google/wiki40b huggingface dataset:
Brachysomida

Utseende

Små til middelsstore (7-15 millimeter), nokså brede, matt gulbrune til svarte trebukker. Artene kan ligne på visse bladbiller (Chrysomelidae).
Antennene er litt kraftige, rundt halvparten så lange som kroppen. Pronotum er rundet. Dekkvingene er mye bredere enn pronotum, litt avsmalnende bakover. Beina er middels lange, lårene nokså slanke.

Levevis

Larvene utvikler seg i død ved av løvtrær, men kan også gå i furu. Utviklingen tar gjerne minst to år. De voksne billene, som oftest er aktive midt på sommeren, besøker gjerne blomster, særlig skjermplanter og andre planter med hvite, åpne blomster. Dette gjelder dog ikke alle artene. Blomsterbukkene er livlige insekter i motsetning til de fleste andre trebukker som virker ganske trege. Ulikt de fleste andre blomsterbukker er de også aktive on natten og kommer da til lys.

Utbredelse

Slekten er vidt utbredt i Nord-Amerika.
Moraharpan

Moraharpan er et moderne navn for en nøkkelharpe som ble funnet i Mora i Dalarna og som oppbevares på stedets museum.
Moraharpan er den eldste nøkkelharpa som er funnet i Sverige. Instrumentet er påført året 1526, men det er tvilsomt om det er så gammelt. Musikkhistorikeren Per-Ulf Allmo antar at instrumentet ble bygd i Särna i Dalarna rundt 1680 etter inspirasjon av en illustrasjon i Michael Praetorius' Syntagma musicum og uten nær forbindelse med nøkkelharpetradisjonen med sentrum i nordlige Uppland.
Instrumentet har en rett stol, én melodistreng, to bordunstrenger, én rad nøkler («tangenter») og en timeglassformet resonanskasse. Bordunstrengene og melodistrengen strykes samtidig. Tonen er råere enn på moderne nøkkelharper.
På 1970/80-tallet begynte instrumentmakeren Leif Eriksson fra Dalarna og andre å bygge rekonstruksjoner og i dag produseres både kromatiske og diatoniske moraharper.
Anders Norudde fra gruppa Hedningarna er den mest kjente musikeren som spiller moraharpe i større utstrekning. Av andre som trakterer instrumentet kan nevnes Niklas Roswall, Magnus Holmström, Niklas Rimmerfors, Per Runberg og Urban Turbans Göran Kunstbergs.
Filadelfia Skiptvet

Filadelfia Skiptvet er en pinsemenighet i Skiptvet kommune i Østfold fylke. Menigheten har ca 200 medlemmer. Pastor er Ole Larsønn Paulshus . I tillegg til pastor, består lederskapet av: Knut Solberg, Trine Solberg og Sebi Varghese.
I 1907 kom pinsevekkelsen til Norge, og i flere år var det vekkelsestider. Filadelfia Skiptvet var blant de første menighetene som sluttet seg til den norske pinsebevegelsen allerede i 1910. Menigheten var da allerede etablert.
Vanya and Sonia and Masha and Spike

Vanya and Sonia and Masha and Spike er en  komedie av Christopher Durang. Skuespillet handler om tre enslige middelaldrende søsken. To av dem bor sammen, og handlingen utspiller seg mens de får besøk av den tredje i søskenflokken; filmstjernen Masha. Besøket fører til krangel og diskusjon innad i familien, og Masha truer med å selge huset søsknene bor i. Komedien låner flere elementer fra verkene til Anton Tsjekhov, for eksempel navnene til rollefigurene.
Stykket hadde première 7. september 2012 i McCarter Theatre i Princeton, New Jersey, og ble en Off-Broadway-produksjon kort tid senere. I 2013 ble skuespillet overført til Broadway. Det opprinnelige ensemblet besto av David Hyde Pierce, Kristine Nielsen, Sigourney Weaver og Billy Magnussen. Stykket har siden blitt satt opp i California, Indiana, Minnesota, Arizona, Washington, Massachusetts og Wyoming. Stykket ble godt mottatt av kritikere, og i 2013 vant stykket Tony-prisen for beste skuespill. I 2014 ble det satt opp en ny versjon med et nytt ensemble.
Luka Modrić

