google/wiki40b huggingface dataset:
Blazer

En blazer, eller bleser, er en herrejakke med opphav i en uniformsjakke i den britiske Royal Navy. En blazer er som oftest marineblå, men de finnes også i andre farver. Tradisjonelt sett er blazeren dobbelspent (har to rekker med knapper), men de senere årene har det også blitt populært med enkeltspente blazere. Andre distinkte trekk ved en blazer er sidelommer med klaff og eventuelt et broderi på brystlommen, der man ofte har en klubblogo o.l.

Bruksområder

En blazer er en allsidig jakke, som kan brukes i mange forskjellige anledninger. Den er ikke like formell som dressjakken, men kan med det riktige tilbehøret passe også i mer formelle begivenheter som konfirmasjoner. Kombineres blazeren med en hvit t-skjorte og jeans passer den til anledninger som et uformelt utendørsselskap, samtidig som den kan kombineres med en stripete skjorte og et slips for en mer distingvert «look». Dobbeltspente blazere med messingknapper oppfattes etterhvert som gammelmodige og brukes mest av eldre herrer, mens en enkeltspent type uten messingknapper er mer moderne.

Opprinnelse

Historien sier at da dronning Victoria skulle inspisere fregatten HMS «Blazer» i 1837 fikk kapteinen sydd nye jakker til mannskapet slik at de skulle bli mer presentable i forbindelse med det fasjonable besøket. Han fikk sydd dobbeltspente jakker inspirert av en type losjakke, og piffet dem opp med uniformsknapper i messing. Resultatet ble såpass bra at dronningen ble så imponert at hun gjorde den nye jakketypen til offisiell uniform i marinen.
Between Worlds

Between Worlds er et musikkalbum med Erik Wøllo og Deborah Martin, utgitt i 2009.
Axel Sommerfelt

Slektsbakgrunn

Hans foreldre var Harald Vilhelm Sommerfelt (1819-1863) og Maren Dortohea Ihlen (1821-1892). Slekten stammer fra Danmark og kom fra Aarhus til Norge med Hans Hanssøn Sommerfeldt (ca. 1640-1687) som var sogneprest i Vardal. Han var gift med Else Michelsdatter Storm (1651-1737).
Axel Sommerfelt giftet seg med Louise Gjertsen (1866-1921) i Christiania den 3. desember 1860. Hun var datter av Fredrik Gjertsen (1831-1904) og Augusta Egeberg (1838-1916).

Liv

Axel Sommerfelt ble i 1878 student ved Gjertsens skole. Han tok i 1886-1887 sproglig-historisk lærereksamen. I 1887-1899 var han lærer ved Trondhjems realskole. I 1895 oppholdt han seg i Greifswald og Berlin med offentlig stipend for å studere prøyssisk skolevesen. I perioden 1899-1911 var han adjunkt ved Trondheim katedralskole. I 1911-1925 var han overlærer og i 1925-1931 rektor ved katedralskolen.
Fra 1899 til 1915 var Sommerfelt styremedlem i Foreningen til norske Fortidsminnesmerkers Bevaring, Trondhjem, i Trondhjems Historiske Forening, i Selskapet til Trondhjems vel og i Filolognenes og Realistenes Landsforening. Fra 1899 til 1902 var han direksjonsmedlem i Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab, fra 1902 til 1914 visepresident og fra 1914 til 1926 preses i selskapet. Sommerfelt var fra 1926 til 1933 museets preses. Han var formann i Trondhjems Turistforening fra 1905 til 1920 og ble utnevnt til æresmedlem i turistforeningen. Fra 1914 til 1925 var han formann i Trondhjem skolestyre og fra 1924 til 1928 medlem av undervisningsrådet. 
Sommerfelt var kommandør av den pavelige Sankt Sylvester-ordenen.
Privatarkivet til Axel Sommerfelt ble gitt som gave fra dødsboet til Gunnerusbiblioteket, NTNU UB. Det inneholder bl.a. personlige papirer, fotografier og avisutklipp, samt dokumenter om familien Bergh.
Liam Mellows

Bakgrunn

Mellows ble født i England av irske foreldre, og vokste opp i Wexford i Irland. 
Han ble tidlig nasjonalist, og meldte seg inn i ungdomsbevegelsen Fianna Éireann og senere Irish Volunteers. Han ble arrestert og fengslet under Defence of the Realm Act flere ganger.

