google/wiki40b huggingface dataset:
Napola (film)

Handling

Filmen starter da hovedpersonen Friederich skal gå fra jobb. Deretter vises Frederich sykle gjennom en tydelig bombet bydel for å komme seg på boksetrening, et gjennomgående tema, da dette er viktig for hovedpersonen. På boksetreningen skal Frederich bokse mot en elev fra Potsdam på sin Napola-skole. Han blir slått ettersom han viser empati for motstanderen og viser tvil når han blir nødt til å gi Napola-eleven en «knock out». Likevel blir Frederichs opptreden i bokseringen lagt merke til av en av Napola-læreren som i garderoben etter kampen oppfordrer Friederich til å søke på opptaket til Napola-skolen.  Neste dag drar Friederich til opptaksprøven og kommer inn med god margin ettersom han både er atletisk og arisk ren. På kveldstid tar Friederich dette opp med sin far som nekter han å dra ettersom det er bestemt at han snart skal starte som lærling på samme fabrikk som faren jobber på. Likevel sniker Friedrich seg ut neste morgen uten at faren ser det og kommer seg på egen hånd frem til Napola-skolen.
På Napola skolen føler Friederich seg hjemme i starten, men etter å ha fått en anti-nazistisk venn som er blitt tvunget til å gå på skolen, blir Friederichs tanker satt på prøve. Videre skildrer filmen det typiske livet på disse Napola-skolene og hvor dramatisk et vennskap kan bli når to personer deler omsorgen for hverandre, men ikke ideologiske tanker. Filmen ender tragisk og åpent.
Itinerarium Antonini

Itinerarium Antonini (fullstendig Itinerarium provinciarum Antonini Augusti, en norsk tittel er Antoninske itinerariet) er en kjent itinerarium, et register over de fremste romerske veier, deres stasjonene, bosetninger og distansene langs dem. De ble benyttet som hjelp til å finne fram fra ett sted til et annet. Antonini Itinerarium, som inneholder i alt 15 dokumenter, er mest sannsynlig basert på offisielle dokumenter. Dens grunnleggende utgave er antagelig fra begynnelsen 200-tallet. Tittelen viser til keiser Marcus Aurelius Antoninus, men som var mer kjent under navnet Caracalla. Den eneste håndskrevne versjonen er fra 300-tallet under keiser Diokletian.
Grunnet knappheten til andre bevarte nedtegnelser av denne typen, er det en verdifull historisk opptegnelse. Bortimot ingenting er kjent om forfatteren. Antoninske itinerariet inneholder kun de veier som finnes i pretorenes register, eller som man vil si i dag, det statlige veinettet. De lokalveier som savnes kan til dels finnes omtalt i verk av Plinius den eldre, Strabon og andre antikke forfattere. Derfor er veibeskrivningen ikke en fullstendig fortegnelse over Romerrikets steinlagte veier, selv om de viktigste finnes.

Hispania

På hver vei er større gårder, tilslutninger og avstand nedtegnet. Gjennom sin utforming og anvisninger, synes teksten å ha hatt til hensikt å lette lokaliseringen av befolkningssentra med det formål å samle inn skatteinntekter enn som hjelp til reisende. Likevel har avstandangivelsene i itinerariet gjort det mulig å bestemme lokaliseringen av et stort antall ellers forsvunne bosetninger langs hele det gamle veinettet i Romerriket. I dokumentett beskrives 372 veier. 34 av disse tilhører provinsen Hispania, og kan identifieras med numrene I til XXXIV (dvs nr 1–34). Her nevens blant annet Deobrígula, «Gudenes by», som er dagens Tardajos.

