Rudolf Slánský

Bakgrunn

Rudolg Slánský gikk på gymnasiet i Plzeň på handelslinje. Etter slutten av første verdenskrig flyttet han til Praha, der han oppdaget det venstreintellektuelle miljø i institusjoner som den marxistiske Club.

Kommunistleder

I1921 ble han med i kommunistpartiet i Tsjekkoslovakia da det brøt ut fra Det sosialdemokratiske parti. Han avanserte innen partiet og ble assistent til dets leder, Klement Gottwald. Ved den femte partikongress i 1929 ble Slánský medlem av partipresidiet og politbyrået, og Gottwald ble generalsekretær.
Fra 1929 til 1935 bodde Slánský på skjkult adresse på grunn av kommunistpartiets illegale status. I 1935, da partiet ble tillatt å delta i politikken, ble både han og Gottwald valgt til nasjonalforsamlingen. Deres adgang ble imidlertid stanset da Tsjekkoslovakia blr oppdelt av Münchenavtalen i 1938. Da Tyskland okkuperte Sudetenland i oktober 1938 flyktet Slánský, sammen med en stor del av det tsjekkoslovakiske kommunistpartiets ledere til Sovjetunionen.
I Moskva arbeidet RudolfSlánský med radiokringkasting til Tsjekkoslovakia fra Radio Moskva. Han opplevde forsvaret av Moskva mot tyskerne under vinteren 1941-42. Hans tid i Moskva bragte ham i kontakt med sovjetiske kommunister og de ofte brutale metoder de benyttet for å holde på partidisiplinen.
I 1943 ble Slánskýs spebarnsdatter, Naďa (Nadia) bortført med vold fraut av barnevognen av en kvinne, mens hun ble passet av sin åtteårige bror, Rudolf, som gjorde motstand. Kvinnen kjente til enkeltheter om fru Slánský, som hennes arbeide i Radio Moskva. Verken Nadia eller kidnapperne ble noensinne funnet. Slánskýs enke har fortalt om de skriftlige henvendelser de rettet til politiet og til Stalin selv, alle ble ubesvarte.
Under sin tid i eksil i Sovjetunionen, organiserte Rudolf Slánský tsjekkoslovakiske arméenheter, med hvilke han returnerte til Tsjekkoslovakia i 1944 for å delta i den slovakiske nasjonale gjenoppbygging.

Etterkrigstiden

I 1945, etter andre verdenskrig, returnerte Slánský blant øvrige  tsjekkoslovakiske ledere fra eksil i London og Moskva, og holdt møter som førte til ny regjering under Edvard Beneš. Ved den 8. partikongress i kommunistpartiet i mars 1946 ble Slánský generalsekretær i partiet. Dette gjorde ham til andremann i partiet bak Gottwald, som ble leder for en koalisjonsregjering etter valget som ble avholdt samme år.
I 1948 tok kommunistpartiet makten i februarkuppet. Rudolf Slánský ble dermed den nest mektigste mannen i landet bak president Gottwald. To år senere anklaget Gottwald to av Slánskýs nære medarbeidere, Otto Šling og Bedřich Reicin, for å ha forbrutt seg mot kommunistpartiet, og Slánský hadde ikke tilstrekkelig innflytelse til å bekjempe anklagene. Han ble også anklaget for økonomiske og industrielle problemer, noe som kostet ham folkelig støtte.

Anklager, skinnprosess, henrettelse

I november 1951 ble Slánský og 13 andre personer arrestert og anklaget for å være titoister. Partiretorikken hevdet at Slánský spionerte som en del av en internasjonal vestkapitalistisk konspirasjon for å undergrave sosialismen, og at det å straffe ham skulle være en hevn for de nazistiske mordene på de tsjekkiske kommunistene Jan Sverma og Julius Fučík under andre verdenskrig. I fengselet ble han torturert, og han forsøkte å begå selvmord.
I en for tiden typisk skinnprosess ble Slánský funnet skyldig i «trotskistisk-titoist-sionistiske aktiviteter i den amerikanske imperialismes tjeneste» og ble hengt offentlig i Pankrácfengelset den 3. desember 1952. Hans kropp ble kremert, og asken spredt på en isbelagt vei utenfor Praha.

Posthumt

Efter Josef Stalins død ble Rudolf Slánský beskylt av Antonín Novotný for å ha innført stalinistiske forhørsmetoder i Tsjekkoslovakia. Det som hendte Slánský og andre ofre for utrenskningsforsøkene ble  offentliggjort i april 1963, og de fikk full opprettelse i mai 1968. Etter fløyelsrevolusjonen i 1989 utså den nye president Václav Havel Slánskýs sønn, som også het Rudolf, til tsjekkisk ambassadør i Sovjetunionen.
Slánský var den mektigste politiker som som ble avrettet under kommunistpartiets regjering i Tsjekkoslovakia. Deretter ble behandlingen av ledere som falt i unåde mer sivilisert: de ble bare fratatt makten og satt i pensjon.