Påsleopprøret

Etter å ha rømt fra Reading fengsel dro han tilbake til Irland, hvor han kommanderte den vestlige divisjonen av Volunteers under påskeopprøret i 1916. Han ledet 600–700 mann som utførte mislykkede angrep på politistasjoner i Oranmore og Clarinbridge i Galway; dette var en av de største aksjonene utenfor Dublin under opprøret. 
Etter at opprøret var slått ned flyktet han til USA, hvor han samarbeidet med John Devoy blant annet med å organisere Eamon de Valeras reise i USA 1919–1920.

Den irske uavhengighetkrig

Han vendte tilbake til Irland under uavhengighetskrigen, og ble forsyningssjef i IRA; i praksis betydde dette at han var ansvarlig for innkjøp av våpen. 
I valget i 1918 ble han valgt som representant til Det britiske parlamentet for Sinn Féin i valgkretsen Meath North. Som de andre Sinn Féin-representantene boikottet han parlamentet, og var i stedet med på å opprettet Det første Dáil. 
Mellows så på den anglo-irske traktat som et svik mot Den irske republikk. Han skrev et sosial-program basert på Dáils Democratic Programme fra 1919, i den hensikt å vinne støtte for traktatmotstanderne. I et land med 130 000 arbeidsløse av en befolkning på 3,1 millioner var dette et umulig program å gjennomføre, og det førte ikke med seg noen holdningsendring i befolkningen. 
I juni 1922 tok han sammen med Rory O'Connor, Joe McKelvey, Richard Barrett og omkring 200 andre republikanere kontroll over Four Courts i Dublin. Det tok en tid før Fristatens myndigheter grep inn, men da bygningen ble utsatt for artilleriild måtte IRA-medlemmene overgi seg etter to dager. Mellows hadde en mulighet til å flykte sammen med Ernie O'Malley, men valgte å ikke gjøre dette. 
Han ble satt i Mountjoy fengsel sammen med andre traktatmotstandere. Den 8. desember 1922 ble han henrettet ved skyting sammen med O'Connor, McKelvey og Barrett. Henrettelsen skjedde som represalier etter mordet på Sean Hales.
Hunter (TV-serie)

Handling

L.A.P.D.-etterforskeren Rick Hunter (Fred Dryer) er en tøff og hardbarket politimann som opptrer i reneste Dirty Harry-stil. Han har lite til overs for tyver, voldtektsmenn og mordere som opererer i Los Angeles' gater. Hans tøffe stil skaper problemer for ham hos politisjefen og han forsøker derfor å bli kvitt ham. På grunn av sin nådeløse stil, blir hans partnere i politiet kortvarige, og han blir derfor tvunget til å samarbeide med den kvinnelige etterforskeren Dee Dee (Stepfanie Kramer). Sammen blir de to et slagkraftig og effektiv middel mot byens mest hardbarkede kriminelle.

Om serien

I 1995 og 2003 ble serien etterfulgt av to TV-filmer, The Return of Hunter og Hunter: Back in Force, begge med Fred Dryer og Stepfanie Kramer i hovedrollene. I 2003 ble den etterfulgt av en kortlivet serie med samme tittel, også denne med de samme hovedrolleinnehaverne, men etter bare tre episoder besluttet NBC å kansellere den. Det ble i alt produsert fem episoder, men bare tre ble vist.

Priser og nominasjoner

Hunter ble nominert til Emmy-prisen tre ganger, alle tre gangene for lydeffekter (1987, 88 og 89). Den ble også nominert til en Edgar-pris (for episoden "Investment in Death", i 1990). Serien ble også i årenes løp nominert til en ASC Award og to Young Artist Awards.
Terry Jackson og Russell Solberg ble i 1986 tildelt hver sin Stuntman Award for sine stunt i serien, mens Mike Post og Pete Carpenter ble tildelt hver sin BMI TV Music Award i 1989 for sitt musikalske bidrag.

