google/wiki40b huggingface dataset:
Ruhrkessel

Bakgrunn

Etter at de allierte hadde lyktes i å krysse Rhinen 23. og 24. mars 1945, rykket de hurtig fram nord og sør for Ruhrområdet.
1. april ble omringningen av de tyske styrkene sluttet ved at allierte møttes ved Lippstadt. I nord rykket britiske og canadiske styrker fram, og videre inn i Tyskland, og tilsvarende rykket amerikanske styrker videre fram i sør.
Inne i det omringede området var det millioner av sivile og mer enn 300 000 tyske soldater fra Armégruppe B under kommando av Walter Model. Armégruppe B besto hovedsakelig av restene av 21 tidligere divisjoner.
Formel 1-sesongen 1965

Oppsummering av sesongen

På vei til sin andre mestertittel tok Jim Clark seks seiere, bare avbrutt av løpet i Monaco hvor han ikke var med fordi han var i USA og kjørte Indianapolis 500, som han også vant. Jackie Stewart kom på tredjeplass i sin debutsesong i mesterskapet. I sesongens siste løp vant Richie Ginther vant sin eneste og Hondas første seier i Formel 1. Dette var også det siste løpet med 1,5 litersreglementet i F1.
Flensburg

Historie

Byen blir første gang nevnt i 1248 og fikk kjøpstadsrettigheter i 1284. En av de første festningene var Duborg slott fra 1411. Med munkesten fra ruinene av slottet ble Flensborghus oppført i 1725. 
Inntil 1814 var det danske hertugdømmet Slesvig i personalunion med Danmark-Norge, og til 1864 med Danmark, slik at Flensburg hørte til den «kongelige» delen av det danske hertugdømmet. Byen har fremdeles en dansk minoritet av betraktelig størrelse, med eget skolevesen, kirker og bibliotek. Personalunionen med Norge medførte også at en rekke slekter fra Flensburg slo seg ned i Norge, særlig på 1600- og 1700-tallet. De fleste slo seg ned i Trondheim. Av kjente slektsnavn kan nevnes Schøller og Rochmann.
Ved folkeavstemningen om Slesvig i 1920 stemte omtrent 20 % for Danmark og 80 % for Tyskland. At byen ikke kom med til Danmark førte til påskekrisen, da kong Christian X avskjediget den danske regjering.
Siegfried Wolfgang Fehmer

Bakgrunn

Siegfried Fehmer vokste opp i Moskva med tyskbaltiske foreldre fra Latvia. Faren var arkitekt og familien hadde russisk statsborgerskap. Fehmer opplevde den russiske revolusjonen på nært hold, men familien flyktet til Tyskland i 1918 og fikk tysk statsborgerskap.

Karriere før krigen

Han ble medlem av NSDAP i januar 1930 mens han studerte juss ved Friedrich-Wilhelms-Universität i Berlin (i dag  Humboldt-Universität zu Berlin). Han måtte avbryte juss-studiene etter referendar-eksamen av økonomiske årsaker i 1934. Han ble da ansatt i Gestapo hvor han begynte i avdelingen som arbeidet med kommunist-saker først i Berlin, senere i Øst-Pommern 1936–1937, i Köslin 1937–1939 hvor han var sjef for kontraspionasjen.
Etter felttoget i Polen i 1939 fikk han som spesialoppgave av SS-Brigadeführer Walter Schellenberg å forhøre to britiske SIS-agenter, og dette skal ha gitt ham god innsikt i hvordan de allierte etterretningstjenestene arbeidet.

