Victor Herbert

Tidlig liv og utdannelse

Herbert ble født i Dublin i Irland av protestantiske foreldre, Edward Herbert (død 1861) og Fanny Herbert (født Lover). Da han knapt var fylt tre år, kort tid etter hans fars død flyttet unge Herbert og hans mor til sine besteforeldre i London hvor han ble oppmuntret til å fortsette med sine skapende evner. Hans bestefar var irsk forfatter, (noveller og skuespill), dikteren og komponisten, Samuel Lover.  Loverfamilien hadde ofte besøk av musikere, skribenter og kunstnere i sitt hjem. Herbert flyttet til sin mor i Stuttgart i 1867, et år etter at hun hadde giftet seg med en tysk lege, Carl Schmidt fra Langenargen. I Stuttgart fikk han en sterk liberal utdanning ved "Eberhard-Ludwigs-Gymnasium", hvor det også ble undervist i musikk.
.
Herberts opprinnelige planer var å utdanne seg til lege. Selv om hans stefar hadde blodsbånd til adelige familier var hans finansielle situasjon ikke god nok da Herbert var tenåring. Medisinutdanning i Tyskland var kostbart, så Herbert fokuserte i stedet på musikk. Han startet med piano, fløyte og piccolo men endte opp med cello, startet med å studere dette instrumentet med Bernhard Cossmann fra han var 15 til 18 år.  Han gikk så på "Stuttgart Conservatory".  Etter cello, musikkteori og komposisjon under Max Seifritz, ble Herbert ferdig utdannet og fikk diplom i 1879.

Tidlig karriere og flytting til USA

Enda før han begynte å studere med  Cossmann, var Herbert profesjonelt engasjert  for å spille konserter i Stuttgart. Hans første stilling var med fløyte og piccolo, men snart dreide han til kun å spille cello.  Da han var fylt 19 år, hadde  Herbert fått ansettelse som soloist ved fere viktig tyske orkestre.  Han spilte i orkesteret til den velstående russiske baron, Paul von Derwies for noen få år, og i 1880, var han soloist for et år i Eduard Strauss' orkester i Wien. Herbert sluttet seg til hofforkesteret i Stuttgart i 1881, hvor han ble værende de neste fem år. Der fikk han komponere sine første  instrumentale verker, spilte solo på premieren til sine første to store verker,: Suite for cello og orkester Op. 3 (1893) og Cello Concerto No. 1, Op. 8.  I 1883 ble Herbert valgt av Johannes Brahms til å spille i et kammerorkester  for å feire Franz Liszt, da Liszt var 72 år gammel. Denne konsert ble holdt  Zürich.
I 1885 be Herbert romantisk involvert med Therese Förster (1861–1927), en sopran som han nylig hadde opptrådt sammen med. Förster sang flere ledende  roller ved "Stuttgart Opera" i 1885 frem til sommeren 1886.  Etter et år ble paret gift 14. august 1886. Den 24. oktober 1886 flyttet de til USA da de begge var blitt hyret av Walter Damrosch og Anton Seidl til stillinger ved Metropolitan Opera i New York City. Herbert ble ansatt som førstedirigent for operaens orkester og samtidig som cellist, mens ektefellen, Förster ble engasjert til hovedroller ved  "Met".  Under overfarten til Amerika, ble Herbert og hans hustru venner med sine medpassasjerer på båten, den fremtidige dirigent ved Metropolitan Opera, Anton Seidi og andre sangere som skulle begynne ved "Met".

Musikklivet i New York City

Seidl ble en viktig mentor for  Herbert og viste spesiell  interesse i å dyktiggjøre Herbert som komponist.  Da de kom til New York ble Herbert og Förster aktivt med i New Yorks tyske musikksamfunn, de slo seg sammen og møttes på kafeer, slik som Luchows.  På disse kaféer delte Herbert ut sitt visittkort som forlte at Herbert var "solo cellist from the Royal Orchestra of his Majesty, the King of Wurtemberg.  Instructor in cello, vocal music and harmony."  Herbert håpet dermed å skaffe seg en ekstra inntekt ved undervisning, da han bare tjente 40 - 50 dollar i uken som cellist i "Met"s orkestergrav.
Herbert ble snart en  prominent person i New York City musikkliv, gjorde sin første amerikanske soloopptreden på cello i en oppføring av sin egen "Suite for Cello and Orchestra, Op. 3" med Walter Damrosch som dirigent for New Yorks Symphony Selskap ved Metropolitan Opera House den 8. januar 1887. Avisen,  New York Herald skrev om arrangementet: "[Herbert'] style is infinitely more easy and graceful than that of most cello players".  Denne varme mottagelse førte raskt  til flere solonengasjementer samme år, inklusive oppføring av hans egne Berceuse og  Polonais.  Herbert fortsatte som cello soloist ved store amerikanske orkestre frem til 1910-tallet. Høsten  1887, dannet han sitt eget 40-manns orkester, "The Majestic Orchestra Internationale" som han dirigerte og hvor han også spilte som soloist på cello.  Selv om hans orkester overlevde bare en sesong så opptrådte det i flere av New Yorks mest betydningsfulle konsertsaler . Samme året grunna han "New York String Quartet" sammen med fiolinistene Sam Franko og Henry Boewig og violaspiller Ludwig Schenck.  Gruppens første konsert ble arrangert 8. desember 1887, og fortsatte å gi gratiskonserter i flere år i Steiway Hall hvor de fikk et entusiastisk publikum, og høstet mye ros.
I løpet av sommeren 1888, ble Herbert  Seidls  assisterede dirigent ved New York Filharmoniens ti ukers sommerkonsert sesong på Boardwalk ved  Brighton Beach, en prestisjefylt post.  Seidls konsertsesong gjorde Brighton Beach til et viktig sted for New Yorks musikalske venue hver sommer..  Herbert dirigerte et 80-manns  orkester med lettere stykker, samtidig med et mer seriøst repertoar ved sommerkonsertene og ved festivaler i løpet av de neste få år.  Herberts forbindelse med New York filharmonien endte i 1898, etter elleve sesonger, hvor han tidvis var assisterende dirigent, gjestedirigent og solo cellist.  Høsten 1888 ble Herbert leid av sopranen Emma Juchs for å dirigere et "concert party" under en turné til byer og landsbyer i Midtvesten, som hadde opplevd lite av musikk. De hadde et variert program av sanger, operascener og arier. Akkompagnatøren var vanligvis pianisten, Adele Aus de Ohe med Herbert på cello.  Gruppen  presenterte sine konserter til sine rike tilhørere i fashionable private selskap og oftest for mindre, lokale tilhørere og gav de en innføring i opera, sang og tidens musikk.