Landslaget

Modrić spiller også på Kroatias landslag. Han har blitt tatt ut til Kroatias tropp til seks påfølgende mesterskap: VM i fotball 2006 i Tyskland, EM 2008 i Sveits og Østerrike, EM 2012 i Polen og Ukraina, VM 2014 i Brasil, EM 2016 i Frankrike,. og han ble dessuten tatt ut til VM i fotball 2018 i Russland. Han stod oppført med 75 landskamper og 8 landslagmål innen Brasil-VM.
Modrić vant Gullballen for VM 2018 foran Eden Hazard og Antoine Griezmann.
VM i kunstløp 1929

VM i kunstløp 1929. Verdensmesterskapet i kunstløp for kvinner og par ble arrangert på Városligeti Műjégpálya i Budapest i Ungarn 2 og 3. februar 1929. Konkurransen for menn ble arrangert i London i Storbritannia 4. og 5. mars 1929.  
Gillis Grafström fra Sverige ble verdensmester i kunstløp for menn og norske Sonja Henie for kvinner. Lilly Scholz & Otto Kaiser  fra Østerrike ble verdesmester i parløp.
Balrampur (distrikt)

Demografi

Ved folketellingen i 2011 var det 2 149 066 innbyggere i distriktet, mot 1 682 350 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 7,74 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 17,93 % i 2011 mot 20,18 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 961 i 2011 mot.
Proteinus

Utseende

Små (vanligvis 1 – 2 mm), brede, litt flate biller, gulaktige, brunaktige eller svarte. Hodet er bredere enn langt med små fasettøyne. Antennene ender i en svakt antydet kølle. Brystskjoldet (pronotum) er bredere enn langt, sidene er ikke innskåret ved bakhjørnene som i den lignende slekten Megarthrus. Dekkvingene er ganske lange, mye lengre enn brystskjoldet, og dekker de fremste ryggleddene. Bakkroppen er bred og noe flattrykt. Beina er korte og ganske kraftige, leggene (tibiae) er noe utvidet særlig hos hannene.

Levevis

Artene finnes ofte tallrikt i kompost og på sopp. Disse billene flyr godt og man kan finne dem svermende i solskinn.
Fylkesvei 553 (Rogaland)

Fylkesvei 553 (Fv553) i Rogaland gikk mellom Meling og Håland på Kvitsøy. Veien var 400 meter lang.
2019 ble veien del av fylkesvei 4692.
Eikehjort

Kjennetegn

En meget stor og kraftig bille, hannene av noen underarter kan bli opptil 10 centimeter lange. Oversiden er nokså blank.
Eikehjorten har svart hode og forbryst, mens dekkvingene er mørkt kastanjebrune. Hunnen er mindre enn hannen, dersom totallengden varierer mellom 2,5 til 7,5 cm. Hannen har forlengede, kastanjebrune overkjever. Hos større individer er disse krumbøyd, hjortetakket og inntil 3 cm lange. Som vanlig hos slekten Lucanus har hannen høye tverrkjøler langs hodets bakkant på sidene, disse er mest utviklet hos store individer.

Levevis

Overkjevene brukes som våpen under kampen om hunnene, hannene låser kjevene sammen og forsøker å kaste hverandre på rygg. Hannene er aktive og aggressive, tross den store kroppen flyr de også ganske godt. De kan være aktive både om dagen og om natten. Eikehjorten drikker utflytende saft fra eiketrær, og det er der den liker seg. Larven lever i morkent eiketre. I Nord-Europa finnes den stort sett bare i grove, gamle eiketrær, lenger sør virker det som om arten er mindre krevende. Det tar ca. 5 år for den å utvikle seg.

