google/wiki40b huggingface dataset:
St John's Wood

Historie

Utbygginga av St John's Wood som en forstad til London begynte tidlig på 1800-tallet, på et landområde som helt siden 1300-tallet hadde vært eid av Johanitterordenen. En av de første utviklere i området var James Burton (1761-1837). Det var en av de første forsteder i London som ble utviklet med stor grad villabebyggelse med lav tetthet i motsetning til de rekkehus som var vanlig i London opp til 1800-tallet, selv i rike strøk. Deler av St .John's Wood har dog blitt ombygd med større tetthet,  men det har forblitt et ettertraktet distrikt å bo og derfor et av de mest kostbare områdene i London.
Mens Regent's Park tilbød tomter for store villaer, ble mye av St John's Wood bebygd med noe rimeligere tomannsboliger – blant de første i London – hovedsakelig for middelklassen. Området tiltrakk seg en del kjente, radikale intellektuelle, mange av dem fra land på kontinentet med mindre liberale forhold enn Storbritannia. Mot slutten av 1800-tallet ble strøkets respektable karakter trua av et økende antall luksusbordeller og hus der menn med makt og formue hadde sine elskerinner. 
På 1900-tallet ble en del av den simplere bebyggelsen revet og erstattet med boligkvartaler. De intellektuelle trakk nordover til Hampstead etter hvert som nyrike londonere uten stil, men med penger flytta inn. I dag er St John's Wood et respektabelt boligstrøk med en overveiende velstående befolkning.
G.I. Joe

G.I. Joe er et registret varemerke for en rekke leketøysfigurer fra leketøyselskapet Hasbro. De første utgavene ble omtalt som action figurer og representerte fire av grenene til USAs forsvar (USAF), med Action Soldier fra US Army, Action Sailor fra US Navy, Action Pilot fra US Air Force og Action Marine fra US Marine Corps. Forkortelsen G.I. blir ofte brukt for Government Issued og kan referere til soldater tilknyttet USAF. 
G.I. Joe har også inspirert utforming av tegneserien G.I. Joe, utgitt av Marvel Comics. Siden er det også laget filmer, som G.I. Joe: The Rise of the Cobra fra 2009 og G.I. Joe: Retaliation fra 2012.
Pseudossibia

Utseende

Smodicini er middelsstore, avlange, rødbrune til svarte trebukker. Kroppsformen er nokså sylindrisk med korte bein.

Utbredelse

Arten er utbredt i Afrika (Mosambik).
Borgmassivet

Borgmassivet er et stort fjellområde i Dronning Maud Land i Antarktis, og de høyeste toppene rager over 2 700 moh. Massivet ligger lengst øst på Maudheimvidda på nordvestre side av Pencksøkket og sørvest for Ahlmannryggen. De parallelle, isfylte dalene Raudbergdalen og Frostlendet strekker seg nordøstover gjennom massivet og deler toppene inn i tre grupper.
Borgmassivet ble flyfotografert av den tyske antarktisekspedisjonen 1938–39 under ledelse av Alfred Ritscher, men vistes ikke korrekt på kartene som ble utarbeidet på ekspedisjonen. Detaljert kartlegging ble utført av norske kartografer basert på undersøkelser og flyfotografering gjennomført under Maudheimekspedisjonen 1949–52. Massivet ble da navngitt etter den mest markante toppen, Borga.
Isaias Afewerki

Bakgrunn

Afwerki ble sendt til eliten prins Makonnen videregående skole i Asmara, hvor han ble uteksaminert i 1965. Han fortsatte utdanningen på Haile Selassie Universitetet i Addis Abeba for å studere ingeniør 1965-66. På slutten av 1966 forlot han sine ingeniørstudier i Addis Abeba og reiste til Kassala i Sudan, hvor han sluttet seg til Den eritreiske frigjøringsfront(DEF) i eksil.