Popularitet

Serien fikk bare moderat popularitet i USA og var på sitt mest populære i årene 1988-90. Dens femte sesong (1988–89) ble dens beste med en 19.-plass på Nielsen Ratings Top 30 liste (15,5 millioner seere).
Acatinga

Utseende

Middelsstore, slanke, brunlige trebukker. Antennene er noe lengre enn kroppen, tydelig utvidete mot spissen, stort sett mørke men med 2-3 hvitaktige ledd nær spissen (det ytterste leddet er svart). Pronotum er tønneformet, lengre enn bredt, rødlig eller svart med tegninger av lyse skjell. Dekkvingene er tydelig innsvingende på sidene, men når omyyrent til bakkroppsspissen, gulbrune eller rødbrune med mørk rand. Beina er nokså lange og tynne, lårene litt klubbeformede.

Utbredelse

Slekten er vidt utbredt i Sør-Amerika, fra Fransk Guyana i nord til Argentina i sør.
Ernst Mach

Vitenskapelig arbeid

Som professor ved universitetet i Praha arbeidet Mach med teknikerere som utforsket lydbølgenes bevegelser. Han faststilte det Mach-tall der en gjenstand i fart skulle overskride lydens hastighet (det vil si lydmuren). Denne hastighet fikk betegnelsen Mach 1. Han var også en av de første som lyktes med å fotografere prosjektiler i deres bane, noe som fikk stor betydning for videreutviklingen av artilleri, likesom for aerodynamikken og produksjonen av fly. Einstein betraktet Mach som en viktig kilde for sitt eget arbeid.

Filosofi

Mach representerte og gikk inn for en radikal form av empirisme. Ifølge den retning han gikk inn for, er det ene og alene sanseopplevelsene som har egentlig virkelighet, og det er gjennom dem vi konstruerer både ytre ting og vår opplevelse av et subjektivt jeg. Fornemmelser kan oppfattes enten som ytre ting, eller som opplevde egenskaper i form av persepsjoner, men fornemmelsene i seg selv er nøytrale. For å forstå verden skaper mennesket hjelpekonstruksjoner, strengt tatt fiksjoner, hvis eneste sannhetskriterium er i hvilken grad de hjelper oss til å forutsi kommende opplevelser. 
Denne kritikk ble mer enn bare strikt filosofisk, idet den førte til at man kunne sette spørsmålstegn ved for eksempel atomlæren og begrep som absolutt tid og absolutt rom. Dette i sin tur kom til å sette den newtonske fysikk på spill på en måte som kom til å bane vei for Einstein og andre moderne fysikere. Machs filosofiske teorier vakte stor oppmerksomhet og ble flittig diskutert i faglitteraturen. Harald Høffding behandlet dem i Moderne filosofer (1904), og innenfor den tyske litteratur ble før første verdenskrig utgitt monografier over Machs filosofi av R. Hönigswald og T. Beer (1903), B. Hell (1907) samt F. Reinhold (1908).
Vladimir Lenin var negativt innstilt til Mach, ettersom hans oppfatninger ble ansett for å stride i mot marxismen.
I 1901 fikk Mach  et slaganfall og måtte ta avskjed fra sin stilling, men han ble i stedet tilbudt adelskap og fikk en plass i Herrenhaus, det daværende østerrikske parlamentets overhus.

