google/wiki40b huggingface dataset:
Ephies

Utseende

Middelsstore, slanke, røde og svarte trebukker. Artene kan minne om kardinalbiller (Pyrochroidae) og etterligner trolig disse. Antennene er svarte, noe kortere enn kroppen, gjerne utvidete og sagtakkede. Hodet er noe snuteformet forlenget. Pronotum er trapesformet sett ovenfra. Dekkvingene er jevnbrede eller litt avsmalnende bakover, kan ha opphøyde lengderibber. Beina er svarte, middels lange og tynne.

Levevis

De aller fleste blomsterbukkene har larver som lever i død ved, men det finnes også enkelte som lever i urter, i nedfalne kongler etc. Ingen angriper levende planter. De voksne billene, som oftest er aktive midt på sommeren, besøker gjerne blomster, særlig skjermplanter og andre planter med hvite, åpne blomster. Dette gjelder dog ikke alle artene. Blomsterbukkene er livlige insekter i motsetning til de fleste andre trebukker som virker ganske trege.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Asia, fra India i vest til Japan og Java i øst.
Gibostadmartna

Særtrekk

GibostadMartna skal holdes i gammel stil, bygd på våre kysttradisjoner og kjennetegn. Dette skal gjenspeiles i rammene rundt arrangementet. For eksempel i klesstil til deltakere, i aktiviteter og i hva som frambys for salg. Det kan være innenfor håndverk, husflid, mattradisjoner, natur-produkter o.l.
GibostadMartna ønsker produkter av god kvalitet, og ikke ”tivoli-varer”.

Utvikling

I 1991

Notater for videre arbeid

Tema for årets GibostadMartna (2018) er lokal og kortreist mat.
Salg og servering av varm mat forbeholdes lag og foreninger i grendeutvalgsområdet.
Den første «GibostadMartna» ble arrangert i 1991.
Det er Gibostad og omegn Grendeutvalg i lag med alle lag og foreininger i området om «eier» arrangementet.
Sig Haugdahl

Racingkarriere

Hans racingkarriere startet i 1912, da han var fører av en spesialbygd Indian-motorsykkel på isbaner i Minnesota, før han i 1918 begynte å kjøre billøp på grusbaner og vant mesterskapet i serien IMCA. Deretter bygget han bilen Wisconsin Special for å ta tittelen i racingserien USAC, og slå daværende mester Tommy Milton. Bilen fikk navn etter motoren, som var en Wisconsin Airplane-motor med seks sylindre og et volum på 836 kubikktommer, og som var koblet direkte til bakhjulene. Bilen var 488 cm lang og hadde 250 hestekrefter.

Fartsrekord

Den 7. april 1922, på Daytona Beach Road Course i Florida, satte Sig verdensrekorden i hastigheter på land bak rattet i sin Wisconsin Special, da han kjørte i 289 km/t, en fart som var nesten 39 km/t raskere enn den tidligere rekorden. Denne rekorden ble aldri anerkjent som en offisiell verdensrekord, da han ikke var medlem av American Automobile Association, men derimot av rivalen IMCA.

Daytona Beach Road Course

I 1935 ble verdensrekordforsøk i fart flyttet fra Daytona Beach Road Course til den sikrere Bonneville Salt Flats i Utah. På grunn av dette bad eierne av Daytona Beach-banen Sig om å organisere et billøp på banen, hvor det ble satt en førstepremie på 5 000 amerikanske dollar. Det viste seg at banen var svært uegnet til den type aktivitet, og løpet ble stoppet etter at 75 av de totalt 78 rundene var kjørt.
Etter dette diskuterte Haugdahl nye muligheter med Bill France, og sammen fikk de organisert et nytt løp i 1937. Dette løpet brakte mer suksess enn det første, men tapte fortsatt penger, og Haugdahl organiserte ikke fler løp etter dette. William France brukte derimot erfaringen fra dette løpet til senere å stifte NASCAR, som i dag er en av verdens mest populære motorsporter.
Jacob Kielland (1825-1889)

Offiser

Sjøkadett 1838. Sekondløytnant 1844. Tjeneste i den franske marine 1847-1848. Ved utbruddet av det slesvig-holsteinske opprøret ble han hjemkalt til å føre kommando over noen troppetransportfartøy i Malmö. Fra 1849 på skip med base i Fredriksværn, fra 1852 med base i Horten. Premierløytnant 1856. 1866 avskjed i nåde fra marinen med kapteinløytnants grad.