Utbredelse

Arten har vært utbredt i Sør- og Mellom-Europa, Danmark og Sør-Sverige, men den har gått mye tilbake og man antar at den i dag er utdødd i Danmark og bare finnes på noen få lokaliteter i Sverige. Østover finnes det underarter i Lilleasia (Lucanus cervus akbesianus) og Midtøsten (Lucanus cervus judaicus). Man har antatt at billen ikke finnes i Norge, men det er registrert et usikkert funn nær Arendal i 1875, og tidlig på 1980-tallet av Emil J. M. Rosseland ved Øynesvann i Holt. Billen ble funnet ved en innsamling av biller til et 4H prosjekt. Billen lå i billesamlingen på gutterommet i barndomshjemmet i over 25 år, før den ble oppdaget av professor i molykylær vitenskap ved Universitetet i Oslo, Göran Nilsson, som er venn av finneren. Funnet blir offentliggjort i Norwegian Journal of Entomology (Nilsson, Rosseland og Zachariassen, 2009).
På den norske rødlisten fra 2010 har arten fått status som Kritisk truet (CR) i Norge, men det er naturligvis vanskelig å vurdere artens tilstand ut fra ett enkelt funn.
Neonastes

Utseende

Middelsstore (12-15 millimeter), glatte, blankt svarte hornbiller. Hannen mangler horn på hode og pronotum. På forbeina har leggene (tibiae) store men ofte butte tenner. Hodet er omtrent trekantet sett ovenfra, clypeus forholdsvis fremskytende.

Levevis

Larvene lever i jorda der de spiser råtnende plantemateriale.

Utbredelse

Slekten er utbredt i det nordlige og nordøstlige Australia (Queensland, Northern Territory).
Yuan-tsung Chen

Yuan-tsung Chen (eller etter kinesisk skikk med familienavnet først: Chen Yuan-tsung) er en kinesisk forfatter. Chen ble født i Shanghai. Etter revolusjonen arbeidet hun ved filmbyrået i Beijing, og 1951 deltok hun i gjennomføringen av jordreformen i provinsen Gansu i nordvestre Kina. I 1972 flyttet hun til USA.
Hun er kjent særlig fore bøkene The Dragon's Village (1981) og Return to the Middle Kingdom: The Chen Family Saga and the Birth of Modern China.
Jean-Marc Triscone

Utdannelse og karriere

Triscone har sin utdannelse fra Universitetet i Genève, der han tok diplomeksamen i fysikk i 1982 og doktorgrad i fysikk i 1987, med avhandlingen: Croissance et Propriétés Supraconductrices de Superréseaux Métalliques Périodiques et Quasipériodiques.
Hans overordnede forsknings- og interesseområde er faststoffysikk, og forskningen hans har i all hovedsak dreid seg om syntese og karakterisering av todimensjonale system som oppstår i grensesjiktet mellom  ulike materialer som hører hjemme i materialklassen oksider. Han har gjort banebrytende arbeid på elektronstrukturen, de magnetiske og ferroelektriske egenskapene, de superledende egenskapene, og transportegenskapene til slike system. Ikke minst har han gjort fremragende systematiske arbeider på hvordan disse egenskapene endrer seg med tykkelsen på sjiktene, og studert overgangen fra to-dimensjonal til tre-dimensjonal oppførsel. Han har også vært en pionér på selve fremstillingen av slike lagdelte system i deres reneste form. 
Fra 1982 til 1987 arbeidet han som forskningsassistent ved Universitetet i Genève, og perioden 1987–1994 var han assistentlærer (maître assistant) ved universitetet. I løpet av denne tiden var han en periode gjesteforsker ved Department of Applied Physics ved Stanford University (1990–1991). Han var også gjesteforsker ved Stanford våren 1995.
Fra 1996 har han vært ansatt som professor ved instituttet for kondenserte materiers fysikk/faststoffysikk ved Universitetet i Genève.
I perioden 2000–2007 var han direktør for instiutttet, og fra 2015 er han viserektor ved universitetet.
Ved Instituttet leder han forskningsgruppen Triscone Group. Målet for gruppens forskning er å utvikle materialer med nye elektroniske egenskaper.