Under selvstendighetskrigen

Afewerki sluttet seg til Den eritreiske frigjøringsfront(DEF) i 1966, og året etter ble han sendt til Kina for å motta mer avansert militær trening. Fire år senere ble han utnevnt til kommandør i DEF hæren.
Til tross for hans kritiske meninger av ELF lederskap, ble Afewerki forpliktet til gruppen. I 1970 førte uenigheter innenfor ELF til at flere opprørere forlott gruppa og separerte seg i tre grupper. En gruppe tok tilflukt i fjellene i Sahel. En annen gruppe under Isaias 'kommando, som var ca. mindre enn et dusin, vest i Eritrea. Mens den tredje gruppen ledet av til Aden, returnerte med båt til Eritrea og endte sør for Assab. Disse tre gruppene ble etterhvert enige om å bli en gruppe og gikk under navnet den eritreiske frigjøringsfront-Folkets frigjøringsfront(ELF-PLF). Når de formelt slått sammen i 1973, skiftet de navn til den eritreiske folk frigjøringsfront.
I 1971, ved hjelp av en skrivemaskin, skrev Afewerki et manifest kalt «vår kamp og mål". Dette manifestet la stor vekt på å overvinne etniske og religiøse forskjeller og på å lansere revolusjonær kamp under uavhengighetskrigen. I 1975 ble Isaias leder av EPLF's militære komiteen. I 1977, under EPLF's første kongress, ble han valgt til nestleder generalsekretær av EPLF. Et tiår senere i 1987, ble han generalsekretær i EPLF. Fra 1989 til 1993 hadde Afewerki fungert som generalsekretær i den provisoriske regjeringen i Eritrea.
7. januar 1993, bare noen måneder før folkeavstemningen om uavhengighet skulle skje, gikk Afewerki i koma og mistet nesten livet da han ble rammet av et alvorlig tilfelle av malaria. Han ble umiddelbart fløyet av US Air Force til Israel for behandling. Behandlingen var utrolig effektiv.

Etter selvstendighet

Etter at den eritreiske uavhengigheten ble oppnådd, de facto i 1991 og de ​​jure i 1993 etter en folkeavstemning, ble Afewerki landets første statsoverhode. I de første årene av sin administrasjon i denne nye delstatsregjeringen, ble institusjonene i regjeringen satt på plass. Dette inkluderte en topp til bunn omlegging av strukturer av styring ved levering av et folkevalgt, lokalt rettssystemet for å utvide utdanningssystemet til så mange regioner som mulig.
Rhizoplatys maintyi

Utseende

En middelsstor (ca. 25-35 millimeter), avlang, blank, brunsvart hornbille. Hannen har et ganske kort horn på hodet og et par ganske små knøler foran på pronotum, melom disse en liten men ganske dyp uthuling. Hodet er kort og bredt, litt tilspisset. Pronotum er rundet, kraftig punktert og ganske blankt. Dekkvingene er jevnbrede, uten punktstriper, fint og middels tett punktert. Hunnen ligner hannen men mangler hornet og knølene på pronotum.

Levevis

Larvene utvikler seg under barken på døde trær, mest løvtrær. De ser ut til å leve mest av andre insekter og vokser raskt, utviklingen tar ca. 4 måneder.
De voksne billene er aktive rovdyr som dreper og spiser andre insekter, men de spiser trolig også en del frukt. De kan leve opptil tre år som voksne.

Utbredelse

Arten lever på Madagaskar.
Folmer Bendtsen

Folmer Bendtsen (født 8. februar 1907 i København, død 6. januar 1993 i Frederikssund) var en dansk maler. Han ble kjent som arbeiderklassens maler og skildret i sine malerier arbeidernes liv på Vesterbro og spesielt det ydre Nørrebro. Hans verker kan ses på en rekke danske museer, blant annet Statens Museum for Kunst, ARoS og Nordjyllands Kunstmuseum. Folmer Bendtsens Plads ligger ved Nørrebro Station, like ved Alexandravej hvor Folmer Bendtsen bodde i en årrekke.
Tonight I'll Be Staying Here With You