Proprietær

Arving til Ledaal i Stavanger. Etter å ha gjennomgått et kurs ved «Den høiere Landbruksskole paa Aas», drev han Ledaal som mønsterbruk, deltok i landbruksutstillinger og i Landhusholdningsselskapets forhandlinger. Hagen ble omlagt i engelsk stil, flere forsøk ble satt i gang med oppdrett og dyrkning. Samtidig ble han direktør for Stavanger Sjømannsskole. Medlem av Jærbanens direksjon, styremedlem i Stavanger Kemiske Fabrik, og Det Stavangerske Dampskibsselskab.

Politiker

Medlem av Hortens representantskap. Innvalgt til Stavangers formannskap, der han i flere år var ordfører. Møtte som suppleant på Stortinget 1871-1873 for valgkretsen Stavanger og Haugesund, og som stortingsrepresentant 1874-76. Politisk utpreget konservativ, spesielt som motstander av forandringer i Grunnloven. 1883 fikk han trykt et foredrag «Kongens Sanctionsret belyst af Grundloven» i Stavanger Adresseavis.
Ridder av Svärdordenen.
Trabant

Trabant (på folkemunne ofte kalt Pappe, Trabi eller Trabbi) er et bilmerke som ble produsert av den østtyske bilfabrikken VEB Sachsenring Automobilwerke Zwickau. Det var det vanligste kjøretøyet i DDR (Øst-Tyskland), og ble eksportert til andre østblokkland. Trabant ble også importert til Norge i perioden 1959–67.

Historie

Navnet Trabant, som betyr «drabant» eller «satellitt» på tysk, ble valgt i en intern konkurranse i 1957, samme år som satellitten Sputnik 1 ble skutt opp.
Det var to hovedvarianter av Trabant. Mest kjent er Trabant 601, som er en del av Trabant P 60-serien og ble produsert i perioden 1963–1991. Den eldre varianten er Trabant 500 (også kjent som Trabant P 50), produsert fra 1957 til 1963. 
Felles for begge modellene er den tosylindrede totaktsmotoren og karosseriet laget av av duroplast. Mens den første Trabanten (P 50) hadde en motor på 18 hestekrefter og toppfart 90 km/t, hadde Trabant 601 en motor på 23 hestekrefter. I 1969 ble effekten økt til 26 hestekrefter, men en toppfart på 112 km/t. Denne motoren ble brukt i Trabant fram til 1990. Motoren var regna for å være umoderne allerede da den kom. Totaktsmotoren var i tillegg svært forurensende, noe som blant annet førte til at bilen ble forbudt solgt i Vest-Tyskland i 1980-årene. I 1989 kom det i stand en handelsavtale mellom DDR og Vest-Tyskland, slik at en lisensert Volkswagen Polo-motor erstattet totaktsmotoren. I 1990 kom en ny modell, Trabant 1.1, som var basert på Trabant 1.1, men utstyrt med en firesylindret firetaktsmotor fra Volkswagen Polo. Siden andre biler ble tilgjengelige i Øst-Tyskland etter Berlinmurens fall, var modellen ingen salgssuksess, og Trabbi-produksjonen ble nedlagt i 1991, hvoretter samlebåndene i Zwickau ble solgt til Volkswagen.
Totalt ble det laget 3 096 099 Trabant-biler. Gjennomsnittlig leveringstid var mellom tolv og 15 år. Det var derfor ikke uvanlig at DDR-borgere bestilte en Trabbi på attenårsdagen, så de kunne få bilen levert mens de ennå var tidlig i 30-årene. En brukt Trabant gikk for mer enn dobbelt pris av en ny.
Kampene i Nord-Spania

