google/wiki40b huggingface dataset:
Salesforce Tower

Bakgrunn

Heron Properties kjøpte 110 Bishopsgate for å rive den eksisterende bygningen på tomten, og deretter bygge en helt ny skyskraper. Tomten er en av få som ikke har problemer med den beskyttede utsikten mot St Paul's Cathedral. Bortsett fra 30 St. Mary Axe (fullført 2004) var det ikke blitt foreslått høye bygninger i City of London siden 1988. City of London hadde tidligere vært skeptisk til skyskrapere, men fremveksten av det nye finansdistriktet i øst, Canary Wharf, bidro til at planleggingstillatelse ble gitt i 2001. Søknaden ble oversendt ordførerens kontor for behandling i februar 2001. Daværende ordfører i London, Ken Livingstone, støttet prosjektet fullt ut. Opprinnelig var skyskraperen planlagt å bli 183 meter høy. Ifølge utviklerne ville dette bli City of Londons første "seks-stjerners" kontorbygg. English Heritage var kritiske til planene, blant annet på grunn av nærheten til St Paul's Cathedral, og krevde en offentlig høring. Den offentlige høringen ble gjennomført i oktober-desember 2001. Representanter for St Paul's Cathedral deltok ikke på høringen, men uttrykte senere skepsis til planene. Visestatsminister John Prescott ga grønt lys til prosjektet, som fikk endelig godkjenning i juli 2002. I 2005 hadde byggearbeidene ennå ikke startet, og i september samme år søkte Heron Property om å få øke høyde på bygningen til 203 meter og en 40 meter mast på toppen. I januar 2006 ble de reviderte planene godkjent av City of London.

Byggeprosessen

I mai 2006 begynte forberedende arbeider under de eksisterende bygningene, blant annet med omlegging av rør og kabler. Rivingen av flere eksisterende bygninger startet i juli 2007, og var forventet å ta om lag 16 måneder. I oktober 2007 fikk Skanska oppdraget med å bygge Heron Tower. På dette tidspunkt var planen å starte byggearbeidene i januar 2008 og fullføre i første del av 2011. I april 2008 var byggearbeidene kommet i gang, med byggingen av 25 store pilarer. Arbeidet med stålstrukturen startet i oktober 2008. I april 2009 hadde stålkonstruksjonen nådd 13. etasje. Arbeidet med fasadekledningen startet i mai 2009. I april 2010 var den ytre konstruksjonen ferdig. To måneder senere ble tårnet satt på plass. Den totale høyden på bygningen var nå 230 meter. I mars 2011 var Heron Tower ferdig og klar for innflytting.
Olaf Kullmann

Bakgrunn

Under første verdenskrig utdannet Kullmann seg til marineoffiser, og han ble løytnant i 1916. Kullmann var så stasjonert på torpedobåt som fartøyssjef. Etter freden kom begynte han å studere juss, og i 1923 ble han cand.jur. Han arbeidet deretter som sakfører forskjellig steder i landet, før han i 1930 gikk inn i aktiv tjeneste i Forsvaret igjen.

«Kullmann-saken» i 1932

Kullmann var nær å skape regjeringskrise høsten 1932 etter å ha holdt et innlegg på en antikrigskonkress i Amsterdam, i det som ble kjent som «Kullmann-saken». Mens han var ansatt i Forsvaret med kapteins grad uttalte han at Sovjetunionen var «verdens fredsgarantist», og oppfordret norske offiserer til streik i tilfelle krig. Tilbake i Norge ble han straks avsatt av marinens overkommando, men fikk samtidig støtte fra Martin Tranmæl og Arbeiderpartiet.
Forsvarsminister Vidkun Quisling valgte å bruke saken til å angripe Arbeiderpartiet, men fikk liten støtte for sin harde linje innad i regjeringen Hundseid. Quisling bad justisminister Asbjørn Lindboe stille Kullmann for retten for «organisert landsforræderi og forberedelse til krigsforræderi», men til slutt endte det med at det ble opprettet sivilsak mot Kullmann der han ble fradømt sin stilling.