Publikasjoner

Ifølge ISI Web of knowledge har Triscone publisert mer enn 220 artikler i fagfellevurderte tidsskrifter (per 1. februar 2018). Han har mer enn 12 000 siteringer. Databasen Scopus oppgir at han har en h-indeks på 48 (per 14. mars 2018). I Google Scholar oppgis antall artikler med Triscone som en av forfatterne, ikke avgrenset til fagfellevurderte publikasjoner, til 439 (per 14. mars 2018).
Hans Neusidler

Liv og virke

Neusidler slo seg ned i Nürnberg i 1530, det første stedet verkene hans ble publisert i. Notebøkene hans i tysk lutt-tabulatur inneholder utførlige anvisninger for framføring på lutt og var nok tiltenkt selvstudier. De fikk stor utbredelse, forleggere i Venezia, Frankfurt og Straßburg ga ut ettertrykk. 
Sønnene Melchior Neusidler (1531–1590) og Konrad Neusidler (1541 til etter 1604) var også luttenister og komponister.
Veske

Vesker brukes til oppbevaring av små eller større gjenstander som skal medbringes. Vesker kommer i mange type utgaver, gjerne designet for en spesiell funksjon – eksemplevis til hverdagsbruk, fest eller jobb. Dette gjenspeiles ofte i funskjonaliteten av vesken. Vesker kommer også i forskjellige materialer, alt fra skinn, nylon, bomull til materialer basert på plast og olje.
Marcus Klingberg

Epidemiolog

Like etter utbruddet av den andre verdenskrig reiste Klingberg fra Polen til Sovjetunionen for å unngå nazistene. I Sovjetunionen fullførte han sine medisinske studier. Da det tyske angrepet på Sovjetunionen ble iverksatt, 22. juni 1941, vervet Klingberg seg som frivillig til Den røde armé. Etter at han ble såret i kamp ble han utstasjonert i Perm ved foten av Uralfjellene, hvor han begynte sitt epidemiologiske arbeid. 
I 1943 fullførte Klingberg sin epidemiologiske utdannelse i Moskva. Mot slutten av desember 1943 ble de første områdene i Hviterussland frigjort, og Klingberg ble utstasjonert der. Mot slutten av verdenskrigen, umiddelbart etter frigjøringen av Polen, returnerte Klingberg tilbake til hjemlandet. Hjemme i Polen fant han raskt ut at begge hans foreldre og hans eneste bror ble utryddet den 19. august 1942 i Treblinka utryddelsesleir. I Warszawa arbeidet Klingberg som konstituert administrerende epidemiolog ved det polske helsedepartementet.

Til Israel

I 1948 emigrerte Klingberg til den nylig etablerte staten Israel. Han tjenestegjorde i Israels forsvar, og i mars 1950 avanserte han til oberstløytnant. I 1957 sluttet Klingberg seg til det da topphemmelige Israel Institute for Biological Research (IIBR) som ligger litt sør for Tel Aviv, hvor han tjenestegjorde som assisterende forskningssjef frem til 1972. Klingberg var professor i epidemiologi ved det medisinske fakultet ved Tel Aviv universitetet fra 1978 til 1983.

Spion for Sovjetunionen

Klingberg kom i kontakt med den sovjetiske etterretningstjenesten for første gang mot slutten av 1950, og etter det begynte han på en karriere innenfor spionasje. Både Israels utenlandske og innenlandske etterretningsorganisasjoner, Mossad og Shin Bet, begynte etter hvert å mistenke Klingberg for spionasje i 1960, men overvåkningen av ham brakte ingen resultater. I januar 1983 ble Klingberg informert av medlemmer fra Shin Bet at de ønsket å sende ham til Singapore hvor en kjemisk fabrikk angivelig hadde blitt ødelagt. Men i stedet for å bli kjørt til flyplassen, ble Klingberg fraktet til en ukjent leilighet hvor han gjennom gikk flere avhør. Etter ti dager tilsto han.
Han ble dømt til tjue års fengsel. De første ti årene ble han holdt i isolat.
I 1988-1989 ble det utarbeidet en avtale mellom Israel og Sovjetunionen om å sende Klingberg til Sovjet i bytte mot Ron Arad, en israelsk jagerfly-pilot som var tatt til fange i Libanon. Men denne avtalen ble ikke gjennomført. I 1997 ønsket Amnesty International at den israelske regjeringen skulle løslate Klingberg på medisinsk grunnlag. På grunn av Klingbergs sviktende helse (han fikk en rekke hjerneslag i fengsel), ble Klingberg satt i husarrest i oktober 1998.