Bakgrunn

Det republikk-kontrollerte området langs den nordlige kysten av Biscayabukten var isolert fra det øvrige republikkontrollerte området etter den nasjonalistiske erobringen av grensebyen Irún og deretter San Sebastián i september 1936 under Guipúzcoafelttoget. De republikanske forsvarerne svært begrensede forsyningsmuligheter, både på grunn av isolasjonen fra den resterende republikken, og etter at havnene ble blokkert av nasjonalistiske fartøyer, med støtte fra tyske fartøyer, blant dem «Admiral Graf Spee».
Da Francisco Franco etter fire mislykkede forsøk på å innta hovedstaden, måtte erkjenne at Madrid ikke ville falle, ble det viktig å sikre seg kontroll over industrien i nord, ikke minst som betaling for den tyske militære hjelpen, men også for å unngå en langvarig tofrontskrig.

Styrkene

De nasjonalistiske styrkene besto av fire karlistiske brigader og en divisjon med spanske infanterister, ledet av italienske offiserer og støtte av Fiat-Ansaldo CV-33 lette stridsvogner. I tillegg fikk de flystøtte av den tyske Legion Condor, noe som viste seg svært viktig i dette fjellandskapet.
Republikken fikk støtte av de nye baskiske, ene og alene da republikken var den eneste parten som garanterte baskerne selvstyre. Republikkens lover for baskisk selvstyre hadde trådt i kraft året i forveien. De baskiske militære hadde imidlertid ingen interesse av å kjempe utenfor Baskerland. De øvrige republikanske styrkene besto hovedsakelig av milits fra CNT, UGT og kommunistene.

Kampene

Kampene ble innledet med et ultimatum fra Emilio Mola at dersom han ikke mottok en umiddelbar kapitulasjon, ville hele regionen ble bombet, og kampene ble innledet med omfattende bombeangrep på de baskiske byene Elorrio og Durango (henholdsvis 40 og 30 km øst for Bilbao) byer uten noen militær verdi.
Til tross for krangling og rivaliseringer mellom de italienske, tyske og spanske aktørene på nasjonalistsiden, ble kaoset enda støtte på republikksiden, med treghet, manglende oversikt, forvirring, byråkratiske holdninger og defaitisme.
Kampene besto av en rekke slag om de ulike byene, hvor slaget om Bilbao våren 1937 førte til nasjonalistisk erobring av hele det baskiske området, bombingen av Guernica 26. april, og slaget om Santander 14. august til 1. september 1937 som førte til nasjonalistisk kontroll over hele Cantabria. Salget om El Mazuco 6. – 22. september sikret kontroll over Asturias og med erobringen av Gijón hadde Den andre spanske republikk mistet sitt siste støttepunkt i nord, og området var erobret av nasjonalistene, med sterk støtte fra det italienske Corpo Truppe Volontarie og flystøtte fra det tyske Legion Condor.
Ianussiusa

Utseende

En middelsstor (vingespenn ca. 50 millimeter), brun sommerfugl med lange palper og vinger med ujevn ytterkant. Oversiden er ensfarget brun, undersiden har et buet bånd av runde, hvite flekker på bakvingen.

Utbredelse

Arten er utbredt i Ecuador, Colombia og Venezuela.
Fruängen tunnelbanestasjon

Fruängen tunnelbanestasjon trafikkeres av T-bane 2 i Stockholms tunnelbane (rød linje). Den er endestasjon på linje 24. Avstanden fra Slussen tunnelbanestasjon er 8,1 kilometer. Stasjonen består av en utendørs plattform med inngang fra Fruängens sentrum ved Fruängsgången og Fruängstorget. Stasjonen ligger 46,8 moh., den høyest beliggende stasjonen i hele banenettet.
Stasjonen ble innviet 5. april 1964. På innvielsesdagen tok kong Gustav VI Adolf den nye tunnelbanelinjen til endestasjonen. Tunnelbanelinjen Fruängen – Liljeholmen ble renovert sommeren 2006.
Carl Auer von Welsbach