Tjenesten i Norge

Deretter tjenestegjorde han i Wiesbaden under Heinrich Fehlis fram til han 29. april 1940 ble sendt til Norge. Der arbeidet han for Gestapo fram til kapitulasjonen våren 1945. Fehmer hadde kontor i Victoria Terrasse. Han benyttet ofte tortur for å tvinge ut informasjon av nordmenn arrestert for deltakelse i eller mistanke om motstandsaktivitet. Hans forhør av ofrene skiftet mellom tilsynelatende vennlighet og ren sadisme. Februar 1945 ble han forfremmet til leder for Gestapos Osloavdeling (Abteilung IV SiPo/Sicherheitsdienst) med politigraden Kriminalrat og SS-graden hauptsturmführer. Som sjef for avdeling IV var han ansvarlig for forhør av en rekke viktige motstandsmenn og -kvinner. Han ble senere dømt for 20 tilfeller av tortur. I enkelte tilfeller var han personlig med på torturen.

Rettsoppgjøret

Da tyskerne kapitulerte 8. mai 1945, flyktet Fehmer fra Oslo og forsøkte å gjemme seg som menig blant de tyske krigsfangene på Haslemoen, men ble avslørt i fangeleiren. Den 24. februar 1948 ble Fehmer av Høyesterett dømt til døden for krigsforbrytelser. I fangenskap skrev han i 1946 manuskriptet Meine Tätigkeit bei der geheimen Staatspolizei: Erlebnisse, Erfahrungen, Erkenntnisse. Han ble henrettet ved skyting på Akershus festning 16. mars 1948.
Eastern Samar

Politisk inndeling

Eastern Samar er delt i 1 "city" (bykommuner) og 22 "municipalities" (landkommuner).
Namsblank

Namsblank (også kalt småblank og blank) er en reliktlaks som finnes i de øvre deler av Namsen. Det er en variant av atlantisk laks (Salmo salar). Den ble først beskrevet i 1953 av fiskebiologen Magnus Berg, som benyttet lokalnavnet småblank om dverglaksen i øvre deler av Namsen. Småblanken stammer antakeligvis fra siste istid hvor landhevingen skapte store fosser som laks ikke klarte å ta seg opp. Normalt ville dette ha ført til at elveområdene oppstrøms fossefallene ble tømt for laks etter hvert som utvandrende laksunger (smolt) slapp seg ned og dro på næringsvandring til havet. Man antar imidlertid at klimaforholdene i Namsen på denne tiden var helt spesielle slik at både hanner og hunner ble kjønnsmodne uten å foreta næringsvandringer til havet. Nå har småblanken holdt til i Øvre Namsen i rundt 10 000 år. Den foretrekker rasktflytende elveområder og gjennomfører hele livssykluss i rennende vann. I motsetning til de fleste relikte laksebestander slik som byglandsbleka har ikke småblank næringsvandringer til innsjøer, noe som gjør den unik både i nasjonal og internasjonal sammenheng.
Genetisk sett er småblank svært forskjellig fra sjøvandrende laks både i Namsen og andre laksevassdrag. Det er avdekket minst tre genetisk ulike bestander. Småblank har spesielt liten variasjon i sitt arvemateriale, noe som gjør den spesielt sårbar for endringer i miljøet. I tillegg ligger den effektive bestandsstørrelsen på et nivå som er for lavt til at den kan overleve på lang sikt. I Norsk rødliste for arter 2006 som utarbeides av Artsdatabanken ble småblank kategorisert som kritisk truet. Siden Norsk rødliste for arter 2010 kun vurderer tilstanden til arten atlantisk laks – og ikke hver enkelt laksebestand – ble småblank fjernet fra rødlisten. Situasjonen til småblank er imidlertid ikke endret, og den er fortsatt sårbar og truet fra flere hold.  
Terskel- og dambygging ved kraftutbygging har medført en betydelig reduksjon av velegnete leveområder. Flere rasktflytende elveområder er gjort om til terskelmagasiner med relativt stillestående vann som favoriserer aure framfor småblank. Ørekyt er en liten introdusert karpefisk som raskt sprer seg i småblankens leveomdåde. Ørekyten trives best i stillestående vann og man vet ikke sikkert hva denne spredningen av ørekyt vil ha for småblank. Sjøvandrende laks har gjennom fisketrapper fått tilgang til nedre deler av småblankens leveområder. I tillegg til at sjøvandrende laks kan føre med seg smittsomme sjukdommer, er det ikke usannsynlig at krysninger eller konkurranse mellom de to bestandene inntreffer. Den største potensielle trusselen mot småblank er likevel den alvorlige lakseparasitten Gyrodactylus salaris. Parasitten finnes i vassdrag både nord (Vefsna) og sør (Steinkjervassdraget) for Namsen. Småblank har tidligere vært holdt i levende genbank. Nå finnes det kun melke i frossen genbank. Det jobbes for å få den sikret på ny i levende genbank.
Rami Bedoui

