områdene rundt Cefn Mawr og Rhosymedre. Det kan ha vært planlagt ytterligere en kanalforlengelse (kalt «Ward's»), men detaljene om disse planene er ikke bevart.

Konstruksjon

Mørtelen som ble brukt er en blanding av kalk, vann og okseblod.  Støpejernet ble levert av William Hazledine fra hans smelteovner i Coleham ved Shrewsbury og den nærliggende Cefn Mawr. Selve kanalrommet er laget av flensede støpejernplater som er boltet sammen og skjøtene fôret med walisisk flanell og en blanding av cerusitt og jernpartikler fra boringen. Jernplatene er ikke rektangulære, men formet som kilsteiner som i en buegang av stein. Denne formen har ingen betydning annet enn soom et dekorativt element og følger linjene til avstivingsplatene bakenfor.
Langs kanalløpet er det en slepevei, bare 15 cm over vannflaten, hvor en støpejernskant mellom vannet og slepeveien som sørger for at vannet en båt eller lastepram fortrenger strømmer lett bort. Fotgjengere og hestene som ble brukt til slepet ble også beskyttet fra å falle ned ved et gjerde montert på yttersiden, mens åpningene i flensene på den andre siden for montering av et gjerde også på denne siden ble aldri benyttet. På yttersiden er det derfor ingen visuell beskyttelse for båtføreren fra følelsen av å være på kanten av en avgrunn.
Endene av akvedukten blir stengt av hvert femte år, og en plugg blir åpnet for å tømme den for vann ned i elven Dee, for inspeksjon og vedlikehold. Vannrennen inneholder 1,5 millioner liter vann og det tar to timer å tømme den.
I mars 2010 ble det meldt at anlegget hadde en stor bestand av otrer.
Morasteinen

Tinget ved Mora

Ved Morasteinen ble det holdt ting hvor de svenske kongene ble valgt og hyllet i middelalderen. Kongen stilte seg på en flat stein når han ble valgt og folket som hadde foretatt valget hyllet ham som bekreftelse.
I den eldre Vestgøtaloven ble det sagt (i et senere tillegg gjort av biskop Brynolf Algotsson i Skara en gang mellom år 1279 og år 1290): «Sveaer egho konung at taka ok sva vraekae.»
Upplandsloven og Sødermannaloven sier: «De tre folkelandene, det er Tiundaland, Attundaland og Fjädrundaland, skal først velge konge. Valget blir senere stadfestet gjennom først av lagmannen i Uppland og deretter av de andre lagmennene i riket, en etter en, dømde den nye kongen til hans verdighet, hvilket skjedde når han red Eriksgatan.»

Morasteiner

Rett ved sto det andre steiner med innskrifter som fortalte om tidligere konger og deres valg. Når en konge var blitt valgt ble det plassert en mindre stein, en minnestein, på den store Morasteinen under denne kongens styre. Når en ny konge ble valgt ble minnesteinen plassert ved siden av Morasteinen. Morasteinen og minnesteinene ved Mora er altså helt forskjellige steiner. Noen av minnesteinene finnes fortsatt og blir oppbevart i dag i en bygning (se bilde) på stedet. Et fragment er kjent som steinen «Tre kroner» ettersom det er ett av de aller første kjente eksemplene på bruken av «Tre kroner» som svensk rikssymbol. Fragmentet er en del av minnesteinen fra da Albrekt av Mecklenburg ble valgt.
Selve monumentet Morasteinen ble ødelagt med hensikt en gang rundt år 1515. Gustav Vasa og Johan III skal begge hver for seg ha forsøkt å restaurere stedet, men uten hell. Det kan faktisk ha vært slik at Gustav Vasa har bidratt til at steinene har forsvunnet da han etterstrebet kongelig arverett istedenfor som ved tidligere gjennom valg av kongen.

Morasteinenes bygning

Bygningen hvor steiner og fragmenter blir oppbevart har blitt tegnet av Carl Wijnbladh og ble oppført i 1770. Dets posisjon er N 59° 47′ 54", E 17° 46′ 47".
Bembidion clarkii

Utbredelse

Bembidion clarkii finnes i Mellom-Europa, østover i Asia. Den er ikke registrert fra Norge.