Tidlige år

Auer von Welsbach ble født 1. september 1858 i Wien. Foreldrene var Therese og ritter Alois Auer von Welsbach, som var trykker. Han vokste opp i fødebyen og gikk på skole i Mariahilf og Josefstadt. Fra 1877 til 1878 gjorde han militærtjeneste og ble forfremmet til sekondløytnant.
Etter militærtjenesten begynte han å studere kjemi på Universitetet i Wien. To år senere dro han til Universitetet i Heidelberg der han studerte fortsatte studiene under Robert Wilhelm Bunsen ledning. Han tok sin doktoravhandling på jordsalter.

Oppdagelser

Etter doktorgradseksamen flyttet han tilbake til Wien hvor han fikk en stilling ved universitetet. Han interesserte seg for de såkalte sjeldne jordartene og regnes om oppdageren av grunnstoffene praseodym (₅₉Pr) og neodym (₆₀Nd). Uavhengig av den franske kjemikeren Georges Urbain isolerte også ytterbium (₇₀Yb) og lutetium (₇₁Lu), som han kalte henholdsvis aldebaranium og cassiopeium, etter stjernene ved samme navn, men navnene ble avvist til fordel for Urbains.
Auer von Welsbach hadde også store talenter som praktiker, og omsatte sine oppdagelser til oppfinnelser som fortsatt er i bruk. Han oppdaget at salter av blant annet thorium og noen av grunnstoffene han hadde oppdaget ville gløde med et sterkt lys, men ikke oksidere ved høye temperaturer. Fra dette utviklet han glødenettet som brukes i gasslamper som han tok patent på i 1885, og som fortsatt selges under handelsnavnet «auerlicht» (Auer-lys). Slike gasslamper ble i eldre tider kalt «auerbrennere».
Ideen bak glødenettet gav ham også ideen til et wolfram-filemant til elektriske glødelamper, en oppfinnelse som brukes av millioner av mennesker hver dag.
Han utviklet også en jernlegering han kalte «tennstein» med noe neodym og opptil 70 % av metallet cerium. Dette metallet brenner med en temperatur på 1650 °C, mye varmere enn tradisjonelt ildstål. Legeringen brukes som gnistgiver i blant annet lightere og kalles auermetall. I 1907 grunnla han selskapet Treibacher Chemische Werke for å produsere og markedsføre sine oppfinnelser.
I 1925 ble Auer von Welsbach valgt inn i den Kungliga Vetenskapsakademien som utenlandsk representant.

Privat liv

Han giftet seg med Marie Nimpfer på Helgoland i 1899, 41 år gammel. Paret fikk fire barn.
På grunn av sitt bidrag til vitenskapen ble han adlet til friherre av keiser Frans Josef I av Østerrike-Ungarn i 1901.
Bedriften har grunnla var en økonomisk suksess, og Auer von Welsvach ble meget velstående. Han døde den 4. august 1929 i Mölbling, Kärnten.
Takbergart

Takbergart betegner bergarter som ligger oppå andre bergarter og er mindre gjennomtrengelig enn disse. Skifer er en typisk takbergart.
I oljeindustrien er takbergarter viktige fordi de kan hindre olje og gass i underliggende porøse bergarter fra å strømme til overflaten og forsvinne. Takbergarten gjør at olje og gass er fanget i «lommer» kalt reservoarer.
Gulv

Gulvbelegg

I bygninger er det vanlig å legge et belegg av et gitt materiale over det bærende gulvet. Gulvbelegg kan deles inn i seks hovedgrupper:

Fugeløse gulvbelegg

Disse beleggene støpes eller jevnes ut i plastisk form. Eksempler på dette kan være sementpuss, terrasso, asfaltmasser og støpeplaster.

Myke og halvharde belegg

Disse beleggene legges som baner eller mindre fliser og limes til underlaget. Eksempler på dette er linoleum, vinylbelegg, gummi og kork.