Etter løslatelsen

Den 18. januar 2003 ble han løslatt fra husarrest. Han dro umiddelbart til Paris for å bo i nærmere sin datter Sylvia Klingberg og hans barnebarn Ian Brossat. Klingberg publisert sine memoarer, Hameragel Ha'akharon (The Last Spy), skrevet i samarbeid med sin advokat, i 2007.  I 1950 ble Klingberg tildelt Arbeidets Røde Fanes orden i anerkjennelse for sine tjenester til Sovjetunionen.
Mandolins in the Moonlight

«Mandolins in the Moonlight» er en amerikansk populærmusikksang med melodi og tekst av Aaron Schroeder og George David Weiss.
Perry Como with Mitchell Ayres' Orchestra and The Ray Charles Singers spilte den inn i RCA Victor's Studio A, New York City, 16. september 1958. Den ble utgitt på single i USA med katalognumrene 47-7353 (mono) og 61-7353 (stereo).
I Storbritannia ble den utgitt av RCA på 78-plate med katalognummer 1086.
I Japan ble den utgitt av RCA på stereosingle med katalognummer SX-1002.
I Frankrike ble den utgitt av RCA med katalognumer 45-326.
Den andre siden på de amerikanske, britiske og japanske utgivelsene var «Love Makes the World go Around», men på den franske utgivelsen var det «Glendora».

Norsk versjon

Rolv Wesenlund har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Mandoliner og måne».
Litosphingia corticea

Utseende

En middelsstor (vingespenn 45-55 millimeter), smalvinget, grå svermer.
Den har mørke streker langs vingeårene, ellers ingen tegninger.

Utbredelse

Arten er utbredt i det østlige Afrika, fra Zimbabwe i sør til Tanzania i nord.
Sozzini

Sozzini, Sozini, Socini eller Socin er en italiensk adelsslekt som stammer fra bystaten Siena i Toscana, der familien var bankierer, kjøpmenn, jurister og akademikere. Familien har blitt beskrevet som «det mest kjente juristdynastiet under renessansen». Flere medlemmer av familien var kjent som fritenkere og humanister under renessansen. Blant kjente medlemmer av familien er teologen Fausto Sozzini, som socinianismen er oppkalt etter, fritenkeren Celso Sozzini, juristen Mariano Sozzini og renessansehumanisten Lelio Sozini.

Grenen fra Basel

En gren av Sozzini-familien forlot Siena rundt 1413 som følge av stridighetene mellom ghibellinerne og guelferne, og slo seg ned i Bellinzona, som da var underlagt Milano. Sozzini-familien ble forvist fra Bellinzona i 1555 sammen med andre protestanter (ca. 150 til sammen), etter at de hadde nektet å gi avkall på den nye troen. Familien kom da som religionsflyktninger til Basel, der de etterhvert tok i bruk skrivemåten Socin.
I Basel var familien velstående kjøpmenn og borgere, og Socin ble en av Basels ledende patrisierfamilier. Flere slektsmedlemmer var medlemmer av regjeringen og Emanuel Socin (1628–1717) ble borgermester. Familien mottok en adelsstadfesting av den tysk-romerske keiseren mens de bodde i Bellinzona i 1551.