«Tonight I'll Be Staying Here With You» er en sang skrevet av Bob Dylan som ble spilt inn og gitt ut på albumet Nashville Skyline med Bob Dylan i 1969. Sangen ble også gitt ut på singel senere samme år.
Tina Turner spilte inn sangen og ga den ut på albumet Tina Turns the Country On! i 1974.
William Lawes

Musikk

William Lawes komponerte verdslig musikk og sanger for hoff-maskerader, dessuten hymner og motetter for kongens private gudstjenester. I dag huskes Lawes stort sett for sine sublime suiter for gambeconsorts med mellom tre og seks instrumenter og sin musikk for lyra viol.
Karakteristisk for Lawes musikk er temakonstruksjoner som bygges opp fra små motivceller som underlegges kontrapunktisk bearbeiding, dette er et trekk som peker framover i musikkhistorien. Dessuten finner man en overstrømmende, ofte sterkt kromatisk harmonikk. I sonatene (Fantasy Sonatas) for en eller to fioliner, bassgambe og klaviaturinstrument utviklet Lawes en instrumentalt orientert stemmeføring der de ulike instrumentene overtar og viderefører en melodilinje, og slik peker framover mot klassisismens gjennombrutt arbeid.
Lawes var forut for sin tid og musikken hans ble neglisjert i flere hundre år etter hans død. Først i senere år har det blitt mulig å høre musikken hans igjen.
Irssi

Irssi er en IRC-klient med et tekstbasert brukergrensesnitt. Det er skrevet i C, programmeringsspråket for UNIX-liknende operativsystem og er lisensiert under GPL-lisensen. På Mac OS X-plattformen finnes det i tillegg to grafiske irc-klienter som baserer seg på Irssi (MacIrssi og Irssix). Irssi kan også kjøres i Microsoft Windows ved hjelp av Cygwin.
Irssi er et tekstbasert program og kan derfor kjøres i en terminal, hvor den tar lite systemressurser. Men 80%-90% av kildekoden er ikke spesifikk for et tekstbasert brukergrensesnitt, så det skal være lett å lage andre. Tidligere fantes det et grafisk brukergrensesnitt for GTK/GNOME, men den ble utdatert da mye av koden til Irssi ble omskrevet. Det er likevel planer om å skrive et nytt.
Irssi ble skrevet ifra bunnen, i motsetning til mange liknende klienter som bare er basert på den eldre ircII-klienten. Dette frigjorde utviklerne ifra begrensningene i den eksisterende kodebasen og gav dem bedre kontroll over sikkerhet og tilpassing. Det siste har blitt ytterligere forbedret med flere moduler og perl-skript som er laget til programmet.
Wuhanhendelsen

Wuhanhendelsen (kinesisk: 七二零事件; pinyin: Qī èrlíng shìjiàn, som betyr 20. juli-hendelsen) var en væpnet konflikt mellom to grupper som kjempet om kontrollen over Wuhan i provinsen Hubei i Folkerepublikken Kina i 1967. Den ene gruppen, «De millioner helter» (som talte omkring 500 000 mennesker), bestod for det meste av faglærte arbeidere, statsansatte og partifunksjonærer , og de ble støttet av de lokale avdelinger av Folkets frigjøringshær under ledelse av divisjonskommandør general Chen Zaidao. «Wuhan-arbeidernes hovedkvarter» på den annen side (også disse oppimot 500 000) bestod for det meste av alminnelige arbeidere og av rødegardistorganisasjoner.
Begge sider drev en intens propaganda for å vinne frem i befolkningen forøvrig. De hengte opp plakater, delte ut pamfletter og avholdt gatemøter for å sverte sine motstandere.
Etter et mislykket forsøk fra «arbeidernes hovedkvarter» på å gripe makten i byen, forsynte general Chen «millionheltene» med våpen, og leden en beleiring av «arbeidernes hovedkvarter». Zhou Enlai beordret general Chen til å avbryte beleiringen, men generalen adlød ikke.
Som reaksjon på Wuhanmytteriet ble den radikale intellektuelle og minister for offentlig sikkerhet, Xie Fuzhi, og Wang Li, en annen viktig skikkelse i Kulturrevolusjonsgruppen, sendt fra Beijing til Wuhan. De to ankom den 16. juli og beordret general Chen om å trekke tilbake sin støtte til «millionheltene» og i stedet støtte «arbeidernes hovedkvarter».
Chen nektet på nytt, og den 20. juli grep styrker fra hæren Xie Fuzhi, og gav ham en stygg runde rundbank som gav ham varige mén. Han lot også «millionheltene» kidnappe og skjule Wang Li.
I et siste forsøk på å løse krisen fløy Zhou Enlai selv til Wuhan, men stridsvogner og andre militærkjøretøy under general Chens kommando umuliggjorde landing på flyplassen.
Beijing svarte nå straks med å kommandere tre infanteridivisjoner, kanonbåter og en luftbåren enhet om å konfrontere general Chens styrker i Wuhan. Stilt overfor denne overmakten overgav general Chen seg, og Wang Li og Xie Fuzhi ble løslatt og kunne dra tilbake til den 25. juli. Omkring 1 000 mennesker anslås å ha blitt drept i Wuhan i juli 1967.
Lansbergia bouyeri

