google/wiki40b huggingface dataset:
Nils Hertzberg (prost)

Slekt

Nils Hertzberg var sønn av prost og sogneprest til Finnås, Peder Harboe Hertzberg (1728–1802), og Christiane Winding (1737–1801). Han var den eldste av 15 søsken. Hans yngre bror Christian Hertzberg (1767–1830) etterfulgte faren som sogneprest i Finnås. Han var gift to ganger, første gang 1786 med Marie Elisabeth Weinwich (1759–1818), andre gang 1823 med Anna Christine Egede Thomsen (1789–1860). Han var far til statsråd Nils Hertzberg (1827–1911) og offiseren Johan Nicolay Hertzberg (1832–1921).

Biografi

Fra 9-årsalderen ble Nils Hertzberg undervist hos presten Paludan på Stord, men han fikk senere W. H. Christie til huslærer. Av denne fikk han blant annet en innføring i landmåling. Fra 1774 ble han igjen undervist av Paludan, inntil han i 1776 ble elev ved Bergens katedralskole. Herfra ble han student med haud i 1778. Etter å ha tatt anneneksamen i København ble han av økonomiske årsaker nødt til å reise hjem til farens prestegård i 1779. Med sine kunnskaper om landmåling laget han et kart i stor målestokk over Finnås og ble konstituert som konduktør (landmåler) på Sunnmøre. På denne måten tjente han nok penger til å vende tilbake til studiene i København i 1780.
Skjønt han først ønsket å bli landmåler, lot han seg overtale til å studere teologi. I 1783 ble han teologisk kandidat og året etter personalkapellan hos faren. I 1786 ble han utnevnt til sogneprest i Kvinnherad, hvor han ble værende i 18 år. Her hadde han en tid den senere danske dikteren Carsten Hauch boende hos seg. Han drev også filantropisk virksomhet som lege og dyrket studier av astronomi, fysikk og meteorologi, drev hagedyrkning og landmåling.
I 1803 ble Hertzberg etter ansøkning forflyttet til Kinsarvik i Ullensvang. Biskop Johan Nordahl Brun erklærte at «skal Kintservig være et Honorarium [en ærespost] for den Bergenske Geistligheds mest talentfulde Mænd, saa er unegtelig Hr. N. Hertzberg Manden». I 1810 ble han valgt til prost i Hardanger og Voss prosti. Han måtte trekke seg fra dette embetet i 1832 på grunn av svakt syn, men ble stående som sogneprest til sin død, skjønt han i de siste årene var nesten helt blind.
Hertzberg møtte på det overordentlige Storting i 1814, hvor han var medlem av Lagtinget.

Utmerkelser

Hertzberg ble valgt til medlem av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab i Trondhjem i 1806. Han ble ridder av Dannebrogordenen i 1811.
Shatin

Sha Tin (沙田;), som er en del av det administrative distrikt Sha Tin, ligger i New Territories i Hongkong.
Sennepsgass

Sennepsgass (diklordietylsulfid) er en stridsgass som gir skader som ligner brannskader på eksponerte kroppsdeler. Symptomene kommer ikke umiddelbart, men utvikler seg etter noen timer til dype, brennende og kløende blemmer. 
Sennepsgass ble første gang brukt som våpen på vestfronten under første verdenskrig.
Den var også en av flere gasser som ble brukt av Irak under krigen mot Iran 1980-1988, både mot iranske soldater og sivile og mot Iraks egen kurdiske befolkning. 
Navnet sennepsgass kommer av at gassen kan lukte svakt av sennep eller hvitløk.