Bibliografi

Ernst Mach," Die Mechanik und ihrer Entwicklung", Leipzig, 1883.
Ernst Mach, "Beitraege zur Analyse der Empfindungen", Jena, 1886.
Ernst Mach, "Erkenntnis und Irrtum", Leipzig, 1905.
Keiko Saito

Landslaget

Keiko Saito spilte 3 landskamper for Japans kvinnelandslag.
Svepemøll

Utseende

Små møll (vingespenn 4 – 28 mm), som oftest mer eller mindre metallisk fargede. Antennene er svært lange, hos hannene gjerne 2,5 -3 ganger så lange, hos hunnene 1 – 2 ganger så lange som forvingene. Hos hunnene er den innerste halvdelen av antennen kledt med korte, oppstående hår, hos hannene ofte de innerste leddene. Den ytterste delen av antennen er tynn og svepeformet. Sugesnabelen er velutviklet. Forvingene er smale med korte hårfrynser, gjerne metallgrønne eller bronsefargede, ofte med et lyst tverrbånd, noen ganger med mørke lengdestriper. Den artsrike slekten Nematopogon har ensfarget brungule vinger med en svak bronseglans. Bakvingene er middels brede, grålige eller brunlige, med nokså lange hårfrynser.

Levevis

I likhet med familien flekkmøll (Incurvariidae) begynner svepemøllenes larver som bladminerere, men de slipper seg etter hvert ned på bakken der de kryper rundt i en sekk av plantedeler og silke og spiser visne blader. Enkelte arter starter larveutviklingen i blomsterstander av ulike urter. De voksne møllene flyr om dagen og besøker gjerne blomster. Hannene kan av og til sverme rundt blomstrende busker og trær.
Jack (roman)

Jack er Ulf Lundells debutroman fra 1976. Boken handler om «Jack», en bohemisk ung mann fra Stockholm med forfatter- og musikerdrømmer og hans ville liv og tumulter i Stockholm ved 1970-tallets første år. Den første delen av boken bruser av livslyst som suksessivt går over mot den siste delens mye mørkere alvor hvor bakrusen setter inn. Boken ble en stor suksess i hele Norden.
I 1977 ble boken filmatisert av regissøren Janne Halldoff. Både Lundell og Halldoff skrev manus til filmen og Lundell prøvefilmet selv for hovedrollen som Jack, men lot den isteden gå til den framstormende skuespilleren Göran Stangertz.
Romanen er opplagte selvbiografiske trekk.
Nansenmedaljen

Nansenmedaljen ble første gang delt ut i 1954 og er en internasjonal hedersbevisning for fortjenstfull innsats for flyktninger. Medaljen deles ut hvert år og er oppkalt etter Fridtjof Nansen, som var Folkeforbundets første høykommissær for flyktninger. Den er siden 2001 knyttet til Nansenprisen, som også omfatter en pengebelønning.

Prismedalje

Prismedaljen har på advers et venstrevendt portrett av Fridtjof Nansen med hans navn med store bokstaver i en bue nederst og i en bue i øvre del «• NESTEKJÆRLIGHET ER REALPOLITIKK •». Reversen har en brutt lenke i ring og plass til inngravering av prisvinnerens navn. Medaljen er støpt og har en diameter på 90 mm. Den er modellert av Maja Refsum.
Blodveien (film)

Handling

Blodveien skildrer forholdene de jugoslaviske (de fleste serbere) slavearbeiderne og krigsfangene levde under i Nord-Norge i 1942 under andre verdenskrig, da tyskerne ville ha bygget den såkalte Blodveien (i dag blant annet en del av E6).
To lokale norske kamerater og anleggsarbeidere, Ketil og Ivar, ble arbeidsledere på veien etter press fra tyskerne. De hadde i forkant vært med å bygge den lille konsentrasjonsleiren som fangene senere bebodde, uten å skjønne hva de var med på. De fikk sympati med fangene som de prøvde å hjelpe de i den grad det var mulig. Rømningsforsøk ble hevnet hardt ved at tyskerne skjøt medfanger etterpå. Tyskerne, med den sadistiske Schwarz i spissen, terroriserte og drepte fanger på måfå omtrent daglig.
Ketils unge sønn Magnar kjedet seg hjemme på den lille fjellgarden og ville ut og bli noe. Han vervet seg for tyskerne og ble vakt på fangeleiren. Fangen Janko rømte fra leiren etter å ha blitt beskutt av Schwarz. Han fikk hjelp underveis etter den dramatiske flukten og var på vei over fjellet mot det frie Sverige da han ble tatt av Magnar og ført med gevær tilbake mot fangeleiren. Faren Ketil, som var ute for å hjelpe Janko, støtte på dem og det oppstod en konfrontasjon mellom far og sønn. Faren ville at alle tre skulle rømme til Sverige, men sønnen ville ikke. Etter et håndgemeng mellom faren og sønnen kom geværet mellom dem før det gikk av og såret sønnen dødelig. Filmen ender med at faren Ketil følger Janko til svenskegrensen og sier farvel med ordene «Frihet for mennesket».
Shamballa

