google/wiki40b huggingface dataset:
Now That's What I Call Music! 1

Now That's What I Call Music! 1 er det første samlealbumet i den norske Now That's What I Call Music-serien og ble utgitt 23. november 2009.
Sølvkammerbetjent

En sølvkammerbetjent er en som har ansvaret for tilsyn og ettersyn med slottets sølvtøy.
Hans arbeidsoppgaver er å føre nøye lager over både sølv- og gulltøy samt å tilse at alt er skinnende blankt før det settes på plass etter bruk. Når det er selskap og sølv- eller gulltøy skal tas i bruk, er det også sølvkammerbetjenten som teller opp og deler ut alt sølv- eller gulltøy til lakeiene.
Rolvsrud Stadion

Rolvsrud Stadion er fotballstadionet til Lørenskog IF. Det har dekke av kunstgress og blir brukt av alle klubbens lag.
Sveinung Vreim (musikkverk)

Sveinung Vreim er et stort «symfonisk epos» for solister, kor og orkester av Klaus Egge, utgitt i 1940. Det er basert på den episke fortellingen om Sveinung Vreim i diktverket Jonsoknatt (1933) av Hans Henrik Holm. Diktverket hentet inspirasjon fra sagn og fortellinger om Sveinung Vreim (også kalt Sølv-Sveinung), en bonde i Bø i Telemark på 1600-tallet.
Sveinung Vreim er et av Egges mest kjente verk. Han utviklet her «sitt tonespråk ut fra dype røtter i folkemusikken» og «skapte her sin personlige uttrykksmåte, en fri-tonal sterkt polyfon stil bygget på spenning mellom stadig varierende tetrakorder i de melodiske linjer».
Johann Baptist von Anzer

Bakgrunn

Han var sønn av en bonde og slakter, og han fikk sin utdannelse i Regensburg.

Prest

Johann B. Anzer, som ble medlem av misjonskongregasjonen Steylermisjonærene (SVD) i 1875, ble presteviet året etter, og kom til Kina sammen med sin senere saligkårede medbror pater Josef Freinademetz i 1879. Frem til 1882 forestod han ordenens misjonsseminar i Hongkong og ble det året gjort til leder for misjonene i den sørlige delen av provinsen Shandong.

Biskop

I 1885 ble misjonsområdet et selvstendig apostolisk vikariat, og i 1886 ble pater von Anzer utnevnt til titulærbiskop. I 1890 fravristet han Frankrike landets tilsynsrett og beskytterfunksjon over misjonsområdet som protektoratsmakt, og fikk misjonen der formelt understilt Tysklands beskyttelse på det verdslige område. Frankrike hadde i noen tiår utøvet protektorfunksjon for alle katolske misjonærer, uavhengig av deres nasjonalitet. Ordningen var omstridt, ikke minst Pavestolen mente at den var uheldig, blant annet fordi den franske stat forpurret det gjensidige pavelige og qingkinesiske ønske om opprettelse av diplomatiske forbindelser. 
Heller uvanlig for den tid innhentet biskop Anzer tillatelse fra pave Leo XIII om å lage fremstillinger av Den hellige ånd i menneskelig skikkelse, idet han mente det ville være bra for trosopplæringen. Han foretok mange reiser og skrev meget om misjonene, noe som var med på å styrke den katolske misjonsiver i Tyskland og i USA. 
Han grunnla en mengde misjonsstasjoner med vakre kirker, skoler og veldedighetsinstitusjoner som barnehjem, gamlehjem og sykehus. Misjonens hovedsete ble i Yanzhou.
Anzer så også behovet for et innfødt presteskap og de startet å bygge et seminar. Josef Freinademetz ble betrodd opplæringen av de eldste studentene i et seminar som ble flyttet fra Puoli til den større byen Jining, som var provinsens kommersielle senter. De to første kinesiske studentene ble presteviet i 1896. Det ble kjøpt en bygning som retretthus og det ble innført en årlig retrett for alle misjonærer.
Den 1. november 1897 ble de tyske steylermisjonærene patrene Richard Henle og Franz Xaver Nies myrdet av kinesere. Anzer, som akkurat da befant seg på et europabesøk, skyndte seg til Berlin. Den tyske keiser sendte to krigsskip til Jiaozhou på Shandongs sørøstkyst og utnyttet mordsaken som foranledning til en okkupasjon og opprettelse av et tysk mandatområde. Etter dette ble Qingdao misjonens sentrum.
I 1897 ble Anzer opptatt i adelsstanden av den bayerske konge.
Anzers misjonsvirksomhet i Shandong og den tyske koloniseringen av deler av provinsen bidro til å skjerpe de sosiale motsetninger der. Det er imidlertid ikke klart om dette kan ha vært en av de bidragende faktorer til utbruddet av bokseropprøret i 1900 – dette opprøret var klart antikristent. Men det herjet ikke i de områder som lå inn under biskop Anzers misjonsområde. 
Anzer døde i 1903 under et besøk i Roma. Han var blitt kalt dit for konsultasjoner etter at mange av hans prester hadde klaget over hans embedsførsel.
Metallonupserha