Utvikling

Sennepsgass ble muligens utviklet så tidlig som i 1822 av César-Mansuète Despretz (1798–1863). Despretz beskrev reaksjonen av svoveldiklorid (SCl₂) og etylen (C₂H₄), men han nevnte aldri noen av de irriterende egenskapene til stoffet, noe som gjør påstanden tvilsom. I 1854 ble prosedyren gjentatt av en annen fransk kjemiker, Alfred Riche (1829–1908). Han beskrev heller ingen ugunstige fysiologiske egenskaper. Den britiske vitenskapsmannen Frederick Guthrie fremstilte den kjemiske forbindelsen i 1860 og beskrev den. Han kommenterte også de irriterende egenskapene, spesielt smaken. I 1860 gjentok den tyske kjemikeren Albert Niemann reaksjonen og han registrerte at stoffet forårsaker blemmer. I 1886 publiserte Victor Meyer en avhandling som beskrev en mer effektiv fremstillingsmetode.
Fist of the North Star

Den første animasjonsfilmen

Den første filmen, Fist of the North Star, hadde première i Japan den 8. mars 1986 mellom visningen av episode 66 og 67 av den opprinnelige serien. Filmen var planlagt å være et forsøk på å få FOTNS på lerretet og å unngå utvanning av volden som kom med TV-serien. Den engelske dubben ble utgitt i USA av Streamline Pictures i 1991.
En merkbar forskjell fra seriene finner man i begynnelsen av filmen hvor den tar seg tid til vise et lite øyeblikk av hvordan verden så ut rett før atomkatastrofen skjedde. Den begynner med å vise rolige  bilder av jorda, en kort beskjed forteller seeren om ulykken som ventes etterfulgt av forstyrrende scener av menneskeliv som går tapt i flammer.
Filmen trekker inn mye fra de første to sesongene av den opprinnelige serien. Toki, den andre av Kenshiros eldre brødre, blir aldri sett eller nevnt i filmen. Ut av de seks Nanto Rokusei-Ken er det bare Shin og Rei som dukker opp. Selv om Yurias Nantoarv blir nevnt gjennom hele den japanske utgaven blir hennes rolle som den siste Nanto-generalen oversett. Reis kjæreste i mangaen, Mamiya blir aldri sett, delvis pågrunn av at Yuria er heltinnen i hennes sted.
Raoh er hovedskurken i filmen, med Jagi og Shin som de to andre storskurkene. Mange av de andre skurkene som Colonel og Jackal gjør bare cameo som undersåtter med noen gjenkjennelige kampscener med Zeed, Heart og Uighur.
Det ble laget to avslutninger for filmen. Den opprinnelige avslutningen som ble vist på kino forteller at Raoh reiste etter å knust Kenshiro, men sparte livet til broren og etterlot han på slagmarken for å kunne beskytte Lin. Den alternativ avslutningen var mer trofast til mangaens handling som viste at slåsskampen endte likt. Den engelske dub-utgaven til Streamline Pictures er basert på utgaven som ble vist på kino.

Realfilmen

I 1995 ble FOTNS igjen film. Denne gang var det Tony Randel som var regissør. Filmen hadde med kjente skuespillere som Gary Daniels, Malcom McDowell, Dante Basco, og Chris Penn. Filmen skilte seg på en del fra det opprinnelige manuset som ble delvis skrevet av Peter Atkins & Wynne McLaughlin.

Den nye knyttneven

Fra 2003 til 2004, ble det utgitt en OVAserie med Kenshiro. Denne serien er kjent som New Fist of the North Star, 新・北斗の拳, Shin Hokuto no Ken). OVAen er kun på tre episoder og er basert på Jubaku no Machi-romanen skrevet av Buronson og Tetsuo Hara.
I den postapokalyptiske verdenen har vannet blitt forgiftet bortsett fra noen få sikre kilder. En mann ved navn Sanga har laget en beskyttet sone. Mens Sangas hær drar ut for å skaffe seg vann og tyr til brutale metoder for å ta det med seg, støtter de på Kenshiro som ønsker å gjøre slutt på Sangas tyranni.
Erik Heiberg