Shamballa (tibetansk: བདེ་འབྱུང་; wylie: bde 'byung, uttalt De-jung), også stavet Shambala og Shamballa, er et mytisk kongedømme som ifølge før-buddhistiske tradisjoner såvel som tibetansk buddhisme skal ha eksistert i Tibet. Det er omtalt i forskjellige gamle tekster, deriblant Kālachakra Tantra, og de gamle tekstene som er bevart fra den før-buddhistiske kulturen Zhangzhung i det vestlige Tibet. I den sjamanistiske religionen Bøn omtales likeledes et mytisk land kalt Tagzig Olmo Lung Ring.
Kvinnerett

Kvinnerett er dels en rettsvitenskapelig disiplin og dels en del av den tverrfaglige kvinneforskningen som handler om å beskrive, forklare og forstå kvinners rettslige stilling. Norske juridiske miljøer hadde en viktig rolle i utviklingen av kvinnerett som fag fra 1970-tallet. I 1975 ble faget etablert ved Universitetet i Oslo, med Tove Stang Dahl som sentral pådriver. I 1978 fikk faget en egen avdeling ved Universitetet i Oslo, Avdeling for kvinnerett ved Institutt for offentlig rett. Kvinnerett slik ordet brukes i Norden omfatter, men er ikke begrenset til, feministisk rettsteori.
Alienus

Utseende

En nokså stor, langt og tynn, lysbrun trebukk. Antennene er ganske tynne og omtrent så lange som kroppen. Pronotum er lengre enn bredt, ganske smalt, nærmest sylindrisk. Dekkvingene er lange og jevnbrede, beina spinkle.

Levevis

Larvene lever i død ved, mest av løvtrær.

Utbredelse

Arten lever i Brasil (Espirito Santo).
Pako Seribe

Idrettskarriere

Seribe deltok ved ungdoms-VM i friidrett 2007 i Ostrava, der han ble slått ut i semifinalene på 400 meter, med 9. beste tid. Samme år deltok han ved Juniorafrikamesterskapet i friidrett 2007 i Ouagadougou, der han fikk bronse på 400 meter.
Ved junior-VM i friidrett 2008 deltok han på det botswanske stafettlaget på 4 x 400 meter, men de ble slått ut i innledningsheatene med 13. beste tid. Han fikk to medaljer ved Juniorafrikamesterskapet i friidrett 2009 - individuelt vant han 400 meter, og på 4 x 400 meter kom Botswana på 3.-plass. 
I 2010 deltok han ved VM i friidrett innendørs 2010 i Qataar, men Botswana ble her diskvalifisert i innledningsheatet. De løp inn til 2.-plass og ny afrikarekord, men ble diskvalifisert etter løpet, for feil i en veksling. Ved Junior-VM i friidrett 2010 endte han på 8.-plass på 400 meter (sist i finalen), med tiden 48,07, og Botswana kom her på 7.-plass på 4 x 400 meter stafett. 
Seribe løp 400 meter på 46,97 i innledningsheatet ved VM i friidrett 2011, og gikk ikke videre til semifinalen. Ved Panafrikanske leker 2011 løp han på 46,69 i semifinalen, og nådde med det finalen. I finalen løp han på 46,88 og kom på 8.-plass.  
Botswanas stafettlag på 4 x 400 meter ved VM i friidrett innendørs 2012 satte ny botswansk rekord i innledningsheatet, med 3:13,21, men dette holdt ikke til en plass i finalen. Han deltok også ved Afrikamesterskapet i friidrett 2012, men greide bare 49,12 i innledningsheatet, og gikk såvidt til semifinalen med 25. beste tid i innledningsheatene. Han fullførte ikke semifinalen. Ved VM i friidrett 2013 deltok han også på 4 x 400 meter, men Botswana ble igjen slått ut i innledningsheatet. 
Han deltok ved Samveldelekene 2014 deltok han på 400 meter, men fikk 21. beste tid i semifinalene, og nådde ikke finalen. Senere på året deltok han ved Afrikamesterskapet i friidrett 2014, der han kom på 6.-plass på 400 meter, med 45,40 sekunder, og han deltok også på Botswanas stafettlag som vant 4 x 400 meter stafett, med tiden 3:01,89, som var ny nasjonal rekord på distansen. 
Ved Panafrikanske leker 2015 ble han slått ut i semifinalen på 200 meter, med 17. beste tid, og han deltok på Botswanas stafettlag som kom på 5.-plass på 4 x 100 meter.
Atacamagropa