Våpen

I sølv en opprett svart løve med rød tunge og klør, i øvre høyre hjørne (noen ganger over potene, andre ganger mellom) en rød kule. Som hjelmtegn samme figur. Familiens våpen er kjent siden tidlig på 1300-tallet, da det ble brukt av bl.a. notaren Ser Mino Sozzi (død 1340), og har blitt ført sammenhengende frem til vår tid av både linjene i Italia og Basel.
Stampesletta

Stampesletta stadion

Stampesletta stadion, eller Stampa, er Lillehammer Fotballklubb og Lillehammer Kvinnefotballklubb sin hjemmebane. Det ble lagt kunstgress på banen i 2004. Stampesletta består av seks fotballbaner og to haller.
Roco

Roco er en modelljernbaneprodusent fra Østerrike.
Oddbjørn Knutsen

Arbeid for ekstern oppdragsgiver

Utarbeidelse av oversikt over internasjonale/komparative surveyer for International Social Science Council in Paris (2013).
Cleomenes

Utseende

Middelsstore, lange og smale trebukker. På farge kan de være svarte eller mer eller mindre gulbrune eller rødoransje. Antennene er omtrent så lange som kroppen, i alle fall i spissen sagtakkede. Pronotum er sylindrisk til tønneformet. Dekkvingene er omtrent jevnbrede, noen ganger litt innsnevrede i midten. Beina er forholdsvis lange med utpreget klubbeformede lår.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sørøst-Asia.
Baby, You're a Rich Man

Bakgrunn

John Lennon og Paul McCartney hadde hver sine uferdige sanger. Lennon hadde en som midlertidig het «One of the Beautiful People»; som da ville utgjøre versene. McCartney hadde refrenget og disse to melodistubbene ble koblet sammen i en og samme sang. Lennons del av sangen hadde sin inspirasjon fra alle avisartiklene som handlet om den voksende skaren av hippier som i media ble kalt «the beautiful people». Ellers la de inn ordspillet «naturally» som ble til «natural E».Sangen kan tolkes som en sang til manageren Brian Epstein, fordi det nevnes i sangen "keep all your money in a big brown bag". Etter The Beatles` konserter, brukte Epstein å ta med seg pengene i en brun pose. I siste vers kan du høre Lennon syng "Baby you`re a Rich Fag Jew", fordi Epstein var homofil. Epstein døde senere samme år.

Innspilling

Gruppen festet sangen til teip 11. mai 1967 i Olympic Sound Studis i London, og dette var også den første innspilling som The Beatles gjorde i sin helhet (inkludert innspilling og remiksing) utenfor Abbey Road Studios. Forøvrig var dette også første låt de spilte inn med tanke på den fremtidige filmen Yellow Submarine. Men før den tid, ble den valgt ut som B-side singel. De spilte inn tolv tagninger og Lennon trakterte blant annet en clavioline som var en slags forløper til synthesizer. Mick Jagger var tilstede i studio, og på teipboksen står det «The Beatles + Mick Jagger?» Siden spesielt avslutningen bød på allsang, er det ikke usannsynlig at han også ble med. I versene veksler Lennon mellom å synge i vanlig toneleie og falsett. Av de som ble med på harmonivokal, er det spesielt McCartneys stemme som skiller seg ut.

Yellow Submarine Soundtrack

I 1999 kom Yellow Submarine Soundtrack ut. «Baby, You're a Rich Man» var blant de femten sangene som ble med. Det som var blitt gjort der, var at de opprinnelige firesporsteipene hvor de hadde spilt inn grunnkompene, ble hentet frem og lagt ut på datafiler sammen med de øvrige pålegg. Av den grunn kom alle instrumenter og sangstemmer mer tydelig frem.
Y-kromosom

Et Y-kromosom er et kjønnskromosom. Det er et kromosom som gjør at bæreren av det blir til en hann. Hos mennesker og de fleste andre pattedyr har vi et Y-kromosom. Menn har ett Y-kromosom og ett X-kromosom (XY). Kvinner har to X-kromosomer (XX).

