Käthe Kollwitz

Biografi

Käthe Schmidt vokste opp i en borgerlig og sosialt engasjert familie i den prøyssiske byen Königsberg. Som tenåring tok hun privatundervisning i maling og grafikk hos etablerte kunstnere i hjembyen.
Året 1885 flyttet hun til Berlin og gikk på det såkalte Dameakademiet hos Verein der Berliner Künstlerinnen. Etter et par år dro hun tilbake til Königsberg og studerte ved kunstakademiet der.
Käthe giftet seg i 1891 med legen Karl Kollwitz som virket i arbeiderbydelen Prenzlauer Berg i Berlin. Paret fikk to sønner, Hans og Peter.
Kollwitz' opplevelser som hustru til en lege i Berlins fattigkvarter under og etter den første verdenskrig førte til hennes best kjente tegninger, litografier og etsninger, med kvinnenes og barnas lidelser som fremste motiv. Hun mistet sin sønn Peter i verdenskrigen, noe som ikke bare hadde en sterk innvirking på hennes kunst, men som også førte til at hun ble pasifist. Senere mistet hun et barnebarn under den andre verdenskrig.
Politisk sympatiserte Kollwitz med sosialismen, men ble aldri organisert i noe parti. Hun var medlem i den radikale kunstnersammenslutningen Berliner Secession og engasjert i Internationale Arbeiterhilfe som var blitt startet av kommunistpartiet for å hjelpe sultrammede i Sovjetunionen.
I 1928 ble Kollwitz hovedlærer i grafikk ved kunstakademiet i Berlin. Allerede i 1919 var hun, som første kvinne, blitt medlem av og lærer ved akademiet.
 
Kollwitz mottok i 1929 den prøyssiske ordenen Pour le Mérite.
Før riksdagsvalget i juli 1932 var Käthe og Karl Kollwitz to av undertegnerne av et opprop, Dringender Appell, som oppfordret tyskerne til å stemme på sosialdemokratene eller kommunistene for å hindre en nazistisk valgseier. Andre kjente personer som skrev under oppropet var Albert Einstein, Erich Kästner og Heinrich Mann.
En ny lignende appell ble publisert før valget i februar 1933, da Adolf Hitler allerede var blitt rikskansler. På grunn av hennes støtte til disse oppropene, måtte Kollwitz forlate kunstakademiet og den lærertjeneste hun hadde.
Tre år senere, i 1936, ble hennes kunst av nazistregimet klassifisert som Entartete Kunst (degenerert kunst); hennes kunstverk ble fjernet fra museer og hun fikk utstillingsforbud.
Under krigen laget hun bare mindre figurer, som hun ikke kunne vise fram.
Under den andre verdenskrig ble hun ble evakuert fra Berlin i 1943. Senere samme år ble hennes hus bombet, og mange av hennes tegninger, trykk og dokumenter gikk tapt. De siste årene av sitt liv bodde hun i Nordhausen og deretter i Moritzburg, innbudt av prins Ernst Heinrich av Sachsen.
Käthe Kollwitz døde i Moritzburg den 22. april 1945, bare noen uker før krigsslutt.

Produksjon

Kollwitz laget totalt 274 trykk, både etsninger, tresnitt og litografier. Flere av de portretter hun laget i løpet av sitt liv var selvbiografiske - det ble om lag femti av dem. Hun laget omkring 1450 tegninger.
Hun laget også mange skulpturer. En av hennes skulpturer, som viser en kvinne, med en liggende mannsfigur i fanget, er eneste figurative utsmykning i «Stillhetens hus» i Berlin – et minnesmerke over alle forfulgte og fordrevne i verden. Det finnes også en mindre utgave av skulpturen i Käthe Kollwitzmuseet i Berlin, som ligger i Fasanenstraße, en tverrgate til Kurfürstendamm.