google/wiki40b huggingface dataset:
Myrra

Myrra er saft av Commiphora-arter og Burseraceae. Treet vokser i Arabia og Afrika. Sekretet er svettet ut av barken og tørret i luft. Utseende er gulbrune eller rødbrune, uregelmessige, sprø korn eller klumper av vekslende størrelse. Overflaten er dekket av hvit-gult støv. Bruddet er hvelvet, fettglinsende, gulbrunt til rødbrunt, ofte med matte, hvite årer og lysere flekker. Tynne stykker er gjennomskinnelige. Lukten er aromatisk; smaken er bitter, rivende.

Historie

Ifølge myten skal myrraen ha fått sitt navn etter prinsesse Myrrha, som var datter av kong Cinyras. Denne prinsessen ble så grepet av forbudt kjærlighet at hun flyktet til Arabia, der hun sank ned i en dyp sorg. Venus forvandlet henne til det treet som bærer hennes navn og som ennå gråter tårer, den bitre, men rennende og helsebringende myrraen. Egypterne hentet myrra fra landet Punt sør for Egypt, og brukte det til balsamering av sine døde. Myrra nevnes ofte i Bibelen f.eks.  i første Mosebok 37:25. Dette viser at stoffet var en betydelig handelsvare allerede for 3500 år siden. Det ble brukt i israelittenes hellige smurning, til parfyme og røkelse og inngikk i drikken som ble gitt til dødsdømte.

Bruk av myrra

Grekerne brukte myrra og røkelse. I Apollotempelet i Miletus i 243 f. Kr. var der gull- og sølvkar, virak, myrra, kanel og andre krydder.
Dioskorides beskriver flere ulike sorter myrra, men tilrår bare at den brukes som er frisk, lett, ensfarget med hvite striper i bruddet. Den skal også være bitter i smaken, velluktende  og skarp. Plinius beskriver en spesiell myrra som er samlet uten inngrep i treet, og som inngikk i israelittenes tempelrøkelse. Også i Koranen blir myrra nevnt. 
Myrra ble brukt mot et stort antall sykdommer. Den ble brukt alene og i blanding med andre legemiddel både til inntaking og til inngniding, i blanding med ”kvikkemelk” til øyensalve, til munnvann, mot dårlig lukt i armhulene, til tygging ved dårlig ånde og til snusing mot snue osv. En myrratinktur ble brukt for å få fortgang i fødselen, for å fremkalle menstruasjon og mot lammelser ved slagtilfeller. Myrra ble også brukt som tannpulver og tanntinktur. Selv om undersøkelser av myrraens virkninger mangler, ble den brukt som hostestillende middel og stimulerende middel.
Den tredje gaven Jesusbarnet fikk av De vise menn var myrra.
Alf Malland

Skuespiller

Malland debuterte på scenen i 1947 ved Det norske teatret i stykket Erasmus Montanus. Videre kan en nevne stykker som den svarte dommedagssatiren Herlege tid som dagast og den groteske tittelrollen i Tor Åge Bringsværds Jungelens Herre. Innen moderne psykologisk og poetisk drama spilte han i Tore Ørjasæters Christophoros, og en av de innestengte gruvearbeiderne i Gunnar Bull Gundersens De fem.
Av filmer han medvirket i, var blant annet Ni liv, Bør Børson Jr., Broder Gabrielsen og en del av Olsenbanden-filmene. Utover filmene om Bør Børson huskes han kanskje særlig fra hovedrollen i Broder Gabrielsen.

Militær karrière

Alf Malland gikk på befalskole og Krigsskolen før andre verdenskrig. Etter invasjonen av Norge deltok han aktivt i krigshandlingene, blant annet som troppsjef i Infanteriregiment 16. Han kom seg fra Sverige til England som maskingeværskytter på en av kvarstadbåtene. I 1942-1943 tok han den norske krigsskolen. Han ble fallskjermjeger og var kompanisjef i Royal Welsh Fusiliers og i de norske styrkene som kom til Finnmark i november 1944.
For sin militære innsats mottok Malland flere dekorasjoner. Han ble tildelt Krigsmedaljen, Deltagermedaljen med rosett og Haakon VIIs 70-årsmedalje. Av britene ble han Mentioned in Despatches og fikk 1939–1945 Star.