Landslaget

Han ble tatt ut i Tunisias tropp til VM i fotball 2018 i Russland.
Bella Bedford

Bella Bedford er et band som oppstod i Skjold i Vindafjord, høsten 1990. 
Det skortet en del på musikalitet og talent, men dette ble kompensert med stort pågangsmot. I 1991 kom den første kassettutgivelsen, som fikk navnet Sprengt, som fikk en relativt lunken mottakelse. I 1992 gikk derimot bedre da en gav ut to nye kassetter, og fikk en del spillejobber rundt i Distrikts-Norge. Etter dette toppåret ble det så et par mer stille år før bandet sommeren 1995 hadde sin første profesjonelle CD-utgivelse. Denne fikk navnet Privat Veg og fikk en del negativ mottagelse, blant annet fikk den terningkast 1 av VGs Stein Østbø.
Etter CD-utgivelsen i 1995 ble det stillere fra bandet, da medlemmene stort sett var opptatt med studier og hovslaging. Etterhvert ble medlemmene bosatt på forskjellige kanter av landet, slik at det kun ble sporadiske opptredener. Siste offisielle konsert var på Vikedal Roots Music Festival, sommeren 2004.
Vinteren 2004, tok bandet på seg oppgaven som velgjørere og stiftet «Bella Invest Kulturpris», som er et stipend som siden er blitt delt ut på årlig basis til unge talenter innen kunst og kultur som har gjort seg bemerket i lokalmiljøet.
Bandet er offisielt aldri blitt oppløst, og har fremdeles kultstatus i landbruksmiljøer i Rogaland.
Porøse medier-laboratoriet

Porøse medier-laboratoriet (også: PoreLab – Porous Media Laboratory) er et senter for fremragende forskning ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU). Senterets mål er å finne metoder for å kunne beregne kompliserte væskestrømmer i porøse medier mer presist. Dette kan gjøres ved å kombinere eksperimenter, modellering og utvikling av ny teori. Senteret kombinerer metoder fra fysikk, kjemi, geologi og geofysikk. Denne kunnskapen er blant annet nyttig for effektiv utvinning av olje eller av rent vann i tørkeområder.
Senteret ble etablert i 2017 og ledes av Alex Hansen. Det har to likeverdige knutepunkt, ett ved UiO og ett ved NTNU.
I august 2019 arrangerte PoreLab den internasjonale konferansen «International Workshop on Non-Equilibrium Thermodynamics in Porous Media» i anledning professor Signe Kjelstrups 70-årsdag.
Ducati GT 1000

Ducati GT 1000 er en motorsykkel. Den er en klassisk modell fra det italienske motorsykkelmerket Ducati. GT 1000 er inspirert av modellen GT 750 som Ducati lanserte i 1971.
Prins Gustaf

Bakgrunn

Prins Gustaf fikk likesom sine brødre en vel tilrettelagt oppfostring på Stockholms slott, ledet av forskjellige informatorer, utsette av deres mor kronprinsesse Josefina. Han ble likesom sine søsten oppfostret under overoppsyn av Christina Ulrika Taube. 
Deretter studerte prinsen sammen med sina brødrer Carl og Oscar ved Uppsala universitet, og man hadde da sin bostad i det såkalte Prinshuset. Omkring 1850 ble prins Gustaf tildelt Stjernsunds slott utenfor Askersund som sommerresidens, men rakk knapt å innrede det ferdig innen han døde. 
Gustaf var en i alle henseender rikt utstyrt personlighet. Med stor begavelse forenye han en sjelden renhet i karakteren. Hans popularitet var også meget stor.