Romerske Britannia

Den britiske seksjonen er senere blitt kjent som Iter Britanniarum, og kan bli beskrevet som veikart over romerske Britannia. Det er 15 slike itinerarier i dokumentet som viser til ulike geografiske områder. Det måler avstandene i romersk mil (mille passus, bokstavelig «tusen passer»; forkortet m.p.) hvor 1000 passer tilsvarer 1 romersk mil. En romersk pass var to skritt, venstre pluss høyre, men var ikke nøyaktig lik overalt, og konvertering til moderne enheter er upresise. Likevel er 1 romersk mil omtrentlig lik 1430 meter.
En engelsk forfalskning kalt De Situ Britanniae (gjort tilgjengelig ca. 1749, utgitt 1757) ga mye forfalsket informasjon om romersk Britannia, inkludert itinerarier som overlappet den ekte Antoninske itinerariet, og tidvis ga motstridende informasjon. Den autoritet ble ikke utfordret for alvor før i 1845, og ble fortsatt sitert som en autorativ kilde mot slutten av 1800-tallet. Ved den tiden hadde forfalsket data smittet bortimot hver eneste redegjørelse av oldtidens britiske historie og hadde også blitt benyttet kart fra Ordnance Survey, en britisk regjeringsetat med nasjonalt ansvar for landmåling og kartpublikasjon.
Nipholophia

Utseende

En middelsstor, kraftig, lyst brunspraglete trebukk.

Levevis

Disse billene har larver som lever i død ved.

Utbredelse

Arten er kjent fra Thailand og Taiwan.
Saltmarsjen

Saltmarsjen var en politisk demonstrasjon i India i 1930, ledet av Mahatma Gandhi og var en viktig del av den indiske selvstyrekampen. Det var en direkte aksjon, inneholdende skatteaksjon og en ikke-voldelig aksjon rettet mot det britiske saltmonopolet i Britisk India.
Den britiske kolonialmakten hadde monopol på framstilling og salg av salt og inntektene bidro til å finansiere det britiske Indias offentlige sektor. Dette monopolet var for mange indere den eneste skatten de betalte, ettersom få av dem betalte inntektsskatt og det var ingen merverdiavgift eller importtoll. 
Saltmonopolet ble et symbol for britisk styre i India. Gandhi gikk sammen med en antall tilhengere en strekning på 40 mil for slik at de etterpå kunne begynne å fremstille salt ved kysten.
Seymourøya

Seymourøya (engelsk: Seymour Island, spansk: Isla Marambio) er en liten øy ved den nordre delen av Antarktishalvøya i Antarktis.

Geografi

Seymourøya ligger i Weddellhavet cirka 90 km øst for Trinityhalvøya. Øya er av vulkansk opphav og har et areal på ca. 110 km² med en lengde på ca. 21 km og en bredde mellom 3 og 8 km.
Argentina opererer forskningsstasjonen Marambio på øya.

Historie

Nordspissen av Seymourøya ble observert i 1843 av en britisk ekspedisjon under ledelse av James Clark Ross, som navnga den Cape Seymour etter kontreadmiral George Francis Seymour. I 1892 konstaterte nordmannen Carl Anton Larsen at det dreide seg om en øy. Han fant en mengde ulike fossiler på øya, og Seymourøya besøkes ofte av paleontologer.
Deler av den den svenske antarktisekspedisjonen 1901–03 ledet av Otto Nordenskjöld var tvunget til å overvintre her i 1902. Hele ekspedisjonen ble berget fra Seymour Island i 1903, inkludert C.A. Larsen som var kaptein på det forliste ekspedisjonsskipet «Antarctic».
Den 29. desember 1969 åpnet Argentina den permanente forskningsstasjonen Base Antártica Marambio.

Kulturminne

En treplakett ble oppført 10. november 1903 i Penguins Bay av mannskapet på det argentinske skipet «Uruguay» etter bergingen av medlemmene av den svenske antarktisekspedisjonen. Argentina reiste en steinvarde samme sted i januar 1990 til minne om hendelsen. Plaketten og varden er oppført på lista over historiske steder og kulturminner i Antarktis og er vernet av bestemmelsene i Antarktistraktaten.
Steni

