Michaëlle Jean

Bakgrunn

Jean ble født på Haiti, der faren var rektor og filosofilærer ved en protestantisk eliteskole. Som opposisjonell i forhold til regimet til François Duvalier ble faren i 1965 fengslet og torturert. Han flyktet i 1967 til Canada og fikk i 1968 følge av resten av familien. Familien bosatte seg i Quebec, først i Thetford Mines, men etter at foreldrene ble skilt flyttet Jean sammen med moren til Montréal.

Utdannelse

Jean studerte italiensk og spansk ved Université de Montréal og avla bechelorgrad i disse fagene. Hun fullførte deretter masterstudier i komparativ litteratur ved samme institusjon. Samtidig underviste Jean i italiensk ved Université de Montréal. Ved hjelp av stipendier studerte hun også ved Universitetet i Perugia, Universitetet i Firenze og ved Det katolske universitetet i Milano.

Sosial aktivisme

I studietiden begynte Jeans sosiale engasjement. Hun ble opptatt av familievold og arbeidet ved krisesentre for voldsrammede kvinner. Jean var også aktiv i arbeidet for å bygge ut nettverket av krisesentre i Quebec og det øvrige Canada. I 1986 reiste Jean til Haiti for å gjøre undersøkelser om kvinnenes situasjon. Der ble hun vitne til diktatoren Jean-Claude Duvaliers fall. Arbeidet ledet Jean over i journalistikken, da National Film Board of Canada engasjerte henne til å delta i arbeidet med en dokumentarfilm om Haiti i forkant av valgene i landet i 1987.

Journalistikk og filmarbeid

Jean ble ansatt i kringkastingsorganisasjonen Radio-Canada, der hun arbeidet med franskspråklige fjernsynsnyheter. Etter hvert fikk hun her sine egne aktualitetsprogrammer. Gjennom dokumentarprogrammer på CBC ble Jean også kjent for det engelskspråklige Canada.
Sammen med sin ektemann, Jean-Daniel Lafond, produserte Jean i 1990-årene flere dokumentarfilmer. Blant disse er prisvinnende titler som La manière nègre ou Aimé Césaire, chemin faisant, Tropique Nord, Haïti dans tous nos rêves og L'heure de Cuba.

Generalguvernør (Canada)

Statsminister Paul Martin lanserte i august 2005 Jeans kandidatur til posten som generalguvernør, noe som kom overraskende. Nominasjonen vakte også reaksjoner, da det ble hevdet at Jean og hennes ektemann støttet separatistene i Quebec. Jean avviste dette ved å vise til at hun aldri har vært medlem av  separatistbevegelsen. Gjennom ekteskapet med den franskfødte Jean-Daniel Lafond hadde Jean fått fransk statsborgerskap og dette vakte også reaksjoner. Jean sa fra seg sitt franske statsborgerskap før hun ble innsatt i embetet som generalguvernør. 
Jean ble, som den første fargede person, innsatt i embetet som Canadas generalguvernør den 27. september 2005. Som generalguvernør utøvde Jean funksjonene som statsoverhode i Canada, på vegne av Canadas dronning. Hun var i kraft av embetet Canadas øverstkommanderende. I sin gjerning som generalguvernør gjennomførte Jean en rekke utenlandsbesøk. I 2006 gjennomførte hun statsbesøk til Algerie, Mali, Ghana, Sør-Afrika og Marokko, i 2007 til Brasil og i 2008 til Ungarn, Slovakia, Tsjekkia og Slovenia. Hun avla også arbeidsbesøk og offisielle besøk i Argentina, Afghanistan, Frankrike, Chile, Italia, Vatikanstaten og Haiti. Generalguvernør Jean avla statsbesøk i Norge 28. til 30. april 2009.

Generalsekretær (OIF)

I november 2014 ble Jean valgt til generalsekretær for OIF.

Utmerkelser

Jean har mottatt en rekke utmerkelser og priser for sitt arbeid som journalist. I 1994 ble hun tildelt Anik-prisen for sitt arbeid om Haiti og i 1995 ble hun tildelt Amnesty International Canada Journalism Award for en programserie om kvinner. I 2000 ble hun tildelt Galaxi-prisen for beste programleder i et informasjonsprogram. Hun ble i 2003 hedret av La Francophonie for sitt arbeid med å fremme fransk kultur. Jean er æresborger av Montréal.
I kraft av sin stilling som generalguvernør var Jean leder av og bar ordenstegnene for de canadiske fortjenstordenene. Hun var ordenskansler av Canadaordenen og var ordenens første companion. Hun var ordenskansler og kommandør av Canadas militære fortjenstorden og av Polititjenestenes fortjenstorden. Jean var også prior og førsteoffiser av Johanitterordenen i Canada. Da hun gikk av som generalguvernør ble hun companion av Canadaordenen, samt commander i Canadas militære fortjenstorden og i Polititjenestenes fortjenstorden.