Kreasjonisme

Kreasjonisme (av latin creatio som betyr «skapelse») er det filosofiske syn at verden og livet på jorda er blitt skapt av en guddommelig makt gjennom én eller flere særskilte skapelseshandlinger. Kreasjonisme, blant annet uttrykt gjennom «intelligent design», og lignende moderne psevdovitenskaper bygd på denne forestillingen. Kreasjonister benekter vanligvis at alle organismer kan føres tilbake til felles utviklingsmessig opphav, hvilket står i motsetning til den vitenskapelige evolusjonsteorien.
En bokstavelig tro på Bibelens skapelsesmyter forekommer blant annet innen fundamentalistisk kristendom, en evangelisk kristen bevegelse som oppstod i USA på midten av 1800-tallet som reaksjon på Darwins evolusjonsteori. Den har siden blitt en viktig politisk maktfaktor i landet. Dette gjelder blant andre politikeren Sarah Palin og Mike Pence. Innen islam er den tyrkiske forfatteren Harun Yahya blant de fremste forsvarerne av kreasjonisme. I jødedommen støtter de ortodokse retningene de samme overbevisningene.

Beskrivelse

Tilhengere av kreasjonisme mener at troen på en skapelse gir en enklere og mer korrekt beskrivelse av hva vi observerer i naturen. De vil hevde at organismer eksisterer som forskjellige «slag», som har blitt til hver for seg, men som kan omfatte flere arter definert etter vanlig systematikk. De vil for eksempel si seg enig i at alle katter har en felles stamform, som var en katt, og at alle hunder har en felles stamform, som var en hund. Imidlertid bestrider de at katter og hunder har hatt en felles stamform. De vil si at dokumentasjon for evolusjonært slektskap, som tyder på at dyrene har felles stamform, også kan tolkes som at de er lagd av samme designer.
Innen kreasjonismen bestrides vanligvis tanken at mennesket skal ha felles forfedre med aper. Selv evolusjonslærens sentrale skikkelse Charles Darwin var forsiktig med å postulere menneskets evolusjon direkte, og blant kreasjonister knyttes menneskets skapelse særlig direkte opp mot Skapelsesberetningen i Bibelen.
Kreasjonister bestrider gjerne også mange av de alminnelige dateringsmetodene og vitenskapen om geologiske perioder. De hevder ofte at den tiden livet har eksistert ikke kan være så lang som flere millioner år. Kreasjonister som følger Bibelens skapelsesberetning kan grovt sett deles i to grupper: Gammel-jord-kreasjonister og ung-jord-kreasjonister. Forskjellen ligger i om de tolker Bibelens skapelsesberetning i 1. Mosebok kap. 1 helt bokstavelig eller ikke. Ung-jord-kreasjonister tror således at Gud har skapt universet, inkludert livet på jorda, i løpet av seks bokstavelige dager for omtrent seks tusen år siden. Denne alderen tar utgangspunkt i de bibelske ættetavlene. En av de mest kjente utregningene kan finnes i Usshers kronologi, fremholdt av biskop James Ussher på 1600-tallet, som beregner skapelsen til år 4004 f.Kr. Gammel-jord-kreasjonister vil derimot hevde at det som kalles skapelsesdagene ikke skal tas bokstavelig og at skapelsen i virkeligheten tok flere millioner år. 
Kreasjonismen har sterkt fotfeste blant konservative kristne. Også innen islam og jødedommen er et kreasjonistisk syn utbredt. Mange av dagens kristne har imidlertid ikke noe problem med evolusjonsteorien. De ser for seg en verden skapt av Gud med kimen til evolusjon innebygget. Disse tolker altså Bibelens skapelsesberetning allegorisk heller enn bokstavelig. Dette er også det offisielle syn i de fleste større protestantiske kirker og i den katolske kirke. Teistisk evolusjon er oppfatningen at evolusjonen har blitt påvirket eller startet av en guddommelig inngripen, men at vitenskapens beskrivelse av tidsforløpet og evolusjonens mekanismer er riktig.
I Norge tror rundt 11 prosent av befolkningen ikke på at det i dyreriket har foregått evolusjon, og i USA tror rundt 50 prosent at verden ble skapt for noen tusen år siden.

