google/wiki40b huggingface dataset:
Jean-Henri d'Anglebert

Liv

d'Anglebert var sannsynligvis elev av Jacques Champion de Chambonnières og skrev en tombeau til Chambonnières som gjør det rimelig å anta at de hadde vært venner og at d'Anglebert næret en høy aktelse for ham. Et manuskript i d'Angleberts håndskrift med musikk av Louis Couperin og formodentlig av Chambonnières tyder på et nært samarbeid med de tidlige medlemmene av den franske cembaloskolen i 1650-årene.
En ektepakt mellom d'Anglebert og Magdelaine Champagne datert  11. oktober 1659 er det første belegget for at d'Anglebert var kommet til Paris. I dokumentet omtales d'Anglebert som borger av Paris, noe som viser at han allerede var etablert i byen. Champagne var for øvrig svigerinne av gullsmeden og organisten François Roberday.
Sannsynligvis var d'Angleberts første ansettelse en organistpost. I august 1660 ble han Henri Dumonts etterfølger som cembalist med tittel Ordinaire de la Musique hos hertugen av Orleans, kong Ludvig IVs bror. Denne posten hadde han minst til 1668. Senere etterfulgte han Chambonnières som cembalist ved Ludvig IVs hoff, en stilling som d'Angleberts sønn senere overtok etter ham. I Versailles samarbeidet han med  Jean-Baptiste Lully og bearbeidet utdrag av dennes operaer og balletter for cembalo.
d'Anglebert publiserte samlingen Pièces de Clavecin (Paris 1689), en kyrie og fem korte fuger for orgel. Pièces de Clavecin er en samling suiter og noen bearbeidelser av Lullys ouverturer,  airs og danser. I tillegg inneholder Pièces den mest omfangsrike oversikten over forsiringer fra denne tiden. Samlingens betydning gjør d'Anglebert til den viktigste cembalisten i tiden før François Couperin.
Suitene til d'Anglebert er tidstypiske, med et preludium etterfulgt av dansene allemande, courante, sarabande og gigue i denne rekkefølge.
SAS Institute

Historie

Det opprinnelige produktet var programvarepakken SAS som ble benyttet i statistisk analyse. 
Først ble det utgitt moduler desginet for å kjøre på IBM stormaskiner.
I tillegg til det som var vanlig på den tiden på stormaskin, med å skrive skriptkode som så ble kjørt batch,
så tilbød SAS også et vindusbasert brukergrensesnitt. Her ble programkoden skrevet i et vindu, resultatet ble 
presentert i et annet vindu, og loggingen fant man i et tredje vindu.
Etterhvert som andre maskiner enn stormaskin ble tilgjengelige og kraftige nok så ble 
SAS kontinuerlig utviklet til å også kjøre i disse miljøene.
Brukergrensesnittet ble holdt så likt som mulg fra plattform til plattform.
Etterhvert kunne man kjøre hele SAS-systemet på en PC.
Når Microsoft Windows ble mer og mer utbredt måtte SAS forsøke å tilpasse standard 
SAS brukergrensesnitt godt kjent for SAS-programmerere til et standard Microsoft 
Windows brukergrensesnitt godt kjent for PC-brukere.
I tillegg beholdt SAS, til og med på PC-plattformen, prissystemet fra stormaskin, 
med årlige lisensavgifter, i stedet for å benytte hva som var vanlig på PC, nemlig et engangs kjøpsbeløp.

Selskapet

SAS Institute har forblitt et fullt ut privateid selskap ledet av James Goodnight, også kjent som Jim Goodnight. Dette gir mulighet til å styre selskapet uavhengig av krav fra skiftende aksjonærer.
Omtrent 25 % av omsetningen i SAS Institute går hvert år tilbake til forskning og utvikling av egne produkter. 
SAS har tradisjonelt solgt programvare for statistisk analyse og har vært benyttet mye i forsknings- og universitetsmiljøer. Navnet SAS var opprinnelig et akronym for Statistical Analysis System, men har etterhvert blitt et varmerke for hele selskapet. Produktene som selges har tradisjonelt vært innen statistisk analyse, men de senere årene har SAS hatt markedsfokus på forretningsanalyse, eller business intelligence.
Selskapet har i USA gjort seg kjent for å bruke mye ressurser på sine ansatte. James Goodnight sin filisofi om balanse mellom jobb og privatliv har blitt adoptert i hele selskapet verden rundt. Et resultat av dette er at SAS 
har flere år på rad blitt kåret til USAs beste arbeidsplass, senest i 2011. Den norske avdelingen av SAS Institute, ledet av Nils Stangnes ble i 2007, 2009 og 2010 (sammen med mange andre bedrifter) kåret til Norges beste arbeidsplass.
Fra 1. januar 2011 ledes selskapet i Norge av Kåre Nygård, med bakgrunn fra blant annet PwC og IBM.