Steni AS ble grunnlagt på Steinsholt i 1965 av grunderen Asbjørn Rønning.
Firmaet lager fasade- og interiørplater i komposittmateriale. Det har åtti ansatte og selger til Europa og USA. Steni AS har datterselskaper i Danmark, Sverige, Finland, Nederland og egen salgsorganisasjon i Norge. I 2005 var omsetningen på 146 millioner kroner. Det var forventet at omsetningen for 2006 ville være på 154 millioner kroner.
Firmaet har vært eid av Asbjørn Rønnings familie. Andelene har vært fordelt mellom Asbjørn Rønning og de to barna Tom og Terje Rønning. Fire investorer har ervervet ti prosent av aksjene. Det islandske byggevarefirmaet Saxbygg har ervervet 37 prosent. Ansatte har ervervet 3,5 prosent. Styreleder Olav Kjell Holtan har gjort det samme. Daglig leder Tom Rønning har 31 prosent av aksjene.
Fornasinius russus

Utseende

En stor (ca. 35-70 millimeter), svært kraftig, halvmatt brunrød gullbasse. Hannen har et smalt, T-formet horn i pannen og kraftige pigger på siden av hodet.

Levevis

Som vanlig for Cetoniinae lever larvene i jorden. I motsetning til mange andre gullbasser er disse artene tilsynelatende meget vanskelige å avle opp i fangenskap. Dette kan være fordi billene er svært aggressive og gjerne dreper og eter hverandre. De voksne billene eter gjerne råtnende frukt, og graver ned det de ikke klarer å ete med én gang. Muligens er larvene avhengige av frukt som foreldrene har gravd ned, for å  overleve.

Utbredelse

Arten er kjent fra Kongo og Gabon.
Azumanga Daioh

Handling

Azumanga Daioh handler om hverdagen til seks skolejenter i Tokyo gjennom deres tre år på en navnløs skole. Hver av jentene har en unik og fargefull personlighet og det er deres forskjellige, og ofte humoristiske, måte å takle hverdagen på som er det vesentligste i serien.

Chiyo Mihama

Chiyo Mihama (美浜 ちよ) er en lystig og geniale 10-åring som får 100 prosent (på japanske skoleprøver teller en alltid resultatene i prosenter) på nesten alle prøver og som derfor har fått hoppe rett opp til på et høyere klassetrinn, selv om hun egentlig gikk på barneskolen.

Tomo Takino

Tomo Takino (滝野 智) er en hyperaktiv og skadefro slappfisk som ikke følger med på skolen og ofte irriterer andre. Hun kommer seg gjennom skolegangen ved å skrive av notatene til Chiyo og Yomi. Hun er også meget impulsiv og tenker sjelden over konsekvensene av det hun sier og gjør.

Koyomi «Yomi» Mizuhara

Koyomi Mizuhara (水原 暦) er den mest seriøse og voksne i gruppen. Hun har gått i samme klasse som Tomo siden barneskolen og er hennes mobbeobjekt nummer en.

Sakaki

Sakaki (榊) er høy, mørk og mystisk. Hun snakker sjelden og har et steinhardt ytre. Hun er også en meget god atlet, men viser ingen interesse for sport annet enn når hun deltar på skolens årlige idrettsdag. Hun er også ganske god på skolen, men får middels karakterer i de fleste fag.

Ayumu «Osaka» Kasuga

Ayumu Kasuga (春日 歩) kommer egentlig fra Osaka, men ble overført til Tokyo i første skoleår. Tomo erklærte fort at kallenavnet hennes skulle være «Osaka». Ayumu kan virke treg og dum, og hun sover ofte i timene og har lange filosofiske tankerekker som ender i ingenting. Hun er blant annet meget god på en helt spesiell type gåter.

