Romain Rolland

Liv og virke

Rolland ble født i Clamecy i departementet Nièvre. Hans familie hadde sitt opphav i både rike byfolk og bønder. Da han skrev retrospektivt i Voyage intérieur (1942), betraktet han seg selv som en representant for en «antique species», en gammel rase. Han skrev om sine forfedre i Colas Breugnon (1919).
Han ble akseptert ved École normale supérieure i 1886 hvor han først studerte filosofi, men gikk over til historie hvor han tok sin grad i 1889 og tilbrakte to år i Roma. Her møtte han skribenten Malwida von Meysenbug – som hadde vært en venn av Nietzsche og av Wagner – og hans oppdagelse av italienske mesterverk var avgjørende for utviklingen av hans tanker. Da han vendte tilbake til Frankrike i 1895 mottok han sin doktorgrad på avhandlingen Opprinnelsen til moderne lyrisk teater og for sin dissertasjon om Operaens historie før Lully og Scarlatti. I de neste to tiårene underviste han ved ulike skoler i Paris før han ledet den nylig opprettede musikkskolen Ecole des Hautes Etudes Sociales fra 1902. I 1903 ble han utnevnt til det første professorat i musikkhistorie ved Sorbonne. I 1905 ble han tildelt Prix Femina.
Hans første bok ble utgitt i 1902 da han var 36 år gammel. Gjennom sitt arbeid for et «folkets teater» ga han betydelige bidrag til demokratiseringen av teatrene. Som en humanist omfavnet han indiske filosofer som Rabindranath Tagore og Mahatma Gandhi, og han var påvirket av Indias Vedantafilosofi, hovedsakelig ved verkene til Swami Vivekananda. Han drev også med yoga.
Som en forsagt ung mann likte han ikke undervisning. Han opprettholdt derfor et fjernt forhold til undervisningen, var først og fremst forfatter, og fordi han var overbevist om at litteraturen ville skaffe ham nødvendige om enn beskjedne inntekter sa han opp stillingen ved universitet i 1912.
Romain Rolland var en livslang pasifist. Han var en av få betydelige franske forfattere som beholdt sine pasifistiske og internasjonalistiske verdier. Han protesterte mot den første verdenskrig i boken Au-dessus de la Mêlée (1915), og i 1924 med sin bok om Gandhi, bidro han til den indiske ikkevoldslederens omdømme. De to mennene møttes i 1931. Da Rolland fikk Nobelprisen i litteratur i 1915 ble han selv et innflytelsesrikt navn i Europa. I 1928 grunnla han sammen med den ungarske filosofen Edmund Bordeaux Szekely Det internasjonale biogeniske samfunn for å fremme og utvikle deres felles ideer om sinnet, kroppen og åndens integrering.
Et skrift om de som hadde dødd i Mussolinis fangehull, Die in den Kerkern Mussolinis starben, ble brent under bokbålene rundt om i det nasjonalsosialistiske Tyskland i 1933. Han flyttet til Villeneuve i Sveits ved breddene av Genfersjøen for å konsentrere seg om skrivingen. Hans liv var forstyrret av helseproblemer og av reiser til kunstutstillinger. Hans reise til Moskva i 1935 var på invitasjon fra Maksim Gorkij, men det ga ham også muligheten til å møte Josef Stalin. Han fungerte samtidig som uoffisiell ambassadør for franske kunstnere til Sovjetunionen. Som pasifist var han forstyrret og plaget av Stalins brutale undertrykkelse av opposisjonen. Han forsøkte å legge fram sine bekymringer for den sovjetiske diktatoren og få løslatt forfatteren Victor Serge. Han ba også om nåde for Nikolaj Bukharin som Lenin i sin tid hadde omtalt som «partiets yndling». I løpet av Serges fengsling (1933–1936) håndterte Rolland utgivelsen av hans skrifter i Frankrike til tross for deres politiske uenighet.
I 1937 kom han tilbake for å bo i Vézelay i Bourgogne som i 1940 ble okkupert av Tyskland. I løpet av okkupasjonen isolerte han seg fullstendig. Han stoppet aldri med sitt arbeid. I 1940 hadde han fullført sine memoarer. Han avsluttet også sin musikalske forskning på livet til Ludwig van Beethoven. Kort tid før sin død skrev han Péguy (1944), hvor han undersøkte religion og sosialisme i sammenheng med sine memoarer. Han døde den 30. desember 1944 i Vézelay.
I 1921 hadde hans nære venn, den østerrikske forfatteren Stefan Zweig utgitt hans biografi. Zweig var en stor beundrer av Rolland som han hadde beskrevet som «Europas moralske bevissthet» i tiden preget av uro og krig i Europa. Zweig skrev omfattende om deres vennskap i sin selvbiografi. Hermann Hesse dediserte sin bok Siddhartha (1922) til Romain Rolland som «min kjære venn».
I 1923 etablerte han korrespondanse med den kjente tyske psykoanalytikeren Sigmund Freud. De beudnret hverandre gjensidig. Rolland forble en inspirasjon for Freuds arbeid og de fortsatte brevskrivningen helt opp mot Freuds død i 1939.

Forfatterskap

Rollands mest kjente roman er dannelsesroman Jean-Christophe i ti bind (1904–1912) som første sammen hans interesser og idealer i fortellingen med en tysk musikalsk geni som gjør Frankrike til sitt andre hjem. Verket ble et virkemiddel for Rolland til å uttrykke sine synspunkter på musikk, samfunnsmessige emner og forståelse mellom nasjoner. Jean-Christophe ble filmatisert som fransk TV-serie i 1978 med Klaus Maria Brandauer i hovedrollen.
Hans andre romaner var Colas Breugnon (1919), Clérambault (1920), Pierre et Luce (1920) og hans andre store dannelsesroman L'âme enchantée i sju bind (1922–1933). Rolland skrev også et antall biografier om ulike personligheter.