Levevis

Larvene lever i død ved.

Utbredelse

Arten lever på Filippinene.
Jalmenus

Utseende

Middelsstore stjertvinger med tydelige stjerter på bakvingene. Oversiden er mer eller mindre metallskimrende, undersiden hvit til gulbrun med mørke tverrstreker.

Levevis

Larvene lever sammen med maur på busker og trær i akasieslekten (Acacia).

Utbredelse

Slekten er utbredt i Australia.
Cyclaxyridae

Utseende

Små, bredt ovale, hvelvede, blankt svarte biller. Antennene har en tre-leddet klubbe.

Utbredelse

Gruppen er utbredt på New Zealand.
Viktor Pelevin

Pelevins forfatterskap

Pelevin skriver både kortere og lengre prosa, men det er særlig gjennom romansjangeren han har tiltrukket seg oppmerksomhet. Hans første noveller var skrevet innenfor den sovjetiske science fiction-tradisjonen, men det var novellesamlingen Den blå lanterne som ga ham anerkjennelse blant et større publikum, denne vant ham den russiske Lille Booker-prisen i 1992 som årets beste litterære debut. Senere på 1990-tallet ble romanene Omon Ra, Tsjapaev og Pustota, Generasjon P litterære begivenheter i Russland, ikke minst fordi deres litterære kvalitet var så omdiskutert.
Nord-Trøndelag Skøytekrets

Nord-Trøndelag Skøytekrets (stiftet i 1950 som Inntrøndelag Skøytekrets) er en tidligere krets under Norges Skøyteforbund.
Kretsens opprinnelige navn var Inntrøndelag Skøytekrets, og den dekket da området Nord-Trøndelag sør for Namdalen.
Kretsen endret navn til Nord-Trøndelag Skøytekrets i 1979, og omfattet fra da av hele fylket.
Etter 1992 hadde kretsen ikke lenger verken skøytebaner eller aktive skøyteløpere, men fortsatte å eksistere på papiret.
Kretsen ser ut til å ha blitt lagt ned rundt 2015.
St. Patricks-ordenen

St. Patricks-ordenen (engelsk: Order of St. Patrick, egentlig The Most Illustrious Order of Saint Patrick) er en britisk ridderorden for Irland. Ordenen ble grunnlagt i 1783 av Georg III. Utnevnelse av riddere av St. Patrick varte frem til 1921, da mesteparten av Irland ble uavhengig i form av Den irske fristaten. Selv om ordenen fortsatt eksisterer, har det ikke blitt utnevnt noen nye riddere av St. Patrick siden 1936, og den siste overlevende ridderen, prins Henry, hertug av Gloucester, døde i 1974. Dronningen står likevel igjen som overhode for ordenen, og en stormester, Ulster King of Arms (nå kombinert med Norroy King of Arms), eksisterer fortsatt. St. Patrick er ordenens skytshelgen; dens motto er Quis separabit?, som er latin for «Hvem kan skille oss?»: en hentydning til Vulgata-oversettelsen av Rom. 8:35, «Hvem kan skille oss fra Kristi kjærlighet?»
De fleste britiske ridderordener omfatter hele kongedømmet, men de tre mest fornemme har tilknytning til bare ett konstituerende land. St. Patricks-ordenen, som tilhører Irland, er den yngste og minst fornemme ordenen i rekken. Den tilsvarende i England, Hosebåndsordenen, er den eldste dokumenterte ridderordenen i Storbritannia, med sine røtter tilbake til midten av 1300-tallet. Skottlands tilsvarende orden er Tistelordenen, som i sin moderne form har eksistert siden 1687.
St. Patricks-ordenen oppnådde internasjonal oppmerksomhet i 1907, da dens insignier, best kjent som de irske kronjuvelene, ble stjålet fra Dublin Castle like før et besøk av kong Edvard VII, som var ordensherre. Insigniene har siden ikke kommet til rette.
Deportivo Saprissa