Politisk karriere

Etter «Kullmann-saken» ble han fredsaktivist på heltid, og stiftet blant annet Fredspartiet der han stilte til valg i 1936. I 1937 dannet han Folkereisning mot krig. Han dro til Italia for å demonstrere mot invasjonen av Etiopia, men endte opp med å bli arrestert og utvist.
Under andre verdenskrig fortsatte Kullmann fredsarbeidet, noe som førte til at han ble arrestert av den tyske okkupasjonsmakten i 1941. Etter at han nektet å oppgi arbeidet ble han sendt til konsentrasjonsleiren Sachsenhausen i Tyskland, der han døde etter tre måneders fangenskap.
Arnulf Øverland har skrevet leilighetsdiktet Olav Kullmann om Kullmann i diktsamlingen Sverdet bak døren.
Thyrsos

Thyrsos (gresk: θύρσος) var i gresk mytologi en stang laget av stilken til skjermplanten Ferula communis dekket med eføyblader og løv, og alltid med furukongler på toppen. Disse stavene ble båret av Dionysos og hans tilhengere. Den greske dramatikeren Evripides skrev at honning dryppet fra thyrsosene som de dionysiske mænadene bar. Thyrsos var et hellig redskap i de religiøse og hemmelige ritualene til de dionysiske mysterier.
Seksuell trakassering

Seksuell trakassering eller seksuelle krenkelser, tidligere også omtalt som seksuell sjikane, er uønsket seksuell oppmerksomhet som oppleves som krenkende og plagsom for den som blir rammet.
Verbal trakassering kan omfatte seksuelle kommentarer. Ikke-verbal trakassering kan omfatte blikk, bevegelser, pornovisning og blotting. Fysisk trakassering kan omfatte berøring, klemmer og kyss som en ikke ønsker, eller grovere seksuelle overgrep som voldtekt eller forsøk på det.
Sextrakassering kan også skje på sosiale medier, i e-poster og mobilmeldinger med tekst eller bilder.
José Manuel Martínez

Karriere

Hans første store seier kom i 1999 i Sommer-Universiaden, der han vant 10 000 meter. Han deltok i VM 2001 i friidrett, og endte på 13.-plass i finalen, men lyktes bedre i EM i friidrett 2002], der han vant i gull på 10 000 meter. 4 år senere tok han sølvmedalje i EM i friidrett 2006. Han vant også San Silvestre Vallecana 10 km løp i Madrid i 2003.
Han har representert Spania i OL to ganger: i 2004, da endte han på niendeplass på 10 000 meter, og i 2008 i Beijing, der han kom på 16.-plass på maraton.
Andre betydningsfulle resultater er en seier på Madrid Maraton i 2008 (hans første maratonseier), bronse i Middelhavslekene i 2005, sølv på halvmaraton i Middelhavslekene i 2009, og åttendeplass i maraton i VM i friidrett 2009. Han har deltatt i VM i terrengløp ved flere anledninger, og hans beste prestasjon er 17.-plass i 2003.
Han løp i 2010 Cursa de Bombers og endte på tredjeplass med tiden 28.54. Martínez vant bronse i Europacupen på 10 000 meter tidlig i juni, der Mohammed Farah fra Storbritannia vant. I juli ble det ny EM-medalje, da han fikk sølv i EM i friidrett i Barcelona. Viktor Röthlin vant gullet.
Bankkort