Stive fliser eller heller

Slike belegg er som oftest av naturstein, betong eller keramiske materialer. De festes til underlaget med lim eller mørtel.

Bordgulv

Belegg av massive bord kan festes til underlagete eller legges flytende på underlaget.

Parkett

Parkett leveres både som massive staver av hardtre og som laminerte parkettstaver som består av tre sammenlimte lag. Parkett legges på bærende undergulv, men noen typer er selvbærende og kan festes til gulvbjelkene.

Tekstile gulvbelegg

Slike materialer kan variere mye, men festes på samme måte som andre belegg, enten ved å limes eller monteres løst på underlaget.

Andre materialer

Plastlaminater, maling, lakk.
Operasjon Oleander

Aksjonens omfang

Aksjonen startet pinsehelgen, 26. mai 1944 og varte ut i en hel uke i begge Trøndelags-fylkene. Gestapo hadde mange SS soldater og 8 medlemmer av Rinnanbanden var med og en av lederne til Gestapo. Gestapo beordret og sende ut tre båter fra Trondheim med Fosenhalvøya som mål. Båten som nådde Leksvik het "Lydia".
Berørte kommuner var: Leksvik, Rissa, Stjørna, Bjugn, Ørland og Åfjord.
Det var ca 60 personer som ble arrestert. De fleste fra Stjørna der motstandskampen på Fosenhalvøya var stor.
De som ble arrestert ble sendt til Vollan fangeleir, Grini fangeleir og Falstad fangeleir.
Ifølge historien var det mange motstandsfolk tyskerne aldri fikk tak i. De fleste flyktet over til Sverige eller holdt seg i skjul fra omverdenen til freden kom i mai 1945. Det var også andre personer som ble arrestert før Operasjon Oleander ble iverksatt. Flere ble tatt og satt i fengsel til krigen var over. Noen av dem var Kåre Nesset og Halvdan Gjelvold begge fra Ørland. Aksjonen ble satt i gang dagen etter at Johan Moan fra Leksvik klarte å rømme fra Rinnanbandens hovedbase Bandeklosteret etter nesten dødelig tortur.

Årsakene til aksjonen

Forløpet til Operasjon Oleander strekker seg over lang tid gjennom flere år. Motstandskampen mot Tyskland var stor i Norge, i den forbindelse var det mange patrioter som jobbet mot tyske interesser. Flere av dem hadde sendere, stasjonert på Fosenhalvøya etter endt opplæring i England. Andre hjalp flyktninger og andre utsatte med å rømme over til Sverige, eller holdt ulovlig våpenlagre. Rinnanbanden og angiveren Karl Ludvig Adding hadde klart å spore opp flere av motstandsgruppene og fått kjennskap til sabotasjene mot tyskerne gjennom sin virksomhet. På denne måten ble store nettverk rullet opp og kjent for tyskerne.
En annen side av saken var flyktningetraffikken fra Ørland og innover Stjørnfjorden til Rødsjøen. Tyskerne fattet mistanke om transporten med rømte jugoslaviske partisanfanger fra Austråttleiren over til Sverige og ville stoppe det. Det var ett av leddene til Operasjon Oleander, men de fant ikke beviser mot sivilbefolkningen. Lokalbefolkningen som hjalp til i dette nødarbeidet holdt alle kort for seg selv til freden kom. Året før, i april 1943, hadde tyske offiserer sendt en håndtlanger etter dem: en mann i skiløypa inn mot Stjørna for å finne spor. Dette ble oppdaget i tide av gode norske hjelpere med hjelp fra jugoslaviske partisaner, og dramatikken i Serberhytta endte med henrettelse av provokatøren. Guttene avverget på denne måten en dramatisk situasjon for folket som bodde oppe i Rødsjøen.