Deportivo Saprissa er en costaricansk idrettsklubb som er mest kjent for fotballaget sitt. Klubben er fra Tibás i hovedstaden San José, og spiller hjemmekampene sine på Estadio Ricardo Saprissa. Både klubben og stadionet er oppkalt etter grunnleggeren Ricardo Saprissa. Klubben ble stifta 16. juli 1935.
Deportivo Saprissa er en av tidenes mest meritterte fotballklubber i Nord- og Mellom-Amerika. Den har vunnet CONCACAFs mesterliga tre ganger (i 1993, 1995 og 2005), Copa Interclubes UNCAF fem ganger (i 1972, 1973, 1978, 1998 og 2003) og den costaricanske eliteserien hele 29 ganger. I 2009 blei Saprissa kåra av FIFA til det 20. århundets lag i CONCACAF.
Draktene til Deportivo Saprissa er lilla og hvite. Laget kalles ofte El Monstruo Morado («Det lilla monsteret») eller Los Morados («De lilla»).
Saprissas erkerival er Liga Deportiva Alajuelense. Kampene dem imellom kalles «El Clásico».
Titania (alvedronning)

Titania er en skikkelse i skuespillet En midtsommernattsdrøm av William Shakespeare. Hun er alvedronningen som er gift med alvekongen Oberon. I tradisjonell folklore hadde alvedronningen intet navn; Shakespeare hentet navnet fra verket Metamorfoser (8. e.Kr.) av den romerske dikteren Ovid.
Shakespeares Titania er en svært stolt skikkelse. Hun og Oberon engasjerer seg i en ekteskapskrangel over hvem av dem som skal beholde en indisk gutt som er en bytting. Denne krangelen er drivkraften som skaper forvekslinger og forvirring for de andre skikkelsene i stykket.
Yolo

Yolo er et akronym for ("You only live once" Du/man lever bare én gang).
Begrepet ligner tidligere uttrykk som "Carpe Diem" og "Living on the Edge"
Forskjellen er at Yolo ofte brukes av unge som en unnskyldning for vill eller direkte dumme ting de har gjort eller gjør. Begrepet opplevde et oppsving da rapperen Drake brukte den i sangen The Motto, fra slutten av 2011. I NRK Trygdekontorets dokumentar om Paradise Hotel stiller Thomas Seltzer spørsmål til Simon, 21 år, som snart skal få vite at han er en av deltakerne i Paradise Hotel 2018, om han er “villig til å ofre verdigheten sin på et yolo-alter i Mexico”.

Historiske variasjoner

Uttrykket “du lever bare én gang” pleide å tilskrives skuespillerinnen Mae West, men variasjoner over uttrykket har blitt brukt i over 100 år, like langt tilbake som i den tyske valsen "Man Lebt nur einmal!", oversatt til norsk ”Du lever bare én gang”, av Johann Strauss den yngre fra 1855.
Ian Flemings tolvte bok om James Bond fra 1964 heter You Only Live Twice.
Iolaos

Forholdet til Herakles

Som en sønn av Iphikles var Iolaos en nevø av Herakles. Han fungerte ofte som Herakles' vognkjører og følgesvenn. Han var populært sett på som Herakles' elsker, og en helligdom til ham Theben var et sted hvor mannlige par gjorde sine ofringer og inngikk løfter.
Gymnastikksalen i Theben var også oppkalt etter ham, og Iolaeia, en atletisk festival som besto av tevlinger i idrett og riding ble holdt årlig i Theben til hans ære. Seierherrene ved Iolaeia ble kronet med krans av myrte.
Iolaos ga vesentlig hjelp til Herakles i hans kamp mot Hydra, hans andre stordåd. Da Iolaos så at Herakles holdt på å bli overmannet av det mangehodete uhyret Hydra hvor det vokste ut to nye for hver av de som ble hogget av, sprang han til for å hjelpe og kappet nakken på hver av sine i tillegg til de hodene som Herakles halshogde.
Herakles ga sin hustru, den trettiårige Megara til sin nevø, den gang 16 år gammel, tilsynelatende ettersom synet av henne minnet ham om at han hadde drept deres tre barn i et anfall av galskap. Aldersforskjellen var heller ingen hindring til at Iolaos fikk et barn med Megara, datteren Leipefilene.
Da Herakles døde var det Iolaos som satte fyr på gravbålet, skjønt i henhold til en del mytografer var det isteden Filoktetes.