Utseende

Bembidion clarkii er en liten løpebille med en ganske slank og litt flat kroppsform. Antenneleddene har lange hårbørster i spissen, antennens fjerde ledd har fine korte tilliggende hår. (Krever forstørrelse for å se), Fasettøynene er noe utstående. Maxillarpalpene har et lite og nålformet endeledd, dette skiller slekten fra de andre nordiske løpebillene, hvor dette leddet er mye større og mer økseformet. Mange av artene i slekten Bembidion er like hverandre og er vanskelige å artsbestemme.

Levevis

Bembidion clarkii tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Lillestrøm videregående skole

Kultur

Lillestrøm videregående skole har en rikholdig kunstsamling hvor kjernen i samlingene er den unike aulautsmykningen med verk av maleren Henrik Sørensen samt maleri og trerelieffer av Dagfin Werenskiold. Det er blitt sagt om Lillestrøm videregående skole at kulturen sitter i veggene.
Skolens Aula er for øvrig et utsøkt eksempel på 50-tallsarkitektur. Den er svært mye brukt som møte- og opplevelsessted for skolens egne elever og personale, men også for gjester utenfra. Aulaen er skolens sentrale vrimlested hvor elever opplever god kunst i skolehverdagen.
Skolen har også en årlig skolerevy, Snilerevyen, som settes opp i januar.
Ischnocnemis

Utseende

Middelsstore, avlange, brunrøde til svarte trebukker, dekkvingene vanligvis med en smal, lys lengdestripe. Antennene er tynne, vanligvis litt lengre enn kroppen. Prontoum er rundet, noe bredere enn langt, dekkvingene nesten jevnbrede. Beina er forholdsvis spinkle.

Levevis

De voksne billene besøker gjerne blomster, og er dagaktive. De er aktive flygere.

Utbredelse

Arten er utbredt fra Mexico i nord til Costa Rica i sør.
NeoCosmicBreakdownDeluxe

NeoCosmicBreakdownDeluxe er en musikk-EP med Tumbleweed, utgitt i 1999.
Sola Fotball

Historikk

Klubben var tidligere en fotballavdeling i Sola Idrettslag (som ble stiftet Sola Turn og Idrettslag i 1934), men skiftet navn i 1947. Det var først i 1995 at idrettslaget ble delt opp og etablerte Sola Fotball og Sola Håndball.
Klubben vant Rogalandscupen i 1990 og 2013. 
Klubben vant 4. divisjon i 2013, og rykket opp til 3. divisjon. I 2014 gjentok Maurice Ross sine gutter fjoråret, og vant 3.Divisjon med 11 poeng. Dermed blir det 2. Divisjon i 2015.

Kvinner

A-laget for kvinner rykket opp til 1. divisjon i 2009. Sola sitt damelag ble etter en turbulent 2011/2012 sesong nedlagt, grunnet for lite spillere.

Menn

A-laget for herrer har stort sett holdt seg i 3. divisjon; vant divisjonen i 1996 og fikk dermed tre sesonger i 2. divisjon; 1997, 1998 og 1999.

Spillerstall A-lag Herrer

Keepere: Roy Aleksander Skjæveland, Janvier Ndikumana, Ian Moore
Forsvarsspillere: Maurice Alexander Ross, Ole Theodor Berthelsen, Anders Joa, Kittinan Kaephou, Olav Lilleås, Vegard Maldal (C), Endre Heradstveit
Midtbanespillere: Tom Erik Maldal, Arild Nilsen (C), Emil Mikalsen, Joachim Boxill Knutsen, Ørjan Djup Nesvik, Jakob Storhaug, Vetle Hellestø, John Arild Folkvord
Angrepsspillere: Morten Eriksen, Lennox Kanu, Kristoffer Rasmussen, Tord Oftedal, Rune Soltvedt
Vråbreen