Kagura

Kagura (神楽) går opprinnelig i parallellklassen til de andre, men etter det første året byttet hun klasse og havner sammen med de andre. Hun er ikke flink på skolen, og sammen med Tomo og Ayumu danner hun «Bonkuraazu» (idiot eller dumskalle), en gruppe av de dårligste elevene i klassen. Hun er god i sport og ser på Sakaki som sin store rival.
Pirita (Pirita)

Beskrivelse

Bydistriktet hadde 911 innbyggere den 1. mai 2010). Det ligger ved Finskebukta ved munningen av elven Pirita. Sandstrendene i Pirita tiltrekker mange besøkende om somrene.
I bydistriktet Pirita ligger ruinene etter det middelalderske birgittinerklosteret Pirita klooster. I umiddelbar nærhet står det i 2001 nye klosteret, også dette for birgittinerordenen. Ved siden av ligger Pirita nye gravlund. En kalksteinmur omgir dens 0,8 hektar store område. Gravlunden ble tatt i bruk sent på 1800-tallet. Piritas gamle gravlund lå inne på det middelalderske klosterområdet.
I Pirita ligger Tallinns seglsportssentrum (Tallinna Olümpiapurjespordikeskus) og en marina for yachter. Her utenfor var segløvelsene under de olympiske sommerleker i 1980, ettersom arrangementsbyen Moskva ikke ligger inntil nhavet eller noen større innsjø. Pirita har også andre sportsanlegg, blant annet Tallinns velodrom, som også kan benyttes som fotballstadion.
Pervomajsk kraftverk

Pervomajsk kraftverk (russisk: Pervomajskaja TETs-3, eller «Første mai kraftverk») er et varmekraftverk nær St. Petersburg i Russland. Det eies og opereres av et regionalt kraftselskap og har en produksjonskapasitet på 330 MW. Brenselstype er naturgass og mazut.
Byggingen av kraftverket begynte omkring 1954, og første byggetrinn stod ferdig i 1957. Kraftverket har senere blitt utvidet og fornyet, og er inne i et investeringsprogram for 2006-2015.
Ikke mas, alle får

Ikke mas, alle får var en revy på Chat Noir i teatersesongen 1925-1926. Revyens tekstforfatter var Per Kvist, og melodiene var av Kolbjørn Svendsen.
Revyen var åpningsforestillingen på Chat Noir høsten 1925. Den ble en stor publikumssuksess, og ble vist 115 ganger før den ble tatt av plakaten.
Per Aabel hadde koreografert alle dansene i forestillingen, og sammen med Otto von Hanno stod Aabel også for scenografi og kostymer.
Tobias Lindström

Karriere

Lindström startet sin karriere i den lokale klubben Danderyd, men signerte i 2004 for Djurgården. Han gikk der gradene og fikk sin debut i den Svenska hockeyligan under 2007/08-sesongen.
Han signerte for Lørenskog i 2008, hvor han foruten et kort opphold i Bofors spilte i tre sesonger.
I 2011 signerte Lindström for Sundsvall og etter to sesonger der flyttet han tilbake til Norge og Vålerenga.
Juliet Cuthbert

Individuelle meritter

Cuthberts første internasjonale mesterskapsstart var VM 1983 i Helsingfors, der hun ble utslått i kvartfinalen på 100 meter. Året etter deltok hun i OL 1984 i Los Angeles der hun kom til semifinalen, men endte sist i sitt semifinaleheat. I neste OL, OL 1988 i Seoul, gikk hun til finalen på 100 meter og endte på sjuendeplass med tiden 11,26. I VM 1991 i Tokyo ble hun nummer seks på 100 meter med tiden 11,33.
De første individuelle medaljene kom under OL 1992 i Barcelona, der hun deltok på både 100 meter og 200 meter. På 100 meter tok hun sølv med tiden 10,82 i finalen, bare ett hundredels sekund bak USAs Gail Devers. På 200 meter ble det også sølv, denne gang ble hun slått av Gwen Torrence fra USA. I semifinalen løp Cuthbert på 21,75, dette er hennes personlige rekord på distansen.
Hun deltok også i VM 1995 i Göteborg, der ble hun sist i finalen på 100 meter. I innendørs-VM 1997 i Paris ble det sølvmedalje på 200 meter etter greske Ekaterini Koffa. Samme år deltok hun i utendørs VM i Aten, der hun ble utslått i semifinalen på 200 meter.