Musikkbegavelse

Han ble kalt «Sangerprinsen», og er den hittil største musikkbegavelsen innen huset Bernadotte. Han studerte musikk hos komponisten Adolf Fredrik Lindblad og ble en utmerket pianist og sanger. Han gjorde seg også kjent som komponist (under pseudonymet «G*****»), og mer enn 50 av hans komposisjoner er bevart, deriblant marsjer, romanser og viser. Blant hans kjente melodier er Studentsången; Sjung om studentens lyckliga dag fra 1851 med tekst av Herman Sätherberg.

Tidlig død

På grunn av Oscar Is dårlige helse i 1852, anbefalte legene kongen en helsekur i Bad Kissingen i Tyskland. I juli samme år reiste kongeparet fra Stockholm sammen med prinsesse Eugénie og prins Gustaf. Kongen var snart restituert, og i begynnelsen av september reiste familien hjem igjen. Fra Lübeck reiste de med dampkorvetten Thor mot Norge, men på grunn av høy sjø måtte skipet kaste anker utenfor Fredrikshavn på den danske østkysten. Ettersom familien var ventet i Kristiania, besluttet kongen å trosse stormen på Kattegat og fortsette reisen. Fartøyets rulling gjorde at prins Gustaf, som led av sjøsyke, holdt seg ute på dekk hele natten. Da fartøyet kom frem til Kristiania den 16. september, hadde prinsen høy feber. Snart forstod man at han led av tyfoidfeber og han ble stadig svakere. Den 24. september døde han. Også flere andre i kongefamilien rammet av tyfoidfeber men bare prins Gustaf døde av sykdommen.
Gustavs gate i Oslo er oppkalt etter prins Gustaf.
Dulan

Dulan (kinesisk: 都兰县; pinyin: Dūlán Xiàn) er et fylke i prefekturet Haixi for mongoler og tibetanere i provinsen Qinghai i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var på 53 329 innbyggere i 1999.

Kulturminner

Reshui-gravene fra Tangdynastiets tid (Reshui muqun) og Tawendaliha-funnstedet fra bronsealderen er oppførte på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Samferdsel

Kinas riksvei 109 løper gjennom området. Den knytter Beijing sammen med Lhasa i Tibet. Den løper vestover fra Beijing via Datong, Yinchuan, Lanzhou og Xining til Golmud før den vender sørvestover mot Lhasa.
Danio

Akvaristikk

De forskjellige medlemmene av gruppen Danio har ganske like krav til omgivelsene.
Alle artene leter hovedsakelig etter mat i vannflaten. I akvariet er de altetende og godtar mange typer fôr. Når man kondisjonerer danioer for gyting, bør man gi dem rikelig med ferskfôr.
De er fredelige fisk som går godt sammen med andre fisk av tilsvarende størrelse i selskapsakvarier. De er stimfisk, og foretrekker å være i grupper på fire eller flere. Danioer foretrekker en pH på mellom 6 og 8, en hardhet på mellom 5 og 19 dGH, og en temperatur på mellom 18 og 24 grader celsius.
Danioer er blant de letteste akvariefiskene å få yngel på. De sprer eggene over substratet.
Dysmorphocerinae

Utseende

Biller med bløte, eller lite kitiniserte dekkvinger. De har velutviklede flygevinger under de bløte dekkvingene. Hodet er ganske stort, fremstrakt, med små, runde, utstående fasettøyne. Antennene er 11-leddete, ganske lange og trådformede.
WebNFS