Bankkort var opprinnelig et rent, standardisert identitetsbevis utstedt av norske banker i forbindelse med at lønnsutbetalinger ble lagt om fra kontanter til lønnskonto med sjekk. Denne omleggingen skjedde fra sist på 1960-tallet og utviklingen eksploderte på 1970-tallet da avtale om lønnskonto og gratis sjekkbruk ble en del av hovedavtalen mellom LO og NAF i 1969.
Bankkort ble etablert som en standardisert løsning for alle banker etter avtale med Sparebankforeningen og Den norske Bankforening. I dag er det Finans Norge som administrerer BankAxept-avtaleverket.
Bankkortet var plastlaminert og hadde såkalt «kredittkortformat».
Opprinnelig var bankkortet uten bilde av innehaveren. Kortet hadde sjekkutsteders signatur samt en sikkerhetskode bestående av tre bokstaver og tre siffer. I tillegg til signaturkontroll, måtte en sjekkmottaker påføre sikkerhetskoden på enhver sjekk som en bekreftelse på at sjekkutsteder også hadde tilhørende bankkort og at mottaker hadde kontrollert dette.
Sist på 1970-tallet ble bankkortene utstyrt med magnetstripe på baksiden slik at de også kunne brukes til elektroniske transaksjoner som for eksempel uttak av kontanter i minibanker (baxkort). Den første minibank ble introdusert i Norge i 1977 av Sparebankforeningen. Nettet i Norge ble videre utbygd på 1980-tallet og bruk av bankkort med magnetstipe + PIN-kode i minibank overtok mer og mer for kontantuttak i banker og sjekkbruk i forretninger.
Etter hvert ble også en del bankkort levert i kombinasjon med forskjellige betalingskort. Først og fremst den fellesnorske BankAxept-debetkortet og debetkort-varianten av VISA og MasterCard, men også med kredittkort som VISA, Diners Club, MasterCard og American Express.
På begynnelsen av 1990-tallet ble de forskjellige norske banksystemene samkjørt og bankene etablerte en felles, elektronisk betalingsløsning (EFTPOS) via selskapet BankAxept AS (stiftet 30. november 1991, eid av sparebankene og forretningsbankene i fellesskap) som gjorde det mulig å betale med bankkort i forretninger. I dag forvaltes merkevaren BankAxept av Finans Norge. Alle norske bankkort har minimum BankAxept-funksjonalitet og kan i tillegg til uttak i minibanker, brukes i alle forretninger som har avtale med banken om bruk av BankAxept. De fleste banker med virksomhet i Norge tilbyr sine kunder bankkort med BankAxept. Av all kortbetaling i Norge skjer mer enn åtte av ti kortbetalinger med BankAxept.
Kontrafagott

Kontrafagott er det dypeste instrumentet i treblåserfamilien. Instrumentet er først og fremst brukt i store symfoniorkestre, og har en svært begrenset sololitteratur. Et eksempel på kontrafagotten som solo-instrument i symfoniorkesteret finnes i Maurice Ravels Gåsemor forteller ("Ma mere l'oye"). Den har også fremtredende partier i bl.a. Ravels Klaverkonsert for venstre hånd, operaene "Salome" av Richard Strauss og "Wozzeck" av Alban Berg.
Kontrafagotten klinger én oktav under den vanlige fagotten (Sub-kontra Bb/A – c1)og har en dyp, litt celloaktig, klang.
De eldste kontrafagotter stammer fra midten av 1700-tallet. Joseph Haydn var den første betydningsfulle komponisten som skrev egne stemmer for kontrafagott, for eksempel i "Skapelsen". Senere har komponister som Ludwig van Beethoven, Johannes Brahms, Claude Debussy, Maurice Ravel, Igor Stravinskij og Dmitrij Sjostakovitsj brukt kontrafagotten mye i sin orkestermusikk. Imidlertid har andre store komponister som f.eks. Wolfgang Amadeus Mozart, Peter Tsjaikovskij og Jean Sibelius ikke brukt instrumentet i det hele tatt.
Kontrafagotter lages av lønnetre. Det har opp gjennom historien vært gjort eksperimenter med andre tresorter, dessuten alt fra pappmasjé til messing. I Frankrike ble kontrabass-sarrusofoner i en periode brukt i stedet for kontrafagott i orkesteret, derfor er endel av de stemmene som i dag spilles på kontrafagott, for eksempel i verker av Debussy, egentlig skrevet for kontrabass-sarrusofon.
Instrumentet har som andre treblåserinstrumenter gjennomgått en kontinuerlig utvikling i både klang, intonasjon og tekniske muligheter. Først de siste tiårene på 1900-tallet oppsto en viss sololitteratur for instrumentet. Susan Nigro har spilt inn flere soloplater på kontrafagott, og i 2006 uroppførte Lewis Lipnick en kontrafagottkonsert av Kalevi Aho med Bergen Filharmoniske Orkester. En komponist som har gitt betydelige bidrag til kontrafagottlitteraturen er norske Terje Bjørn Lerstad.
Kontrafagott er et dyrt instrument, og de fleste eies av profesjonelle orkestre og musikkhøyskoler og konservatorier. Det er ikke vanlig å ha kontrafagott i korps og amatørorkestre, selv om det finnes unntak.
Nordfjorden (Kattfjord)