Stafettmeritter

I tillegg til de individuelle merittene var Cuthbert en suksessrik stafettløper for Jamaica på 4 x 100 meter. Hennes første VM-medalje kom allerede i 1983, da Jamaica tok bronse etter Øst-Tyskland og Storbritannia. Høydepunktet kom under VM 1991, da hun sammen med Dahlia Duhaney, Beverly McDonald og Merlene Ottey vant VM-gull på tiden 41,94. Nøyaktig samme lag ble fire år senere, under VM i Göteborg, sølvvinnere etter USA. Sammen med Michelle Freeman, Nicole Mitchell og Ottey tok hun bronse ved OL 1996 i Atlanta, denne gang etter USA og Bahamas. Hennes siste opptreden var i VM 1997, der hun sammen med McDonald, Merlene Frazer og Beverly Grant tok sølv etter USA.
Arbeidermaktgruppa

Arbeidermaktgruppa (AMG) var opphavlig en trotskistisk utbrytergruppe fra Sosialistisk Ungdom. Den drev i flere år selvstendig arbeid, spesielt med fagligpolitisk innretting. Gruppen vektla også militærpolitikk sterkt, og i 1986 gikk saken der AMG-medlem Steinar Nørstebø var tiltalt for å drive antimilitaristisk propaganda helt til Høyesterett
I 1985 gikk en betydelig del av AMG og startet Internasjonale Sosialister, og AMG begynte å orientere seg mot andre miljøer, særlig de delene av Arbeidernes Kommunistparti som i størst grad gikk inn for å bryte med partiets tradisjoner. På landsmøtet i Rød Valgallianse (RV) i 1991 hvor RV ble fristilt fra Arbeidernes Kommunistparti, var medlemmer av AMG til stede og gjorde det klart at dens medlemmer ville arbeide aktivt i RV. Selv om AMG bare besto av noen titalls personer, var medlemmenes inntreden i RV en viktig markering av at RV tok sikte på å være «et samlende parti for revolusjonære i Norge» som det heter i et senere landsmøtevedtak. Etter noen år som en organisert gruppe internt i RV gikk AMG i oppløsning midt på 1990-tallet. Blant de fremtredende AMG-medlemmene i RV på dette tidspunktet kan nevnes Anders Ekeland, som nå er med i Sosialistisk Venstreparti (SV), Steinar Nørstebø, Rune Soma, Jan Otto Jacobsen og Roar Ellingvåg.
Enkeltpersoner fra Revolusjonært Forbund, AMG og tidligere medlemmer av Internasjonale Sosialister gikk vinteren 1999/2000 sammen i organisasjonen Forbundet Internasjonalen (FIN), tilknyttet Fjerde Internasjonalen (USFI). FIN ble splittet i 2003, da én fraksjon ville likestille arbeid i RV og SV, mens en annen ville prioritere arbeidet i SV. En mindre gruppe fortsatte i FIN.
Røssøystraumen

Røssøystraumen er et sund i Flakstad kommune i Nordland som går mellom Moskenesøya på vestsiden og Torvøya på østsiden.
Sundet er omtrent 850 meter langt fra Rambergvika på nordsiden til Hovdanvika på sørsiden. Sammen med Sundstraumen lenger sør er det en del av en passasje mellom Norskehavet og Vestfjorden. Største dybde er 9 meter.
Fylkesvei 986 krysser sundet via Røssøystraumen bru. Nærmeste bygd er Fredvang som ligger omtrent en halv kilometer øst for brua.
Megabyer

Megaby er en by i verden som har over 10 millioner innbyggere. I dag finnes det 30 megabyer. De fleste megabyene ligger i de sørlige og østlige delene av Asia. Per 2015, for første gang i menneskelig historie, lever mer av verdens 6,8 milliarder mennesker i urbane områder (byer) enn i rurale områder (på landet). Det er et enormt stort demografisk og geografisk endringen siden 1950 da kun 30 prosent av verdens befolkning på 2,5 milliarder innbyggere bodde i urbane miljøer.