Annet

På 1950-tallet tok han ekstravakter som nattevakt for å spe på de forholdsvis dårlige inntektene han hadde som skuespiller, slik at han kunne forsørge sin familie. På en slik vakt ble han skutt ned under et ran og såret.
Institut français d'opinion publique

Institut français d'opinion publique (norsk oversettelse: det franske institutt for offentlighetens mening), forkortet IFOP, er et internasjonalt selskap som utfører meningsmålinger og markedsundersøkelser. Selskapet produserer og utfører meningsmålinger på oppdrag fra kunder som blant andre medieselskaper og politiske partier.
Selskapet ble grunnlagt 1. desember 1938 av Jean Stoetzel, en tidligere professor ved Sorbonne-universitetet, etter et møte med George Gallup i USA.
IFOPs motto er «Samvirke skaper verdier». I mange år ble selskapet ledet av Laurence Parisot, som fikk kallenavnet «sjefen over alle sjefer» da han ledet den franske fagforeningen MEDEF. I 2018 er Stéphane Truchi president, mens Pierre Pigeon er styreleder.
Frem til 1983 sto også IFOP bak de offisielle franske hitlistene over solgte singler og musikkalbum.
Norges Handelshøyskoles kursvirksomhet

Norges Handelshøyskoles Kursvirksomhet, offisielt forkortet NHHK, ble etablert av Norges Handelshøyskole i 1959 for å utvikle kompetanse innen økonomi og administrasjon ved å tilby kurs for andre enn fulltidsstudenter. Navnet ble senere endret til Norges Handelshøyskoles Kompetansesenter for etter- og videreutdanning.
NHHK etablerte en rekke kurs og spesialiserte seminarer som utviklet seg videre i takt med behovene innen både næringslivet og offentlig administrasjon.
NHHK ble fra januar 1997 integrert som en del av Norges Handelshøyskole, og markedsføres ikke lenger under navnet NHHK.
Apple Records

Historie

Apple Records ble grunnlagt i 1968 som en divisjon av Apple Corps Ltd. av musikkgruppen The Beatles. Tidligere plateutgivelser fra The Beatles ble håndtert av Parlophone/EMI i England og Capitol Records (eller United Artists Records i USA). I en ny avtale aksepterte EMI og Capitol å distribuere Apple Records' utgivelser fram til 1975. Apple eide rettighetene til plateutgivelser fra musikkartister som de signerte, mens EMI beholdt eiendommen til  The Beatles' utgivelser, skjønt de ble nyutgitt under merket Apple. Merket ble en suksess og overlevde splittelsen av The Beatles i 1970, og ble revitalisert på slutten av 1980-årene for utgivelsen av samtlige Beatles-plater på CD-er.
Grunnen til denne businessprosjektet ble sagt å være The Beatles' behov for å investere penger som beskyttelse for skattlegging. Britisk skatteregler på denne tiden ble beskrevet som stivnakket. Da George Harrison sang, i «Taxman»: «There's one for you, nineteen for me», og refererte til shillingene i pundet, var det ingen spøk. Det var det nøyaktige beløp som ble beholdt etter skatt, fem per cent. Som Harrison la til: «Should five per cent appear too small, be thankful I don't take it all».
Den første musikkgruppen som hadde plateutgivelse utgitt på Apple-merket (en 45rpm single med tittelen «Dear Delilah») het Grapefruit. Innspillingen skjedde i London på slutten av 1967, og ble produsert av amerikaneren Terry Melcher, kjent fra The Byrds. Terry Doran, som var direktør for Apple Publishing, hjalp til med realisere gruppen og hans assistent Derek Lepper ble gruppens turneringsleder.
I løpet av 1974 ble The Beatles oppløst juridisk, og det ble bestemt av retten at 8% av inntektene fra Beatles-albumene (som gruppe) skulle tilfalle Apple Records, og 4% skulle gå til hver av de fire medlemmene. Platemerket fortsatte å gå med overskudd fram til og med 1984, hovedsakelig grunnet fortsatt salg av gamle Beatles-plater, deretter gikk selskapet med underskudd i flere år.
Apple Corps har hatt en lang historie med uenighet om merkevare med Apple Inc., grunnet likheten i navn og logo. Per 2005 var de to selskapene fortsatt låst i juridisk uenighet.
Canthotrypes

