Bristol Scout

Bakgrunn

Bristol Scout ble konstruert i andre halvdel av 1913 av Frank Barnwell og Harry Busteed, Bristols sjeftestpilot som tenkte på bygging av en liten dobbeltdekker med høye ytelser mens de testet en Bristol X.3, et prosjekt som hadde blitt konstruert i en egen separat hemmelig konstruksjonsavdeling, ledet av Barnwell. Konstruksjonen hadde opprinnelig  arbeide nr.  SN.183, arvet fra en kansellert konstruksjon for den italienske regjering. Ledet av   Henri Coanda ble det halvferdige skrog som fortsatt befant seg i fabrikken og tegningene for flyet hadde dette nummer.

Konstruksjon og utvikling

Konstruksjonen var et enseters biplan med lke lange staggervinger. De var paralelle med rette vingetipper, og balanseror på begge vingepar. Vingeseksjonen var konstruert av Coanda og hadde blitt brukt på Bristol Canada Biplan.  Den rektangulære seksjon av skroget var en ortodoks wire-avstivet trekonstruksjon av ask og furu, men den fremre seksjon var kledd med aluminiumplater, og bakre seksjon kledd med duk.  Den ble drevet av en 80 Hk Gnome Lambda roterende motor montert i en cowling som ikke var åpen foran, selv om bunnen var åpen for å slippe kjølig luft til motoren. Den hadde rektangulært balanseror uten noe fast vertikalt sideror og delt høyderor. De faste horisontale haleflater var av stålrør med ribber av tre og rorene av bare stålrør.
Den første flyvning foregikk på Larkhill 23. februar 1914 med Busteed og den ble så plassert på utstilling i mars 1914 på Aero Show i Olympia i London. Etter mer flyving på at Larkhill ble prototypen senere referred til som Scout A returnert til fabrikken i Filton og utstyrt med 15 cm større vinger. Andre endringer omfattet større ror og en ny Cowling med åpning i front, og stoffkledde hjulskjermer. Den ble evaluert av britiske militære 14. mai 1914 på Farnborough Airport da den ble fløyet av Busteed. Flyet nådde en toppfart på 157 km/t, mens stallhastigheten var 64 kmt. Flyet ble så påmeldt for Aerial Derby i 1914, men deltok ikke på grunn av været var så dårlig at Bristol ikke ville risikere flyet. Nå var ytterligere to flere eksemplarer under bygging og prototypen ble solgt til Lord Carbery for 400 pund uten motor. Carbery utstyrte den med en 80 Hk Le Rhône 9C ni-sylindret roterende motor og meldte den på til London–Manchester race den 20. juni, men skader på flyet under landing på Castle Bromwich gjorde at den måtte trekke seg. Etter reparasjoner, inklusive modifisering av understellet ved å øke hjulavstanden, meldte Carbury det til London–Paris–London race den 11. juli, men han måtte nødlande i Den engelske kanal på tilbaketuren. Mens den stod i Frankrike ble, ved mistak bare en av de to drivstofftanker fylt opp. Carbury klarte å lande langs et skip og slapp fra det, men flyet var tapt.
Nummer 229 og 230, senere kalt Scout B da Frank Barnwell i ettertid ga typen nummer til tidlige  Bristol fly som var identiske til den modifisere Scout A, unntatt en modifisert nedre vinge og ror. Fullført like etter utbruddet av første verdenskrig i august 1914, ble de rekvirert av War Office.
War Office ble så imponert over flyets prestasjoner at de bestilte ytterligere tolv eksemplarer den 5. november og Admiraltetet bestilte ytterligere 24 den 7. desember. De produserte fly, senere kalt  Scout C, skilte seg fra sine forgjengere, vesentlg i konstruksjonsdetaljer, selv om cowling ble byttet ut med en med mindre frontalåpning.

Operativ historie

Perionden da Bristol Scout (1914–1916) var i bruk markerte genesis av jagerfly som en distinkt type og mange av de tidligste forsøk på å bevæpne britiske traktor konfigurerte fly med foroverrettet maskingevær ble testet i kamp med Bristol Scouts. Disse begynte med å armere den andre Scout B med to rifler, en på hver side, rettet utover og forover for å gå klar av propellerbuen .
To av Royal Flying Corps'tidlige Bristol Scout C fly, fløyet av kaptein Lanoe Hawker ved  No. 6 Squadron RAF, ble begge, i tur og orden avskrevet på grunn av skader påført under kamp. 1611 fikk  sin geværmontasje med byttet ut med et Lewis maskingevær på venstre side av skroget, nesten identisk med måten riflene ble prøvd på den andre Scout B. En montering som Hawker hadde konstruert. Da Hawker skjøt ned to tyske fly og tvang ned en tredje 25. juli 1915 over Passchendaele og Zillebeke ble han tildelt det aller første Victoria Cross for kamp med et britisk enseters speide/jagerfly i luftkamp mot en fiendtlig tyngre enn luft fly, som etterfulgte VC tildelt til William Rhodes-Moorhouse (som fløy et B.E.2 toseters observasjonsfly) og Reginald Warneford (som fløy mot en Zeppelin) i april 1915  og i 1915. henholdsvis.
Noen av de opprinnelige 24 Scout C for RNAS var bevæpnet med en (eller tilfeldigvis to) Lewis maskingevær, noen ganger med Lewis montert på den sentrale vingeseksjon på samme måte som i Nieuport 11, mer vanlig var et tvilsomt valg av plassering av noen av RNAS piloter, i montering  av Lewis maskingevær forrest på skroget på deres Scout C, akkurat som om det hadde vært et til synkronisert våpen som skjøt direkte forover gjennom propellerbuen, en aksjon som ville føre til alvorlige skader på propellen. Typen hadde blitt prøvd av Roland Garros på hans Morane-Saulnier Type N monoplan. Det ble også forsøkt på noen av RFC's siste Scout C., men siden dette synes å bli brukt på Morane Type Ns omfattende "kaserolle" spinner som nesten totalt blokkerte kjøleluften. Fra å nå motoren, ble denne metode ikke fulgt videre med Bristol.