Nordfjorden er en fjord på Kvaløya i Tromsø kommune i Troms. Fjorden er 4,5 kilometer lang, og er en nordøstlig fortsettelse av Kattfjorden. Fjorden begynner mellom Lauklinesøya i nord og Skilneset i sør, hvor Kattfjorden deler seg i Nordfjorden og Sørfjorden.
Fylkesvei 862 går langs sørsida av fjorden, og på nordsida går en kommunal vei ut fjorden. Det ligger spedt bebyggelse på begge sider av fjorden. I fjordbotnen munner Storelva ut.
Ælfstan

Etymologi

Navneleddet ælf er dannet av gammelengelske ælf eller alf, «alv». Den norrøne formen av leddet var ælfR. Navneleddet stan har opprinnelse i gotiske stain, «stein». Den norrøne formen av navneleddet er steinn.
Taxco

Navnet

Navnet Taxco kommer fra nahuatl Tlachco og betyr «stedet det spilles ball». Byens offisielle navn er Taxco de Alarcón, etter dramaturgen José Ruiz de Alarcón, som ble født der.

Historie

Byen ble grunnlagt på ordre fra conquistadoren Hernán Cortés i 1529 på grunn av forekomster av sølv og tinn. Enorme mengder ble utvunnet på 1500-tallet, før forekomstene ble uttømt. I 1743 fant imidlertid sølvbaronen, franskmannen Don José de la Borda, nye forekomster, noe som førte til en eventyrlig oppblomstring av Taxco, som kan sees i byens barokkarkitektur i dag. Imidlertid tok også sølvet denne gangen slutt. I 1932 startet amerikaneren William Spratling den første sølvsmia i Taxco, og i dag finnes det mer enn 300 av dem.

Verdt å se i Taxco

Selve byen Taxco er en perle, med hvite hus og smale, svingete gater langs en bratt fjellside. Det hele er meget velbevart, og alle moderne installasjoner må tilpasses det gamle. Midt i sentrum ligger den flotte barokkirken Santa Prisca, bygd av sølvbaronen José de la Borda. Dette er et av de flotteste eksemplene på churriguresco-stilen, den siste fasen av meksikansk barokk. Det finnes også en rekke andre kirker i barokkstil i Taxco. Sølvmuseet er også verdt et besøk, det samme er et utvalg av de mange sølvverkstedene.
I 2002 fikk Taxco status som «Pueblo Mágico».
Harry Halvsjuk & the Håpløse

Harry Halvsjuk & the Håpløse var en musikkgruppe fra Hamar som vant spellemannprisen for beste barneplate i 1985.