Utseende

Middelsstore gullbasser uten metallisk glans. Hannene mangler horn eller utvekster på hodet. Denne arten er forholdsvis langstrakt, det meste av hodet og pronotum er dekket av gulaktig bestøvning, dekkvingene er brunrøde. Beina er svarte, hos hannen er forbeina fortykkede med piggete legger.

Utbredelse

Arten er utbredt i Kenya og Tanzania.
Lønsdalen

Lønsdalen (lulesamisk: Luonosvágge, historisk: Luonosvaggi) er et dalføre i Saltdal kommune i Salten i Nordland. Dalen starter på Saltfjellet og går nordover og nedover etter vannskillet. Lønselva renner gjennom dalen, og på vestsida av dalen går Europavei 6 og Nordlandsbanen.
A.R. Rahman

Musikkprosjekt

A.R. Rahman har sammen med Dave Stewart, Mick Jagger, Joss Stone og Damian Marley dannet supergruppen SuperHeavy som gav ut et album med samme navn i 2011.
Kari Diesen d.y.

Bakgrunn

Kari Diesen d.y. var datter av skuespillerne Kari og Ernst Diesen. Hun var søster til Andreas Diesen samt kusine til komikeren Harald Heide-Steen jr. og skuespilleren Anne Marit Jacobsen. Hennes barn er Ola og Pia Neegaard, fra ekteskapet med Ola Neegaard.

Karriere

Diesen var kjent som tekstforfatter i reklamebyråer og for populærlåter. I 1968 vant Kirsti Sparboe Melodi Grand Prix for tredje gang med sangen «Jeg har aldri vært så glad i noen som deg», men etter plagiatbeskyldninger trakk Diesen bidraget noen dager etter finalen.
Diesen var medlem av vokalgruppen Three Hits tidlig på 1960-tallet. Gruppen besto av hennes daværende ektemann Ola Neegaard, Kari (da med etternavnet Neegaard) og Leif Strøm. Tore Ryen og Andreas Diesen sto for tekstene gruppen brukte, mens melodiene var arrangert av Kjell Karlsen. Kjell Karlsens orkester sto for musikken når Three Hits hadde opptredener. Gruppen ga ut mange singler og ett album, og den største suksessen kom med «Militærmanøver'n» i 1964.
Kari Diesen d.y. var sentral som senterleder da kjøpesenteret Aker Brygge i Oslo ble etablert på 1980-tallet. Hun var også med på å velge ut navn på flere attraksjoner og selve navnet på familieparken Tusenfryd. På sine eldre dager turnerte hun med et program sammensatt av moren Kari Diesens viser samt et historisk foredrag om moren.
Weinreichius

Utseende

En stor (49–78 millimeter), avlang, mørk hjortebille. Kroppen er svart bortsett fra dekkvingenes bakre del som er rødlige. Hannens mandibler (overkjever) er kraftig forstørrede som vanlig hos hjortebiller, hos denne arten er de særlig kraftige, gevir-lignende og sterkt nedoverkrummede i spissen. De er fint sagtagget på innsiden og har en kraftig tann omtrent to tredjedeler ut på kjeven. Hodet mangler påfallende utvekster, hode og pronotum har nettmasket mikroskulptur og ser ganske matte ut. Pronotum har jevnt rundede sider.