Kilder

Asbjørn Øksendal:  Operasjon Oleander. Gestapo i Trondheim og Leksvikaffaeren 1942-44 Nordenfjelske forlag (1968)
Norgesmesterskapet i fotball for menn 1923

Norgesmesterskapet i fotball for menn 1923 ble vunnet av Sportsklubben Brann etter finaleseier 2–1 over Lyn den 14. oktober. Finalen ble spilt på Odds gressbane i Skien. Dommer var Karl August Andersen fra Kvik, Fredrikshald. Dette var første gang Brann vant et norgesmesterskap og første gang et lag utenfor Østlandet vant en cupfinale.
Qingyuan (Fushun)

Qingyuan (kinesisk: 清原满族自治县; pinyin: Qīngyuán mǎnzú Zìzhìxiàn) for mandsjuene er et autonomt fylke i byprefekturet Fushun i provinsen Liaoning i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var på 344 019 innbyggere i 1999.

Samferdsel

Kinas riksvei 202 løper gjennom området. Den begynner i Heihe i provinsen Heilongjiang, passerer gjennom Harbin og Shenyang, og ender i Dalian ved Gulehavet.
Justinus I

Bakgrunn

Justinus var traker og født i en landsby i nærheten av Bederiana i den romerske provinsen Dardania som tilhørte Dakia som sammen med Makedonia var prefekturet Illyricum. Han livnærte seg der som bonde og svinegjeter. Før han fylte tyve år måtte han sammen med to kamerater flykte fra en invasjon av barbarere og søkte tilflukt i Konstantinopel. Han var gift med Lupicina, en kvinne av beskjedne kår.
Justinus gikk snart inn i militære, og gjorde karriere særlig etter sin innsats under den isauriske krig 492-498. Justinus stammet fra en del av det østromerske rike der man talte latin. Hans angivelig slette gresk gav senere opphav til spott og spe; det heter at han måtte benytte en sjablong når han skulle undertegne dokumenter (i følge den samtidige historiker Procopios).
Justinus ble under keiser Leo I (457 til 474) opptatt i den nylig grunnlagte livgarden, excubitores, og steg så i gradene, uten at enkelthetene i forfremmelse ikke er godt kjent for ettertiden. I 503 var han allerede en av generalene i det store bysantinske hærvesen, hvis offensiver mot de persiske  sassanidene ikke desto mindre slo sørgelig feil. Med større fremgang tjenestegjorde han som admiral under kampene mot den opprørske general Vitalian i 515. Noe senere ble han kommandør for den keiserlige garde (comes excubitorum).
Da keiser Anastasius døde ble Justinus i 518 (antagelig den 10. juli), da allerede i fremstreden alder, kåret til keiser.

Keiser

Som en karrieresoldat med manglende kunnskap om å styre en stat var Justinus klok nok til å omgi seg med rådgivere han stolte på. Den mest prominente av disse var hans nevø Flavius Petrus Sabbatius som han adopterte som sin sønn og ga navnet Justinian. Det er vanlig å si at Justinian styrte imperiet i sin onkels navn, takket være opptegnelsene til historikeren Procopius, historikeren John Julius Norwich har lagt dette til grunn Justinian ble imidlertid ikke navngitt som etterfølger før et år før Justinius' død, noe som kan tilskrives at Justinus i større grad handlet på egen hånd.
I 525 avskaffet Justinus en lov som effektivt forhindret et medlem av senatorklassen fra å gifte seg med en kvinne fra en lavere klasse i samfunnet, inkludert fra teateret som ble ansett som skandaløse på denne tiden. Dette påbudet gjorde det mulig for Justinian å gifte seg med Theodora, en tidligere mimeskuespiller, og det betydde at den gamle klasses distinksjoner ble mindre skarpe ved hoffet.
De siste årene av hans styre ble merket av strid mellom imperiet og østgoterne og perserne. I 526 begynte Justinus' helse å bli merkbart dårlig og han utpekte formelt Justinian til medkeiser den 1. april 527. Den 1. august samme år døde han og ble etterfulgt av Justinian.
Byen Anazarbus ble omdøpt til Justinopolis i 525 til hans ære etter at den ble gjenoppbygd etter et jordskjelv.
Arendal Pistolklubb

Arendal Pistolklubb (APK) er en pistolklubb tilknyttet Norges Skytterforbund og Norges Idrettsforbund

Historie

APK ble stiftet i Arendal 20. februar 1933.