WebNFS er en utvidelse av filsystemet Network File System som tillater klienter å aksessere et filsystem over internett, ved å bruke en forenklet, brannmur-vennlig protokoll.
WebNFS ble utviklet for å gi Java appleter og andre internett-applikasjoner en måte for å aksessere filsystemtjenester over internett.
Seaguard CIWS

Seaguard CIWS er et nærforsvarssystem (CIWS) for å beskytte krigsskip mot sjømålmissiler, fly og andre overflatetrusler.
Seaguard CIWS («Close-in Weapon System») ble utviklet i samarbeid mellom Italia, Storbritannia og Sveits. Systemet består av et radarsystem, forskjellige typer sensorer og en enhet med fire 25 mm kanoner. Kanonene har en rekkevidde på mellom 100 m og 3 500 m og kan til sammen avfyre opptil 3 400 skudd i minuttet. Systemet kan også brukes mot fly.
Gunnerius Tollefsen

Misjonær og språkforsker

Sammen med sin hustru Oddbjørg (f. Oddbjørg Frang), virket Tollefsen i daværende Belgisk Kongo (Den demokratiske republikken Kongo). Belgisk Kongo hadde da ikke noen protestantisk kristen virksomhet. Ekteparet fikk ingen barn sammen, men mens de var i Kongo, tok de til seg en gutt, Emanuel Minos. Han var blant de aller første adoptivbarn i Norge og ble senere en kjent forfatter og forkynner.
I 1921 var han, sammen med flere andre norske og svenske pinsemisjonærer, med å ta ut et nytt misjonsfelt i landet. De møtte motstand fra den etablerte katolske kirke, fra lokale høvdinger og fra fedredyrkere, den rådende religionen i landet. Kolonimyndigheten gav dem først lov å starte virksomhet i Sibatwa, et fjellområde nord for Tanganikasjøen. Etter seks måneder forlot de sted da befolkningen var svært fiendtlig innstilt ovenfor misjonærene.  Svenske og norske misjonærer ble enige om at det beste var å skille lag.  
Etter noen flere mislykkede forsøk klarte til sist, de norske misjonærene å etablere en misjonsstasjon i landet til Basihi folket. De fikk et myrområde i Kaziba og her startet de sitt arbeidet i 1922.  Et av de store problemene var Malariamyggen, og av samme grunn var få innfødte på stedet. Den lokale høvdingen regnet med at misjonærene ville forlate dette stedet etter en kort tid, men slik gikk det ikke. 24. september 1922, ble et enkelt gudshus innviet. 600 mennesker møtte opp, deriblant mange lokale høvdinger. I løpet av ett år ble ti kongolesere frelst og døpt. Pinsebevegelsen i Kongo, CELPA, driver misjonsarbeid i alle Kongos elleve provinser. 
Gunnerius Tollefsen var i Kongo i flere år. Gunnerius Tollefsen har skrevet flere bøker, blant annet faglige bøker om språket i Kongo.

Tilbake i Norge

Fra 1946 til 1964 var Gunnerius Tollefsen sekretær for De Norske Pinsemenigheters Ytre Misjon (PYM) i Oslo. Han var mye benyttet som konferansetaler, bibellærer og evangelist.

Utmerkelser

Gunnerius Tollefsen fikk etter sin død, i april 2009, en takknemlighetspris for sitt pionerarbeid i Kongo. Dette skjedde i forbindelse med at den rwandiske pastoren Paul Gitwaza sammen med sin 87-årige far Andre Kajabika besøkte Oslo. Prisen ble delt ut under konferansen «Norway in the Balance» i Oslokirken. Emanuel Minos mottok prisen på vegne av sin far.
Nikumaroro

