google/wiki40b huggingface dataset:
Oscar for beste fremmedspråklige film

Oscar for beste fremmedspråklige film (engelsk: Academy Award for Best Foreign Language Film), utenfor USA ofte omtalt som Oscar for beste ikke-engelskspråklige film, gis til en ikke-engelskspråklig film produsert utenfor USA. Filmen skal ha hatt premiere i hjemlandet i perioden oktober til september året før Oscarutdelingen. Filmen behøver ikke ha vært vist på amerikansk kino for å bli nominert. Hvert land kan sende inn én film av spillefilmslengde til nominering. Academy of Motion Picture Arts and Sciences velger på bakgrunn av disse, fem filmer til en oscarnominasjon, og den beste filmen kåres med en oscarstatuett, som filmens regissør mottar på vegne av filmmannskapet.
Utenlandske (ikke-engelskspråklige) filmer er blitt hedret med en Oscar siden 1947. Det første tre år som en spesialpris (Special Foreign Language Award) og mellom 1950 og 1955 som en æres-oscar for fremmedspråklige filmer (Honory Foreign Language Film Award). Prisen har hatt sitt nåværende navn siden 1956, hvor Oscar for beste fremmedspråklige film ble en selvstendig kategori. Akkurat som i de andre kategoriene, er det fem nominerte filmer hvert år.
Oscar er den eneste internasjonale prisen. Prisen har sine europeiske motpoler i Gullpalmen (Cannes), Gullbjørnen (Berlin) og Gulløven (Venezia).
Goblin

Gobliner (entall goblin) er fiktive vesener som har opprinnelse i europeisk folketro, og som det er spunnet videre på i engelsk eventyrtradisjon, og senere i fantasy-litteraturen. Gobliner blir noen ganger slik beskrevet at de må kunne sies å svare til nisser på norsk, heller det enn småtroll. De kan i det ytre minne om gnomer, men gnomer oppfattes i motsetning til gobliner som godhjertede.  
Gobliner blir ofte beskrevet som humanoide vesener, til tider med en grønnlig hud, og oftest værende på størrelse med et barn] Ofte opptrer de som onde, sadistiske og mindre begavede (men likevel ofte listige). Et hyppig trekk er at de er omvandrende og liger å anstille besvær for folk. De kunne ha tilhold i grotter men kunne hjemsøke menneskers hjem der de blant annet slo i kaseroller, trakk av folk dynen mens de sov, flyttet møbler om nettene, banket på døren for så å springe sin vei, og anstille almen uorden. Man trodde at de kunne hjelpe foreldre med å oppfostre barn ved å belønne lydige barn og straffe ulydige. 
Ordet er sannsynligvis innlån til engelsk fra gammelfransk gobelin. I Tyskland heter de kobolder. Innen keltisk mytologi brukes ordet om de walisiske vesnene colynau og bwgan og de irske vesnene cluricaune og dullahan.
Middelhavsstær

Identifikasjon

De voksne middelhavsstærene har et mer oljeaktig utseende; fjærdrakten er helt uten flekker, svart, men med metallglans. Føttene er lysende rosa. Også i vinterdrakt framstår de mer svarte enn vanlig stær, om enn noe flekkete. Kjønnene er svært like av utseende. Ungfuglene er mørkere brune enn hos vanlig stær.
Fuglene kjennes lett fra voksne svarttrosthanner ved kortere hale og ved at de går – som vanlig stær – mens svarttrostene hopper. I flukt har de samme direkte flukt som vanlig stær, med trekantet vingeform. De opptrer svært støyende og er gode imitatorer. Lydene minner svært om dem hos vanlig stær, men er noe klarere og sterkere.

