Herren og hans tjenere

Handling

Like etter at Sigurd Helmer (Claes Hill) er ordinert til biskop, leverer hans erkerival Tornkvist (Georg Løkkeberg) et brev til politiet som hevder at Helmer har ervervet embetet på uærlig vis. Dermed starter en maktkamp mellom de to åndshøvdingene, som får store konsekvenser for Helmers liv. Brevet beviser at Helmer har tusket til seg embetet ved hjelp av anonyme brev som bakvasker Tornkvist. 

Senere, på festmiddagen på bispegården, lar han anklagene falle som en bombe blant gjestene. Samtidig offentliggjør han sin forlovelse med biskop Helmers datter Agnes (Anne-Lise Tangstad) som tar parti mot sin far og forlater sitt barndomshjem med Tornkvist. Festbordet oppløses i full forvirring, og tilbake står en fortvilet Helmer og hans kone som slites mellom kjærligheten til mannen og den kristne tro. Hun vil han skal ta på seg skylden som en riktig kristen. Etter hvert blir det klart at det er Helmers sekretær som har skrevet brevene. Hun forsøker å ta sitt eget liv etter å ha skrevet en tilståelse.

Om filmen

Filmen fikk til dels god kritikk av Arbeiderbladets Knut W. Nordal da den kom. Han roste særlig skuespillerprestasjonene, men skrev også at: «Mer betenkelig er det at den kampglade, politiserende kirkehøvding, som er dramaets hovedperson, har mistet en god del av sin skarpeste kanter under bearbeidelsen». Dagbladets anmelder Arne Hestenes var enda mer begeistret og skrev blant annet at: «...Aldri før har en norsk film hatt en nerve som denne». Men han skriver også at «Claes Gill er for edel, han virker for sandru og prektig, og ikke et øyeblikk tror man han har skrevet de famøse brevene».
Kielland lar dramaets bakgrunn være en uforsonlig strid mellom to retninger innenfor den svenske kirken: en åpen og liberal kristendomsforståelse, representert ved biskop Helmer, og en ortodoks, streng og fordømmende retning, representert ved hans rival til stillingen og tilkommende svigersønn, Dr. Tornquist.

Priser

Filmen ble i 1959 nominert til Gullbjørnen ved Filmfestivalen i Berlin. Wenche Foss ble samme år tidelt Filmkritikerprisen for sin rolle i filmen.

Bakgrunn for filmen og skuespillet

Stykket og filmen bygger på en sann historie fra Sverige fra 1952 da den nyutnevnte biskopen Dick Helander ble avsatt for bakvaskelser. Han ble i forbindelse med saken dømt for ærekrenkelser, etter en rettssak som var den mest omtalte i Sverige på 1900-tallet. Helander skulle ha skrevet anonyme brev og baktalt de andre kandidatene da bispestolen skulle besettes. Hans fingeravtrykk ble funnet på to av i alt 235 brev og brevene var skrevet på en skrivemaskin som han disponerte. Også i Norge fulgte man med i saken. Et par år etter dommen skrev forfatteren og Dagblad-journalisten Axel Kielland et skuespillet Herren og hans tjener om den. Det ble stor suksess på Nationaltheatret og andre teatre – også i Sverige og Finland. Deretter ble stykket satt opp som hørespill i, før det endelig ble filmatisert i 1959.
En ny undersøkelse fra 2000 som gransket DNA-sporene fra brevene satte saken i et noe nytt lys. Analysen viste at Helander ikke kunne vært den som hadde slikket igjen konvoluttene. Hadde disse metodene hadde vært tilgjengelig under rettssakene mot ham, hadde han trolig blitt frikjent.