Nikumaroro, eller tidligere Gardnerøya, er en del av Phoenixøyene som tilhører staten Kiribati, i den vestlige delen av Stillehavet. Den er en korallatoll som er langstrakt, trekantet med et mangfoldig vegetasjon og stor sentral lagune.
Øya ligger rundt 1500 kilometer sørøst for hovedøya Tarawa og ca 650 kilometer nordvest for Tokelau. Nikumaroro er bortimot 6 km lang og mindre enn 2 km bred, arealet er ca 4,1 km² med en landmasse på ca 2,1 km². Det er to smale innløp som begge er blokkert av et bredt korallrev som kommer til syne ved lavvann. Havet bortenfor revet er meget dypt og det eneste stedet som ankres er ved øyas vestende, tvers over fra ruinene av britisk kolonilandsby fra midten av 1800-tallet, men den er kun trygg med sørøstlige vinder. Langgang har alltid vært vanskelig og som oftest gjort sør for ankerplassen. Selv om øya har vært ujevnt bosatt ved ulike tider i fortiden, er den ubebodd i dag.
Nikumaroro er også kjent for å være et mulig sted der Amelia Earhart krasjet på sin sist flytur for å reise jorden rundt.
Skanksters (EP)

Skanksters er en musikk-EP med Skanksters, utgitt i 1995.
Jellingsteinene

Den store steinen

Steinens innskrift sier:
       :        :    :      
  HARALTR        KUNUKR      BATH     KAURUA 
  HARALD         KONGE       BØD      GJØRE 
    :      :   :     :      :   
KUBL    THAUSI   AFT     KURM    FATHUR    SIN
KUMLER  DISSE   ETTER    GORM    FAR       SIN
  
   :   :       :      :     :  
AUK     AFT    THAURUI    MUTHUR    SINA,   SA  
OG     ETTER    THYRE      MOR      SIN,    DEN 

       :    :   :    :         
   HARALTR     IAS   SAR    UAN        TANMAURK
   HARALD      SOM   SEG    VANT       DANMARK     
   :    :       
ALA     AUK      NURUIAK
AL      OG       NORGE
   :    :      :       
AUK     TANI     KARTHI    KRISTNA
OG     DANERNE   GJORDE    KRISTNE
Ismaning

Ismaning (tidligere: Yserrain)  er en kommune  i Landkreis München (Oberbayern),  i den tyske delstat Bayern. 
Byen ligger cirka syv kilometer nordøst for München på høyre bredd av elven Isar. Den var opprinnelig en landbrukskommune, men siden midten av 1990-årene er den blitt kjent som en medieby. Nordøst for byen har det siden 1932 ligget et sendeanlegg for Bayerischer Rundfunk. Mot sør ligger Medieparken  med Deutsches Sportfernsehen, Gong-forlaget og den private radiosender Antenne Bayern. Ismaning er medlem av Nordallianz.

Nabokommuner

Mot nord og øst danner Ismaning Münchens grense. Kommunen grenser mot nord til kommunene Eching og Hallbergmoos (begge i Landkreis Freising), mot øst til kommunene  Moosinning og Finsing (begge i  Landkreis Erding), mot sør til Aschheim og Unterföhring (begge Landkreis München) og mot vest til byene München og Garching bei München (den siste likeledes i Landkreis München).
Agrippina den eldre

Bakgrunn

Hun var datter av Marcus Vipsanius Agrippa og hans tredje kone, Julia den eldre. Marcus Vipsanius Agrippa var en potensiell etterfølger etterkeiser Augustus.  Hun var datterdatter av Augustus.
Hun ble formodentlig født i Mytilene mens foreldrene reiste rundt i Romerrikets østlige provinser. Etter farens død i 12 e.Kr. og moren giftet seg på nytt med Tiberius vokste hun opp med sine fire søsken i det keiserlige hoff. Keiser Augustus hadde en stor innflytelse på deres oppdragelse, i pakt med samtidens gammelromerske dygder. I et brev priste han hennes talenter og gode evner. 
Selv om Augustus hadde et godt forhold til Agrippina, tok han avstand fra hennes mor allerede i år 2 f.Kr., angivelig på grunn av hennes usedelige vandel, en skjebne som også skulle ramme to av hennes barn, Agrippa Postumus og Iulia, få år etter. De begge eldre av Agrippinas brødre, Gaius Caesar og Lucius Caesar, som deres keiserlige bestefar hadde adoptert som sine etterfølgere, døde i henholdsvis 2 og 4 år e.Kr. Deretter adopterte så Augustus Tiberius, som var sønn av Livia Drusilla, og han adopterte sin nevø Germanicus.