Utbredelse

Arten elver i Brasil (Amazonas).
Eikeprosesjonsspinner

Utseende

En middelsstor (vingespenn 24 – 35 mm, hunnen større enn hannen), kraftig, grå spinner. Kroppen er kledt med ganske lange hår og virker lurvete. Hodet er ganske stort og bredt, antennene er kamformede hos begge kjønn, litt lengre hos hannen enn hos hunnen. Bakkroppsspissen har en dusk av lange hår, hunnen feller disse når hun legger egg og bruker dem til å dekke eggklyngen med. Forvingen er avrundet trekantet, grå, med et eller to mer eller mindre tydelige, mørke tverrbånd. Bakvingen er gråhvit, med en diffus, mørk flekk ved bakhjørnet og et mer eller mindre tydelig, mørkt tverrbånd. Larven er grågul med en mørkere ryggstripe og enkelte oransje vorter. Ryggstripen er litt nedsenket i forhold til sidene. Her sitter gifthårene festet, opptil 700 000 hos en utvokst larve.

Levevis

Larvene lever selskapelig på eik (Quercus spp.). Denne spinneren trives best i åpne, solrike, varme skoger. Bestandene svinger kraftig over tid, når arten har masseforekomster kan den være meget tallrik. Et kjent trekk ved disse larvene er at de kan foreta vandringer for å finne et nytt vertstre. De vandrer då på en rekke og danner en lang prosesjon eller "orm" der hver larve følger etter den foran. Man har gjort forsøk med at føye denne "ormen" sammen til en ring, dette førte til at larvene gikk i ring til de døde av utmattelse etter flere døgn. De voksne spinnerne fly om natten i juli – september, vanligvis med en topp i august. De kommer gjerne til lys, og kan fly ganske lange avstander, slik har også en del individer fra mellomeuropeiske bestander dukket opp i Norden. Etter at hun har parret seg, legger hunnen 150 -300 egg i en eller to klynger på greiner eller kvister av eik. Eggene blir dekket av en væske som størkner i kontakt med luften, og hår fra hunnens bakkroppsspiss.

Giftige hår

Utvokste larver av eikeprosesjonsspinneren er kledt med spesielle gifthår, som lett brekker av. Man trenger ikke komme i direkte kontakt med larvene for å få føling med disse hårene. Larvene holder til i store silkespinn, og store mengder avkastede larvehuder med gifthår legger seg på bunnen av disse. Når larvehudene tørker ut, brekker hårene lett av og kan føres med vinden. Hårene er hule og inneholder blærer med maursyre og giftstoffet thaumatopoein. Hårene kan gi brannsår ved hudkontakt og øyeskader, og denne arten utgjør dermed et betydelig helseproblem der hvor den er vanlig. I utsatte områder settes det ut advarselsskilt når det forekommer slike larver, og man har satt i verk ulike tiltak for å forsøke å bekjempe larvene. De giftige hårene hindrer likevel ikke enkelte fugler i å spise store mengder av larvene, særlig er gjøk og hærfugl effektive predatorer.  Disse kan fjerne gifthårene før de spiser larven og tar ikke noen skade av det. Også kjøttmeis kan ta en god del larver mens de er unge, før de har utviklet gifthår. I tillegg til de helsemessige problemene kan arten forårsake skader på skogen ved å snauspise eiketrærne.
Diacheila polita

Utbredelse

Diacheila polita finnes i Russland og Norge i  Europa, østover til Mongolia i Asia.

