Pyramide (byggverk)

Mesopotamia

Mesopotamierne bygde de første pyramidelignende strukturer som ble kalt for ziggurater. I oldtiden var disse malte skinnende i gull og bronse. Ettersom de var bygget av soltørket leire formet som murstein, er det lite som gjenstår av dem ved at de har gått tilbake til sin opprinnelige tilstand som leire. Ziggurater ble bygget av sumere, babylonere, elamitter, akkadere, og assyrere for sin lokale religioner. Hver ziggurat var en del av et tempelkompleks som inkluderte andre bygninger. Forløperne til zigguratene var en opphøyd plattform som er datert fra den neolittiske Ubaidperioden i løpet av 3000-tallet f.Kr.
Bygget i skrånende rader på en rektangulær, oval eller kvadratisk plattform, var en zigguratene en pyramidal struktur med en flat topp. Murstein gjort av soltørket leire utgjorde kjernen av zigguraten med dekke av brente teglsteiner på utsiden. Fasaden ble ofte glasert i ulike farger og kan også ha hatt astrologisk betydning. Kongene fikk tidvis sine navn inngravert på de skinnende glasert steinene. Antallet lag strakte seg fra to til sju. Det er antatt at de hadde en helligdom eller tempel på toppen, men ettersom de fleste levninger av ziggurater er dårlig forfatning er det vanskelig å påvise det ved arkeologiske virkemidler. Den eneste tekstlig dokumentasjon er fra den greske historikeren Herodotos.
I motsetningen til oldtidens Egypt var kongene ikke betraktet som guder, men som gudenes representanter eller tjenere. Det er ingenting som tyder på at zigguratene fungerte som egyptiske pyramider ved å være herskernes monumentale graver, men var en helligdom. Templer hadde blitt bygget i Mesopotamia siden midten av 3000-tallet f.Kr. Det synes som om disse begynte som små bygninger gjort av leire og soltørket stein, bygget for prestene eller prestekongene, uten offentlig tilgang, men etter hvert løftet opp på en plattform som ga dem framståenhet. Tilgang til helligdommen ble gjort ved en rekke ramper på begge sider av zigguraten eller ved en spiraltrapp opp til toppen.
Disse plattformene utviklet seg til trappepyramider som ble oppfattet som hellige fjell som brakte prestene nærmere gudene. Det er en forstilling som minner påfallende om Moses i Andre Mosebok 19 hvor han klatrer opp Sinaifjellet for å motta lovene etter at «Herren ropte til ham fra fjellet». For sumerne var fjellene også en kilde for vann og de kalte sin modergudinne Ninhursag for «Fjellets frue». De mesopotamiske ziggurater var ikke et sted for offentlig religiøs dyrkelse, men oppholdssted for gudene selv. Kun prestene hadde tilgang til helligdommen ved at deres ansvar var å dekke gudenes behov. Det ga prestene en mektig posisjon i det sumeriske samfunnet og ziggratene var symbolet på deres makt. Myten om Babels tårn i Bibelen var antagelig en ziggurat eller zigguratlignende tårn.