Germanicus' hustru

Etter Augustus' vile ble Agrippina senest i 5 e.Kr. gift med den ett år eldre potyensielle keiseretterfølger Germanicus. Med ham fikk hun i alt ni barn, hvorav de som overlevde barneårene var Nero Caesar, Drusus Caesar, Gaius (den senere keiser Caligula), Agrippina den yngre (Claudius' hustru og Neros mor), Drusilla og Iulia Livilla.
Agrippina var modig, selvstendig og energisk og fulgte Germanicus på hans krigstog til Germania og Orienten uten å sky noen anstrengelser i perioden 14 til 16 år e.Kr. Da en germansk stridsmakt under slaget ved Pontes longi truet med å sette over broen over Rhinen, grep hun selv kommandoen over styrkene der og forhildret broens ødeleggelse, slik at Aulus Caecina Severus' styrker rakk å trekke seg tilbake rettidig til flodens vensre bredd. Caecina mente etter Germanicus' død ikke desto mindre at stattholdere ikke måtte ta med seg sine hustruer ut i provinsene. Agrippina spilte også en avgjørende rolle ved nedkjempelsen av et mytteri blant Rhin-legionene etter Augustus' død, noe som gjorde Tiberius misunnelig på henne.
Etter Augustus' død 14 e.Chr. ble Germanicus kalt tilbake til Roma og æret med en triumf. I år 17 ble han sendt til Rikets østre deler. Også nå ble han ledsaget av Agrippina, og på øya Lesbos fødte hun hans eldste barn, Iulia Livilla. I 19 e.Kr. døde Germanicus under mysteriøse omstendigheter i Antiochia ad Orontem.

Etter Augustus' død

Da hun etter hans død vendte tilbake til Roma, gjorde hun seg mistenkt av Tiberius for å etterstrebe herreveldet for sine sønner. Hun ble derfor forvist til øya Pandataria ved Napoli, der hun i år 33 døde av sult. Det er imidlertid ikke kjent om hun døde av selvutsulting eller av tvang.
Hennes eneste overlevende sønn, Caligula, ble i år 37 keiser.
St. Johanneslogen St. Olaus til de tre Søiler

Våpenskjold

Losjens våpenskjold er et delt skjold. Øvre halvdel er skilt fra den nedre med en hvit stripe og viser en Olavsøks inne i en orange oval sirkel. Nedre halvdel viser de tre klassiske søylene i St. Johanneslosjene – visdom, kraft og skjønnhet. Skjoldet har en skriftbord langs hele skjoldkanten. Øverst langs denne skjoldkanten er navnet på losjen inntegnet; nederst er losjens devise eller valgspråk inntegnet. Over skjoldet ser vi en rangkrone som er dannet av murspader.
Fire andre St. Johanneslosjer, alle med adresse i Nedre Vollgate 19 i Oslo, har nesten identisk våpenskjold: Moderlosjen St. Olaus til den hvide leopard, søsterlosjen St. Olaus til de tre roser, St. Olaus til den gyldne Murskje og St. Olaus til de Tre Hammere. Forskjellen ligger i motivet i skjoldets nedre halvdel.

Valgspråk

Alle losjer i Den Norske Frimurerorden har en devise eller et valgspråk. Valgspråket til St. Johanneslogen St. Olaus til de tre Søiler er den latinske setningen E Tenebris ad Lucem, som betyr «Fra Mørket til Lyset».

Medlemsblad

Siden 1993 har losjen utgitt medlemsbladet Mellom Brødre.