Mamertinerfengselet

Mamertinerfengselet (italiensk: Carcere Mamertino), i antikken kjent som Tullianum, var et fengsel (carcer) i Forum Romanum i det gamle Roma. Det var lokalisert i den nordøstlige skråningen av Kapitolhøyden, rett mot Curia og de keiserlige fora til Nerva, Vespasian, og Augustus. Lokalisert mellom fengselet og Tabularium (huset for opptegnelser) var det en trapp som førte til en arx (borg) på Kapitolhøyden. Trappen var kjent som Scalae Gemoniæ, men også kalt for «sorgens trapp» da den førte til den tarpeiske klippe hvor forrædere ble henrettet ved å bli kastet utenfor klippen. Den vanlige henrettelsesmetoden var kveling og skjedde inne i fengselet. Ifølge tradisjonen var det i dette fengselet apostlene Peter og Paulus satt fengslet. Kirken San Giuseppe dei Falegnami står nå over Mamertinerfengselet.

Navn og opprinnelse

Opprinnelsen til fengselets navn er usikker. Den tradisjonelle avledningen av «Tullianum» er fra navnet til en av de legendariske navnene til en av Romas konger,  Tullus Hostilius eller Servius Tullius (sistnevnte forklaring er nevnt hos Titus Livius, Varro, og Sallustius). Det er en alternativ teori at det er fra arkaiske latinske tullius, «vannstråle», en referanse til  sisterne. Navnet «Mamertiner» er fra middelalderen, og kan være en referanse til et Mars-tempel rett ved.
I henhold til tradisjonen ble fengselet bygget en gang i tiden 640–616 f.Kr. av Ancus Marcius, den legendariske fjerde konge av Roma. Den var opprinnelig bygget som en  sisterne for en kilde i gulvet på i første etasje. Fanger ble firet ned gjennom en åpning til et fangehull i underetasjen.

Bruk

Fengsling var ikke en dom under romerretten, skjønt «frihetsberøvelse» nevnes i Tolvtavleloven og Digesta (en sammenstilling av romerske lover på 500-tallet). «Frihetsberøvelse», inkludert nexum (gjeldsslaveri) var kjent tidlig i republikansk tid; lenker (vincula publica), hovedsakelig for slaver; og i keisertiden straffarbeid ved møllene, gruvene eller steinbruddene. Slaver eller borgere av lav status som ble dømt til straffarbeid, ble holdt i fangeleirer.
Fengsling (publica custodia) på steder som Tullianum tjente som et midlertidig virkemiddel før rettssak eller henrettelse. Overtredelser av dette prinsippet skjedde, men ble offisielt sensurert. Da Tullianum lå i nærheten av domstolene, tjente det som et fengsel i kortere perioder før henrettelse, og som rettersted. I 63 f.Kr. ble noen av Catilinas medkonspiratører, inkludert Publius Cornelius Lentulus Sura, holdt midlertidig fengslet i Tullianum før de ble henrettet der for sin deltagelse i det påståtte katilinske komplottet for å velte den romerske regjeringen. I dette tilfellet ble henrettelsene utført i all hast, uten ankerett, under konsul Cicero, som senere ble forvist for dette. Sejanus ble fengslet i Tullianum før sin bisarre henrettelse, der han ble sønderslitt i «Den gemoniske trapp» og utsatt for damnatio memoriæ; og de motstridende redegjørelsene for Quintus Pleminius synes å indikere at han døde på beleilig vis i fengselet før domfellelse. En sympatisør av brødrene Gracchus, Tiberius og Gaius, endte også opp i fengselet, hvor den uheldige haruspex Herennius Siculus kom til å slå hodet hans mot en arkitrav i cellen, slik at han døde før han kunne bli henrettet.
Det er ingen bevis for at Tullianum noen gang ble brukt til langvarig fengsling, og de nederste fanghullene var uegnet for dette; men etasjen over kunne teoretisk vært benyttet. Generelt var langvarig fengsling mer utbredt i det senere keiserriket, og fra 300-tallet, under kristent styre, indikerte romerske lover og tidvis personlig innblanding fra en keiser til voksende behov for å forhindre utstrakt misbruk på tilfeller av forferdelige forhold og bruk av tortur.
I en del tilfeller er det uklart om en kilde benytter ordet carcer i betydningen «fengsel», eller fengsling et annet sted. Fanger av høy status, enten de var romere eller utlendinger, ble vanligvis holdt i varetekt privat, enten i romerske hjem eller på landsteder. Skillelinjen mellom å være krigsfange og lovlig gissel etter avtale var tynn, og forholdene under varetekt varierte stort fra den verste elendighet til relativ luksus. Som krigsfange ble Perseus av Makedonia plassert i et trangt og overfylt fangehull ved Alba Fucens, noen få km nord for Avezzano, mens sønnen til den armenske kongen Tigranes oppholdt seg i huset til en pretor i Roma, og ble behandlet som en middagsgjest. Tullianum spilte sjelden en rolle i disse frihetsberøvelsene. Utenlandske herskere eller generaler som var tatt til fange, ble vist fram og paradert i lenker i triumftog, og ved noen få tilfeller ble «de mest prominente, berømte eller feige» henrettet etterpå i Tullianum. Disse var «påfallende få» i antall, og inkluderte samnitten Gaius Pontius (300-tallet f.Kr.), galleren Vercingetorix (død 46 f.Kr.); en del kilikiske pirater, og galatiske Adiatorix. Jugurtha, konge av Numidia, kan ha blitt henrettet mot slutten av Gaius Marius’ triumf, eller dødd i fengsel flere dager senere. De fleste prominente krigsfanger ble verken henrettet eller innestengt i lengre tid i Tullianum. En del av disse framstående fangene ble løslatt, enten assimilert av det romerske samfunnet, eller sendt tilbake for å styre sitt område som romersk klientkonge. Andre kunne bli holdt i varetekt der de var før triumftoget, ikke i et fengsel, men under nær overvåking av romersk myndighetsperson.

Kristen betydning

Det er ikke kjent når fengselet ble nedlagt for godt, men kristne har søkt hit siden middelalderen grunnet den påståtte tilknytningen til Skt. Peter og Paulus. I dag står to kirker på toppen av det tidligere fengselet: S. Giuseppe dei Falegnami (øvre) og S. Pietro in Carcere (nedre). Korset på alteret i det nedre kapellet står oppned i henhold til tradisjonen om at Skt. Peter ble korsfestet slik. En langvarig tradisjon hevder at han satt fengslet i Tullianum, og at kilden i kjelleren sprang mirakuløst, slik at han kunne forrette dåp, men Catholic Encyclopedia påpeker at denne kilden eksisterte lenge før. Det foreligger ingen «pålitelige bevis» for at Peter faktisk satt fanget her, og beretninger om han gjorde det, finnes først i tekster fra 500-tallet. Likevel ble stedet et mål for pilegrimer, og har vært besøkt av Teresa av Lisieux og Benedikt av Nursia.
I august 2018 kollapset taket på S. Giuseppe dei Falegnami (= Skt. Josef av snekkerlauget). Kirken var stengt for besøkende om ettermiddagen da taket falt sammen, så ingen kom til skade. Med sitt rik barokkinteriør var kirken populær blant brudepar.