Sardinia

I henhold til Diodorus Siculus hadde Herakles sendt Iolaos til Sardinia sammen med ni av sønnene han hadde avlet med de femti døtrene til Thespios (Herakles' trettende stordåd var at han på en og samme natt gjorde de femti døtrene gravide). Iolaos' hensikt var å kolonisere Sardina og grunnlegge et folk der. Han ble selv gravlagt på Sardinia.
Aristoteles har sagt at på Sardinia ble det praktisert rituale med inkubasjon, som var en religiøs praksis med å sove på et hellig område med den hensikt å oppnå en guddommelig inspirert drøm eller helbredelse. På Sardinia var dette en frigjøringsrituale for de som led av mareritt og var besatt. De sov da i nærheten av gravene til helter. I et tillegg av Simplikios, de åtte bøkene med kommentarer på Aristotles, hevder han at «de stedene hvor de var anbrakt og bevart legemene til de ni heltene de fikk fra Herakles Tespiesi og kom til Sardina med kolonien til Iolaos, ble berømte orakler.»  Gaius Julius Solinus har sagt at "Iolesiene, såkalt av ham (til Iolaos), la et tempet til hans grav ettersom han hadde befridd Sardinia fra mange lidelser."
Nordisk juniormesterskap i friidrett

Nordisk juniormesterskap i friidrett (Nordic U20 Match & Championship) er et nordisk mesterskap i friidrett for juniorutøvere. Med junior menes U20, det vil si at utøverne må være 19 år eller yngre 31. desember det året mesterskapet arrangeres.
Mesterskapet er for Norge, Sverige, Finland og et sammensatt lag fra Danmark og Island. Finland og Sverige har valgt å delta med kun utøvere som er 18 eller 19 år, unntatt i kappgang, der de godtar yngre utøvere. Norge og Danmark/Island har valgt å ikke ha noen nedre grense på alder. 
Nordisk juniormesterskap ble første gang arrangert i 2004, og erstattet Nordisk juniorkamp i friidrett (Nordic U21 Juniormatch).
Jürgen Möllemann

Bakgrunn

Möllemann ble født i Augsburg, tok sin Abitur i 1965, og avtjente militærtjeneste som fallskjermjeger. Han studerte deretter germanistikk, sport og historie ved Pädagogische Hochschule i Münster fra 1966 til 1969, med sikte på å bli tysklærer.

Politisk karriere

Han var først medlem av konservative CDU fra 1962 til 1969, men sluttet seg senere til det liberale FDP. Han var medlem av det tyske parlamentet fra 1972 til 2000, og igjen fra 2002. Möllemann var leder av FDP i Nordrhein-Westfalen (NRW) fra 1983 til 1994 og igjen fra 1996 til 2002. Han var også parlamentarisk leder for FDP i Nordrhein-Westfalens parlament fra juni 2000 til oktober 2002.
Under de føderale valgene i 2002 ble han beskyldt for å bruke ulovlige penger for å produsere en pamflett som kritiserer Ariel Sharons overgrep mot palestinerne og de tyske jødenes daværende leder Michel Friedmans manglende avstandtagen til dette. Noen påsto at pamfletten var antisemittisk. Debatten førte til at Möllemann trakk seg fra FDP i mars 2003. Han døde 5. juni 2003 i en fallskjermhopp-ulykke i Marl-Loemühle, som politiet betrakter som et mulig selvmord.
Han ble etterforsket etter påstander om at han brukte sine politiske posisjoner til å arrangere våpenhandler med arabiske land, og ulovlig motta flere millioner euro og unndra skatt. Den siste påstanden ble droppet etter hans død, mens etterforskning for andre forhold fremdeles pågår. På grunn av disse beskyldningene vedtok det tysk parlamentet å frata ham hans parlamentariske immunitet den 5. juni 2003 kl. 12:28, 22 minutter før han døde.
Möllemann var president for Deutsch-Arabische Gesellschaft (det tysk-arabiske selskapet) fra 1981 til 1991 og fra 1993 til 2003, inntil sin død. Han var også en pasjonert fallskjermhopper, og brukte ofte fallskjermhoppene for å skape oppmerksomhet for valgkampformål.
Han var gift med Carola Möllemann-Appelhoff, og hadde tre døtre.
Filmprodusent