Historie

Skapelsesberetninger finnes i svært mange religioner og grupper, og troen på skapelse (kreasjon) var dominerende i antakelig alle samfunn fram til 1800-tallet. Først midt på 1800-tallet oppstod troen på gradvis endring og evolusjon blant en håndfull britiske forskere, deriblant Charles Darwin. Den britiske biskop Samuel Wilberforce ledet an i sterk, kirkelig fordømmelse av evolusjonslæren. Han er særlig kjent for sine diskusjoner med Thomas Huxley. Det tok lang tid før utviklingslæren vant allment innpass. I mellomkrigstiden vant kreasjonistiske tanker for alvor økt interesse i visse miljøer. Det ble ført ny, livlig debatt og utgitt mer avanserte forsvar for skapelseslæren.
Noen kreasjonister har vunnet en viss berømmelse. Organisasjoner har også blitt dannet, som Institute for Creation Research i USA. Samtidig har det også vært klare motsetningsforhold mellom forskjellige kreasjonisters synspunkter.
Siden 1990-tallet har kreasjonistiske synspunkter ofte vært ledsaget av tanker om såkalt intelligent design. Det bunner i en økende forståelse også blant kreasjonister om at gradvis utvikling finner sted, og større problemer med å tilbakevise evolusjonslærens hovedtese om gradvis utvikling. Denne erkjennelsen har ført til nye forklaringsmodeller blant kreasjonister. Mange kreasjonister i etterkrigstiden har avfunnet seg med at arter har utviklet seg, men at de tidligste former og alle biologiske og fysiologiske grunnformer er skapt av en guddommelig kraft, altså at designet er skapt av en intelligens, og ikke blitt til av seg selv. Mer vitenskapelig orienterte kreasjonister kan i en enda mer tilpasset teori hevde at den første levende cellen oppstod på guddommelig vis – at liv ikke kan ha oppstått av ikke-liv – et standpunkt det ikke er lett å avvise vitenskapelig.
I Norge er Origo et intelligent design-nettverk og tidsskrift som også binger rent kreasjonistisk stoff, med basis i kristne privatskoler og kristne biologistudenter og eldre forskere ved Universitetet i Oslo og UMB på Ås. Det arrangeres konferanser for kreasjonister, hvor blant andre professor Peder Tyvand ved Universitetet for miljø- og biovitenskap deltok i 2009.
En annen aktiv kreasjonist er professor emeritus Ingolf Kanestrøm ved Universitetet i Oslo.

Argumenter mot evolusjonsteorien

Kreasjonistene fremholder at variasjoner i arter kun er observert på mikronivå, også kalt mikroevolusjon. Dette innebærer at selv om det er en rekke ulike variasjoner innen arten hund, er det fortsatt snakk om en hund. De hevder at at arvematerialet er begrenset, og at det ikke kan forekomme variasjoner som ikke allerede finnes latent i artens totale arvemateriale. Kreasjonistene hevder at evolusjon aldri er observert på makronivå hvor det finner sted overgang til nye arter. Påstanden er imidlertid gal da mange tilfeller av spesiering er observert både i natur og i laboratorier. Følgende argumenter og tankefeil brukes ofte for å undergrave den biologiske vitenskapen:

Komplekse organer og ikke-reduserbare biokjemiske systemer

Kreasjonistene fremholder at komplekse organ og ikke-reduserbare biokjemiske systemer ikke kan ha utviklet seg steg for steg, men må ha oppstått samtidig i sin helhet. Kreasjonister påstår gjerne at enten må alle komponentene i et organ oppstå samtidig, eller så må hver komponent ha en funksjon isolert sett for å overleve den naturlige seleksjonsprosessen. Konseptet illustreres ofte med en musefelle som har 5 deler. Hvis en del tas vekk, er musefellen ikke i stand til å fange mus. Argumentet er problematisk da musefellen kan fylle andre oppgaver uten å fange mus. Dan kan fungere som en katapult, en slipsnål dørstopper eller annet. På samme måte som man kan gå til en femdels musefelle via en rekke andre funksjoner kan evolusjon utvikle systemer som er ureduserbart komplekse via systemer med andre funksjoner enn den endelige funksjonen. Kreasjonister mener blant annet blodkoagulasjon og øyet er eksempler på organer/systemer som ikke kan ha oppstått uten ved design. Begge Ifølge biokjemikeren Michael Behe, ”… ingen vinner av Nobelprisen kan gi en detaljert forklaring på hvordan syn, immunsystemet, blodkoagulering, eller hvilken som helst kompleks biologisk prosess kunne ha utviklet seg på darwinsk vis”