Familie

Han var av slekten Heiberg, sønn av Oscar Heiberg (1882–1938) og Agnes (May) Meier (1892–1988). Faren var fra 1920-tallet eier av Strand gård i Lyngdal i Flesberg som farfaren Axel Heiberg hadde ervervet. Erik ble først gift med Ruth Olsen (1926–1967) og i 1971 med Randi Thidemansen, f. Mourud (1936–2014). Broren Gert Didrik (født 1912) ble den som tok over på slutten av 1950-tallet. I 1962 overtok Erik eiendommen Søre Vatnebryn i Flesberg, mest til fritidsbruk.
Ventiv

Ventiv er en grammatisk kategori for verbene i enkelte språk. Det indikerer at handlingen utføres i retning av den som snakker ("ventiv" fra latinsk venire "å komme"). Ventiv er spesielt vanlig i bestemte språk i oldtidas Midtøsten, slik som akkadisk og sumerisk, og også i noen språk i Kaukasus, Nord-Afrika og Oseania. Ventiv er ikke begrensa til verb som uttrykker bevegelse.
Sevjebiller

Utseende

Mellomstore (3,7 – 7 mm), flate, svarte, blanke biller. Hodet har kraftige punktgroper. Kjevene er store og fremoverrettede, som hos de andre gruppene i overfamilien stumpbiller (Histeroidea). Antennene ender i en tydelig kølle. Brystskjoldet (pronotum) er bredere enn langt, med rett fremkant og jevnt krummede sider. Dekkvingene er brede, med rekker av fine punkter jevnt fordelt utover vingene. Bakkanten av dekkvingene er tvert avskåret, og de dekker ikke bakkroppsspissen (pygidiet). Beina er temmelig korte og kraftige, leggene (tibiae) er krumme men ikke nevneverdig utvidet.

Levevis

Lite er kjent om biologien til disse billene, som vanligvis er ganske fåtallige. De lever trolig av råtnende organisk materiale og har blitt funnet på sopp, møkk, under barken på døde trær og særlig der sevje har flytt ut fra skader på trær. De er skogsinsekter.
Ove Gjedde

Bakgrunn

Ove Gedde var sønn av Brostrup Giedde og Dorthe Pallesdatter Ulfeldt.

Tidlig virke

I 1618 ble han satt i ledelsen av en ekspedisjon til India av Christian IV. Danmark hadde Trankebar og Dansk India som koloni i 200 år på grunn av Gedde.

Virke i Norge

Ove Gedde kom deretter til Norge, der han i 1622 ble lensherre over Brunla og Numedal. I 1637 byttet han og fikk Tønsberg len, og endelig Bratsberg len i 1640. Ove Gedde interesserte seg for bergverksdrift og eide flere jerngruver og var også medeier i Kongsberg Sølvverk. Sammen med sin svoger Preben von Ahnen grunnla han i 1657 Ulefos Jernværk. I Tjølling opprettet han Halsen hovedgård, hvor han må ha bodd en tid. Men lengst bodde han visstnok på hovedgården Tislegård ved Kongsberg.
Under Hannibalsfeiden  ble han 17. januar 1644 utnevnt til riksadmiral og sjef for den norske forsvarsflåten. Han ble utnevnt til dansk riksråd, men i 1648 ble han alvorlig syk, og ble derfor satt til lendsmann av Helsingborg slott. Men da Hannibal Sehested og Ulfeldt falt i 1651 ble Geddes politiske posisjon i København svekket.
Etter freden i Roskilde tapte Danmark Skåne til svenskene. Men svenskekongen Karl X Gustav brøt fredsavtalen i 1658 da tok de Gedde som fange. Han ble først sendt til fengsel i Helsingborg slott, men ble senere sent til Malmö. I 1660 ble Gedde løslatt i en fangeutveksling mellom Sverige og Danmark. Da var Gedde en gammel og en fysisk svak mann. Han hadde allerede et gravmonument i den gamle danske byen Helsingborg. Sagnet sier at «hans ben etter Roskildefreden aldri fant hvile etter at Skåne ble svensk».
Ove Gedde var gift med Dorte Knudsdatter Urne, de var foreldre til amtmann Knud Ovessøn Gjedde. Hennes våpenskjold finnes bl.a på altertavla og en lysestake i Tjølling kirke samt over Tomarps kungsgårds inngangsportal.
Jianwen-keiseren