Filmprodusent er en tittel som brukes om en person som har det overordnede ansvaret for å produsere en film. Produsenten leder og har dermed ansvaret for den omfattende prosessen det er å realisere en film på grunnlag av en idé eller ut fra et manuskript. Produsenten setter i gang, koordinerer, har oppsyn med og kontrollerer hele produksjonen inkludert finansiering, ansettelse av hovedaktører som regissør og skuespillere, økonomisk kontroll, og sørger for at filmen blir visningsklar.
En filmprodusents rolle i praksis vil avhenge av individuelle, sterke sider. Produsenten opererer som arbeidsgiver og øverste leder gjennom hele prosessen. 
Å produsere film skjer i mange faser, og en produsent kan være aktiv i prosjektet på mange forskjellige måter og til forskjellige tider. Det vanligste er dog å delta aktivt i å utvikle filmen fra idé eller manus helt fram til at filmen møter sitt publikum. 
En produsent har som regel innsikt i film, dramaturgi, juss, økonomi, arbeidsledelse, produksjonsavvikling, markedsføring og salg. 
De fleste produsenter er eiere av eller ansatt i et produksjonsselskap som i så fall er den formelle arbeidsgiver for filmstab og skuespillere. 
Medprodusent i filmproduksjon er den norske betegnelsen for den amerikanske tittelen «associate producer». En medprodusent utfører produsentoppgaver direkte delegert fra den ansvarlige produsenten og jobber som regel i samme selskap som denne. Betegnelsen samprodusent brukes om «co-producer». Samprodusenten står som oftest ansvarlig for en viss andel av filmens kapital overfor filmens hovedprodusent. Tidligere har betegnelsene samprodusent og medprodusent blitt brukt om hverandre, men etterhvert har det blitt en tydeligere differensiering.

Norske forhold

I Norge er filmprodusentene i hovedsak organisert i Norske film- + TV-produsenters forening. Foreningen har 108 medlemmer (2009), de fleste i form av firmamedlemskap.
Den norske filmskolen er den eneste høyskoleutdannelsen for filmprodusenter i Norge og uteksaminerer 6 produsentkandidater hvert andre år.
Drømmerollen

Opphav

En tilsvarende serie gikk på BBC i 2006 og het How Do You Solve a Problem Like Maria?. Vinneren av denne fikk hovedrollen i Andrew Lloyd Webbers oppsetning av Sound of Music på West End.
An Elder Scrolls Legend: Battlespire

Spillet

I motsetning til andre The Elder Scrolls-spill, mangler Battlespire en hvile-funksjon. Gjennom hele spillet er det ingen selgere å kjøpe gjenstander fra, og derfor er det ikke noen gullmynter å finne i spillet. Fiender kommer ikke tilbake når en spiller forlater et område, og de er heller ikke tilfeldige slik som de var i Arena og The Elder Scrolls II: Daggerfall. Battlespire har en flerspillerfunksjon som fungerer gjennom nettverket GameSpy. Selv om GameSpy ikke lenger er støttet, kan man spille flerspiller gjennom Kali-programvaren.

Handling

Battlespire er oppkalt etter treningsanlegget for trollmannkrigere («battlemages»). Spilleren er en lærling som på sin eksamensdag, og oppdager at en hær av Daedra ledet av Mehrunes Dagon har invadert og drept nesten alle. Partneren hans blir holdt som fange av Mehrunes Dagon selv. Spilleren reiser gjennom syv nivå, som alle er forskjellige riker i Oblivion, for å komme frem til Mehrunes Dagon, overvinne han og reise tilbake til Tamriel.

Utvikling

Etter utgivelsen av Daggerfall begynte Bethesda med tre separate prosjekt på en gang: Battlespire, Redguard og Morrowind, for det var blitt klart at fansen ønsket flere spill, oftere. Battlespire skulle opprinnelig være en tilleggpakke til Daggerfall og ha tittelen Dungeon of Daggerfall: Battlespire. Spillet kom ut 30. november 1997 og var det første av de tre prosjektene som ble utgitt.