Utseende

Diacheila polita  er omtrent 7 millimeter lang og brun-svart. Hele billen er skinnende (metallisk). Dekkvingene har svake punktrekker (lendestriper).  Halsskjoldet (ponotum) har fin men tydelig punktur.  Beina er rødlige.

Levevis

Diacheila polita tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår  en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er ofte radikalt forskjellige fra de  voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Luoyang

Luoyang (kinesisk: 洛阳; pinyin: Luòyáng), tidligere også kjent som Loyang, er en kinesisk by på prefekturnivå i provinsen Henan i det sentrale Kina. Befolkningen innen bygrensene anslås (2004) til 1 417 000, men hele prefekturet har 6,1 millioner innbyggere. 
Ikke langt fra Luoyang er Longmengrottene, som i år 2000 ble oppført på UNESCOs liste over «verdensarven». Disse grottene ble utbygd på det nordlige Wei-dynastiets tid, omkring 500 e.Kr.
Elven Yi renner gjennom Luoyang.

Historie

Byen ble grunnlagt i det 11. århundre f.Kr. og het den gang Chengzhou (成周). Den sies tradisjonelt at Konfucius studerte her og at Laozi også virket her. 
Luoyang ble hovedstad for det østlige Zhou-dynasti i 770 f.Kr. Den ble ødelagt i 510 under en borgerkrig, men ble gjenoppbygd året etter av kongen.
Den første buddhistiske kultbygning i det egentlige Kina, Baimasi (Den hvite hests tempel), ble etablert her i år 68 e.Kr. av Han-dynastiets keiser Mingdi (57–75). De aller eldste versjoner av mahayanabuddhismens sutraer gjengitt på kinesisk er dem som ble oversatt i Luoyang av den kushanske munk Lokaksema mellom 178 og 189, særlig  Pratyutpanna Sûtra som introduserer Amitabha Buddha, og de første fragmenter av  prajñāpāramitāsûtraene, fra hvilken senere ble frembragt Hjertesutraen og Diamantsutraen.
Byen hadde på denne tiden en stor keiserlig skole med 30.000 studenter. Det var i Luoyang at Cai Lun dokumenterte oppfinnelsen av papiret og at astronomen Zhang Hen hadde sitt virke. Etter Handynastiets fall forfattet Zuo Si diktet De tre hovedstader, som er blitt bevart for ettertiden og som omhandler blant annet denne byen.
Sui-dynastiet valgte også Luoyang som hovedstad for sitt rike. Byen ble da raskt gjenoppbygd etter omfattende ødeleggelser, og fikk da en befolkning som etter sigende kom opp i én million innbyggere. I 1971 fant arkeologer et kornlager fra Sui-tiden som var stort nok til å kunne beskytte 250 000 tonn grøde fra fukt og utøy. Det derpå følgende Tang-dynastiet flyttet hovedstaden til Chang'an, og dermed begynte Luoyang igjen en tilværelse som en normal kinesisk by.

Luftfart

Byen betjenes av Luoyang Beijiao lufthavn.

Jernbane

I Luoyang stanser togene på Longhaibanen, Kinas viktigste jernbanelinje i øst-vest-retning, som løper fra Lianyungang til Lanzhou via blant annet Xuzhou, Kaifeng, Zhengzhou, Weinan og Xi'an.