Liv og virke

Han var sønn av kronprins Zhu Biao og barnebarn av Hongwu-keiseren. Kronprins Zhu Biao (朱標) døde i 1392, før han selv kunne arve tronen. Deretter besluttet Hongwu-keiseren at Zhu Yunwen skulle arve tronen – han rett og slett forbigikk sine øvrige sønner. 
Æranavnet Jianwen, som han valgte, betyr «opprettelse av borgerlig dygd». 
Etter maktskiftet var Jianwen-keiseren fremdeles nokså ung (21 år) og uerfaren, og dermed kom han raskt under sterk innflytelse fra sine rådgivere; særlig de fire i den innerste krets. Hans regjeringstid ble svært kort (1398–1402), for han ble styrtet under en statskupp-artet borgerkrig. Foranledningen til opprøret, som startet i 1399, var Jianwens og hans rådgiveres fremstøt for å beskjære de andre Ming-prinsenes privilegier og inntekter. Hungwu-keiserens eldste sønn, Zhu Di (prinsen av Yan) fikk med seg hæren og inntok etter noen års kamper hovedstaden Nanjing i 1402, avsatte sin nevø og besteg selv tronen som Yongle-keiseren.

Død og legende

Jianwen og hans konkubiner omkom etter alt å dømme da keiserpalasset ble flammenes rov. Sannsynligvis ble de igjen i tempelet nettopp for at dette skulle skje; det var dermed tale om mord-selvmord. Han fikk en enkel begravelse. Men ettersom de forkullede lik ikke hadde latt seg identifisere – i hvert fall ikke hans – gav det grunnlag for en folkelig legende om at Jianwen hadde reddet seg unna og streifet gjennom landet forkledt som fattig tiggermunk. Han skulle ha trukket i trådene og forsøkt å sette igang opprør mot etterfølgeren – kanskje ville han en dag lykkes, komme tilbake og gjenerobre sin trone?
Den nye keiser skal ha tatt disse fortellingene såpass på alvor at han etter ett år på tronen sendte av sted to agenter på leting etter den styrtede keiser. Det oppstod rykter om at en av dem også fant ham, og til og med hadde en prat med ham. Men ettersom dokumentene om denne leteaksjonen ble ødelagt, kan man ikke si hvor meget av dette som er sant og hvor meget som var folkesnakk.
Gujaratiskrift

Gujaratiskrift (ગુજરાતી લિપિ Gujǎrātī Lipi) er et skriftsystem og en abugida som brukes til å skrive de indoariske språkene gujarati og kutchi. Skriftspråket er en variant av devanāgarī og kjennetegnes ved mangelen på den karakteristiske horisontale linje over bokstavene og en rekke mindre modifikasjoner av de gjenværende tegn.
Med tilføyelsen av noen få tilleggstegn, blir gujaratiskrift også brukt til å skrive sanskrit og hindi.
Det eldste kjente eksempel på gujaratiskrift er manuskriptet ’’Adi Parya’’ fra 1591–1592.
Sandvikselva