Historie

Bandet startet som Kåre Spon danseorkester på Hamar i 1976. Den første besetningen var Bjarte Ytre-Arne (sax, fløyte, keyboards), Bjørn Morten Kjærnes (trombone), Lars Lønne (Hammond, keyboards), Tom Erik Antonsen (bass) og Lars Espen Bakke (trommer). Bandet startet som et jazzrock-band med første opptreden på under HamJam på Domkirkeodden. Senere ble repertoaret mer rock, pop og funk.
Bandet opererte senere under navnet Harry Halvsjuk & the Håpløse, som fikk Spellemannpris for beste barneplate i 1985. Bandet har hatt mange medlemmer innom fra starten i 1976 til oppløsning i 1989. Blant medlemmer i Kåre Spon (som det ofte ble forkortet til) finner vi, Roar Morten Nilsen (gitar), Torgeir Gabrielsen (gitar), Per Bekkevoll (trommer), Henning Røberg (gitar), Frank Karstensen (bass), Thor Bendiksen (trommer). 
Bandet laget forestillingen «Litt om pop» (popmusikkens historie) og turnerte på ungdomsskoler for Rikskonsertene i flere fylker.  
Kåre Spon spilte reunion-konsert på Hamar i 2007 med tilnærmet originalbesetning.
Tromsø og Omegn Fotballkrets

Tromsø og Omegn Fotballkrets er en tidligere krets i Norges Fotballforbund.
Kretsen ble opprettet i 1950 da Troms Fotballkrets ble delt i Tromsø og Omegn Fotballkrets og Ofoten og Sør-Troms Fotballkrets.
Troms Innland Fotballkrets ble stiftet i 1933. Tromsø og Omegn Fotballkrets og Troms Innland Fotballkrets ble slått sammen til den nye Troms Fotballkrets 11. februar 1973.
Hustelefonsentral

En hustelefonsentral eller hussentral koordinerer forbindelsene mellom telefonapparater av forskjellig slag innbyrdes og med det offentlige telefonnettet. Betegnelsene hussentral og hustelefonsentral kan ofte være misvisende ettersom det i større organisasjoner kan være flere tusen telefonapparater tilknyttet en enkelt sentral, og en enkelt hussentral kan betjene mange bygninger.
Forkortelsen PBX står for den engelske betegnelsen private branch exchange og forkortelsen PABX står for den engelske betegnelsen private automatic branch exchange. Begge disse betegnelsene benyttes om det vi i norsk dagligtale kaller hussentral.
Hodetørkle

Hodetørkle er en samlebetegnelse for alle typer hodeplagg som består av et tøystykke som blir lagt over, drapert omkring, knytt, bundet eller festet til hodet på annet vis. Tøystykket har vanligvis ikke i seg selv form etter hodet, men er oftest firkantet, avlangt eller trekantet. Hodetørkler brukes for å beskytte seg mot sol, vind, nedbør, smuss og annet, for å skjule eller holde håret på plass eller som pynt. De benyttes også som sosial markør og hodedekke, først og fremst blant kvinner, der bruken er bestemt av kulturelle tradisjoner og religiøse påbud. Over store deler av verden, særlig i Asia, finnes det praktiske sjal, tørkler og kleder som brukes på flere måter, også som hodetørkler.
Evangelische Omroep

Nederlandsk kringkasting

Allmennkringkasting i Nederland har en annen struktur og organisasjonsform enn de fleste andre land i Europa. Landets allmennkringkasting innen radio og fjernsynbestår av en rekke medlemsbaserte kringkastingsselskaper som i fellesskap leverer programmer og sendinger til landets riksdekkende tv- og radiokanaler. De ulike kringkasterne koordineres og administreres av organisasjonen Nederlandse Publieke Omroep (NPO). Nederlandsk medielovgivning regulerer fordelingen av sendetid og ressurser mellom de ulike selskapene.
Utdypende artikkel: Allmennkringkasting i Nederland

Kringkasteren

Kanalen ble etablert i 1967 av en gruppe kristne – hovedsakelig fra frikirker – som mente den andre protestantiske kringkasteren i Nederland, NCRV, ikke fokuserte nok på Kristendom og tro. Siden starten i 1967 har EO produsert både radio- og tv-programmer, med mål om å styrke kunnskapen om Jesus Kristus og å styrke kristentroen i Nederland. EO er et av få kringkasterselskap i det nederlandske pillarsystemet som har beholdt sine religiøse røtter. De fleste andre kringkasterne har utviklet seg til å bli mer allmenne og retter seg mot et bredere publikum. Selskapet har også fått kritikk for å ha redigert bort banning og fjernet sekvenser fra for eksempel naturprogrammer som ikke passer med EOs religiøse syn.
Lycosa granatensis