Historisk

På begynnelsen av 1800-tallet bodde bare 3 prosent av verdens befolkning i byer, på slutten av 1900-tallet var dette endret seg til 47 prosent. Det var 83 byer i 1950 som hadde en befolkning på over en million og New York var den eneste byen i verden med en befolkning på 10 millioner. I 2007 var det 468 byer med over en million. FN har anslått at dagens urbane befolkning på 3,2 milliarder vil øke til nesten 5 milliarder innen 2030, da vil 3 av 5 mennesker bo i byer. Denne økningen vil være mest dramatisk i de minst urbaniserte kontinentene, Asia og Afrika.
Paranapanema (elv)

Elveløpet

Elvens nederste 420 km er jevn, rolig og med moderat fall (29 cm/km), og ca. 200 meters bredde. De nederste 70 km er seilbare.
Den midterste delen av elven, ca. 330 km, strekker seg fra Salto Grande og opp til samløpet med Rio Apiaí-Guaçu har et samlet fall på 210 meter. Det er i dette partiet av elva de fleste kraftverkene er.
De øverste 180 km av elveløpet er bratt, med en stigning på 150 cm/km.
Kanalen i Horten

Kanalen i Horten er en kanal fra indre havnebasseng i Horten i Vestfold ut til Oslofjorden. Den skiller Karljohansvern fra fastlandet og er på rundt 800 meter. Ved utløpet av kanalen er det anlagt en småbåthavn, Fyllinga. Kanalens bredde er i underkant av 20 meter. Ved utgraving og vedlikehold av kanalen ble massene deponert på Fyllinga, og som derfor fikk nettopp det navnet.

Utforming og historie

Kanalen ble gravd ut for hånd mellom 1854 og 1867 i forbindelse med marinens etablering av orlogsstasjon. Orlogsfartøyene kunne trekkes ut i fjorden når vindforholdene gjorde det vanskelig å komme ut Vealøsrenna. Kanalen har også sørget for mer sirkulering av sjøvann i indre havnebasseng og gitt bedre vannkvalitet.
Opprinnelig var det kun jord i kanalen, og ikke noe steiner til å støtte opp og hindre jorderosjon. Kanalen måtte derfor stadig vedlikeholdes og på tidlig 1990-tall var den i ferd med å gro igjen. Etter både mudring og påfyll av stein i kantene, ble kanalen gjenåpnet 17. september 1998.
Tre broer går over kanalen. To gangbroer i hver ende, og en bilbro omtrent midtveis.
Bærflækkdagan

Bærflækkdagan i Røyrvik er en årlig kulturfestival arrangert rundt sankthans.  
Første gang Bærflækkdagan ble arrangert var i 1989, siden da har bygdedagene gått av stabelen hvert eneste år. Bærflækkdagan har en tradisjonell ramme som bygdedager flest med bodsalg, martna, konserter, fest om kvelden og godt folkeliv med arrangementer for hele familien – likevel har dagene lokalt preg, og synliggjør Røyrvik som fjellkommune.
Kunstneren Alfhild Vekterli skapte bærflekkene i form at en tegning, (to barflekker -  bar for snø), som ble brukt i logoen som Berit C. Fiskum laget designet til.   Morten Bustadmo vant i sin tid navnekonkurransen til arrangementet - Bærflækkdagan.
Målsettingen med arrangementet uttrykkes vel best
med den Bærflækkslåtten (tekst og melodi ved
Rune Clausen):

Kæm e det som kain gå på ski

te medtsommars feiring med kjæmpegli

Det e vi –

som bor i mellom Nordland og Li.
Kæm e det som plukke blomster små

med huv og ullboks og våtta på

Det e vi –

som bor i mellom Nordland og Li
Refreng

Bærflækkdagan – ha kommi te oss

Fer å bli en tradisjon i mange år

Å det passe sæ godt når det e Juni og vår,

å ta ei feiring fer den sommar´n som vi får                         
Oppi Røyrvik har vi vældig mytji snø.

Men mellom snøflækkan – der e itj bygda dø!