Sandvikselva, opprinnelig Løxa, i Bærum er en elv som dannes der Lomma og Isielva møtes ved Vøyen. Elva munner ut 4,5 km nedenfor i Oslofjorden ved Kadettangen i Sandvika. Ved utløpet går det flere bruer over elva: Nederst E18-brua, deretter Nybrua (Sandvika) i Sandvika Sentrum og så Løkke bro fra 1829.
Elva var tidligere drivkraft for industri; blant annet ved Franzefoss der Frantzefoss Bruk nå ligger. Den gamle Kalkmølla ved Fransefoss er nå innredet til konsert- og selskapslokale.
Sandvikselva har et nedbørsfelt på 225 km² og er ei flomelv. Spesielt utsatt for flom er Vøyenenga og elvestrekningen nedenfor. Ras har forekommet ved Bjørnegårdsvingen.
Ved Bjørnegårdsvingen ligger Olsens Sykkelverksted som tidligere var et sosialt samlingspunkt i Sandvika. Der drev Olsen sykkelverksted og kultivering av ørret og laks. Elva er lakseførende. Andre observerte fiskeslag er abbor, gjedde, mort, ørekyte, brasme, stingsild (trepigget og nipigget), ål, elveniøye, havniøye og skrubbe.
Sandvikselva er også vurdert som en viktig viltkorridor. Her finnes bever, og en av våre største populasjoner av vintererle. Det finnes også uvanlige fugler som dvergdykker og isfugl. Hensynet til dyrelivet tilsier at det er viktig å bevare kantsonene til elva.

Forurensning

Ved Bjørnegårdsvingen er en målestasjon for vannføring og forurensning.
Sandvikselva er sterkt forurenset nedenfor Vøyenenga. Forurensningen omfatter både organisk materiale og miljøgift. Avrenning fra landbruk og veinettet utgjør de største forurensningskildene, og dessuten forekommer lekkasje fra kloakknettet.
Den 19. september 2005 ble det sluppet ut rundt 1000 liter ammoniakkholdig vann i en overvannsledning som drenerer ut i Sandvikselva. Utslippet skjedde i forbindelse med reparasjonen av kjøleanlegget i et bakeri.
Jacob Tengström

Bakgrunn og oppvekst

Jacob Tengström ble født i Gamlakarleby av læreren Johan Tengström og Maria Chydenius. Familien stammet fra en svensk bondeslekt fra Skaraborgs län, hvorav noen hadde flyttet til Finland i 1723. Jacob Tengström gjennomgikk Vasa trivialskola, ble student ved Kungliga Akademien i Åbo i 1771 og ble uteksaminert i 1775.

Virke

I 1778 ble han utnevnt til dosent i moralfilosofi ved samme universitet og ble to år senere fil. adjunkt. Tengström gjorde seg tidlig bemerket som dikter og fikk i 1776 en utmerkelse for gjendiktning av Vergils første bok om Æneiden.
I årene 1779-1781 bodde han i Stockholm og arbeidet  som informator i kammarrådet G. von Stockenströms hus. Han omgikk litterære kretser og ble to ganger av Kungliga Vitterhetsakademien belønnet for avhandlinger, den ene om bekjempelse av fransk smak, den andre om svensk historie. 
Høsten 1781 vendte han tilbake til Åbo der han i 1783 ble adjunkt ved det teologiske fakultetet. Tengström ble presteviet i 1784 og ble året etter utnevnt til kyrkoherde i Piikis prependepastorat. I 1790 ble han tredje teologiprofessor og kyrkoherde ved Åbo domkirkes finske forsamling og i 1800 doktor i teologi. I 1803 ble han utnevnt til biskop i Åbo og prokansler ved Kungliga Akademien. Etter opprettelsen av Storfyrstedømmet Finland ble Jacob Tengström dets første erkebiskop i 1817.