Atferd

Føde, habitat og hekkeforhold er i det vesentlige som for vanlig stær. Som denne danner den til dels store flokker. I det store og hele ser det imidlertid ut til at de to artene ikke blander seg vesentlig med hverandre.
Dalernes prosti

Historikk

Prostiet går antakelig tilbake til den katolske kirken i Middelalderen. Sælbo prestegjeld ble overført fra Indherred prosti i 1833. Ved kongelig resolusjon av 14. juni 1843 ble Dalernes prosti i delt i Nordre Dalernes prosti og Søndre Dalernes prosti. Ved kgl. res. av 20. april 1911, ble disse to prostiene i stedet organisert i tre nye: Gauldal, Orkdal og Strinda prosti.
Vest-Agder-museet IKS

Vest-Agder-museet IKS er et konsolidert, kulturhistorisk museum med elleve avdelinger. Avdelingene ligger i Kristiansand, Vennesla, Mandal, Lindesnes, Farsund og Flekkefjord, med fellesadministrasjon i Kristiansand.
Wudalianchi

Wudalianchi (kinesisk: 五大连池; pinyin: Wǔdàliánchí) er et byfylke i provinsen Heilongjiang i Folkerepublikken Kina. Det er understilt byprefekturet Heihe.
Befolkningen var på 355 397 innbyggere i 1999.
Transylvania (film)

Transylvania er en fransk film av Tony Gatlif med Asia Argento i hovedrollen. Transylvania ble først vist i Cannes filmfestival 2006. Regissør Gatlif og komponist Delphine Mantoulet vant "Georges Delerue Prize" for beste filmmusikk ved Flandern internasjonale filmfestival. Gatlif var også nominert for "Grand Prix"-prisen.

Handling

Den gravide Zingarina (Asia Argento) reiser til Transilvania for å finne kjæresten, musikeren Milan. Hun reiser sammen med sine to venner Marie (Amira Casar) og Luminitsa (Alexandra Beaujard). Zingarina treffer Milan under en festival, men etter at han avviser henne, reiser hun fortvilet videre på egen hånd. Alt endres til det bedre når Zingarina møter Tchangalo (Birol Ünel).
Brevmerke

Et brevmerke er en frimerkelignende etikett som plasseres på brev og andre postforsendelser i tillegg til ordinær frankering. Merkene brukes for å samle inn penger til og å øke bevissthet om veldedige formål. De eldste kjente julemerkene er danske julemerker fra 1904, og julemerker er den vanligste formen for brevmerker. Med utgangspunkt i det engelsk navnet kalles slike merker også for «cinderellamerker».
Det eldste norske julemerket er utgitt av Norske Kvinners Sanitetsforening i 1906, har et bilde av dronning Maud og teksten «til kamp mod tuberkulosen». Det eldste kjente brevmerket som er utigtt i Norge er fra 1897 og en utstilling i Lillehammer.
Brevmerker har vært utgitt for veldedighet, som reklame for varer og utstillinger, som opprop for saker som avhold og målsak, diakoni, politiske partier og andre organisasjoner.
Ruhnu

Historie

Ruhnu tilhørte Sverige mellom 1621 og 1708 (formelt til 1721), og deretter Det russiske keiserdømmet fram til første verdenskrig. Under første verdenskrig var øya okkupert av Tyskland. Etter krigen ønsket enkelte at Ruhnu (Runö) igjen skulle bli en del av Sverige, og Latvia gjorde også krav på øya, men innbyggerne på øya valgte å bli en del av det nye, uavhengige Estland. En folketelling i 1934 viste at øya hadde en befolkning på 282, hvorav 277 var etniske svensker og 5 var etniske estlendere.
Under andre verdenskrig var Ruhnu, sammen med resten av Estland, først okkupert av Sovjetunionen (1940–1941) og deretter Tyskland (1941–1944). I november 1943 flyttet ei gruppe på 75 innbyggere fra øya til Sverige. I august 1944, kort tid før Sovjetunionen igjen okkuperte øya, flyktet nesten hele den gjenværende befolkningen på øya til Sverige. Bare to familier ble igjen på Ruhnu.
Under perioden med sovjetisk okkupasjon etter 1944 ble Ruhnu befolket av sivile estlendere. Øya hadde også en liten sovjetisk militær garnison. Antallet beboere oversteg aldri 400, og etter en storm på 1970-tallet flyttet det meste av befolkningen fra øya. Etter at Estland igjen ble selvstendig i 1991 ble eiendommer og bygninger på øya tilbakeført til de opprinnelige eierne fra før den sovjetiske okkupasjonen, eller til deres etterkommere. De fleste av disse var bosatt i Sverige. De fleste av dem valgte å ikke flytte til Ruhnu, men besøker likevel av og til øya deres forfedre bodde på.
Den unike bebyggelsen på Ruhnu ble i stor grad ødelagt under den sovjetiske okkupasjonen, og i dag er det bare rester igjen av den. Den eldste kjente svenske gården noe sted, Korsgården, er likevel delvis bevart. Skolen på Ruhnu har nå svensk som fremmedspråk. Ruhnus gamle kirke, tilegnet St. Magdalena, er fra 1644. Den erstattet et kapell som hadde ligget på østsiden av øya. Denne trekirken er den eldste bevarte trebygningen i Estland. En nyere kirke i stein ble innviet 20. juli 1912 ved siden av den gamle kirken. Ruhnu har hatt fyr siden 1646. Dagens fyr er fra 1877.
Ruhnu har en liten flyplass og flyforbindelse med Pärnu og Kuressaare. Det er også fergeforbindelse til øya.
Ruhnu er et av de mest isolerte bebodde områdene i EU.
Einar Gilsson