Y-kromosom hos mennesker

Menn har arvet ett X-kromosom fra sin mor og Y-kromosomet fra faren. Y-kromosomet dekker omtrent 59 millioner basepar som er byggematerialet til DNA. Y-kromosomet står for omtrent 0.9% av den totale mengden DNA i cellene til menn.
Identifiseringen av genene på hvert kromosom har i lang tid blitt sett på som en av de viktigste forskningsområdene, og blitt viet mye tid og resurser. Siden forskere bruker forskjellige metoder til å identifisere genene, har man ikke klart å stadfeste ett nøyaktig antall gen. Hittil har man funnet 86 proteinkodende gener på Y-kromosomet. Hele det menneskelige genom inneholder omtrent 25 000 slike gener.

Kjønnsbestemmende egenskap

Hos mennesker og de aller fleste pattedyr, med spesielt kloakkdyrene som unntak, finner vi et gen ved navn SRY på Y-kromosomet. Det er dette genet som gjør at Y-kromosomet blir kjønnsbestemmende. Om dette genet ikke virker vil vi få en hunn til tross for at Y-kromosomet er der. I de fleste tilfeller der barnet hannlig til tross for at han har to X kromosom og mangler Y-kromosom, har SRY ved en feiltagelse havnet på det ene X-kromosomet – det fra far.
Y-kromosomet er ulikt i ulike arter. Det eneste de egentlig har til felles er det faktum at de bestemmer at organismen blir hannkjønn, og genet som avgjør dette kan være forskjellig fra art til art. Hos pattedyr stammer Y-kromosomet fra det samme kromosomet, og hos disse artene er det derfor likheter, selv om Y-kromosomet varierer både i størrelse og når det gjelder hvilke gen som er til stede. Det er spesielt stor ulikhet mellom y-kromosomene hos pattedyr i forhold til de andre kromosomene. Dette er på grunn av at det er svært få områder av y-kromosomet som har overkrysning med X-kromosomet, og evolusjonen av dette kromosomet går dermed raskere, siden mutasjoner kan hope seg opp.  Gen som ikke er livsnødvendige kan bli omgjort til pseudogen, eller få nye funksjoner som da blir spesifikke for hannen, om de ikke er spesielt viktige for forplantningen.
Arbetarnas bildningsförbund

Arbetarnas bildningsförbund (ABF) er den svenske arbeiderbevegelsens eldste og største studieforbund med tilsammen 57 medlemsorganisasjoner.
ABF ble etablert i 1912 på Brunnsviks folkhögskola av representanter for Järnvägsmannaförbundet, KF, LO, SAP, SSU, Stockholms Arbetarbiblioteksförbund og Typografförbundet. Initiativet kom fra Richard Sandler.
Blant medlemsorganisasjonene finnes foruten det sosialdemokratiske partiet og Vänsterpartiet deras sideorganisasjoner som Hyresgästföreningen, HSBs riksorganisation og PRO (Pensionärernas Riksorganisation).
Den dominerende virksomheten er studiecirkeln. Der drives med en omfattende seminarvirksomhet, og ABF har publisert tidsskriftet Fönstret siden 1954.
Solsida

Solsida er en betegnelse som brukes i flere norske dalfører, spesielt i områdene rundt Gudbrandsdalen. Betegnelsen angir den siden av dalen som får mest sol, altså den siden som ligger på nordsiden av dalen og vender sørover. Den andre siden av dalen kalles baksida. Veien langs solsida av dalen kalles Solsidevegen. Sistnevnte er et navn som brukes i flere norske dalfører, spesielt i områdene rundt Gudbrandsdalen. Betegnelsen angir den vegen som går på solsida av dalen, det vil si den siden av dalen som får mest sol. Ettersom de fleste gårder ligger på solsida av en dal, er Solsidevegen normalt også hovedvegen gjennom dalen. Solsidevegen har derfor normalt en høyere standard enn baksidevegen.
I overført betydning betegner «solsiden», mer generelt, de høyere sosiale lag; de økoniomisk vellykkede. «Livet på solsiden»: Livet som rik.