Tsjekkisk

Historie

Tsjekkisk oppsto på slutten av det første årtusen, mot slutten av den urslaviske perioden. Enkelte trekk fra urslavisk var i behold i gammeltsjekkisk, slik som lyden jat, nasaleringen (ę og ǫ), palataliseringen og systemet med verbbøyning i fire fortidsformer (aorist, perfektum/imperfektum, pluskvamperfektum). Disse trekkene holdt seg helt til slutten av 1400-tallet.
Det finnes få skriftlige vitnesbyrd fra den eldste tsjekkiske perioden. Latin ble dengang brukt som skriftspråk, ved siden av kirkeslavisk. Det første vitnesbyrdet om det tsjekkiske språket består i to setninger i stiftelsesfundatsen for klosteret Lotoměřice fra 1057. I middelalderen utviklet tsjekkisk seg mer og mer bort fra urslavisk. Mellom 1100- og 1200-tallet ble g forandret til h. Derfor heter «hode» hlava på tsjekkisk, głowa på polsk, og голова (golova) på russisk. På 1200-tallet oppstod lyden ř fra den bløte r-lyden i urslavisk.
På 1300-tallet begynte tsjekkisk å bli brukt i litteraturen og i administrasjonen. De første bøkene på tsjekkisk ble skrevet, og Karl IV av Det tysk-romerske rike lot Bibelen oversette til tsjekkisk. På det fonetiske planet kom lyden f inn i språket, uten tvil på grunn av den økende påvirkningen fra tysk. På 1300- og 1400-tallet ble de diakritiske tegnene innført i tsjekkisk. Reformen ble støttet av Jan Hus. På 1400-tallet falt lydene y og i sammen i i, mens ortografien beholdt tegnet y.
Oppdagelsen av boktrykkerkunsten på 1400-tallet var viktig for utviklingen av det tsjekkiske språket. Kralice-Bibelen ble et forbilde. Trettiårskrigen og det følgende århundret var en nedgangstid for tsjekkisk, mens tysken vant fotfeste som undervisningsspråk. Etter den tsjekkiske nasjonale renessansen vant imidlertid tsjekkisk nytt terreng på 1700- og 1800-tallet. På denne tiden fikk det tsjekkiske skriftspråket sin nåværende form.

Dialekter

Det finnes flere dialekter av tsjekkisk, og disse deles gjerne inn i to regionale grupper, som ikke samsvarer helt med regionene Böhmen og Mähren. Den mähriske gruppen i øst omfatter en undergruppe som i stor grad er påvirket av slovakisk. Områdene som ble befolket etter at den opprinnelige tyske befolkningen var fordrevet, ble påvirket av innflyttere fra hele det tsjekkiske språkområdet og har ikke noen spesiell dialekt.

Vokaler

Tsjekkisk har ti vokalfonemer, fem korte og fem lange.

Aksent

Tsjekkisk har trykkaksent. Trykket ligger alltid på den første stavelsen i et ord.

Substantiver og adjektiver

Substantiver og adjektiver dannes i tall (entall og flertall) og kasus. Det er syv kasus: nominativ, genitiv, dativ, akkusativ, vokativ, lokativ og instrumentalis. Det er tre kjønn: hankjønn, hunkjønn og intetkjønn. I tillegg skiller man mellom animate og inanimate hankjønnsord. I motsetning til i norsk er det ingen forskjell mellom bestemt og ubestemt form av substantivene.
Adjektiver og partisipper har en kort og en lang form. Den korte forman brukes alltid i predikativ stilling.

Verb

Verbene bøyes etter aspekt (avsluttet og pågående handling) og tid (presens, futurum, preteritum), person, tall og modus (imperativ, kondisjonalis). Aspekt uttrykkes dels ved hjelp av prefikser, dels ved hjelp av to forskjellige stammer.