Atacamagropa  eller Peru–Chile-gropa er ei djuphavsrenne i det sørøstlige Stillehavet utafor kysten av Chile og Peru. Renna er 5 900 kilometer lang , 64 kilometer brei og maksimalt 8 065 meter djup. Den er danna i subduksjonssona der Nazcaplaten møter Den søramerikanske kontinentalplaten.
2. divisjon fotball for menn 1989

Opp- og nedrykk

Begge avdelingsvinnerne rykket direkte opp til Tippeligaen 1990, mens nummer to i hver avdeling spilte kvalifisering mot det tredje siste laget i 1. divisjon 1989 (Vålerengen) om opprykk. De tre siste lagene i hver avdeling rykket ned til 3. divisjon 1990.
Direkte opprykk: Fyllingen og Strømsgodset
Kvalifisering: Vålerengen beholdt plassen etter kvalifiseringskamper mot Djerv 1919 og Hamarkameratene
Nedrykk: Vard, Vidar, Clausenengen, Drøbak/Frogn, Harstad og Bodø/Glimt
Raoul Dufy

Bakgrunn

Raoul Dufy hadde åtte søsken og ble som 14-åring ansatt i et kaffehus i hjembyen. Da han ble 18, fikk han økonomi til å gå på den lokale kunstskolen. Sammen med Othon Friesz studerte han arbeidene til Eugène Boudin på det lokale kunstmuseet.
Etter ett års militærtjeneste fikk han stipend som satte ham i stand til å bli elev ved École nationale des beaux-arts (Det nasjonale kunstakademi) der han var samtidig med Georges Braque. Han kom også i kontakt med impresjonister som Claude Monet og Camille Pissarro.

Maler

Berthe Weill tok ham opp som utstiller i sitt galleri i 1902. Henri Matisses Luxe, Calme et Volupté, som Dufy så i 1905 på Salon des indépendants, var en åpenbaring for ham og ledet ham mot fauvistene.
Han malte i deres stil inntil han ble mer dempet etter å ha studert Paul Cézannes arbeider nærmere i 1909. Sin egen stil fant han først omkring 1920 etter en lengre flirt med kubismen. Han brukte deretter en skisseaktig start med skjelettaktige strukturer etterfulgt av lyse overstrøk i hurtig tempo, kalt stenografiske i ettertid. 
Hans bilder fra regattaer, strender ved Rivieraen, selskapsliv og konserter gjorde ham folkekjær, men mindre høyt rangert av kunstkritikere og -skjønnere i forhold til de bildene som tok opp mer kontroversielle sider av menneskeliv og samfunn.
I 1938 fullførte Dufy ett av de største malerier verden til da hadde sett: Fresken La Fée Électricité for Verdensutstillingen i Paris (Exposition internationale «Arts et Techniques dans la Vie moderne») i 1937.
Dufy var også en kjent illustratør og han skapte stoffmønstre for motedesigneren Paul Poiret, fresker og veggmalerier for offentlige bygg, kartonger for gobeliner og han designet porselen. Dufys grafiske arbeider er bl.a. å finne som illustrasjoner i bøker av Guillaume Apollinaire, Stéphane Mallarmé og André Gide.
Han døde i 1953 og ble gravlagt i det bygningsfredede klosteret Monastère de Cimiez nær Nice der også andre franske kunstnere og forfattere ligger gravlagt, bl.a. Matisse og Roger Martin du Gard.
Norges U18-herrelandslag i basketball