Samfunnsengasjement

Tengström var aktiv som dikter og skribent, under sin tid i Åbo var han en av de mest produktive i byens litterære kretser og bidro til Åbo tidningar.
Med bakgrunn i hans praktiske dugelighet ble Tengström i år 1800 av sitt stifts presteskap valgt som revisor ved riksgjeldskontoret og som representant ved riksdagen i Norrköping samme år.Under riksdagen var han leder av bankkomitéen (bankoutskottet) og etter biskop Wallquists død var han også medlem av hemliga utskottet (behandlet stort sett utenrikssaker). Han tilkjennegav frisinnede synspunkter i teologiske spørsmål og grundige kunnskaper innen økonomi.
I 1801 og 1805 var han revisor i banken og riksgjeldkontoret. Under den russiske invasjonen av Finland i 1808 var biskop Jacob Tengström en sentral person i Finland og han valgte  tidlig å underordne seg de nye styresmaktene, noe han fra svensk side ble sterkt kritisert for.
Ved Borgå lantdag i mars 1809 var Tengström leder (talman) for prestestanden, i den forbindelse måtte han reise til St. Petersburg og avlegge ed overfor tsar Aleksander I. Under besøket fikk han god kontakt med tsaren og hans nærmeste rådgiver Mikhail Speranskij og derved innflytelse over hvordan Russland ordnet forholdet til Finland. Jacob Tengström ble en av de ledende personene under landtdagen og mottok etterpå adelskap for sine barn som en gunst fra tsaren. Etter fredsslutningen i 1809 hadde Tengström en sentral posisjon i Finlands første år som en del av det russiske riket.
I sine siste år omgikk Tengström av en krets yngre litterater, V. G. Lagus, J. J. Tengström og Johan Ludvig Runeberg, blant hvilke han var en skattet leder og rådgiver.
Austgulfjorden

Austgulfjorden er en fjordarm av Gulafjorden i Gulen kommune i Sogn og Fjordane fylke. Fjordåpningen er mot vest og fjorden strekker seg omtrent 8 kilometer mot øst.
I fjordbunnen ligger bygden Austgulen. Fylkesvei 57 krysser fjorden rett innenfor fjordåpningen over Leversundbrua. Fv3 følger hele sørsiden av fjorden.
Phidodontina

Utseende

En ganske liten (ca. 4 millimeter), avlang, matt svart bladbille, kroppen kledt med tynne pigger. Antennene er tynne, omtrent så lange som hode + pronotum, og består av 11 ledd, de indre leddene noe fortykkede. Pronotum har fem lange pigger på hver side, disse er grupper 2 + 2 + 1. Dekkvingene er jevnbrede med tallerike, spisse pigger og 8 punktrader.

Levevis

Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Denne slektens vertsplanter er ukjente.

Utbredelse

Arten er bare kjent fra Kenya.
Knut Andersen

Yrkesliv

Andersen var blant grunnleggerne av Teamfilm AS i 1962, sammen med blant andre Knut Bohwim og kameramannen Mattis Mathiesen (1924-2010). Andersen og Teamfilm revitaliserte den norske komedien på 1960-tallet med publikums- og kassasuksesser som Operasjon Løvsprett og Hurra for Andersens. Operasjon Løvsprett havnet høyt på listen over de norske filmene som er sett av flest mennesker på kino – den fikk hele 1,63 millioner publikummere. Også Balladen om mestertyven Ole Høiland fra 1970 ble sett av mange, over 710.000 publikummere.
De to filmene Brent Jord i 1969 og Under en steinhimmel i 1974 hadde klar tilknytning til regissørens egen landsdel. Begge filmene handlet om hendelser i andre verdenskrig i Finnmark, under de tyske retirerende styrkers tvangsevakuering av befolkning og nedbrenning av alle bygninger der.
Knut Andersen regisserte også én av de 14 filmene om Olsenbanden (Olsenbandens siste bedrifter, 1975). Knut Andersen regisserte foruten spillefilmene også flere TV-produksjoner, som Vestavind (seks episoder på NRK 1994) og Lillys butikk.
Knut Andersen fikk Aamot-statuetten i 1976 og Amandakomiteens Ærespris i 2007 under åpningen av Den norske filmfestiavalen i Haugesund. VGs filmanmelder Jon Selås skrev etter utdelingen at «Det eneste overraskende med at den uhyre prisverdige veteranen Knut Andersen fikk sin Æres-Amanda, er faktisk at han ikke har fått den for lenge, lenge siden!»