Liv

Tidspunkt for Einar Gilssons fødsel og død er usikre, og det er også hans familiebakgrunn. Det er imidlertid gjettet på at han tilhørte den berømte Gilsbakkaslekten. Han er omtalt et par ganger i brev på midten av 1300-tallet - første gang i 1339 – og disse bekrefter at han bodde ved Skagafjorden i det nordlige Island. Fra 1367 til 1369 var han lagmann (lögmaðr) for nord- og vestisland. Einar døde sannsynligvis i 1369.
Han var gift med Arnfríður Helgadóttir, brordatter til lagmann Þórðar Egilssonar. De hadde sønnen Dálkur Einarsson som var bonde i Bólstaðarhlíð.

Kunstnerisk vurdering

Einar Gilsson var ingen stor poet. Filologen Finnur Jónsson sier om ham at «Det er af alt dette klart, at Einar har været en religiøs natur, der særlig valgte sig helgenæmner at digte om. Som digter står han i det hele ikke højt.» Men uansett hvordan Einar verdsettes som poet, så markerer hans Ólafsríma et vendepunkt: Etter denne tid ble poesien på Island i mer enn 500 år helt dominert av rímur, på samme måte som dróttkvætt hadde vært framherskende i de siste århundrene før Einar.
Michael Romanoff

Biografi

Hershel Geguzin ble født 20. februar 1890 i en jødisk landsby i Litauen. Hans far døde før Geguzin hadde blitt født, og hans mor ble alene med seks barn. Hun sendte Geguzin til USA sammen med en slekting da han var 10 år gammel. Han hadde en ustabil oppvekst i sitt nye hjemland og var innom både barnehjem og fosterhjem etter å ha rømt hjemmefra. Geguzin endte opp med å bo på gaten i New York, og tok diverse strøjobber for å forsørge seg, samt betale for utdannelsen sin. Han begynte også å bruke navnet Harry F. Gerguson. Etter å ha fullført videregående reiste han til England. Der ble han fengslet etter å ha utgitt seg for å være en engelsk aristokrat, og arrangert fester som han ikke kunne betale for. Han bodde en periode i Paris på begynnelsen av 1920-tallet, og det var da han begynte å utgi seg for å være prins Michael Romanoff av Russland.
Etter å ha flyttet tilbake til USA begynte han å jobbe som skuespiller og spilte statistroller både i Hollywood og på Broadway. Han gjorde seg bemerket ved å hevde at han var nevøen til tsar Nikolaj II av Russland. Til tross for at det raskt ble kjent at han var en bedrager, fortsatte han å være en populær personlighet. I 1939 åpnet han restauranten Romanoff's i Beverly Hills, ved hjelp av økonomisk støtte fra blant annet Charlie Chaplin, James Cagney, Humphrey Bogart og Darryl F. Zanuck. Blant gjestene som var innom inkluderte Frank Sinatra, Joan Crawford, Dean Martin, Humphrey Bogart, Myrna Loy og J. Edgar Hoover. Sistnevnte hjalp Romanoff med å bli amerikansk statsborger, noe som var utfordrende grunnet manglende papirer. Romanoff drev også to andre restauranter, i Palm Springs og San Francisco, men disse ble ikke spesielt suksessfulle. Nyttårsaften 1962 stengte han dørene for godt på Romanoff's, og solgte bygget året etter. Romanoff spilte også flere cameoroller i filmer, inkludert Jeg går fruen til hånde (1938), Flytt deg, elskling (1963) og Guide for gifte menn (1967). Han blir også referert til i Mirakelet på Manhattan (1947). Romanoff døde 1. september 1971 i Los Angeles av hjerteinfarkt. Life har utropt han som «den mest vidunderlige løgneren i USA i det 20. århundre».
Tynset skytebane

