Seter

Etymologi

Ordet seter kommer av norrønt setr eller sætr og henger sammen med verbet sitte. Ivar Aasens Norsk Ordbog definerer Sæter som «en afsidesliggende Græsgang med en Sommerhytte, hvori koernes Mælk bliver tilberedt til hjembringelse», og Sæterbol som «Sæterplads med dertil hørende Huse, betragtes som Eiendom». Falk og Torps etymologiske ordbok definerer seter som «sommeropholdsted for buskapen». Ifølge Falk og Torp er ordet også i slekt med ord på andre indoeuropeiske språk med betydninger som ‘sete’, ‘leir’ og ‘bolig’. Ordet støl definerer Falk og Torp som «melkeplads, sæter», fra norrønt stǫðull som betyr ‘grunnvoll, stilling, plass’. Støl og seter har vært brukt om hverandre. "Støl" er særlig utbredt på Vestlandet og i fjellbygdene fra Agder i sør til Gudbrandsdalen i nord.
Ordet "seter" finnes på svensk side av grensen i Herjedalen, Jämtland, Vermland og Dalarna, samt på Island og Shetland. I de fleste norske dialekter heter det nå "ei seter" (hunkjønn), men i eldre former var ordet intetkjønn og i gammelnorsk var det to intetkjønnsord: "sætr" og "setr". Det gammelnorske ordet skriver seg fra "å sitte" og betyr et sted å sitte, oppholdssted, bosted samt beitemarker med hus. I gammelnorsk ble intetkjønn brukt i flertall når det dreide seg om flere bus på samme sted, mens hunkjønn entall ble brukt i kollektiv betydning for det samme. I blant annet Ålen og Nord-Østerdal brukes intetkjønn om det enkelte hus, mens hunkjønn brukes kollektivt om hele seterkomplekset. I Trøndelag, i Østerdalen og i Solør har "voll" blitt brukt synonymt med setervoll. I Jämtland og Herjedalen brukes "vall" synonymt med seter. På Tynset, i Oppdal, i Odal og Solør har "vang" blitt brukt i betydningen "melkeplass uten hus" eller "inngjerdet setervoll". I Valdres har "ås" blitt brukt i betydningen "seter" der f.eks. "heimås" betyr heimseter. På steder med mer enn en seter til hver gård brukes navnet til å angi ulike slags setrer. Seter nærmest gården brukes vår og høst ("vårseter", "heimseter") mens "høgseter" eller "sommerseter" ligger langt fra gården og brukes om sommeren.

Bygningene

Setrer kunne ligge enkeltvis i landskapet eller flere sammen i ei setergrend. 
På ei seter var det vanligvis bygninger til boligformål, til melkestell og til lagring av melkeproduktene. Dessuten var det gjerne fjøs til buskapen og det kunne være løer til lagring av for. Bolighuset på setra kalles ofte sel. Det var husvære for budeia.
Bebyggelsen på setra var tilpasset driftsformen, som varierte mellom landsdelene, avstanden mellom gård og seter og transportmulighetene. Der landskapet var bratt kunne en gård ha opptil tre setrer som ble brukt til ulike tider i sesongen. De lå da i ulik høyde over havet og med ulike avstander mellom gard og seter.
I dag blir gammel seterbebyggelse i fjellet helst brukt til friluftsformål, særlig som hytter. Setrer med god veiforbindelse til bygda blir i større grad vedlikeholdt og har fått preg av «hyttebyer» når seterdriften har blitt lagt ned.

Omfang og utbredelse

På 1800-tallet var det omkring 50.000 støler i drift i Norge, og de fleste gårder/grender hadde en eller flere støler og deler av folket på bygdene tilbragte sommeren på stølen sammen med buskapen. I Vang og Øystre Slidre var det vanlig å ha melkekyr på setra 10-12 uker fra jonsok. I deler av landet ble mesteparten av vinterforet hentet fra setermarken. Det ble også sanket ris, løv, lav, mose, lyng og rognebær i marken. Der det i dag er skogdekte lier og dalsøkk kunne det på 1800-tallet være store treløse flater på grunn av beiting og slått. I dag er det omkring 1200 støler i drift. I 1907 ble det gjennomført en setertelling i Norge. Da var det over 10.000 setrer i  Sogn og Fjordane alene, knapt ¼ av setertallet i land. I 1939 ble ⅓ av melken i Nordfjord produsert på setrene. Bare i Valdres var det på 1940-tallet 4000 støler i drift. I 2013 leverte 199 støler melk til meieriet.