Norges U18-herrelandslag i basketball, styrt av Norges Basketballforbund, er landslaget i basketball som representerer Norge i internasjonale konkurranser for ungdommer under 18 år. På dette landslaget er det kun spillere under 19 år som kan delta; 19 år eller elde spillere kan istedenfor være med på U20-landslaget eller seniorlandslaget. I tillegg kan spillere under 17 år også være med på U16-landslaget.
Jakthund

Hundegrupper

Jakthunder kan inndeles på mange måter. I Norge følger man inndelingen fra FCI-systemet. Utenfor dette systemet deler man gjerne jakthunder inn i såkalte hounds og gun dogs.

Innenfor FCI-systemet

Innenfor FCI-systemet inngår drivende hunder, skjellende hunder, støtende hunder, stående fuglehunder og apporterende hunder som hundegrupper. Dette er hunder som primært bruker luktesansen, sekundært hørselen og synet.

Utenfor FCI-systemet

Utenfor FCI-systemet inngår de såkalte fuglehundene (støtende-, stående- og apporterende hunder) i gruppen av såkalte gun dogs. I gruppen av såkalte hounds inngår i tillegg til ovennevnte grupper dessuten såkalte hetsende hunder og pariahhunder. Hetsende hunder jakter med synet som viktigste sans og utfordrer selv byttet. Gruppen av pariahhunder bruker både syn, lukt og hørsel like aktivt når de jakter. Hetsjakt er imidlertid ikke tillatt i Skandinavia og en rekke andre land i Europa.

Jaktformer

Det finnes flere måter å dele inn jakthunder på, for eksempel etter hva slags vilt det skal jaktes på.

Fuglejakt

Fuglehunder er typisk stående-, støtende- eller apporterende hunder som er avlet for jakt på en eller flere fuglearter. Slike hunder blir i noen grad også benyttet til småviltjakt, for eksempel på rødrev. Noen fuglehunder har de beste forutsetningene til å jakte på skogsfugl, mens andre kan være bedre på fjellfugl, vadefugl eller ender. Typiske stående fuglehunder er typer som pointere og settere. Typiske støtende og apporterende fuglehunder er typer som spaniels og retrievere.

Småviltjakt

Småvilthunder er typisk såkalte drivende hunder eller kortjagere, selv om det også finnes andre typer som kan benyttes. Disse hundene er primært avlet for jakt på småvilt, men kan i noen grad også benyttes til storviltjakt.
Typisk småvilt er ekorn, mår, hare, rødrev, bever og grevling m.v. Typiske drivende raser for småvilt er f.eks. støvere.
Til småvilt som søker tilflukt i huler og lignende bruker man gjerne såkalte drivende hihunder, eksempelvis dachs, eller hetsende hihunder av terriertypen. Også såkalte treskjellere kan være ypperlig egnet til småviltjakt. Andre typer er såkalte hurtig drivende hunder som mynder, podencoer og flere pariahhunder.

Storviltjakt

Storvilthunder er typisk skjellende (men ikke alltid) hunder av spisshundtypen, men også noen drivende hunder kan egne seg til storviltjakt. Storviljakt med hund kan også inndeles som jakt med løshund (skjellende hunder) og bandhund (hunder som ikke skjeller).
Eksempler på skjellende hunder er f.eks. grå elghund, sort elghund, jämthund, karelsk bjørnehund, svensk elghund og finsk spets m.fl. Disse hundene er primært avlet for jakt på vilt som stilles f.eks. elg og bjørn (stilles på bakken). Kun hunder med en maksimal boghøyde 41 cm er tillatt brukt til rådyr- og hjortejakt (typisk hunder som dachs, drever, basset, beagle og mindre spaniels).