Levevis

Larvene utvikler seg trolig i råtne trestammer.

Utbredelse

Arten er bare kjent fra Vietnam, som utmerker seg med en meget artsrik fauna av hjortebiller.
Cristipocregyes

Utseende

En middelsstor, kraftig, mørkt brunlig trebukk. Antennene er tynne og noe lengre enn kroppen, det innerste leddet med en påfallende "vorte" i spissen. Hodet er kledt med lyse hår. Pronotum har lett rundede sider, med en liten, butt tann nær forhjørnet. Dekkvingene har markerte "skuldre" og er litt avsmalnende bakover, nær spissen med en rund, lyskantet, okergul flekk, området bak denne er også okergult. Beina, særlig leggene, er tett kledte med lyse hår.

Levevis

Disse billene har larver som lever i død ved av løvtrær, ofte like under barken.

Utbredelse

Arten er bare kjent fra Laos.
Askøybunad

Askøybunad er bunad fra Askøy utenfor Bergen. Det finnes både en kvinnebunad og en mannsbunad.

Kvinnebunaden

Arbeidet med å utarbeide en egen kvinnebunad for Askøy startet i 1939 etter en messe på Ask der det hadde blitt vist bunader fra Nordhordland. Man fant ingen komplett klesdrakt som vitnet om hvordan innbyggerne på Askøy hadde gått kledt i tidligere tider, men hadde endel løse kledebon som man ville ta utgangspunkt i. Imidlertid kom en del av de gamle gjenstandene bort under verdenskrigen 1940-1945. Arbeidet med å konstruere en Askøybunad startet opp etter krigen, og i 1954 kunne lokale ildsjeler sammen med husflidskonsulenten i Hordaland presentere forslaget til ny bunad for bunadnemnda i Vestlandske Husflidslag. Den drakten som da ble godkjent har imidlertid blitt justert noe i ettertid, blant annet har kvinnebunaden fått en løslomme, det vil si en liten stoffveske som hektes på bunadens forklesnor ved midjen. Dessuten har hodeplagget, en kyse som lokalt kalles «køyse», blitt mindre og blitt utstyrt med et såkalt «ska'klede».

Mannsbunaden

I 1974 begynte arbeidet med en Askøybunad for menn. Formålet var fremfor alt å konstruere en drakt som stod til kvinnebunaden, og bunadsnemnden på Askøy fant frem til plagg som var tilvirket og båret på Askøy i perioden 1880-1930.

Kvinnebunaden

Livet er i svart brokade med plommerødt rosemønster og kantet med svart silkebånd. Det er skåret rett foran og holdes sammen av tre par sølvmaljer og kjede.
Stakken er sydd sammen med livet. Den er laget av svart sjeviot og har folder. Utenpå stakken er et forkle i et håndvevd ullstoff med striper i fiolett, blått og gultpå langs og tvers. Det brukes et svart skinnbelte med sølvspenne. På beltet kan man ha sølvstøler. De ser ut som små våpenskjold med askemotiv.
Skjorta er i hvitt lerret. Den har heklede linninger i hals og på ermene. Også stolpen foran er heklet.
Svartatrøya er en trøye i samme stoff som stakken. Den følger skjæringen til livet og holdes sammen på samme måte.
Hodeplagget er ei kyse i samme stoff som livet. Et hvitt silkebånd er lagt i kryss bak, og foran er det festet en heklet bord til kysa, det såkalte «ska'kledet».
Sjalet kan være lagd av samme stoff som livet, firkantet med frysner i kantene. Det kalles da for «aksladuken». Men det kan også være strikket i fiolett ullgarn med border i grått, blått og gult. Da kalles det «spøtaduken»
Veska er av samme stoff som vesten og har sølvlås. Til bunaden hører også to mansjettknapper, to søljer til skjorten, en rund og en hjerteformet, og to stikknåler til å feste sjalet.