Utseende

Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og et hode-bryst parti (prosoma eller cephalothorax). Foran på hodet er det åtte øyne, hvorav de to midterste er langt større enn de andre.
Flere av artene i slekten Lycosa er ganske lik hverandre og er variable i farge, selv om enkelte kan ha artstypiske flekker (mønster). For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens genitalier, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Aiskhines Sokratikos

Aiskhines Sokratikos eller egentlig Aiskhines fra Sfettos (gresk: Αἰσχίνης; født ca. 425 f.Kr., død ca. 375 f.Kr.) var sønn av Lysanias av demos (kommunen) Sfettos i Athen. Aiskhines var i sin ungdom en tilhenger av filosofen Sokrates. Etter Sokrates' dom og død, forlot trolig Aiskhines Athen og oppholdt seg midlertidig i den greske bystaten Siracusa på Sicilia. Under hans navn var det i antikken mange sokratiske dialoger som kom i tillegg til de som er skrevet av Platon, men av dem er det kun bevart som fragmenter eller i form av sitater i andre tekster.
Historikerne har kalt ham for «Aiskhines Sokratikos», det vil si «den sokratiske Aiskhines», for å skille ham fra den historisk mer betydningsfulle athenske oratoren av samme navn: Aiskhines.
Mount Amundsen

Mount Amundsen er en nunatak som ligger øst for Denmanbreen, rundt 20 km nordøst for Mount Sandow i Wilkes Land i det australske kravområdet i Antarktis. Den ble oppdaget av den vestlige gruppen under Den australasiatiske antarktisekspedisjonen (1911–14) under Douglas Mawson, og ble navngitt av Mawson etter Roald Amundsen, den norske polfareren som ble den første til å nå Sørpolen.
Lindedvergmåler

Utseende

En liten til middelsstor (vingespenn 21 – 24 mm), slank, lysgrå måler. Vingene er lysgrå med utydelige, lysere tverrbånd. Midt i forvingen er det en smal, tverrstrek-formet svart flekk. Larven er lang, tynn og lysgrønn.

Levevis

Larvene lever på blomster av lind (Tilia spp.) og arten finnes der hvor disse trærne vokser. De voksne målerne flyr i mai – juni.

Utbredelse

Lindedvergmåleren finnes i Europa, bortsett fra de nordøstligste delene. I Norge forekommer den bare rundt Oslofjorden og på Sørlandet.
Karen Platou

Familiebakgrunn og yrkesliv

Hun var datter av Nanna Amalie (født Ræder) og Otto Michael Stoud Platou, kemner i Oslo. Gjennom farsslekten Platou var hun niese av Waldemar Stoud Platou og Christian Emil Stoud Platou, henholdsvis grunnlegger av Hansa bryggeri og generaldirektør i NSB. Hun var også kusine av arkitekt F.S. Platou og skipsmegler Ragnar Stoud Platou. Gjennom morslekten Ræder var hun kusine av stortingsmann Rudolf Ræder. Karen Platou giftet seg aldri.
Hun gikk høyere pikeskole i Oslo og deretter den treårige arkitektklassen på Den kgl. Tegneskole. Deretter studerte hun ved den tekniske høyskolen i Hannover. Fra 1901 til 1903 var hun arkitektassistent hos stadsarkitekten i Kristiania. Fra 1903 til 1914 var hun ansatt som arkitekt ved arkitekt- og ingeniørkontoret Gustav Schrader i Hamburg. Her var hun også aktivt med i sosialt arbeid og var der med å stifte «De norske damers hjælpeforening».
Deretter kom hun hjem til Norge, og ble ansatt som sekretær i Hjemmenes Vel i Oslo i 1917. Denne upolitiske foreningen skal i praksis ha fungert som en Høyre-forening. Hun var også sekretær i Nordens husmorforbund 1919–1924 og 1929–1936. Deretter drev hun egen forlags- og agenturvirksomhet i Oslo. Blant annet gav hun ut Karen Platous kalender.
Under den andre verdenskrig var hun aktiv i motstandsbevegelsen, og måtte i 1943 flykte til Sverige.