Suksess som dirigent og komponist

Den 1. desember  1888 satte Seidl Herberts Serenade for String Orchestra, Op. 12 på programmet som en konsert i  Steinway Hall, ed komponisten som dirigent. I januar var Herbert og fiolinisten Max Bendix solister i de ameriknskem premiere i den utfordre Double Concerto, Op. 102 for Violin, Cello og Orkester av Brahms.  dirigenten Theodore Thomas inviterte Herbert til å dirigere og spille med ham i  Chicago. I 1889 dannet Herbert "Metropolitan Trio Club" med Bendix og pianisten Reinhold L. Herman.  Bransjeblladet, "Musical Courier ga overstrømmene ros til både Herberts komposisjoner og ("refined taste, abundant melodic invention") hans spill: "As a violoncellist, Mr. Herbert ranks with the foremost alive".  Seidl bragte  Herbert, Förster, Bendix, Juchs, Ohe og Lilli Lehmann sammen i et stort  orkester og et kor på 500 sangere til Pittsburgh, Pennsylvania i mai 1889 som del av en stor musikkfestival for å feire den nye Exposition Building.
Herbert både spilte i og dirigerte for Worcester Music Festival, hvor han ofte returnerte til gjennom 1890-tallet. Høsten 1889 spilte Herbert sammen med fakultetet til "National Conservatory of Music" hvor han underviste i cello musikk komposisjon i flere år.  I 1890 ble han ansatt som dirigent for "Boston Festival Orchestra" var der i flere sesonger frem til 1893, i tillegg til all dirigering andre steder.  I 1891 hadde Herbert premiere på en  ambisiøs cantata, The Captive, for solister, kor og fullt orkester.  Hans Irish Rhapsody (1892) fikk en kort, men intens populær periode..
He ble dirigent for regimentmusikken i New York, the 22nd Regimental Band of the New York National Guard i 1894, som var grunnlagt av Patrick Gilmore og ble den mindre vellykkede etterfølger av Gilmores etterfølger  David Wallis Reeves. Herbert turnerte med regimentsmusikken gjennom 1900, som spilte både hans egne komposisjoner og fra et repertoar som han hadde arrangert.  Fra 1894 da han begynte å komponere opretter. Herberts marsjer var noen ganger tatt fra materiale fra hans operetter.  Gjennom hele sin karriere var Herbert godt likt orchesterets spiller for sin enkle og upresentiøse opptreden.  Herbert fortsatte å komponere orkestermusikk,skrev noen av sine fineste verker:  Cello Concerto No. 2 in E minor, Op. 30, som hadde premiere i1894.

Pittsburg symfoniorkester

I 1898 ble Herbert førstedirigent for Pittsburgh symfoniorkester, en stilling han hadde frem tilm1904. Under hans ledelse ble orkesteret et av de større amerikanske ensemble og ble foretrukket av kritikere, i likhet med New York PhilharmonimOrchestra og Boston Symphony Orchestra. Orkesteret turnerte til mange av de store byer under Herbertsmpr som dirigent. Hadde premiere påHerberts Auditorium Festival March for feiringen av Chicagos Auditorium Theatre i 1901.  Etter en tvst med ledelsen av Pittsburgh Symphony i 1904, sa Herbert opp sin stilling og gunnla sitt eget orkester Victor Herbert Orchestra  Hanndirigerte et program med lett orkestermusikksammen med et mer seriøst repertoisr (som han hadde gjort tidligere med Anton Seidls Brighton Beach Orchestra)  Hans orkester gjorde mange akustiske innspillinger, både for Edison Records  fra 1909 til 1911, og for Victor Talking Machine Company  fra 1911 til 1923. Herbert var også  cello soloist i flere Victor innspillinger.

Aktivust for komponisters rettigheter

Tidlignpå 1920-tallet forsvarte Herbert komponisters rett til å tjene på sine arbeider. I 1909 forsvarte han for United States Congress at det skulle statuttene for loven om Copyright fra 1909.  Denne loven skulle hjelpe og sikre komponisters rett til å kreve royalties fra salget av pateinnspillinger.
Herbert arbeide også tett med John Philip Sousa, Irving Berlin og andre i forbindelse med dannelsen av American Society of Composers, Authors, and Publishers (ASCAP) og ble den 13. februar 1914 organusasjonens visepresident og direktør frem til sin død i 1924. Organisasjonen har historisk arbeidet for å beskytte skapende musikere og fortsetter dette arbeide i dag. I 1917 vant Herbert en rettstvist i De forente staters høyesterett.
som ga komponister gjennom  ASCAP retten til å ta betaling, "performance fees" for offentlige forestillinger av deres musikk.  ASCAP commissioned a statue in Herbert's honor in New York City's Central Park, erected in 1927.