Mannsbunaden

Jakke og bukse er tilvirket i svart vadmel. Jakken har kanter i plommerød ull. Til mannsbunaden hører en vest, som enten kan være i svart vadmel eller i samme plommerøde brokadestoff som benyttes i kvinnebunaden. Den tilhørende skjorten er hvit og snippeløs, og om halsen bæres et plommerødt brokadetørkle. Buksen er knelang, og det brukes hvite, strikkede ullstrømper med flerfargede, hosebånd firflettet av tykt ullgarn med lange dusker. Hodeplagget er en bredbremmet hatt i svart ull..
Gnus

Gnus eller Gnus Network User Services er en meldingsleser som er en del av programmet GNU Emacs. Det støtter lesing og skriving av både e-post og Usenet og kan også fungere som en RSS-leser, en internettleser og fremviser av kataloger i filsystemer lokalt og på andre datamaskiner i et nettverk.
Neotrichonotulus

Utseende

Små (3,2 - 5  millimeter), avlange, matte, mørkbrune til svarte gjødselbiller, ofte påfallende hårete. Hode og pronotum er tett punkterte. Hodet er stort og skovlformet, tydelig innbuktet i midten foran. Pronotum er avrundet firkantet. Dekkvingene er nesten jevnbrede, med fine punktstriper, intervallene mellom dem flate og kraftig punkterte. De har en liten, men tydelig tann på "skuldrene".

Levevis

Artene lever i gangene til gnagere i kinnposerottefamilien.

Utbredelse

Artene lever i Mexico og det sørvestlige USA.
Tosterup slott

Tosterups slott (Tostrup slot) er et slott i Tomelilla kommun, Skåne, Sverige, cirka 12 km nordøst for Ystad. Noen kilometer vest for Tosterup ligger restene etter et eldre borganlegg som i dag kalles Vallen eller Ise(n)grims borg. Dette har muligvis vært Tosterups forgjenger.

Historie

Slottets eldste kjente eier var Axel Eskildsen av Muleslekten. Han levde omkring 1330. Gjennem hans datter Barbara skal slottet være kommet til hennes mann, Torkild Nielsen Brahe til Gyllebo. Han måtte flykte anklaget for mord, og tapte derfor sitt gods. Tosterup skal omkring 1440 være kommet tilbake til slekten via sønnesønnen Axel Pedersen, men dette er omstridt. 
Dennes sønnesønn igjen Axel Pedersen Brahe vet man dog at har vært eier av Tosterup. Hans sønnesønn Jørgen Thygesen Brahe (død 1565) oppførte slottets høye tårn. Det var hos ham, onkel Jørgen, at den senere berømte astronomen Tycho Brahe, vokste opp, og det kan spekuleres i om ikke det var her i tårnet han begynte å tenke over stjernene, når han ellers hadde fri fra latinskolen i Ystad. Faren Otte ønsket at gutten skulle ha en militær utdannelse, som skikk og bruk var for hans stand. Men onkel Jørgen holdt på, at latin og den boklige veien med jus og statskunnskap var den riktige veien for Tyge.
I 1571 arvet Tychos bror Jørgen slottet, og han utbygget Tosterup likesom han istandsatte Tosterup kirke med tanke på et slektsmausoleum. Han døde imidlertid av pest i 1601 sammen med sin kone på Gunnerstorp, og ble begravet der, samme år som Tycho Brahe døde i Prag.  
Slottet gikk i arv på slektens sverdside frem til 1640, hvor den utdøde. Da overgikk det etter Tyge Axelsens død til lensmann på Malmøhus Tage Thott, også kalt den "skånske konge". Etter hans død i 1656 gikk Tostrup i arv til datteren Jytte Thott gift med Jørgen Krabbe. Sistnevnte endte sine dager på Stortorvet i Malmö i januar 1678, hvor han ble henrettet, dømt for sin støtte til snapphanene og den danske sak. Enken måtte oppgi det ene skånske godset etter det andre (Krogholm, Høgestad), og til sist mistet hun Tosterup i 1688.   
Ironisk nok ble det overtatt av Skånes generalguvernør Rutger von Ascheberg. Han hadde høsten 1677 utmerket seg ved å fullstendig skamherge Krogholm slott, mens Krabbe satt fengslet i Malmö.  
Slottet preges i dag av ombygningene på 1760-tallet, og eies nå av Jörgen Ehrensvärd.