Vei

Kinas riksvei 310 går gjennom området. Denne viktige trafikkåren begynner i Lianyungang i Jiangsu, går vestover og ender i Tianshui i provinsen Gansu. Den går innom større byer som Xuzhou, Shangqiu, Kaifeng, Zhengzhou, Luoyang og Xi'an.
Walid al-Kubaisi

Artikler

Han skrev fast for Dag og Tid i 15 år og hadde publisert flere kronikker om blant annet Irak, innvandring, islam og ytringsfrihet.
Narodowe Zjednoczenie Wojskowe

Narodowe Zjednoczenie Wojskowe (NZW) (Den Nasjonale Militære Union, NZW) var en polsk anti-kommunistisk organisasjon, grunnlagt i november 1944, etter at Warszawaoppstanden ble slått ned. Den var blant de største og sterkeste motstandsbevegelsene etablert i det Sovjet-kontrollerte Polen på midten og slutten av 1940-tallet. NZW bestod for det meste av medlemmer av de opplyste organisasjonene Narodowe Sily Zbrojne og Armia Krajowa.
NZWs første kommandant var Oberst Tadeusz Danilewicz, deretter Oberst Boguslaw Banasik. Organisasjonen var delt inn i 16 "områder", og var mest aktiv i distriktene Białystok, Lublin og Rzeszów. Den hadde flere væpnede enheter kalt Pogotowie Walki Zbrojnej, som flere ganger kjempet mot NKVD og Sovjetarmeen. Dens hovedkvarter ble ødelagt våren 1946, da det hemmelige kommunistiske politiet arresterte hundrevis av dens medlemmer. Imidlertid forble flere enheter aktive inntil midten av 1950-tallet.
Farinelli

Biografi

Farinelli ble født inn i en velstående landlig familie fra Puglia. Hans far, Salvatore, var borgermester i Marate og Cisternino 1706–1709. Som ung gutt ble Farinelli kastrert for at hans vakre guttestemme skulle bevares og videreutvikles.
Han ble utdannet ved et musikkonservatorium som særlig arbeidet med kastrater, hvor de fikk opplæring i stemmetrening, komposisjon og improvisasjon, noe som var populært blant publikum. Han tok artistnavnet Farinelli etter en italiensk magistrat.
Under ledelse av Nicola Porpora fikk Farinelli en sjelden vakker stemme. han ble kjent i det sørlige Italia som il ragazzo («gutten»). Han sang for publikum for første gang i 1720 i Porporas Angelica e Medoro. I 1722 hadde han sin første opptreden i Roma og vakte stor oppmerksomhet da han overgikk en populær tysk trompet-spiller. 
I 1724 opptrådte Farinelli i Wien og i Venezia året etter, før han reiste til Napoli. 
Farinelli sang ofte arier og operaer som ble skrevet av hans bror Riccardo Broschi. Siden disse er skrevet spesielt for Farinelli, fremstår de i dag som vitnesbyrd for hans sjeldne stemme, både når det gjelder virtuositet og stemmeomfang.
Opprinnelsen til kunstnernavnet Farinelli er ikke sikkert, men kan ha vært avledet av navnet til to rike napolitanske jurister som sponset studiene hans, brødrene Farina.
I 1994 ble det laget en film om hans liv: Farinelli Il Castrato.

Ekshumering

12. juli 2006 ble Farinellis levninger gravd opp fra Certosakirkegården i Bologna. Forskerne ble her overrasket over at de ikke bare fant Farinellis levninger, men også hans slektning Carlotta Pisani Broschis. Åpningen av graven var på initiativ av den florentinske antikvaren Alberto Bruschi og av Luigi Verdi, sekretær ved Farinelli Study Center. Maria Giovanna Belcastro ved Det antropologiske instituttet, Universitet i Bologna og Gina Fornaciari, paleoantropolog ved Universitetet i Pisa forsker på  Farinelli og hans livsstil, vaner og eventuelle sykdommer eller lyter for å få mer kunnskap om kastratenes fysiologiske status.
«Da Carlotta døde, ble graven åpnet og Farinellis ben ble samlet i bunnen for å få plass til Carlottas levninger» sa musikkologen Carlo Vitali på 13. juli 2006. Dette har ført til at en rekke av Farinellis levninger ikke er ivaretatt særlig godt. Vitali beskrev de større beina som lange og kraftige, hvilket stemmer med de offisielle portrettene av Farinelli og med oppfatningen om at kastratene var lange og med lange fingre og tær.
Ching (England)