Historie

Tynset skytterlag sin bane har blitt flyttet flere ganger, men dagens bane ble bygd og tatt i bruk i 1961/62. Flere store mesterskap har blitt arrangert på banen, bl.a. NM i jaktfeltskyting i 1990 og 2014, elgbane-NM i 2000 og 2008,  Norgescupstevne i 2005 og landsdelskretsstevne i baneskyting senest i 2013.
Wille und Macht

Wille und Macht var et tysk nasjonalsosialistisk månedstidsskrift i det tredje rike. Det ble utgitt av Reichsjugendführer Baldur von Schirach, som var leder for Hitler-Jugend fra 1931 til 1940. 
Fullt navn var Wille und Macht. Führerorgan der nationalsozialistischen Jugend. Det ble utgitt i München fra Zentralverlag der NSDAP.
PC System Design Guide

PC System Design Guide, også kjent som PC97, PC98, PC99 og PC 2001, var en serie med maskinvarekrav og anbefalinger for 32-biter x86-baserte personlige datamaskiner som ble satt sammen av Microsoft og Intel Corporation i løpet av tidsperioden 1997–2001. Spesifikasjonen var ment å hjelpe produsenter å sørge for maskinvare som gjorde mest mulig bruk av operativsystemet Microsoft Windows, og som forenklet oppsettet og bruken av slike datamaskiner. FreeBSD 2.2.7 innførte støtte for PC98 den 22. juli 1998.
Alle delene av en standard datamaskin og de vanligste periferienhetene ble definert med egne krav. Systemer og utstyr som fulgte spesifikasjonen ble automatisk oppdaget og konfigurert av operativsystemet.
Oscar Dronjak

Kariæreopptaket

Hans første musikkopplevelse var som trekkspillspiller. Etter trekkspillet begynte han med trombone som han drev med i fire år. Så gikk han over til gitar som 14-åring. Kort tid etter at han begynte med gitar startet han bandet The Hippie Killers. Bandet skiftet navn til Striker, hvor de spilte heavy metal coversanger og han begynte å skrive sanger i samme sjanger. Han startet death metal bandet Desecrator, som senere ble hetende Ceremonial Oath, i 1989. Der ble han hovedsangskriver, vokalist og tidvis gitarist. De spilte inn konseptalbumet "The Book Of Truth", men han sluttet i bandet før plata ble gitt ut.

Videre ut

HammerFall-idéen begynte å se dagens lys ved at Donjak og noen venner hadde begynt å spille inn den første heavy metal sangen Donjak hadde skrevet på fire år (Steel Meets Steel). Så brakk han armen mens han spilte fotball og da han kunne bruke armen ordentlig igjen ventet et nytt death metal "eventyr" i bandet Crystal Age. De startet med en gang med mini-turné i Polen og en sang på albumet "Metal Militia", et tribute-album til Metallica. Bandet spilte inn konseptalbumet "Far Beyond Devine Horizons" for det nederlandske plateselskapet Vic Records. Albumet skulle blitt gitt ut i april 1995 men ble utsatt til slutten av 1996 av ukjente grunner. Innen da var all interesse i bandet borte og det ble oppløst.