Vråbreen er en isbre på Spitsbergen på Svalbard. Den ligger øverst i Kjellströmdalen, mellom Storslengja i sør og Svenfjellet og Cösterfjellet i nord. Breen er rundt fire kilometer lang. Fra breporten starter Kjellströmelva.
Ordet «vrå» i navnet kommer av det gammelnorske «vrá/ró» som betyr «krok» eller «avsidesliggende sted», noe som her kan hentyde til at dalen som breen ligger i gjør en sving, altså er krokete.
Selen

Historie

Selen ble oppdaget i 1817 av den svenske kjemikeren Jöns Jakob Berzelius i slam fra blykamrene ved en svovelsyre-fabrikk. Til å begynne med antok han at det røde slammet var tellur, men etter nærmere undersøkelser skjønte han at han sto overfor et hittil ukjent grunnstoff.
Berzelius oppkalte det nye grunnstoffet etter den greske månegudinnen Selene, siden det var beslektet med tellur (som er oppkalt etter Jorden).

Egenskaper

Selen er et ikke-metall som kjemisk er beslektet med svovel og tellur. Det er sjeldnere enn sølv, og er giftig i store mengder (over 5 mg daglig), men livsnødvendig som sporstoff. Selen i ren form opptrer i flere allotropiske former hvor den mest stabile er en tett lillagrå metallaktig halvleder med trigonalstrukturerte polymer-kjeder. Denne allotropen er fotosensitiv (har mindre resistivitet i lys enn i mørke), en egenskap som har vært benyttet i fotoceller. I andre allotropiske former er selen en isolator (leder ikke elektrisk strøm).
Ved oppvarming i luft brenner det med en blå flamme og danner selendioksid (SeO₂). Over 400°C binder det seg med hydrogen til hydrogenselenid (H₂Se).
Selen oksiderer ikke like lett som svovel. Det reagerer med salpetersyre og danner selensyre (H₂SeO₄), men løses ikke opp i vann.

Isotoper

Naturlig forekommende selen består av 6 isotoper. 5 av disse er stabile: ⁷⁴Se (0,89%), ⁷⁶Se (9,37%), ⁷⁷Se (7,63%), ⁷⁸Se (23,77%) og ⁸⁰Se (49,61%), og én er ustabil (og dermed radioaktiv): ⁸²Se (8,73%) med halveringstid 9,83 × 10¹⁹ år (den lange halveringstiden gjør at denne isotopen ofte betraktes som stabil). I tillegg er 24 kunstig fremstilte ustabile isotoper kjent. De mest stabile av disse er ⁷⁹Se med halveringstid 1,13 × 10⁶ år, ⁷⁵Se med halveringstid 119,779 døgn og ⁷²Se med halveringstid 8,4 døgn. Alle de resterende isotopene har halveringstider kortere enn 8 timer, og de fleste kortere enn 1 time.
CAS-nummer: 7782-49-2

Forekomst

Selen forekommer i ren form i naturen, men i svært små mengder. Selen finnes i drivverdige mengder i svovelholdig malm som for eksempel i svovelkis (pyritt), der selen delvis overtar svovelets plass. Selen-mineraler finnes også (clausthalitt og naumannitt, men disse er sjeldne.
Den viktigste kilden til selen er som biprodukt fra kobber-,sølv- og bly-fremstilling. Selen utvinnes av anodeslam fra disse prosessene. På verdensbasis produseres årlig cirka 1 550 tonn selen, og de største produsentlandene i 2007 var Japan (740 tonn), Canada (300 tonn) og Belgia (200 tonn). Verdens utvinnbare selen-reserver anslås til 82 000 tonn.

Anvendelse

Selen har vært brukt i fotoceller, telefaks-maskiner, likerettere, fotokopi-maskiner og lysmålere for å nevne noe. I våre dager er imidlertid selen stort sett fortrengt fra disse bruksområdene av andre lettere tilgjengelige stoffer, og selens viktigste bruksområde i dag er til glass, kjemikalier og fargepigmenter.
Selen brukes også som bestanddel i solcellepanel laget av kobber og indium.
Mao Duns litteraturpris