Nei - det våres det grønnes og natta bli som dag

Når vi samles fer å ha det bra i lag
Kæm har pigga i gummi'n sin

Fer å ta sæ fram – så itj hjulan spinn

Det e vi –

som bor i mellom Nordland og Li
Kæm juble høgest over snø´n som gikk

Og kæm bli hoppanes gla fer et vepsestikk

Det e vi –

som bor imellom Nordland og Li
Refreng 

Bærflækkdagan – ha kommi te oss

Fer å bli en tradisjon i mange år

Å det passe sæ godt når det e Juni og vår,

å ta ei feiring fer den sommar´n som vi får
Oppi Røyrvik har vi vældig mytji snø

Men mellom snøflækkan – der e itj bygda dø!

Nei - det våres det grønnes og natta bli som dag

Når vi samles fer å ha det bra i lag
Chuo Shinkansen

Chūō Shinkansen (中央新幹線) er en mulig fremtidig svevetoglinje  som kan komme til å binde sammen Tokyo, Nagoya og Osaka i Japan. Forskning og utprøving har foregått siden 1970-tallet. Prosjektet ble startet av Japan Airlines og det tidligere JNR. JR Central drifter nå fasilitetene og forskningen. Togsettene er på folkemunne i Japan kjent som «lineær motorvogn» (リニアモーターカー) selv om det har vært mange ulike tekniske utgaver.
I april 2007 annonserte President Masayuki Matsumoto at JR Central sikter mot å starte kommersiell drift av svevetog mellom Tokyo og Nagoya i år 2025.

Yamanashi prøvelinje

Tidligere ble en prøvelinje bygget i Miyazakiprefekturet for forskning på svevetog på 1970-tallet. Etter mange fremskritt ble en 18 kilometer lang testlinje bygget med tunneler, broer og helninger mellom Otsuki og Tsuru i Yamanashiprefekturet. Eksakt trasévalg og bygging av linjen gjenstår, men Yamanashilinjen kan bli integrert I linjen på et senere tidspunkt. Togsettene blir i øyeblikket testet når det gjelder holdbarhet og kostnadsreduksjon. De har en driftshastighet på over 500 km/t. Dette gjør Chūō Shinkansen til verdens raskeste tog. Innbyggere i Yamanashi fylke og noen offentlig ansatte kan få gratisturer og mer enn 200 000 personer har prøvet denne.

Trasévalg

Den foreslåtte traséen for Chūō Shinkansen følger  Chūō hovedlinjen mellom mellom  Tokyo og Nagoya og Kansai hovedlinjen mellom Nagoya og Osaka gjennom mange tynt befolkede områder. Traséen ble imidlertid utpekt ettersom Tokaido-traséen er overfylt og fordi man vil ha en alternativ rute hvis Tōkaidō Shinkansen blir blokkert av jordskjelvskader.

Kostnader

Kostnadene forbundet med sprengning av tunneler gjennom fjellene I de sentrale delene av Japan har fått mange til å spekulere på om prosjektet vil bli gjennomført på grunn av manglende lønnsomhet og høye kostnader. I may 2003 ble de totale kostnadene for Chūō Shinkansen anslått til 82,5 milliarder amerikanske dollar.
Ved å bruke tysk svevetogteknologi som også benyttes i Kina kan kostnadene reduseres til 30 milliarder dollar per 500 km. Svevetog gjennom kystområdene  ved Tōkaidōtraséen ville koste mindre, men føre til støyforurensning når tog går inn i tunneler i høy fart.
I august 2007 presenterte JR Central et detaljert kostnadsanslag som anslo den første strekningen fra Tokyo til Nagoya til å koste  5 000 milliarder japanske yen. Staten vil da dekke infrastrukturen, men driften kan bli lønnsom.

Teknisk

2. desember 2003 satte et JR-Maglev MLX01 togsett med tre vogner verdensrekord med 581 km/t  i en test med folk ombord. En annen rekord ble satt når to togsett møtte hverandre i en relativ hastighet på 1026 km/t.
Begrepet «lineær» henviser på lineær motor som framdriftsmetode.