HammerFall

Etter at Crystal Age ble oppløst hadde Donjak holdt liv i HammerFall så Heavy Metal kunne gjenoppstå. I mai 1996 startet Joacim Cans som vokalist i HammerFall og de begynte å spille inn plata "Glory to the Brave" i november. Og der begynner historien om Hammerfall.
Nominativ

Nominativ i norsk

I norsk har nominativ kasusdistinksjon blant annet i pronomen, der nominativformer er jeg, du, vi, de, i motsetning til akkusativformene meg, deg, oss, dem.
Bellissima

Om filmen

Regissøren Alessandro Blasetti spiller seg selv i filmen.
Torshovbyen

Torshovbyen er den kommunale boligbebyggelsen på Torshov i Oslo som ble anlagt i årene 1917–1925 under ledelse av byplansjef Harald Hals og Adolf Jensen Talberg. Torshovbyen ble anlagt med storgårdskvartaler, parkanlegget  Torshovparken og i 1929 kom «Oksefontenen» på plass. Bygningene ble i det vesentligste oppført i tre etasjer og inneholdt til sammen
1762 leiligheter og 18 butikklokaler. Leilighetene var relativt små, hadde innlagt vannklosett og opprinnelig hadde ingen bad. Området skulle huse omkring 7000 mennesker og kostet 34 millioner kroner i bygget ut. Etter utvidelser huset bydelen i 1948 over 20.000 innbyggere. Det var planlagt filial for Deichmanske bibliotek.
Utbyggingen gikk til Åsengata i nord; til Erika Nissens gate, Agathe Grøndahls gate, Fagerheimgata, Johan Svendsens gate og Ole Bulls gate i øst; fra Torshovgata i sør; og i vest til Vogts gate og Sandakerveien. Reguleringsplanen var inspirert av engelsk hagebyideer og nybarokk stil. Sentralt i området er den store parken. Bebyggelsen er anlagt i store kvartaler med store parkaktige gårdsrom. Byggene er stort sett i tre etasjer utført i pusset teglstein og høye tak.
Før 1900 var det lite bybebyggelse på østsiden av Akerselva nord for Grünerløkka. Arealene tilhørte gårder som Sinsen, Åsen og Torshov. Området ble en del av Kristiania ved byutvidelsen i 1877. Vogts gate ble anlagt i 1864 og området øst for Vogts gate på Torshov var åpne løkker til etter 1900. Torshovbyen ble totalplanlagt slik at det kunne gis plass til det store indre gårdsrommene, den åttekantede Hegermanns plass og den store parken. Torshovbyen er et av de viktigste resultatene av kommunal boligbygging på den tiden.
Dumitru Checais

Heder

I 2007 organiserte Det rumenske nasjonalsentret for dans i București en hederskveld dedikert Trixy Checais.

Film

Regissøren Tudor Giurgiu vant i 2008 en hedersutmerkelse ved Den internasjonale filmfestivalen i Roma for spillefilmen «Trixy».
Sandnessjøen