Familieliv

Knut Andersen var gift med forfatteren Nicole Macé (1931–2011) fra 1965 til hennes død i 2011. Macé hadde også arbeidet som teaterinstruktør og filmregissør (Formynderne fra 1978 og 3 fra 1971).
Kimi Räikkönen

Karriere

Räikkönen begynte karrieren sin med å kjøre go-kart, og han kjørte seg gradvis opp i forskjellige formelklasser. Etter å ha imponert med 13 seiere av 23 løp i den britiske Formula Renault 2000 serien fikk han sin første Formel 1 test for Sauber, som han senere debuterte for i 2001. Han tok poeng i sitt debutløp i Australias Grand Prix 2001 og endte sesongen på en 10.-plass med 9 poeng.
Fra 2002 kjørte Räikkönen for McLaren, med David Coulthard (2002–2004) og Juan Pablo Montoya (2005–2006) som lagkamerater, i fem sesonger med veldig blandede resultater; Han var med å kjempet om tittelen i 2003 og 2005, men hadde en bil som ikke var konkurransedyktig i 2002, 2004 og 2006. I rundt 38% av løpene han kjørte for McLaren-Mercedes måtte han bryte, som regel på grunn av tekniske feil.
I 2007 overtok Räikkönen plassen til Michael Schumacher som lagkamerat til Felipe Massa i Ferrari, som han også ble verdensmester for det samme året. 2008-sesongen derimot en vanskelig sesong, og kritikere og journalister påpekte at Räikkönen hadde mistet motivasjonen. Räikkönen fornyet kontrakten sin under Canada til en toårskontrakt for 2009 og 2010.
Räikkönen og Ferrari hadde en dårlig start på 2009-sesongen, og han greide ikke å ta poeng i de fire første løpene grunnet en underutviklet bil og uhell. Han kjørte også Rally Finland 2009. Sesongens eneste seier kom i Belgias Grand Prix. Den 30. september 2009 ble det klart at Fernando Alonso hadde signert en tre-års kontrakt med Ferrari, hvor han erstattet Räikkönen. Til tross for spekulasjoner om at Räikkönen var på vei tilbake til McLaren før 2010-sesongen, ble det klart den 18. november 2009 at Räikkönen ikke skulle kjøre i 2010.
Den 4. desember 2009 signerte Räikkönen en kontrakt med junior-teamet til Citroën i WRC i 2010. Kaj Lindström, som tidligere har kjørt med fire ganger verdensmester Tommi Mäkinen, var kartleseren hans denne sesongen. Räikkönen endte på 10.-plass sammenlagt med 25 poeng.
Den 29. november 2011 ble det kunngjort at Räikkönen skulle returnere til Formel 1 i 2012, og at han hadde signert en toårig kontrakt med Lotus.
Mr. Bojangles

Bakgrunn

«Mr. Bojangles» ble direkte inspirert av livshistorien til en hjemløs, alkoholisert gateartist og steppedanser som Walker møtte tilfeldig i et fengsel i New Orleans etter en massearrestasjon i 1965 knyttet til en mordetterforskning. Politiet hadde gitt denne personen kallenavnet «Mister Bojangles», trolig etter den afro-amerikanske danseren Bill Robinson (1878–1949) som var kjent fra flere filmer og sceneopptredener i USA, særlig på 1930-tallet, under artistnavnet «Bojangels». Slangordet «bojangles» har blitt forklart med både «sorgløs» og «kranglefant».

Coverversjoner

Blant berømte artister som har spilt inn «Mr. Bojangles», kan nevnes Sammy Davis jr., Chet Atkins, Whitney Houston, Billy Joel,Bob Dylan, Don McLean, The Byrds, Harry Belafonte, Frank Sinatra, Elton John, Arlo Guthrie, Nina Simone,  John Denver, Neil Diamond, Robbie Williams, Jim Croce, Michael Jackson og Cat Stevens. I Norge er versjonen med jazzsangeren Radka Toneff (1952–1982) særlig kjent. Den er med på hennes debutalbum Winter Poem fra 1977. I Sverige hadde Family Four en versjon med svensk tekst på 1970-tallet.