Blodkoagulasjon

Den komplekse prosessen rundt blodkoagulasjon anses å være et såkalt ikke-reduserbart biokjemisk system som ikke kan forklares ved naturlig seleksjon/mutasjoner. Ved en kuttskade som medfører blødning, vil kroppen straks søke å stoppe blødningen gjennom koagulasjonsprosessen. Det oppstår en kaskade av kjemiske prosesser som involverer ca. 20 forskjellige proteiner, noen av dem enzymer i tillegg til vitamin K. Prosessen skjer i flere trinn hvor hvert trinn bygger på det foregående, ved først å tette igjen, reparere defekten i blodåren og gjenopprette normal blodstrøm. Dette forutsetter et komplisert samspill av proteinene i en bestemt rekkefølge i løpet av relativt kort tid.

Øyet

Øyet til et menneske er et komplekst organ med et kuleformet øyeeple med brytende medier som skal fokusere lyset på netthinne med lysreseptive celler, regnbuehinne med pupillen i midten med muskler som justerer størrelsen etter lysintensiteten, linse, og en gjennomsiktig hornhinne for beskyttelse. I tillegg blir øyets signaler sendt gjennom synsnerven til en komplisert del av hjernen for prosessering slik at mennesket ser. Med bakgrunn i denne kompleksiteten anses øyet generelt å ha så mange komponenter som skal virke sammen samtidig, at det ikke kan ha oppstått gjennom mange små mutasjoner siden et uferdig øye ikke vil ha noen funksjon.

Paley og Darwin

Det har lenge vært hevdet naturlig utvalg ikke kan forklare at en så komplisert mekanisme som øyet kan utvikle seg på naturlig måte. I 1812 hevdet for eksempel den britiske kristne filosofen William Paley at øyet var «et mirakuløst design» i sin berømte analogi om at design forutsetter en bevisst designer likesom et ur må ha vært bygget av en urmaker. Charles Darwin selv skrev i Artenes opprinnelse fra 1859 at «det virker overordentlig absurd.» Han fortsatte imidlertid å forklare at det var fullt mulig:
Hvis det viser seg at det finnes tallriker gradivise overganger fra et perfekt og sammensatt øye til et uferdig og enkelt, hvor hvert stadium var til nytte for eieren, og hvis det videre er slik at øyet varierer aldri så lite, og disse variasjonene er arvelige, hva som helt sikkert er tilfelle, og hvis enhver variant eller modifikasjon av organet kunne være nyttig for et dyr i forskjellige livsomstendigheter, er det vanskelig å betvile at et perfekt og sammensatt øye kan være oppstått gjennom naturlig utvalg, selv om vi har vanskelig for å forestille oss det.
Darwin mente at det hadde funnet sted en overgang fra «en optisk nerve som simpelthen var dekket av pigment og ikke hadde andre mekanismer» til «et moderat høyt utviklingsnivå», og ga eksempler på mellomnivåer i utviklingen som forsatt finnes idag. Kreasjonistene avviser Darwins og senere evolusjonsteoretikeres hypotese om utviklingen av øyet gjennom mellomformer med henblikk på dets kompleksitet som nevnt over. Den nære likheten mellom øyet til fjerne slektninger som blekksprut og menneske, demonstrerer skapelse og design. Evousjonsteoretikernes antatte mellomformer, anser kreasjonistene som ferdig utviklede varianter av øye, tilpasset spesifikke organismer.

Andre eksempler

Andre eksempler fra dyreriket er flaggermusens navigasjonssystem basert på ekkolokalisering og Bombardérbillers kjemiske forsvarsvåpen.