Historie

Sandnes var opprinnelig en av storgårdene i Nord-Norge. Gården er blant annet kjent fra Egils saga som høvdingen Torolv Kveldulvssons bosted.
Med sin beliggenhet var Sandnessjøen fra gammel tid sete for skippere. På 1600-tallet trer Sandnessjøen frem som borgerleie, som det fantes mange av langs Nord-Norges kyst. Den første kjente borgeren på Sandnessjøen var bergensborgeren og senere trondhjemsborgeren Peder Nielsen Aars, opprinnelig fra Århus i Danmark. Han ble etterfulgt av sin sønn, trondhjemsborgeren Hans Pedersen Aars, som straks gav borgerleiet videre til sin bror, Peder Pedersen Aars. Etter slekten Aars overtok omkring 1713 slekten Walnum på Sandnessjøen. I de kommende årene fulgte flere personer og familier, og etter 1875 også firmaer, som eiere av borgerleiet.
Fra 1850-årene hadde Sandnessjøen anløp av dampskip, og i 1867 begynte Det Helgelandske Dambskibsselskabs båter å legge til der.
Mellom 1899 og 1965 var Sandnessjøen egen kommune som bestod delvis av by og delvis av land. Stamnes kommune ble den 1. juli i 1899 utskilt fra Alstahaug kommune. Den 1. juli 1915 ble dagens Leirfjord kommune skilt ut fra Stamnes. Stamnes kommune forandret i 1948 navn til Sandnessjøen kommune. Denne kommunen ble i 1965 sammen med Alstahaug og Tjøtta kommuner slått sammen til storkommunen Alstahaug. Sandnessjøen hadde aldri formell status som by/ladested, i motsetning til nabobyene Mosjøen og Brønnøysund. På den andre siden fikk Sandnessjøen i 1999 moderne bystatus etter vedtak i kommunestyret.

Næringsliv og industri

Sandnessjøen betjenes av Stokka lufthavn. Med godt utbygget havn og lange kaier er byen et trafikknutepunkt for Ytre Helgeland. Sandnessjøen anløpes av Hurtigruten og er endeanløpssted for hurtigbåttjenesten Nordlandsekspressen. Det går båter sørover, til øyene og til Bodø. Det går buss til Mosjøen. Derfra går det tog fra Mosjøen stasjon på Nordlandsbanen.
Transportselskapet Helgelandske har sin hovedadministrasjon i Sandnessjøen. Sandnessjøens sykehus er del av Helgelandssykehuset. Med sine om lag 300 ansatte er sykehuset byens største arbeidsgiver. Ellers utgjør industrien en viktig del av byens sysselsetting. Sandnessjøen er den nærmeste byen og handelsstedet for kommuner som Herøy, Dønna og Leirfjord.
Lokalavisen Helgelands Blad har sete i Sandnessjøen.
Vinnes

Vinnes er ei bygd i Austevoll i Hordaland. Grunnkretsen Vinnes hadde i 2001 en befolkning på 378 mennesker. Bygden ligger på sørsiden av Huftarøy.
Eddy Curry

Chicago Bulls

Eddy Curry ble trukket opp av Chicago Bulls i 4. opptaksrunde i 2001 da han var 18 år gammel. Samme året kom Currys tidligere lagkamerat fra Highschool; Tyson Chandler til Chicago, da han ble byttet fra Los Angeles Clippers. Curry ble i klubben i fire sesonger til 2005.

New York Knicks

I 2005 ble Eddy Curry byttet til New York Knicks.

Minnesota Timberwolves

Den 22. februar 2011 ble Curry byttet nok en gang, denne gangen som en av de 13 spillerne som endret klubb i forbindelse med at Carmelo Anthony kom til New York Knicks. Curry ble byttet til Minnesota Timberwolves.
Zjukovskij

Historie

Ut av datsjabosetningen Otdykh (russisk: Отдых) oppsto i 1930 Stakhanovo (russisk: Стаханово), med status som bymessig bosetning. 1947 fikk Stakhanovo bystatus og sitt nåværende navn. Byen er oppkalt etter den russiske vitenskapsmannen Nikolaj Jegorovitsj Zjukovskij, som regnes som den russiske luftfartens far.
De røde enger