Ching er en elv som renner fra Epping Forest i Essex til Lee i Waltham Forest.
Den er demmet opp på to steder, ved Connaught Water i Loughton og Waltham Abbey, og i Highams Park.
Elven renner gjennom Chingford. Selv om det kan se ut som om byen har navn etter elven, «krysningssted i Ching», er det omvendt idet elvens navn er en tilbakedannelse fra bynavnet.
I 2009 annonserte Thames Water en undersøkelse som hadde til mål å redusere forurensningen i dens nedre løp som er forsaket av kloakk og avfallsvann fra avløp, dusjer, vaskemaskiner og lignende.
Paulus' andre brev til korinterne

Paulus’ andre brev til korinterne, også kalt andre korinterbrev, er et av brevene som bærer apostelen Paulus’ navn, og er i den kanoniske rekkefølge den åttende boken i Det nye testamente. Brevet regnes til de brev som med sikkerhet kan sies å være skrevet av Paulus. I norske bibelhenvisninger forkortes brevet etter bibelselskapets standard «2Kor».

Forfatter, datering og avfattelsessted

Det er enighet blant bibelforskere om at dette brevet er skrevet av apostelen Paulus. Det er sannsynligvis år 56 eller 57 (Gerhardson, Birger: En bok om nya testamentet. Kristianstad 1993)s.63, i Makedonia jf. 2.Kor 2.12
Journal of Cuneiform Studies

Journal of Cuneiform Studies (kort: JCS) er et tidsskrift, grunnlagt i 1947 av Bagdadskolen blant American Schools of Oriental Research. Tidsskriftet presenterer artikler om det gamle Mesopotamias og Anatolias språk og historie, på engelsk, fransk og tysk.
Ural (elv)

Ural er ei elv i Russland og Kasakhstan, 2 534 kilometer lang. Den har sitt utspring i Uralfjellene og renner ut i Kaspihavet. Elva danner ei naturlig grense mellom Europa og Asia.
Ornis Norvegica

Ornis Norvegica er et ornitologisk fagtidsskrift som utgis av Norsk Ornitologisk Forening (NOF). Tidsskriftet ble opprettet i 1978 og het til å begynne med Cinclus. Cinclus utgjorde fra 1979 til 1999 serie C av Fauna norvegica, som fram til 1994 ble utgitt av Norsk zoologisk tidsskriftsentral, og deretter av NTNU Vitenskapsmuseet.
Dumosh

Dumosh (albansk: Dumosh, serbisk: Dumoš) er en landsby i kommunen Podujevë i Kosovo, omkring 25 km utenfor hovedstaden Priština. Folketellingen i 2011 viste 1 207 innbyggere.
Dumosh har sin eget lufthavn, (Aeroporti i Battlavës/Batlava-Donja Penduha Airfield).
Baji kraftverk

Baji kraftverk er et varmekraftverk ved elva Eufrat 200 km nord for Bagdad i Salahuddin i Irak. Det har en installert produksjonskapasitet på 624 MW, men skal etter planen bli 1320 MW fordelt på 6 like store blokker / turbiner. Teknologien er italiensk.
Anlegget ble utbygd i årene 1988–1998. Det ble gjenstartet og rehabilitert i 2004. Brenselstypen er råolje og naturgass.
J.J. Ugland Stadion – Levermyr

