Anders Lindeberg

Militær karrière

Lindeberg ble født i Stockholm og ble student ved Uppsala universitet i 1806. Ved det russiske keiserdømmets angrep på Sverige og den påfølgende finskekrigen i 1808 gikk Lindeberg inn i det svenske forsvaret. Han ble utnevnt til fenrik ved Västmanlands landforsvar (svensk: lantvärn), ble beordret til skärgårdsflottan og deltok på kanonsluppene i en rekke trefninger (som ved Bockholmssund, i Grönvikssund) samt i landstigningen ved Kimito. Etter hjemkomsten ble han beordret til å tjenestegjøre ved Gotlands hjemmevern (svensk: Gotlands nationalbeväring) og deltok i årene 1813-1814 med Skaraborgs regiment i felttoget mot Napoléon Bonapartes franske styrker i Tyskland i 1813 og i invasjonen av Norge i 1814.

Arbeid som forlegger og journalist

Etter at Sverige og Norge inngikk Mossekonvensjonen i august 1814 ble Lindeberg dimmitert som «övertalig officer» og begynte å forsøke å skaffe seg et levebrød som skribent. I 1808 hadde han fått erkjennelse for et par poetiske stykker han hadde sendt til Svenska Akademien. Han kastet seg også inn i de politiske feidene, blant annet med to politisk brosjyrer i anledning av Napoléon Bonapartes tilbakekomst fra Elba i 1815, den ene av dem ble inndratt av styresmaktene, uten at han ble tiltalt. Han gjorde også innlegg diskusjonene rundt Carl August Grevesmöhlen, som tilhørte kronprins Karl Johanss hemmelige «litterære stab» og ble stevnet for retten av Grevesmöhlen.
Lindeberg fikk i 1816 ansettelse som medarbeider i den av kongelige bibliotekar Per Adam Wallmarks Allmänna journalen. Samtidig forfattet Lindeberg en brosjyre, Några tankar om en svensk tronföljares uppfostran, som boktrykkeren viste for hovkansleren for å forsikre seg mot uønskede følger. Hovkansleren forhørte seg hos kronprins Karl Johan, som tilbød Lindeberg en passende kompensasjon om han avstod fra utgivelsen. Lindeberg føyde seg, mottok den utlovte kompensasjon og fikk tillike en pensjon på 400 riksdaler banco. 
Lindeberg kjøpte våren 1821 avisen Stockholms-Posten, i sin tid opprettet av Johan Henric Kellgren. Karl Johan forsynte avisen med artikler som interesserte han, for det meste oversettelser fra franske blad. I den gryende striden om svensk innenrikspolitikk i 1820-årene deltok Stockholms-Posten så godt som ikke. Det var først stridene med Kungliga Teatern om oppføring av hans skuespill og Lindebergs ønske om å opprette et egen teater i Stockholm som førte han til den politiske opposisjonen.

Forfatterskap

Lindeberg hadde i 1818 fått fullmakt som løytnant og i 1821 avskjed fra krigstjenesten med kapteins grad, heder og verdighet. Han forsøkte seg deretter som dikter og skrev i en stil som den mer kjente samtidige svenske dikteren Carl Gustaf af Leopold. Lindeberg fikk i 1819 Svenska Akademiens store pris for poemet Mina drömmar, i 1820 fikk han andreplass for en estetisk avhandling, Några idéer om förståndets och fantasiens förhållande till varandra i skaldekonsten, og i 1827 samme pris for poemet Lifvet. Hans tragedie i fem akter, Blanka, ble satt opp på Kungliga Teatern i 1822 men hadde lite suksess. Han oversatte adskillige stykker for operan (Vestalen av de Jouy, 1822, Friskytten av Kind, 1823, Titus av Metastasio samme år, alle oppført 1823, Jessonda av Gehe, 1826, oppført samme år) samt utgav flere oversettelser og egne arbeider. Hans drama i tre akter, Toni (etter Heinrich von Kleists novell Die Verlobung in St. Domingo) ble satt opp på Kungliga Teatern i 1832.
Lindeberg mistet sin pensjon, da han både klaget til justitieombudsmannen og trykket det i Stockholms-Posten. Han hadde fått avslag på å opprettet et eget teater og mente regjeringens motiv for avslaget var mot loven. Regjeringens avslag gjorde Lindeberg mer kritisk til landets styringsform. Han skrev i sin avis en over Sveriges utvikling fra 1809 og trykket også artikkelserien i bokform samt fortsatte den med et blikk på fremtiden.

Fortsatt teaterverksamhet

Etter å ha blitt kastet ut av fengselet fortsatte Lindeberg med sine opposisjonelle skrifter og planer om et eget teater og han var medarbeider i avisen Aftonbladet til 1842. Etter nye avslag på søknader om tillatelse til å etablere et teater i Stockholm åpnet Lindeberg til sist, i 1842, et teater uten at det ble noen reaksjon fra myndighetene.
Ved den høytidelige åpningen av Nya teatern den l. november 1842 var selve direktøren ved Kungliga Teaterns til stede, og Lindeberg hadde nådd sitt etterlengtede mål. De økonomiske og kunstneriske ressursene han hadde var ikke nok til å holde foretaket oppe og han måtte gi opp allerede i 1844.
Etter å ha avsluttet teatervirksomheten tilhørte Lindeberg fra desember 1845 til april 1846 redaksjonen i avisen Dagen og markerte seg som en sterk motstander av kong Oscar I. Han vendte i 1847 tilbake til Aftonbladet. Hans litterære produksjon tok de senere årene form av romaner (Junker Carl, 1847, Halfbrodern, 1848, Den oskärade helgedomen, 1849), og hans penn var virksom på mange hold, nesten like til hans dødsdag.
Han er gravlagt på Hedvig-Eleonora kirkegård i Stockholm.