Egypt

De mest berømte pyramidene er egyptiske — enorme byggverk gjort av murstein eller steinblokker, en del som er blant de største konstruksjoner i verden. De er formet som en referanse for solens stråler. Farao var solguden Ras sønn, og solens stråler ble symbolisert i pyramidens linjer og sider. Selve ordet «pyramide» kommer fra det greske ordet pyramis som betyr «hvetekake», og ble benyttet for å beskrive de egyptiske monumenter ettersom de minnet grekerne om spisse hvetekaker. Det gammelegyptiske ordet for pyramide var derimot mer. Egyptologen Iorwerth Edwards vurderte en mulig etymologi fra m (= sted) og ar (= oppstigning), slik at ordet skulle uttales mar og tolkes som at pyramiden var den avdøde faraos utgangspunkt for oppstigningen til himmelen. Edwards var selv ikke overbevist om etymologien, og ordet leses i dag som mer.
En mastaba (gammelegyptisk: pr-djt, «evig hus») var et flat plattform som oldtidens egyptere bygget over en grav for å beskytte og markere den. Etter 2700 f.Kr. begynte egypterne å bygge pyramider, noe som varte fram til rundt 1700 f.Kr. Den første pyramide var Djoserpyramiden som ble bygget i løpet av tredje dynasti av farao Djoser og hans arkitekt Imhotep som en trappepyramide ved å bygge seks mastabaer oppå hverandre: i praksis en ziggurat uten et tempel på toppen. De største egyptiske pyramider er pyramidekompleksene på Gizaplatået utenfor Kairo. Pyramidenes tidsalder nådde også sitt høydepunkt ved Giza i årene 2575–2150 f.Kr. Oldtidens egyptiske pyramider ble i de fleste tilfeller plassert vest for elven Nilen ettersom den guddommelige faraos sjel var ment å bli med solen ved dens nedstigning før den fortsatte med solen i den evige kretsløp. Pyramidene begynte som trappepyramider, men de fleste fikk en polert, meget skinnende hvit kalksteinsoverflate som skinte heftig i solen, og som gjorde at de kunne bli sett fra stor avstand. Spissen, en toppstein, pyramidion, var som en miniatyrpyramide i seg selv. Den ble framstilt av hard stein, granitt eller basalt, og kunne også bli belagt med gull, sølv eller elektrum, og ville ha vært meget reflekterende.
Per 2008 er rundt 135 pyramider blitt oppdaget i Egypt. Den store pyramide ved Giza, også kalt for Kheopspyramiden etter eieren Kheops (Khufu), er den største i Egypt og en av de største i verden. Den var den største i verden inntil Lincolnkatedralen i England ble fullført i 1311 e.Kr. Dens grunnflate er over 52 900 kvadratmeter, og dekker omtrentlig det dobbelte av Peterskirken i Roma. Presisjonen som den er blitt konstruert markerer også et høydepunkt: dens sider er rettet inn på kardinalpunktene til kompasset innenfor en tiendedel av en grad. Kheopspyramiden er en av verdens syv underverker i den antikke verden. Den er den eneste som har overlevd til moderne tid. Mens pyramider er i stor grad blitt assosiert med Egypt er det faktisk Sudan som har de fleste pyramider i verden, hele 220 bevarte pyramider.
De fleste egyptiske pyramider er lokalisert i nærheten av Kairo med kun en kongelig pyramide som er lokalisert sør før Kairo. Den ligger ved tempelkomplekset i Abydos. Denne pyramiden ble bestilt av farao Ahmose I som grunnla det 18. dynasti og opprettet det nye rike.
Byggingen av pyramidene begynte i det tredje dynasti med styret til farao Djoser. Tidlige konger som Snefru bygde flere pyramider mens påfølgende konger la til antallet pyramider ved slutten av det mellomriket. Den siste farao som bygde en kongelig pyramide var Ahmose, mens senere faraoer skjulte sine graver i fjellene, som i Kongenes dal på vestbredden av Luxor.
I Medinat Habu, eller Deir-el-Medineh, ble mindre pyramider bygget av enkeltindivider. Mindre pyramider ble også bygget av nubiere som styrte oldtidens Egypt i senepoken i årene mellom 664 f.Kr. og 332 f.Kr., skjønt disse pyramidene hadde brattere sider.

Sudan

Nubiske pyramider i hva som i dag er Sudan ble bygget av herskerne i oldtidens kongedømme Kusj. Før disse herskerne begynte å bygge hadde det ikke vært reist en pyramide i Egypt og Nildalen på mer enn 500 år, og det ble fortsatt bygget pyramider i Sudan så sent som rundt 300 e.Kr. Det ble til sist bygget rundt 255 pyramider på tre steder i Nubia som tjente som graver for kongene og dronningene i Napata og Meroë. De nubiske pyramidene ble bygget med en skarpere og brattere vinkel enn de egyptiske, de strekker seg fra rundt seks til trett meter i høyden, men stiger opp fra en ganske liten grunnflate som sjelden er mer enn åtte meter i bredden. Nubiske pyramider har en meget karakteristisk utseende ved sin høye og smale struktur. Til sammenligning var egyptiske pyramider av samme høyde hadde en grunnflate som var minst fem ganger større. Mens de egyptiske graden vinkelen var på mellom 40 og 50 grader, var den nubiske på rundt 70 grader var

Nigeria

En av de unike byggverkene til igbofolket i sørøstlige Nigeria var deres nsudepyramider ved byen Nsude. Ti runde pyramidestrukturer ble bygget i leire. Den første seksjonen på grunnflaten var ca. 18 meter i omkretsen og rundt 1 meter høye. Den neste seksjonen var rundt 14 meter i omkretsen. Sirkulære stabler fortsatte inntil den nådde toppen. Hensikten var å bygge templer for guden Ala/Uto som bodde på toppen. En stokk ble plassert på spissen for å representere gudens tilstedeværelse. Strukturene ble lagt i grupper på fem parallelle i forhold til hverandre. Ettersom de var bygget av leire og slam, som de særegne og sjeldne deffufastrukturene i nubisk arkitektur hvor kun tre stykker er kjente, krevde tiden og miljøet at de stadig måtte utbedres og periodisk bygges på nytt.

