Vålerenga

Historie

Bydelen Vålerenga oppsto rundt Vålerenga hovedgård i siste halvdel av 1800-tallet. Deler av hovedbygningen på gården sees i 2012 ved siden av Vålerenga kirke, midt i den 32 mål store Vålerenga park. Huset ble bygget på midten av 1800-tallet av Lurizt B. Schibbye som drev Enjø teglverk. Schibbye-familien bodde der frem til brannen i 1897 da halvparten av den nåværende hovedbygning brant ned. Eiendommen ble da solgt til Oslo kommune og Vålrengen kirke ble oppført på tomten.
I 1855 lå området fortsatt utafor bygrensa da de første tomtene blei skilt ut. Husbygginga var derfor ikke begrensa av murtvangen som hadde blitt innført i Christiania i 1624 i forbindelse med at Christian IV flyttet bykjerne innunder murene på Akershus festning. Det blei bygd små trehus i den stilen folk kjente fra bygdene de kom fra. Tomtene blei festa bort, og tomte-eieren kunne bestemme reguleringsplanen. Husene fra denne perioden ligger tett side om side, med fasadene ut mot fortauet. De er i en til to etasjer, lafta og med stående panel. Enkelte av husene var antakelig eldre hus fra innflytternes hjemsteder.
De fleste som bosatte seg på Vålerenga i denne perioden, var håndverkere, vognmenn, dreiv med småindustri eller levde av dyrehold. Det er typisk at de er innflyttere som selv står som byggherrer for sine hus. Vålerenga ble sammen med Kampen overført fra Aker til Christiania i 1878.
Fram mot byutvidelsen i 1878 endra bygningsmønsteret seg noe, det kom flere leiegårder i tre og øverst på Vålerenga kom det også større privatboliger med hager. Etter byutvidelsen gjaldt murtvangen, og det var de klassiske leiegårdene i pussa tegl som ble bygd. Det var nå flere industriarbeidere som slo seg ned i bydelen. Vålerenga beholdt imidlertid sitt førindustrielle preg lenge. En opptelling av yrkessammensetninga hos menn i den øvre delen av Vålerenggata viser at selv om andelen håndverkere synker, er de fortsatt den største gruppa i 1930, med sysselsatte i industrien tett etter. Bemerkelsesverdig er det også at antall ansatte i transport er stabilt høyt. Dette kan kanskje skyldes nærhet til jernbanen og Oslo Sporveiers trikkestall på Kampen (nåværende Kampen hageby). En annen mulighet er at byens vognmenn kan ha hatt en tendens til å bosette seg på Vålerenga.

Kommunikasjon

Vålerenga var lenge et trafikk-knutepunkt. Ved Galgeberg ender St. Halvardsgate, som i middelalderen var kjent som Gatene, og i dag er begynnelsen på Pilegrimsleden til Trondheim. Enebakkveien og Strømsveien, som begge tar av fra Galgeberg, var de gamle hovedferdselsårene mot nettopp Enebakk og Strømmen/Romerike. På 1970-tallet var dette blitt svært merkbart. I rush-tida sto køene stille gjennom Vålerenga, resten av døgnet var trafikken tett. Beboeraksjonene for å få trafikken ut av bydelen begynte, sammen med kampen for å bevare de gjenværende trehusene. Begge deler blei krona med hell, i dag er begge veier stengt for gjennomkjøring av annet enn buss og Vålerengatunnelen sto ferdig i 1989 og bringer Rv 190 under Vålerenga.
Vålerenga-trikkene kom i 1926 og hadde nummer 16 (til Skøyen) og nummer 6 (til Majorstua), og de ble lagt ned i 1967. I tillegg gikk Østensjøbanen fra Opsal til Jar gjennom Vålerenga. Trikketraseen (som kjørte opp Strømsveien og ned Vålerengata) kjøres i dag delvis av buss nummer 37 Helsfyr-Nydalen. Nærmeste T-banestasjon er Ensjø.