Skytebaner

APK har 25 meters utendørsbane med 15 standplasser på Vestre Saltrød. APK har også tilgjengelig 25 meters innendørsbane med 10 standplasser i Stueneshallen på Saltrød. Brukes på vinterstid (okt-mars).

Klubbhus

Klubben har klubbhus ved utendørsbanen på Vestre Saltrød med minikjøkken og stue med plass til 30-40 personer
Randulf Dalland

Liv og virke

Dalland arbeidde som rørlegger i Bergen fra 1915 til 1927. Han ble tidlig med i fagorganisasjonen og den kommunistiske ungdomsorganisasjonen. I det radikale miljøet i Bergen møtte han også Anna Paulson, eller Anna Dalland som hun ble hetende etter at de giftet seg. Hun var datter av Arbeidets kulturskribent Andreas Paulson, jobbet selv i avisen og var aktiv i arbeiderungdomsmiljøet.
Ekteparet fikk en datter, og familien etablerte seg i Odda, der Dalland drev egen rørleggerforretning.  Fra 1927 var han medlem av NKP, og i flere år formann for partiet i Odda, som den gang var en industribygd der NKP sto svært sterkt. Fra 1930 til 1932 redigerte Dalland stedets lokale NKP-avisen Hardanger Arbeiderblad, der også kona arbeidet. Han var medlem av Odda herredsstyre i årene 1932–1934.
Fra 1932 til 1935 var han sekretær i fagopposisjonen på Vestlandet, samtidig som han var journalist i NKPs avis Arbeidet. Fra 1935 til 1937 var han innvalgt i Bergen bystyre.
I årene 1935–1937 studerte Dalland ved Kominterns såkalte Lenin-skole i Moskva. Han avbrøt imidlertid den ordinære utdanningen fordi han ville kjempe mot Franco i Spania, og fikk sammen med andre frivillige opplæring og offiserskurs ved en militærskole i byen Rjazan sør for Moskva.
I begynnelsen av 1937 reiste han via Sverige og Frankrike til Spania. Kona og datteren hadde fulgt ham til Moskva, og fortsatte livet der etter at mannen var dratt i krigen. I Spania sluttet Dalland seg til den 11. internasjonale brigade, der han tjenestegjorde som løytnant i en sambandsavdeling. På et oppdrag bak fiendens linjer på Madrid-fronten blei han i juni 1937 tatt til fange, fengsla - og dømt til døden. Politisk og diplomatisk blei det arbeidet for å få ham fri, og i 1940 blei han til slutt utvist fra Spania.
Etter å ha blitt løslatt fra Francos fangehull klarte Dalland å ta seg til Storbritannia, der han under andre verdenskrig tjenestegjorde i den norske brigaden i Skottland fra juni 1940. Ved radioapparatet i militærleiren fikk han overraskende livstegn fra familien: Dalland skjønte brått  at det var konas stemme han hørte fra Radio Moskva. Der hadde Anna Dalland fått en sentral rolle i løpet av årene de hadde vært adskilt.
Det gikk ennå år før Dalland så kone og datter igjen. Han ble dimittert fra militæret i november 1945, omtrent på samme tid som kona kunne forlate Moskva og reise tilbake til hjemlandet.
I Norge blei Dalland valgt inn på Stortinget i det første etterkrigsvalget, da NKP fikk 11 mandater. Han var medlem av Lagtinget og militærkomiteen. Ved neste valg i 1949 fikk imidlertid partiet halvert sin oppslutning og mistet alle sine representanter.
Under det såkalte Furubotn-oppgjøret i partiet i 1949/1950 spilte Dalland en aktiv rolle på Løvlien/Strand Johansens fløy da de fordrev Furubotn fra NKP. Fra 1950 til 1965 var Dalland partisekretær i NKP. Han arbeidet også en periode som journalist i NKPs hovedorgan Friheten.