DNA, RNA og proteiner

Den genetiske koden som ligger i DNA/RNA inneholder all informasjon for hvordan proteiner skal bygges opp. Det er over 50.000 forskjellige proteiner i kroppen, som er satt sammen av kun 20 forskjellige aminosyrer. Den presise sekvensen disse er satt sammen i blir gjort ved hjelp av DNA/RNA. Menneskelig DNA er bygget opp av 20-25.000 genpar og 3 milliarder nukleoider, og inneholder følgelig en enorm mengde informasjon for å fornye celler og opprettholde kroppens funksjoner. Forskere kaller DNA for cellens eller livets språk. 
Ifølge informasjonsvitenskapen kan det ikke oppstå ny informasjon uten bruk av intelligens. Lee Spetner har gjort beregninger av sannsynligheten for tilfeldig dannelse av nye arter ved mikromutasjoner. Resultatene viser at selv hvis man antar at informasjon kan legges til er sannsynligheten ekstremt lav for at tilfeldige mutasjoner vil være basis for evolusjon. Spetner hevder utfra dette at evolusjonsteorien må forkastes.
Kreasjonistene hevder følgelig at evolusjon styrt av tilfeldigheter ikke er mulig med bakgrunn i de funn genetikerne har gjort med hensyn til den informasjon som er gitt i den genetiske kode.

Kritikk

Generelt sett avviser vitenskapen teorier som det ikke er mulig å falsifisere ved observasjoner, eksperimenter eller annen empiri. I og med at det ikke eksisterer noen tenkelig metode for å motbevise at noe er skapt av et intelligent eller guddommelig vesen, mener etablerte vitenskapsmiljø at kreasjonismen kommer til kort som vitenskapelig teori.
Et overveldende antall forskere avviser kreasjonisme som en faktabasert eller sannsynlig vitenskapelig teori.
Mer spesifikt vil biologer generelt anse kreasjonistiske synspunkter som uforenlige med vitenskapelige funn og en vitenskapelig metode, deriblant biologiens funn om artenes utvikling. 
I noen land har det oppstått diskusjoner om skolene skal undervise i kreasjonisme, utvikling eller begge deler; i dag er dette de fleste steder en svært begrenset problemstilling ved offentlige skoler, men enkelte privatskoler underviser fortsatt kun i kreasjonistisk tro. Særlig i USA har debatten om dette vært hard; dette har en klar sammenheng med det store antallet religiøse grupperinger og allmenn motstand i befolkningen mot evolusjonsteorien.

Fossilfunn og «det manglende mellomledd»

En ledende paleoantropolog som Richard Leakey fremholder at man nå har gjort tilstrekkelig med fossilfunn til å kunne etablere en praktisk talt ubrutt utviklingsrekke fra mer primitive organismer til dagens homo sapiens.

Øyet

Øyets utvikling har vært gjenstand for utstrakt forskning, siden det er et typisk eksempel på et organ som har utviklet seg homologt, slik at en bred variasjon av biologiske grupper (taksa), har ervervet synsegenskapen én gang i den delen av artenes evolusjonære historien som artene har hatt til felles. Spesielt antas visse av øyets komponenter å ha et felles opphav som er utviklet før artene skilte lag. Imidlertid har mer komplekse, billedskapende typer øyne utviklet seg et sted mellom 50 og 100 ganger ved hjelp av de samme genetiske kodene og proteinene.

Fossilfunn og tidlige øyestadier

Fossilfunn viser at de første organismer med øyne oppsto under den kambriske eksplosjon for omtrent 540 millioner år siden. Øyets tidligste variant var lysømfintlige proteiner, som man kan finne selv i éncellede organismer, såkalte «øyeflekker». Disse flekkene kan skille lys og mørke, men har ingen synsfunksjon i ordets rette forstand. Det er observert to fenomener i løpet av utviklingshistorien som har ført frem til evnen å lokalisere og differensiere lyskilder: For det første ble øyeflekken flercellet, og for det annet ble den liggende i en fordypning. Også her foreligger det både fossilfunn og moderne organismer som viser dette mellomstadiet, henholdsvis snegler fra den kambriske perioden og noen snegler og bløtdyr som lever idag, slik som planaria. Ettersom fordypningen ble mindre grunn og åpningen omkring den snevret seg inn, oppsto forløperen til den moderne iris. Også dette mellomstadiet finnes idag, i bløtdyrene nautiler.

