Det tredje rikes riksvåpen

Det tredje rikes riksvåpen var riksvåpen for det nasjonalsosialistiske Tyskland (Deutsches Reich1933–1938 / Großdeutsches Reich 1938–1945) før og under andre verdenskrig. Symbolet viste den tradisjonsrike, tyske «riksørnen», der Reichsadler, en stilisert, heraldisk, flakt ørn, men i modernisert variant med vannrette vinger og klørne omkring en sirkelrund eikeløvskrans med hakekors i midten.
I en forordning høsten 1935, to år etter nazistenes maktovertakelse, bestemte Adolf Hitler, fører i nazistpartiet NSDAP og rikskansler i landet, at ørneemblemet på partifanen, som hadde blitt valgt som seierstegn for vernetroppene i 1922, skulle innføres som Hoheitszeichen («overhøyhetstegn») også for staten. Landets nye «riksørn» og nazistenes «partiørn» (Parteiadler) kom likevel til å skille seg fra hverandre ved at ørnehodet på nasjonalsymbolet vendte mot betrakterens venstre side, som i tidligere riksvåpen, mens det på partisymbolet vendte mot høyre og skuet framover.
Det tredje rikes Reichsadler, også omtalt som Hoheitsadler («høyhetsørn»), erstattet riksvåpenet for Weimarrepublikken 1919–1933, som igjen var en forenklet variant av de overdådige rikssymbolene i Det tyske keiserriket 1871–1918, der ørnefigurene hadde vingefjær som sprikte ut og nedover. Betegnelsen Reichsadler brukes forøvrig på tysk om ethvert rikes «nasjonale ørnesymbol», men forbindes i utlandet særlig med Tysklands våpenmerke fra 1871 til 1945.  
Fram til det tyske nederlaget i andre verdenskrig og naziregimets endelige fall i mai 1945, kom ørnemerket i mange formvarianter, både som partisymbol for nazistiske organisasjoner og som heraldisk riksvåpen for landets sivile og militære statsmakt. Etter krigen ble hakekorsørner og andre «anti-konstitusjonelle» nazisymboler forbudt i Tyskland og flere land.

Bakgrunn og bruk

Mens løver har vært kjennetegn for kongemakt, blant annet inspirert av «Løven av Judas stamme» i Bibelen, har ørner siden antikken særlig representert keiserdømmer.
Ørnen har tradisjonelt stått for udødelighet, mot, vidsyn og styrke, og rovfuglen kan knyttes til grekernes herskergud Zevs og romernes Jupiter.
Ørnfigurer som maktsymbol er kjent fra Romerriket, der regimentene brukte aquila på sine standarter, og fra Bysants der keisernes dobbeltørn representerte øst og vest. Dobbeltørnen ble videreført av tysk-romerske keisere, monarker i Østerrike-Ungarn, russiske tsarer og flere. 
Også Napoleon den første i Frankrike tok opp forbindelsen til antikken gjennom sin Aigle de drapeau. 
I dag har Russland, den russiskortodokse kirken og Albania beholdt dobbeltørn i sine symboler. Det moderne Tyskland har en enkel «forbundsørn» og USA hvithodeørnen, et nasjonalsymbol fra 1780-åra.
«Riksørnen» i tradisjonell, tysk, prøyssisk og østerriksk heraldikk, og i nazistenes versjon, har altså forgjengere tilbake til Det tyskromerske riket på 800-tallet og ytterst til den klassiske oldtida. 
Der Reichsadler fikk bred spredning i det totalitære Tyskland. Statsapparat og samfunnsliv ble ideologisk ensrettet og organisert etter militært mønster der emblemer, uniformer, faner og andre ytre tegn markerte hierarki, roller og oppgaver. Behovet for visuelle symboler ble dermed stort. Den overdrevne bruken av teatral estetikk skulle også synliggjøre partiets makt, styrke det ideologiske budskapet, begeistre massene og skape fellesskapsfølelse. I mellomkrigstida ble tildels spektakulære visuelle virkemidler, enten det gjaldt plakater eller parader, vanlig i den politiske samfunnsdebatten i flere land. Både de kommunistske, fascistiske og nazistiske massebevegelsene i Russland og på kontinentet betraktet folket som viktigere enn enkeltindividet, og anså propaganda og kultur som fornuftig verktøy for å spre ideologi, disiplinere befolkninga og skape et velordnet idealsamfunn til fellesskapets beste. 
Riks- og partiørn ble kjennetegn i all statlig styrt virksomhet i det nasjonalsosialistiske Tyskland, både i sivilt byråkrati og militærvesen, og i organisasjonslivet. Symbolene forekom også i mer fritt utformet dekor. Tysk kulturs sterke håndverkstradisjoner innen heraldikk og grafisk design, sans for orden, nøyaktighet og systemer, og moderne forståelse av kommersiell massekommunikasjon, kombinert med nazistpartiets sentralstyring, førte til at dyktige fagutøvere tidlig utformet en profesjonell «grafisk profil» i nasjonalsosialistisk ånd og samtidens formuttrykk.