Første take-off fra hangarskip

En RNAS Scout Pear var det første landfly som tok av fra et skip da løytnant H. F. Towler som fløy No. 1255 fra hangardekket på et hangarskip, HMS Vindex den 3. november 1915. i et forsøk på å forsvare seg mot tyske luftskip. Da RNAS Scout D ble utstyrt med Ranken Dart, en flechette med 0,45  kg eksplosiver per prosjektil frigjort fra et par vertikale  sylindriske containere, noen ganger under pilotens sete, hver innholdene 24 G,G,dart. Den 2. august  1916 fløy løytnant C. T. Freeman en Scout fra dekket på Vindex og  Zeppelin L 17 med Ranken Darts. Ingen av disse Darts påførte noe skade på Zeppelineren, og siden Freemans fly ikke kunne lande på Vindex og var for langt fra land for en sikker retur, måtte han nødlande på vannet med sin Scout D etter angrepet.

Synkroniserte maskingevær

I mars 1916 ble RFC Scout C No.5313 utstyrt med et Vickers maskingevær, synkronisert til å skyte gjennom propelleren med det håpløse Vickers-Challenger synkroniseringsutstyr, det eneste tilgjengelige for RFC på den tid. Seks andre Scouts, Scout C og tidlige Scout D ble også montert med den samme kombinasjon. Typer som brukte dette, (inklusive B.E.12, R.E.8 og Vickers F.B.19) hadde alle geværet montert på høyre side av skroget. Forsøk på å bruke dette til synkronisering av et, sentralt montert på Bristol Scout var mislykket og testene fortsatte, i det minste til mai 1916. Det resulterte i at ideen ble forlatt og ingen Vickers-bevæpnet Bristol Scout ble brukt operativt.
Ingen av RFC eller RNAS skvadroner som opererte Bristol Scout ble utelukkende utstyrt med dette fly og på slutten av sommeren 1916 ble ingen nye Bristol Scout fly levert til britiske skvadroner i det hele. De tidlige jagersjvadrkner i RFC tjeneste ble istedet utstyrt med Airco DH.2 enseters Pusher konfigurert. Et mindre antall ble sendt til Midtøsten, (Egypt, Mesopotania og Palestina) i 1916. Andre tjenstgjorde i Makedonia og med RNAS i det østlige Middelhav. Den sist kjente Bristol Scout i militært bruk var Scout D No. 8978 i Australia, medbase i Point Cook, nær Melbourne, så sent som oktober 1926.
Så snart Bristol Scouts ikke lenger var krevd for førstelinjefly tjeneste ble de reallokert som skolefly, selv om mange ble beholdt av senior offiserer som personlige "runabouts".

Museale fly og replika

To notable reproduksjoner av Bristol Scout  fler blitt bygget til flydyktig stand - Leo Opdycke, grunnleggeren av karvartalspublikasjonen AERO startet bygging av en reproduksjon Scout D i 1962 i New York, ment til å bli drevet av en Le Rhône 9C 80 hp roterende motor. Byggingen skred langsomt frem i hans hjem i Poughkeepsie, New York, tidlig på 1980-tallet. Da det var ferdig tok han det til den nærliggende Old Rhinebeck Aerodrome og fløy det med hell, men endte opp i et ubetydelig havari, uten skade. Flyet, uten motor er i dag utstilt ved Fleet Air Arm Museum i Yeovilton, UK.

Andre reproduksjoner

En Bristol Scout C, En reproduksjon av nr. 1264,  et av de første 24 Scout C som ble bygget for RNAS, men brukte en bevart joystick, og fremdeles fungerende Bosch startmagnet fra det originale No. 1264 fly. David og Sue Bremner fra UK, barnebarn av den opprinnelige pilot av No. 1264 ønsket å bygge en flydyktig kopi som sitt bidrag til sin bestefar i 2002 ved å bruke gjenstander fra bestefarens opprinnelige fly. Undersøkelser begynte i 2002 med bygging av skroget i 2008. I likhet med Opdycke's tidligere reproduksoner var dene utsyrt med en Le Rhône 9C roterende og ble fløyet 9. juli 2015 med et besøk til området raundt Gallipoli hvor deres bestefar var basert fra desember 1915 til august 1916 for å fly med deres bestefars opprinnelige Scout C fløy mot Centralmaktene.