Hellas

Pausanias, en gresk geograf fra 100-tallet e.Kr., nevner to greske bygninger som minnet om pyramider. Den ene som lå 19 km sørvest av en fortsatt eksisterende bygning ved Hellenikon i Argolida, en fellesgrav for soldater som døde i et legendarisk slag for Argos' trone. Den andre ble han fortalt var graven til døde fra Argos som ble drept i slag rundt 669/668 f.Kr. Ingen av disse har blitt bevart for ettertiden og det finnes ingen bevis for at de faktisk lignet på egyptiske pyramider.
Det er dog minst to bevarte pyramidelignende strukturer som det fortsatt er mulig å studere, den ene ved Hellenikon og den andre ved Ligourio/Ligurio, en landsby i nærheten av det antikke teateret Epidauros. Disse bygningene var ikke konstruert på samme vis som de egyptiske pyramidene. De hadde skrående vegger som hellet innover, men ellers er det ingen opplagt likhet. De hadde store sentrale rom og bygningen ved Hellenikon er rektangulær. framfor kvadratisk, 12,5 ganger 14 meter, noe som innebærer at sidene ikke kunne ha møttes på et felles punkt. Steinene til bygningen var tatt fra en kalksteinbrudd lokalt og ble skåret for å passe, ikke til frittstående blokker som Kheopspyramiden. Det er ingen levninger eller graver i eller i nærheten av bygningene. Isteden kunne rommene bli stengt fra innsiden og ved at taket hadde en plattform, tyder på minst en av disse bygningene kan ha fungert som et vakttårn. Bygningene er forsøksvis datert til 400- og 300-tallet f.Kr. fra steinflak, men det er mulig at en del av steinene har blitt gjenbrukt fra eldre bygninger, noe som plasserer bygningene nærmere vår tid.

Kanariøyene, Spania

Pyramidene i Güímar består av seks rektangulære pyramideformede, terrassestrukturer, bygget fra lavastein uten bruk av mørtel. De er lokalisert i distriktet i byen Güímar på Tenerife (Kanariøyene. Bygningene har blitt datert til 1800-tallet og deres opprinnelige funksjon er forklart som et biprodukt av en samtidig jordbruksteknikk.
Lokale tradisjoner foruten også bevarte bilder indikerer at lignende byggverk, kjent som «Morras», «Majanos», «Molleros», eller «Paredones», en gang fantes på mange steder på øya. Over tid må de ha blitt revet og brukt som billig byggematerialer. I Güímar alene var det ni pyramider, men kun seks står i dag. Norske Thor Heyerdahl utviklet egen teori om Kanariøyene i en fjern fortid utgjorde en mellomstasjon («vadestein») mellom Amerika og områdene rundt Middelhavet, og disse strukturene viser til en forbindelse mellom pyramidene i Egypt og de i Amerika, men denne teorien har liten støtte i den akademiske verden.

Kina

Det er mange gravhauger i Kina som er kvadratiske, som skrånende vegger og en flat topp. Disse kalles gjerne for plattformhauger. De minner således mer om de meksikanske pyramidene i Teotihuacán enn de egyptiske på Gizaplatået. Den første keiser, Qin Shi Huangdi, som forente sju førkeiserlige kongedømmer ca. 221 f.Kr., ble gravlagt i en stor pyramideformet gravhaug utenfor dagens moderne Xi'an. I de påfølgende århundrene ble et dusin flere kongelige fra Han-dynastiet som også ble gravlagt under pyramidale plattformhauger.

Mesoamerika

Et antall mesoamerikanske kulturer bygde pyramideformede strukturer. Mesoamerikanske pyramider var vanligvis trappepyramider med templer på toppen, langt likere mesopotamiske ziggurater enn den egyptiske pyramiden.
Den største pyramiden i volum er den store pyramide i Cholula i den meksikanske delstaten Puebla. Den ble bygd fra 200-tallet f.Kr. og fram til 800-tallet e.Kr. Den er betraktet som det største monument som noen gang er bygd noe sted i verden, og er fortsatt under arkeologisk undersøkelse. Den strekker seg 55 meter over bakken, og målte i sin endelig form 400 ganger 400 meter. Den arkitektoniske stilen var nært beslektet med bygningene i Teotihuacán i Mexicodalen, skjønt innflytelse fra Mexicogolfen er også merkbar, særlig fra El Tajín.
Den tredje største pyramiden i verden, Solpyramiden i Teotihuacan, er også lokalisert i Mexico. Det er en uvanlig pyramide med en sirkelformet grunnflate på stedet Cuicuilco, i dag innenfor Mexico by, og i stor grad dekket av lava fra utbruddet til den 300 meter høye Xitlevulkanen i løpet av 100-tallet f.Kr. Navnet Solpyramiden kommer fra aztekere som besøkte Teotihuacan århundret etter at den var blitt forlatt, men grunnen til navnet er ikke kjent. Det er flere andre sirkulære pyramider kalt for guachimontones i Teuchitlán og i Jalisco.
Pyramider i Mexico ble bygget som en del av en religiøs hensikt, og ble benyttet som steder for menneskeofringer. For rekonstruksjonen av den store pyramide i Tenochtitlan i 1487 rapporterte aztekerne at de ofret mange mennesker, skjønt informasjonen om antallet varierer, fra 20 000 i en kilde til utrolige 80 400 mennesker i løpet av fire dager.