Formvarianter og versjoner

Ørnesymboler har siden antikken kommet i et nærmest uendelig antall formvarianter, både store og små, heraldiske, dekorative, grafiske, skulpturelle, monumentale, forseggjorte og stiliserte.
I motsetning til moderne logoer som blir nøyaktig definert i grafiske manualer, er heraldiske våpenskjold beskrevet på en mer generell måte, for eksempel som «svart, flakt ørn på gul bunn» og så videre. Dermed kan forskjellige designvarianter av et våpenmerke betraktes som likeverdige, uavhengig av skiftende utførelse av motivet.   
Den «tyske ørnen» med hakekors ble tatt i bruk som partiemblem og nasjonalsymbol i et uvanlig stort antall stilistiske versjoner.Til å begynne med var det ingen definerte  regler for nøyaktig utforming, men fra 1936 ble det «ensretting og koordinering» (Gleichschaltung) også av symboler. Det ble da understreket at virksomheter knyttet til den tyske staten skulle ha «riksørn» med nebbet vendt mot betrakterens venstre skulder (og altså ørnens høyre), mens nebbet på «partiørnen» var rettet mot betrakterens høyre. Unntaket var Wehrmacht, statens militærapparat, som i sympati med det statsbærende nazistpartiet, også fikk ørn som skuet framover. I tillegg skulle nye varianter godkjennes før bruk. Sammenliknet med «riksørnen», hadde «partiørnen» ofte «stuttere» vinger; det gjelder for eksempel den første ørnen som ble tegnet og antatt som merke for Schutzstaffel (SS), partiets ideologiske eliteavdeling, fra 1927 til 1936 da en art deco-inspirert designvariant med spisse vingetupper overtok.
Medlemmene i nazistpartiets paramilitære særorganisasjoner, og mange offentlig ansatte, bar uniformer med gruppenes egne formvarianter av det tyske verdighetstegnet. Det gjaldt blant annet die deutsche Wehrmacht, Tysklands militære styrker, som fikk nye ørner med hakekors på uniformsjakker og hodeplagg allerede i 1934. 
Konkrete eksempler på variert design er ørnemerkene på uniformene til ulike enhter: SS  fikk fra 1936 ny ørn med <- og >-formede vingespisser og båret som Ärmelvogel («ermefugl») på venstre jakkeerme, mens soldater og offiserer i das Heer (hæren i Wehrmacht) og Kriegsmarine (marinen) bar nasjonalørn med langstrakte, skråklipte vinger som Brustvogel («brystfugl») i henholdvis hvitt og gult over høyre brystlomme. Mannskaper i Luftwaffe (flyvåpenet) hadde sin egen «flyvende» variant med buede vinger på jakkebryst, lue og hjelm, mens politienheter hadde riksørnen i en stor eikekrans på venstre overarm.

Etter krigen

Etter krigen beholdt Vest-Tyskland ørnen i riksvåpenet, men fjernet hakekorset. Den nye forbundsrepublikken gikk tilbake til weimartidas forenklede ørn fra 1927 og kalte symbolet Bundesadler («forbundsørn»). Statssymbolet kom i bruk fra 1950.

Rehabilitert statsørn

Like etter krigen fikk billedhoggeren Stinius Fredriksen oppdraget å utforme et norsk-russisk krigsmonument over Den røde armés innsats i frigjøringa av Øst-Finnmark oktober 1944. Han modellerte en statue av en sovjetrussisk soldat som tråkker på en beseiret, tysk ørn. I 1951, året før «Frigjøringsmonumentet» skulle reises i Kirkenes, ble imidlertid ørnefiguren slipt vekk fra bronseavstøpningen. Den nye forbundsrepublikken Tyskland hadde beholdt ørnesymbolet i riksvåpenet, riktignok i en annen utforming, og den kalde krigen hadde forandret forholdet mellom det kommunistiske Sovjetunionen og Norge, som var alliert med Vest-Tyskland og de andre vestmaktene. Ørnesymbolikken ble derfor oppfattet som unødig krigersk og antitysk. «Russemonumentet» på Haganes ble avduket uten ørn 8. juni 1952.

Nynazistisk symbol

Naziørnen brukes fortsatt som merke av nynazister og andre, for eksempel i tungmetall-miljøer og i motorsykkelgjenger, både som ideologisk markør, provoserende dekor og i propaganda. Hakekorset, som er det mest kjente nazisymbolet og forbudt flere steder, er ofte fjernet fra våpenmerket og byttet ut med andre symboler som forbindes med tysk historie og naziregimet, for eksempel jernkors eller «svart sol» (Schwarze Sonne), et grafisk tegn som kan tolkes som et tolvarmet hakekors eller tolv SS-runer i ring.

Samlerobjekt

Gjenstander fra den tyske nazihistorien er blitt populære samlerobjekter. Salg av «naziminner» er imidlertid fortsatt forbudt i Tyskland, Østerrike og Frankrike, men handelen er internasjonal med Europa, Russland og USA som store markeder, og skjer  ofte via nettet. 
Fascinasjonen for artefakter, militaria og andre ting knyttet til perioden og ideologien, kan skyldes den historiske interessen for andre verdenskrig generelt og for Tysklands særstilling spesielt, både som militær og industriell stormakt og som betydningsfull aktør i moderne historie.
Landet var også verdensledende innen design og massekommunikasjon, og den gjennomførte estetikken og «nazistilen» kan, som datidas propaganda, fortsatt appellere til mange, uavhengig av ideologien bak. I tillegg har nazismens og Hiter-Tysklands rolle som ekstrem fiende og brutalt, ondskapsfullt system, ikke minst i moderne populærkultur, gitt gjenstander og symboler en spesiell og sterk ladning.