Politisk arbeid

Hun var medlem av Kristiania bystyre 1916–1919 og 1. vararepresentant til Stortinget fra Gamle Aker krets i Kristiania 1919–1921, og møtte fast på Stortinget for statsminister Otto B. Halvorsen 1920–1921. I denne perioden satt hun i Stortingets lønningskomité.
Ved stortingsvalget i 1921 ble enmannskretsene opphevet, og Platou ble innvalgt på Stortinget fra Kristiania (senere Oslo) for perioden 1922–1924. Hun ble valgt på en fellesliste med Frisinnede Venstre. Hun satt i Stortingets justiskomité. Kvinnenes og barnas kår var en hovedsak for Karen Platou. I sitt første innlegg i Stortinget protesterte hun mot «statsminister Otto Blehrs påstand om at sjokolade var ren luksus.» I perioden 1925–1927 var hun 1. vararepresentant, og møtte fast for statsråd Karl Wilhelm Wefring fra mars til juli 1926, og satt i Stortingets utenriks- og konstitusjonskomité.
I samarbeid med Dorothea Schjoldager, ideelle organisasjoner, massemedia og forretningsverdenen fikk hun i 1918 gjennomslag for etablering av morsdagen i Norge.
Karen Platous vei i Groruddalen i Oslo er oppkalt etter henne.
Josippon

Josippon (hebraisk: ספר יוסיפון‬, Sefer Yosipon) er en krønike om jødisk historie fra Adam til Jerusalems fall ved Titus. Navnet er grunnet at den feilaktig ble tilskrevet den jødiske historikeren Josefus. Isteden er det antatt at italiensk jøde i tidlig middelalder kalt Yosef Ben Gurion kan ha vært forfatteren. En etiopisk versjon av Josippon ble anerkjent som bibelsk kanon av den etiopisk-ortodokse kirke.

Historie

Josippon ble sammenstilt på hebraisk tidlig på 900-tallet av en jødisk innfødt i det gresktalende jødiske samfunnet i sørlige Italia, som på den tid var en del av det bysantinske rike. Senere redigerte og utvidet en romaniotisk jøde fra Ohrid på Balkan ved navn Judah Leon ben Moses Mosconi teksten. Den første trykte utgaven kom i Mantua i nordlige Italia i 1476. Boken kom deretter flere former, en av de mest populære var på jiddisch med gammeldagse illustrasjoner. Selv om krøniken er mer preget av legendariske fortellinger enn faktisk historie, er det ikke usannsynlig at antikke kilder ble benyttet av den første skribenten. Boken fikk stor popularitet i England. I 1558 oversatte Peter Morvyn, protestantisk prest og oversetter, en forkortet utgave til engelsk. Lucien Wolf har påvist at engelske oversettelser av Bibelen fremmet økt interesse i å vite mer om jødene og deres historie. Det førte til mange utgaver av Josippon, som således dannet en forbindelse av hendelser som kulminerte at Oliver Cromwell opphevet forbundet mot jøder i England. 
Verket er blitt tilskrevet Joseph ben Gorion (hebraisk: יוסף בן גוריון), en jødisk lærd i sørlige Italia på enten 800- eller 900-tallet som det ellers ikke er mye kunnskap om. Det er antagelig en av årsakene til verket ble feilaktig tilskrevet den jødiske historikeren Josefus på 100-tallet e.Kr., således ga verket dets navn «Joseph» med den gresk endelsen «-on»; Josephon, Joseppon, eller Josippon.
Josippon er skrevet på forholdsvis rent bibelsk hebraisk, viser en forkjærlighet for bestemte bibelsk fraser og arkaiserende ord, og er rik på poetiske avsnitt og i maksimer og filosofiske spekulasjoner.