Tribuneproblemer og navnskifte

Levermyr Stadion fikk problemer etter at stadion ble anslått som i for dårlig stand av Norges Friidrettsforbund i 2005, og stadionet fikk lisensen sin trukket tilbake. Den 28. november 2007 ble det bestemt at Levermyr Stadion skulle utbygges for å passe til Norges Fotballforbunds krav. Skipsreder Johan Jørgen Ugland lånte kommunen tyve millioner kroner for å oppruste tribuneanlegget slik at det skulle holde kravene fra Norges Fotballforbund. Utbyggingen begynte i 2009, og Ugland sa seg villig til å dekke inntil syv millioner av beløpet over tyve millioner. Den 3. mai 2010, omtrent en måned etter Uglands død, vedtok kommunestyret i Grimstad å omdøpe Levermyr stadion til «J.J. Ugland Stadion – Levermyr», rett før nyåpningen av stadionet samme måned.
Hadsund

Historie

Hadsund ble grunnlagt i 1854, da byen fikk status som handelsplads. Før dette hadde det bare vært et fergested med tillatelse til å holde marked på begge sider av fjorden. I 1861 ble det anlagt en trafikkhavn, i 1883 ble det jernbaneforbindelse til Randers og i 1900 også til Aalborg. Hadsund hadde to stasjoner, Hadsund Nord Station, som lå inne i selve byen, og Hadsund Syd Station, som fortsatt ligger i Hadsund Syd i dag. Hadsund Nord Station ble revet i 1985, etter at banen ble nedlagt den 1. april 1969. 
Det har ikke alltid vært bru over Mariager Fjord ved Hadsund, og det er overfartsstedet som er bakgrunnen for at det vokste fram en by nettopp på dette stedet. Mariager Fjord er en vannfylt dal som skiller Himmerland fra Ommersyssel. Fra gammel tid reiste man over Hobro når man skulle til Aalborg fra Randers eller omvendt. I 1904 ble brua over fjorden innviet, noe som brakte omlandet sør for fjorden nærmere Hadsund. Den nåværende brua ble innviet i 1976. 
Det faktum at Hobro var kjøpstad langt tilbake i tid førte til at mye trafikk gikk gjennom denne byen. Men det var også behov for en transportvei ned gjennom det østlige Himmerland og videre sørover mot Randers. Det var i den sammenheng naturlig å passere Mariager Fjord på det smaleste stedet, som var ved Hadsund.
Hadsund Egnsmuseum tar for seg Hadsunds lokalhistorie siden reformasjonen i 1536.

Bydeler

Søndergårde ligger i den nordlige delen av Hadsund ved veien til Visborg. Bydelen var inntil 1960 en egen by, men vokste sammen med Hadsund da det ble bygget et industriområde og et boligområde i tilknytning til byen.
Den sørlige delen av Hadsund ligger umiddelbart sør for Hadsundbroen (ca. 250 m) og heter Hadsund Syd, opprinnelig Sønder Hadsund. Bydelen har 479 innbyggere per 2011 og ble grunnlagt ca. 1880. Hadsund Syd ble ikke regnet som del av Hadsund før i 2011.
Andre bydeler i Hadsund er Molhøj, Hadsund Huse og Haderup.
Asbjørn Bye

Norgesmesterskapene i 1900 og 1901

I de to NM på skøyter Bye deltok i, var regelverket ennå slik at det ikke offisielt ble beregnet en sammenlagt resultat-rekkefølge for alle deltakerne. Man nøyde seg – eventuelt – med å kåre én løper til sammenlagt-vinner, altså norgesmesteren.
Men uoffisielt ville Byes prestasjoner i NM i 1900 og 1901 ha svart til henholdsvis 3.- og 2.-plass sammenlagt etter de reglene som ble innført allerede året etter, altså i 1902.
Tidene til Bye på 500 m og 1 500 m fra NM i 1900 i Trondhjem ble også regnet som uoffisielle junior-verdensrekorder på de distansene.

Sykdom og død

Bye døde vel 18 år gammel i 1902, av tyfus, etter få dagers sykdom.

Legat

Asbjørn Byes legat ble stiftet 29. februar 1911 ? ved et gavebrev av bakermester Otto Andersen og hustru Karen Margrethe. Legatet er for trengende elever ved eller fra Trondheim katedralskole.