Nord-Amerika

Flere førkolumbiske innfødte amerikanske samfunn i oldtidens Nord-Amerika bygde store pyramidelignende jordstrukturer kjent som plattformhauger. Blant de største og best kjente av disse er Monks Mound på stedet Cahokia i hva som ble Illinois, fullført i tiden rundt 1100. Den har en grunnflate større enn Kheopspyramiden, men er langt mindre i høyden. Mange av disse jordhaugene har gjennomgått tallrike episoder av utbedringer og utvidelser i periodiske mellomrom. De er antatt å ha spilt en sentral funksjon i folkets religiøse liv hvor det ble framstilt plattformer for høvdingen, templer, gravkammer, boliger, forsamling og for dans. De samfunn som bygde slike monumentale jordhauger er av arkeologien blitt identifisert som Troyvillekulturen, Coles Creek-kulturen, Plaqueminekulturen og Mississippikulturen.

Romerriket

Den 27 meter høye Cestiuspyramiden ble bygget i tiden 18–12 f.Kr. og eksisterer den dag i dag. Den står i nærheten av Porta San Paolo og den protestantiske kirkegården sør i Roma i Italia. Den ble bygget ved skillet av to antikke veier, Via Ostiensis og en annen vei som gikk vest for elven Tiber. Den ble bygget som en grav for magistraten Gaius Cestius. Den er preget av romersk byggeskikk, bygget med murstein og sement, dekket med hvite marmorplater og står på et fundament av kalkstein. Den er kvadratisk, måler 100 ganger 100 romerske fot (29.6 meter) og strekker seg 125 romersk fot (37 meter) i høyden.
En annen pyramide, Meta Romuli, sto ved Ager Vaticanus (dagens Borgo), men ble ødelagt ved slutten av 1400-tallet.

Middelalderens Europa

Pyramider som form har tidvis blitt benyttet innenfor kristen arkitektur i føydal tid i middelalderen, eksempelvis i den spanske byen Oviedos katedral, Catedral Metropolitana Basílica de San Salvador. Tårnets åttekantet pyramide er betraktet som et av underverkene i gotisk arkitektur.

India

I sørlige India i løpet av Cholariket fram til 1200-tallet ble det bygget mange store tempelpyramider av granitt som fortsatt har sin religiøse betydning den dag i dag. Cholariket fortsatte tempelbyggingstradisjonene til tidligere herskere, og bidro betydelig til utformingen av templene. Modenheten og storheten til epokens arkitektur som hadde utviklet seg fant sitt endelige samlede uttrykk i de to templene Thanjavur og Gangaikondacholapuram. Den største pyramidetempelet i området er Sri Ranganathaswamy-tempelet i Srirangam. Det storslåtte Brihadisvaratemplet i Thanjavur, dedikert Shiva og fullført rundt 1010, er det passende minnesmerke til de materielle prestasjonene for Rajarajas tidsalder. Tempelet har også havnet på UNESCOs Verdensarvsliste i 1987. Vimana, eller tempeltårnet som utgjør pyramiden, er 66 meter høyt, og blant de høyeste av sitt slag i verden. Kalasha, eller selve pyramidespissen, er skåret ut av en enkelt stein som veier rundt 80 tonn. Samlet blir disse tempelbyggene referert til som de store Chola-templene.

Indonesia

Ved siden av bautasteiner, steinbord og steinstatuer, den austronesiske megalittkulturen i Indonesia sto også bak trappepyramider framstilt av jord og stein som kalles Punden Berundak. Disse er oppdaget i Pangguyangan, Cisolok og Gunung Padang i Vest-Java. Konstruksjonen av disse steinpyrmaidene var basert på de innfødtes tro på at fjell og høye steder var et bosted for forfedrenes ånder.
Trappepyramiden er den grunnleggende formgivningen av 700-tallets buddhistiske monument i Borobudur på sentrale Java. Det består av seks kvadratiske plattformer som toppes av tre runde plattformer og er dekorert av 2 672 paneler med relieffer og 504 statuer av Buddha. Det er verdens største buddhistiske tempel, og en av de største buddhistiske monumenter i verden. Monumentet ble listet på UNESCOs verdensarvliste etter restaureringer i 1975 og 1982.
Senere templer bygget på Java var påvirket av indisk hinduarkitektur, som vist ved tårnspirene på Prambanantempelet. På 1400-tallet fikk Java en renessanse under den sene Majapahitriket for den innfødte austronesiske elementene som vist ved Sukuhtempelet som på mange vis minner om den mesoamerikanske pyramide.