Utviklingen av linsen og det avanserte øyet

Hinnen som dannet seg over denne åpningen, beskyttet organet mot forurensning og parasitter, men dannet også forløperen for øyets linse. Linsen utviklet seg på forskjellige måter innenfor de ulike biologiske artene, alt ettersom hva som gavnet dyret best i livsmiljøet, utfra f.eks. tilgjengelig lysmengde, viktige bølgelengder osv. Disse primitive «objektivene» og lysflekkene ble stadig mer sofistikerte gjennom de fordelene det ga i kampen for tilværelsen, slik at de utviklet seg til avanserte synsorganer.
Ikke desto mindre blir øyets utvikling stadig trukket frem av kreasjonister som eksempel på komplekse biologiske mekanismer som ikke kan ha oppstått gradvis uten en overordnet plan. Darwin selv viste eksempler på nytte av primitive øyne og lyssensorer allerede i Artenes opprinnelse i 1859. En av de ledende moderne darwinister, evolusjonsbiologen Richard Dawkins er blant dem som har befattet seg med alle utviklingsstadier i øyets fremvekst.

Mikro- og makronivå

Det er oppstått nye arter både som resultat av avl og styrte laboratorieeksperimenter, slik at forskere har falsifisert teorien om at det ikke er oppstått observerbare endringer på makronivå, såkalt artsdannelse.

Artsdannelse gjennom avl

Mens forskjellige «hunderaser» tilhører samme art, og således kan forplante seg innbyrdes, har mennesket avlet frem arter som tamsauen (Ovis aries). Den er ikke lenger istand til å forplante seg med sin opprinnelse, mufflonfåret (Ovis orientalis).

Artsdannelse i naturen

Gjennom allopatrisk artsdannelse splittes en populasjon i to eller flere geografisk adskilte grupper, f. eks. gjennom  migrasjon eller endringer i geologien, slik som fjell- og øydannelse. Disse isolerte populasjonene gjennomgår ofte en genotypisk og/eller fenotypisk spredning som fører til at artene ikke lenger kan forplante seg med hverandre. Dette er blant annet kjent fra Komodoøyene, og et fenomen Darwin observerte på sin forskningstur til Galápagosøyene. Eksempler er Galápagos-skilpadden og darwinfinker. Som eksempler på peripatrisk artsdannelse (som er en underkategori innenfor allopatri) finner man blant annet den australske fuglen Petroica multicolor og noen populasjoner av bananfluer (Drosophilia). Andre typer artsdannelser i naturen er sympatriske og parapratiske.

Hawthorn fly

Skadedyret Rhagoletis pomonella oppsto som distinkt populasjon i Nord-Amerika på attenhundretallet i kjølvannet av epledyrking. Eplet er ikke en naturlig del av kontinentets flora, og en populasjon som tidligere utelukkende hadde ernært seg av hagtorn, begynte nå å skille seg i to. Den «nye» populasjonen angrep epler, og i løpet av omkring to hundre år er disse populasjonene iferd med å utvikle seg fra hverandre og danne separate arter. Seks allozymer (enzymvarianter på samme locus) er allerede forskjellige, slik at individer fra de to «artene» viser ulike utviklings- og modningsmønstre. Det finnes nå svært få tilfeller av forplantning mellom dem (fra 4-6%), hva som tyder på en pågående, sympatrisk artsdannelse. Her mener forskerne å observere evolusjon i levende utvikling.

Artsdannelse i laboratoriet

Det best dokumenterte tilfellet av en art som er oppstått i forskningsøyemed, er en type bananfluer (Drosophila melanogaster), som ble underkastet eksperimenter av William Rice og G.W. Salt på 1980-tallet. Fluene ble utplassert i beholdere som førte til tre labyrinter med forskjellige habitater. Fluene som valgte to gitte utganger fra labyrintene, ble satt til å formere seg innbyrdes. Efter 35 generasjoner var de to gruppene og deres avkom så forskjellige at de ikke lenger formerte seg med individer fra den andre gruppen, som foretrakk et annet habitat. Eksperimentet er replikert en rekke ganger, og tilsvarende resultater med forskjellige arter og metoder er oppnådd på så få som åtte generasjoner.