Kilder

Stilling, Niels Peter: Kulturminder i Skåne, Politiken, 2002
Universets engler

Handling

Universets engler følger Páll, som bor hjemme med sine foreldre. Han er av kunstnertypen og har ikke helt kontroll på livet sitt. Når kjæresten gjør det slutt, snus verden opp ned for Páll og han blir omsider lagt inn på psykiatrisk avdeling. Her får han to venner som skal vise seg å forandre hans syn på omverdenen.

Manus

Filmen er basert på Einar Már Guðmundssons bok med samme tittel. Boka fikk, da den kom i 1995, Nordisk råds litteraturpris. Det er imidlertid ikke første gang Friðriksson og Guðmundsson jobber sammen. De to skrev manus til de prisbelønte filmene Bíódagar og Reisen tilbake, hvor sistnevnte ble nominert til beste fremmespråklige film under Oscarutdelingen i 1991.

Musikk

Hilmar Örn Hilmarsson har vært filmkomponist på en rekke av Friðrikssons produksjoner og står hovedsakelig for musikken bak Universets engler. Med seg har han det kritikerroste islandske bandet Sigur Rós på to av sporene. I tillegg finner man flere steder i løpet av filmen diverse amerikansk rockemusikk. Denne blandingen av spesialkomponert filmmusikk og populærmusikk er typisk for Friðrik Þór Friðrikssons filmer.
Colorado (sang)

«Colorado» var Nederlands bidrag i Eurovision Song Contest 1979 og ble fremført på nederlandsk av gruppen Xandra på seks medlemmer, frontet av Sandra Reemer. Melodien var skrevet av Rob Bolland, og teksten var skrevet av Ferdi Bolland og Gerald Cox.

Om sangen

Internasjonalt er Bolland & Bolland muligens mest kjent for å ha skrevet og spilt inn originalversjonen av Status Quos hit, «In the Army Now», fra 1986 på plate (nummer 1 i Østerrike og Sveits, nummer 2 i Storbritannia, Frankrike og Norge, nummer 6 i Sverige, nummer 15 i Nederland).
«Colorado» antyder at sangens jeg-person og hennes elsker reiser til Colorado i USA, ettersom «dollaren ikke er så dyr mer», og at stedet er et yndet mål for en ferie. Xandra fortsetter med å fortelle at de kunne «kjøpe en brukt hest» for å spare bensin. Xandra spilte inn sangen på tre språk: nederlandsk, engelsk og tysk, alle med samme tittel.
I Eurovision Song Contest ble sangen fremført som 14. bidrag om kvelden 31. mars 1979 – etter Luxembourgs Jeanne Manson med «J'ai déjà vu sa dans tes», og før Sveriges Ted Gärdestad med «Satellit». Da avstemningen var over, hadde den fått 51 poeng, noe som ga den en tolvteplass blant nitten deltakere. 
Xandra ga den ut på singelen Mercury 6013 530 i 1979. Produsenter var Rob og Ferdi Bolland. Lill-Babs spilte inn en svensk coverversjon på plate. Hun hadde tidligere representert Sverige i Eurovision Song Contest 1961 med «April, april». Hennes innspilling av sangen ble en mindre hit på Svensktoppen sommeren 1979.

Norsk versjon

Jan Paulsen har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er identisk med originaltittelen. Helene Øverby har spilt inn sangen. Den ble utgitt på LP-platen Grand Prix på norsk (Polydor 2922 050) i 1979.