Mottagelse

Battlespire fikk kritikk for sine tekniske problem. Spillet ble skildret som et middelmådig RPG-spill, med mange bugs og glitches. På en annen side ga PC Zone UK spillet en score på 75%.
Anomonotes

Utseende

Nokså store, mørkt brunlige trebukker med lyse tegninger. Antennene er omtrent så lange som kroppen, pronotum uten pigger på sidene. På beina er lårene noe fortykkede.

Utbredelse

Slekten er hjemmehørende på Ny-Caledonia (Grande Terre).
Vegar Bjerke

Klubbkarriere

Bjerke startet på rekruttlaget til Ham-Kam i 1997, men spilte seg inn på A-laget i løpet av sesongen, og debuterte mot Start den 31. august 1997. Den 2. juli 2006 spilte han sin kamp nummer 200 da han kom innpå i andre omgang i kampen mot Brann. Bjerke hadde i 1999 et prøveopphold i belgiske Anderlecht.
I november 2013 ble det offentliggjort at Bjerke la opp som fotballspiller etter å ha spilt over 300 kamper for Hamarkameratene, og at han ble daglig leder i hjemklubben Moelven.

Forretningsliv

I august 2010 kom Bjerke i medias fokus grunnet hans eierskap i selskapet SID Norge som ble anmeldt for grovt bedrageri. Anmeldelsen ble henlagt av Hedmark politidistrikt. Som følge av konkursen i selskapet ble Bjerke og hans kompanjong ilagt to år konkurskarantene, som blant annet innebærer at de ikke kunne stifte selskaper. Senere har han startet opp virksomhet innen forsikring.
Olophrum

Utseende

Middelsstore (gjerne 3-6 millimeter), brede, blanke kortvinger, mer eller mindre rødlige på farge. Kroppen er fint punktert. De ligner mye på slekten Anthobium men er større og kroppen litt mer hvelvet. Pronotum er bredere enn langt, med rundede sider. Dekkvingene er forholdsvis lange og dekker gjerne ca. to tredjedeler av bakkroppen.

Levevis

Olophrum-artene lever på bakken, gjerne på skogbunnen. De er mest aktive som voksne om høsten.
Atharsus

Utseende

En middelsstor, avlang, mursteinsrød trebukk, antenner, bein og dekkvingenes ytterste spiss er svarte. Antennene er tynne og noe lengre enn kroppen. Pronotum er tønneformet, litt bredere enn langt. Dekkvingene er jevnbrede, beina slanke.

Levevis

Larvene lever i død ved, mest av løvtrær.

Utbredelse

Arten er utbredt i Bolivia og den sentrale delen av Brasil.
Ceroplophana

Utseende

Middelsstore, brede, litt matte, gulbrune skarabider uten metallglans. Hannen har et oppoverkrummet, båndlignende horn som er kløvet i spissen og utmerker seg ellers ved forstørrede føtter og klør på forbeina.

Levevis

Larvene lever i råtnende ved.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sørøst-Asia (Malaysia).
Haus kirke

Historie

I middelalderen stod det trolig en stavkirke på Haus, denne er nevnt i jordeboken Bergens kalvskinn på midten av 1300-tallet. I 1613 ble det bygget ny kirke i tømmer, denne ble i 1721 beskrevet som «een god Tømmer Bygning med eet Taarn paa, og tvende Waabenhuuse, eet for Vestre og eet for Nordre Kirke Dør. Tægt overalt med Pander, Indentil Smuch mahled, og i andre Maader velholden». Beliggenheten var værhard, og under en kraftig storm i 1702 brakk kirkespiret som var blitt oppført året før. Også i 1719 og 1720 ble stormkastene skadebringende, da det blåste ned et større antall takpanner. Kirken fikk nytt våpenhus i 1854.
På 1700-tallet ble alle kirkene i landet lagt ut for salg, og i 1724 ble Haus kirke solgt til magistratspresident Christian Krogh i Bergen. Kirken skiftet eiere flere ganger før den i 1861 ble kjøpt tilbake av sognet. Snart begynte man å planlegge en ny kirke, og Ole Vangberg tegnet det nye kirkebygget i laftet tre som byggmestrene Askild Aase og Mikjel Svenheim fikk i oppdrag å bygge. Den nye kirken stod like sør for den gamle med hovedinngang i vest, og ble vigslet 19. mai 1874. Den gamle kirken ble revet etter at den nye var tatt i bruk.