Handlingen

I det tyskokkuperte Danmark under andre verdens krig, sitter den unge danske sabotøren Michael (Poul Reichhardt) et Gestapo-fengsel og venter på å bli henrettet. Tankene hans går tilbake til hendelsene som ledet til at han ble pågrepet. På en eng i Jylland, venter Michael og hans kamerater på et britisk flyslipp av våpen og eksplosiver som skal brukes av motstandsbevegelsen. Etterpå, mens han gjemmer seg, blir Michael overrasket av tyske soldater. Han unnslipper etter at han har åpnet ild. På en landevei stopper en bil kjørt av en tysk feltoffiser (Arne Hershold). Michael overmanner offiseren og skyter ham. Kledd i offisersuniformen klarer Michael å komme til København og treffer kjæresten sin Ruth (Lisbeth Movin) på hotellet der hun bor. Toto (Lau Lauritzen), lederen av motstandsgruppen, venter på ham. De planlegger å sabotere en våpenfabrikk. Men, de mistenker at det er en tyster i gruppen og planen blir utsatt. Et av gruppens medlemmer, Dreyer (Freddy Koch), blir arrestert, så Ruth og Michael flykter til hennes onkels sommerhus. Ruth er redd for å miste Michael. Hun sier: «Dersom du dør, da er alt meningsløst – da er jeg ikke noe menneske lenger – og engene er ikke grønne lenger – de er farget rød av ditt blod.»
Planleggingen av sabotasjeaksjonen blir fullført, og gruppen går i gang på med oppdraget. Men det blir avslørt at det har vært en tyster når gruppen blir overrasket av soldater som ligger og venter på dem. I skuddvekslingen blir Michael såret, men han klarer å sprenge fabrikken i luften før han blir fanget.
I fengselet til Gestapo prøver fengselsvakten Steinz (Per Buckhøj) som hater krigen og nazistene, å hjelpe Michael litt, men kan ikke forhindre at han blir torturert. Michael står imot den brutale torturen, men han blir dømt til døden. Mens Michael er fengslet får han mistanker om hvem tysteren er og gjennom Steinz gir han beskjed til kameratene sine: Eple er råttent. En felle blir satt opp og Prikken (Preben Neergaard) avslører seg selv som tysteren. Det finnes ingen annen utvei enn å drepe ham, og det er ikke vanskelig å finne medlemmer som vil gjøre det. 
Mens han blir kjørt til stedet der henrettelsen skal finne sted, forteller Steinz Michael at han har fått en beskjed at hele Steinz sin familie er drept under de alliertes flybombardement den uken. Michael ber Steinz å flykte sammen med ham. Steinz avslår og skyter seg selv i bilen. Michael flykter og søker tilflukt i et bakeri hvor han er i stand til å kontakte Toto. Både Michael og Ruth får tak i transport til Sverige hvor de endelig kan hvile.
HF «Sleipner» (1961)

HF «Sleipner» var den andre hydrofoilbåten som ble satt i trafikk i Norge. Skipet var søsterskip til HF «Vingtor» og ble også bygget ved Cantieri Navali Rodriquez i Messina på Sicilia i Italia. Her ble hun overlevert til Det Stavangerske Dampskipsselskap og Sandnæs Dampskibs-Aktieselskab 25. april 1961. Skipet ble deretter fraktet med lasteskip til Hamburg og gikk derfra til Stavanger for egen maskin med ankomst 17. mai 1961. Fra 1. juni ble hun satt inn i rutetrafikk Stavanger-Kopervik-Haugesund-Bergen. Sammen med søsterskipet gikk HF «Sleipner» i denne ruten vår/sommer/høst frem til 1974 da Flaggruten ble opprettet og det ble satt inn to nybygde westamaraner – den ene med samme navn. I 1974 fikk ble hun omdøpt til MS «Queenfoil» og fortsatte som reserveskip. I 1979 ble hun solgt til et rederi i Gibraltar og gikk i rutetrafikk over Gibraltarstredet frem til 1987.
Båtene var bygd i aluminium, var vel 30 meter lange og 6 meter brede. De hadde 2 stk. Daimler Benz dieselmotorer på 1.300 hk. Maksimal hastighet var 35 knop. Disse båtene kunne tilbakelegge strekningen Stavanger – Bergen på 3½ time.
Skiskyting under Asiatiske vinterleker 2003

Skiskyting under Asiatiske vinterleker 2003. Skiskyting var en av flere sporter i de femte Asiatiske vinterleker som ble arrangert i Aomori i Japan. Det var tre øvelser for menn, to individuelle og en stafett og det samme for kvinner. Konkurransene ble avviklet i perioden 3. til 7. februar 2003. Japan ble beste nasjon med fire gullmedaljer foran Kina med to.