Gary Moore

Røff oppvekst, røft uttrykk

Han vokste opp i Belfast hvor det var et beinhardt ungdomsmiljø. Moore fikk tidlig merke dette da han i ungdomsårene selv ble kuttet opp i ansiktet av en knust flaske i et gateslagsmål. Den talentfulle, unge gitaristen vokste opp i et land preget av borgerkrig, hvor soldater patruljere gatelangs og terrorhandlinger ble utført daglig. Han kanaliserte sin frustrasjon igjennom musikken, hvorpå han etter hvert skulle bli en av hardrockens mest kraftfulle bidragsytere på gitar. Det sies at hans første gitar hadde abnormt tykke strenger.
Unggutten lyttet likevel til blues, hvor bending av strenger var en del av stilarten. Moore var uvitende om at han hadde alt for tykke strenger på sin gitar, men strevde likevel med dette til han maktet å spille blues med dette umulige redskapet. Da  kameratene kom over for å prøve gitaren hans, klarte de knapt å trykke ned strengene, mens Moore på deres gitarer derimot kunne «bende» strengene dobbelt så langt som normalt! Dette skulle bli en del av hans fremtidige uttrykk og varemerke.

Med utgangspunkt i blues

Hans første inspirasjonskilder var bl.a. Elvis Presley og The Beatles. Fra midten av 60-tallet fikk han oppleve konserter med Eric Clapton (John Mayall's Bluesbreakers / Cream), Jimi Hendrix og sist, men ikke minst Fleetwood Macs Peter Green, noe som sterkt ledet ham i retning av blues. Peter Green oppdaget det unge talentet. Etter hvert skulle han også la seg inspirere av Jeff Beck og landsmannen Rory Gallagher.

Phil Lynott, Skid Row og Thin Lizzy

Moore flyttet til Dublin i 1970 og startet det Cream-inspirerte bandet Skid Row, hvorpå han traff en annen talentfull, ung musiker ved navn Phil Lynott. Lynott fungerte en periode som bandets vokalist og bassist. Skid Row sikret seg platekontrakt med CBS i 1970, da var Lynott allerede godt i gang med å forme sitt eget Thin Lizzy (etablert 1969). Kameratene flyttet etter hvert til London. Skid Row ga totalt ut 3 LPer og deltok bl.a som  supportband for the Allman Brothers på deres USA-turné. Han forlot etter hvert gruppa for å satse på en solokarriere, men ble raskt rekruttert til Thin Lizzy i 1973 som ny gitarist etter Eric Bell. Moore ble ikke fast medlem av Thin Lizzy lenge, men vendte stadig tilbake for å hjelpe gruppa, som hadde stort forbruk av gitarister. Moore var på denne måten sentral i Thin Lizzy gjennom hele 70-tallet, men grunnet sterk personlighet og trang til å følge egne idéer, valgte han til slutt å fremstå som soloartisten Gary Moore. Noe av hans beste arbeid med Thin Lizzy er fint dokumentert på plata Black Rose: A Rock Legend fra 1979, hvor Gary Moores særpreg er tydelig mht både gitarspill og som låtskriver.

En av de største

Gary Moore blir regnet som en av rockens mest innflytelsesrike gitarister gjennom tidene. Han var en av de første gitarister innen rock som innførte både klassiske – og jazzrelaterte elementer til stilarten. Med sin teknisk-aggressive og emosjonelt-ekspressive gitarstil, har han vært inspirator for flere generasjoner av gitarister som har kommet etter ham, bl.a. Vivian Campbell (Dio,Def Leppard), John Sykes (Blue Murder,Thin Lizzy), Doug Aldrich (Whitesnake) og John Norum (Europe). En av Moores nærmeste samarbeidspartnere har vært Thin Lizzy-frontmann, Phil Lynott (1949–1986). Disse to skrev bl.a «Parisienne Walkways» og «Out in the Fields» sammen, og Lynott bidro med både sang og bass på begge originalinnspillingene. Moore dediserte albumet Wild Frontier (1987) til Lynott.

Bredt spekter

Tidlig i sin profesjonelle karriere spilte Moore en unik hybrid av jazz-folk-country-rock med Skid Row og deretter jazz-rock fusjon med Colosseum II i samme stil som Jeff Beck, men etterhvert skiftet han genre til hardrock. Moores musikk på 1980-tallet kan betegnes som hardrock, med hits som balladen «Empty Rooms» og den keltisk inspirerte «Over the Hills and Far Away». Fra 1990 gikk han tilbake til sine bluesrøtter og hadde stor suksess med blant annet «Still Got the Blues». Utover 2000-tallet blandet Moore også sammen alle uttrykkene fra sin karriere.

Død

Moore døde av hjerteinfarkt på Costa Del Sol i Spania den 6. februar 2011. Han ble 58 år gammel.