Mao Duns litteraturpris (forenklet kinesisk: 茅盾文学奖, tradisjonell kinesisk: 茅盾文學獎, pinyin: Máo Dùn wénxuéjiǎng) er en av de høyeste litterære priser i den kinesiske litterære verden. Den ble stiftet i 1982 til minne om den nettopp avdøde forfatter Mao Dun, og deles ut av det kinesiske forfatterforbund for fremragende romaner.
Innstiftelsen var ifølge Mao Duns siste vilje; han testamenterte 250 000 Yuan for formålet. Prisen deles ut til kinesiske forfattere, for romaner forlagt og utgitt i Folkerepublikken Kina, og med en minstelengde på 13 000 skrifttegn. Utvelgelseskomiteen stemmer over bidragene to ganger, og vinneren må motta stemme fra over 2/3 av stemmegiverne. Det velges mellom tre og fem vinnere hver gang.
Til å begynne med var tildelingene hvert tredje år, senere er de skjedd rundt hvert fjerde år.
Śāradāskrift

Śāradāskrift (avledet av sanskrit: सरस्वती, sarasvatī, den hinduistiske gudinnen for lærdom) er et skriftsystem og en abugida som ble utviklet omkring år 800 e.Kr. med bakgrunn i brahmiskriften og var i utstrakt bruk til det 14. århundre. Det var i sin tur forgjengeren til gurmukhi. Skriftsystemet ble brukt til å skrive sanskrit og kasjmiri, og var tidligere svært utbredt, men ble etterhvert avgrenset til regionen Kashmir. Det brukes i dag svært sjelden, bortsett fra til seremonielle hensikter.
The Selecter

The Selecter er et band fra Coventry i England som var sammen med band som The Specials, Bad Manners og The Beat et av bandene som sto i spissen for den andre bølgen av ska på slutten av 1970- og begynnelsen av 1980-tallet.
I forbindelse med at The Specials i 1979 skulle gi ut sin debutsingel manglet de en B-side. Trommeslager John Bradbury hadde imidlertid spilt inn en instrumental med navnet The Selecter i 1977. Singelen ble en hit, og Neol Davis, som hadde vært med på melodien samlet et band under samme navn kort tid etter. Bandets første egne singel, On My Radio, utgitt i oktober 1979, nådde 8.-plass på de britiske listene, noe som skulle bli bandets beste listeplassering på singellista. Albumet Too Much Pressure, som kom i 1980, nådde imidlertid helt til 5.-plass på albumlista. Etter denne kommersielle suksessen forlot bandet 2 Tone Records og signerte for Chrysalis Records, men albumet Celebrate the Bullet, der bandet eksperimenterte med flere musikksjangre, i motsetning til den lettbeinte skaen på debutalbumet, ble ingen suksess. På dette tidspunktet hadde det også oppstått motsetninger i bandet, og bandet gikk i oppløsning ikke lenge etterpå.
Vokalist Pauline Black begynte etter oppløsningen som programleder, og har også arbeidet som skuespiller og spilt mot blant andre Christopher Lee og Christopher Eccleston. Hun ga også ut flere solosingler. I 1991 fikk hun og Neol Davis en forespørsel fra Bad Manners om å opptre med dem, og suksessen dette medførte førte til at bandet ble gjenopprettet med både gamle og nye medlemmer. Bandet har siden, med ulike besetninger, gitt ut en rekke album, dog uten spesiell kommersiell suksess. Black og Davis har også opptrådt som den akustiske duoen Selecter Accoustic, og gitt ut to plater under dette navnet. De har også deltatt i prosjektet 3 Men + Black, som har gitt ut en CD.
Fornøyelsespark

En fornøyelsespark, også kalt tivoli etter den italienske byen Tivoli, kjent for sine hageanlegg, er en park med forlystelser så som karuseller, berg-og-dal-bane, rutsjebaner, lotterispill og annen underholdning.
En fornøyelsespark som er basert på ett eller flere temaer kalles en temapark. Typiske eksempler på temaparker er Disneyland, Legoland og Kaptein Sabeltanns verden, et underholdningsanlegg i Kristiansand Dyrepark.

Sesongtider

Etter internasjonal standard åpner alle fornøyelsesparker den siste helgen i april, enten på lørdagen eller søndagen. Sesongavslutningen bestemmes derimot fritt av hver enkelt park, men det tradisjonelle er å stenge etter høstferien.