Programmeringsspråket SAS

Grunnlaget i SAS er et fjerdegenerasjons programmeringsspråk. Over dette programmeringsspråket er det bygget flere forskjellige tykke klienter samt tynne webklienter. SAS benyttes tradisjonelt mye innenfor datavarehusteknologi.

SAS brukergrupper

I Norge har det blitt opprettet en brukergruppe under navnet Foreningen av Norske SAS-brukere (FANS). FANS kaller seg selv "en frittstående brukerforening for alle som bruker SAS programvare", selv om det er vedtektsfestet at SAS Institute skal sitte i styret i FANS. Hvert år er det arrangert treff for FANS medlemmer i regi av SAS Institute.
Johan Lyder Brun

Medlemskap og utmerkelser

Brun var kommandør av St. Olavs Orden og innehaver av Nordstjerneordenen. Han var æresdoktor i teologi ved Københavns Universitet, Uppsala universitet og University of St Andrews.
Han var medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi og av Kungliga Humanistiska Vetenskapssamfundet i Lund.
Jean de Reszke

Bakgrunn

Begge hans foreldre var velsituerte polakker; faren var statsembedsmann og moren en kapabel amatørsagerinne. Deres hjem var anerkjent som yndet tilhold for musikkelskere. 
Han sang som gutt i katedralen i Warszawa og studerte senere jus ved byens universitet, men etter få år sluttet han med jusen og begynte ved konsrebatoriet i Warszawa under den italienske tenoren Francesco Ciaffei, som øvdre ham opp som baryton. 
Da han var 19 besøkte Jean og faren Italia. I Venezia ovevar han en forestilling hvori den italienske baryton Antonio Cotogni sang. Cotognis sang gjorde dypt inntrykk på den unge de Reszke, og begynte å følge etter hvorhen han sang, —London, St. Petersburg, etc. Han lærte også under Cotogni.

Operasanger

Reszke utdannet seg til sanger i Italia og debuterte i 1874 i Venezia som Alfonso i Leonora. Han kalte seg da Jan de Reschi (senere forandret han navnet til Jean de Reszke).  Etter det opptrådte han i flere år i Paris og London. Under fortsatte sangstudier endret han sin barytonrøst til en glansfull tenor. Reszke var 1885-89 ansatt ved operan i Paris. Siden optrådte han i mange år som gjest der og i London, og også i  St. Petersburg. I årene 1893-99 var han hvert år i New York og sang på Metropolitan-operaen. Han ble hyllet som sin tids fremste operatenor, en virkelig sangkunstner.
I 1904 tok han avskjed fra scenen og virket siden som sanglærer i Paris.
En av hans studenter var alten og mezzosopranen Sara Jane Layton Walker, som senere ble kjent som Mme. Charles Cahier.
Hans bror Édouard de Reszke (1853–1917) hadde suksess som bass, og søsteren Joséphine de Reszke (1855–1891) som sopran.

Fremste rolletolkninger

Blant hans roller merkes Raoul i Hugenottene, Profeten, Vasco da Gama i "Afrikanerinnen", Romeo, Faust, Cid, Radamés i "Aida", Otello, Pajazzo samt Wagnerrollene Tannhäuser, Lohengrin, Walther von Stolzing, Siegfried og Tristan
Linqu

Linqu (kinesisk: 临朐县; pinyin: Línqú Xiàn) er et fylke i provinsen Shandong i Folkerepublikken Kina. Det er underlagt byprefekturet Weifang.
I 1999 hadde det en befolkning på 866 607 innbyggere.

Kulturminner

En del av den store Qi-muren står igjen i verneverdig tilstand her, og er oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner. Der er også oppført graven til general Cui Fen (Cui Fen mu, 崔芬墓) med veggmalerier fra Det nordlige Qi-dynasti.
Moelven Idrettslag

Moelven Idrettslag (stiftet 25. juni 1918 som Fotballgruppa Trygg) er et idrettslag fra byen Moelv i Ringsaker. Idrettslaget har grupper innen fotball, friidrett, ski, turn, håndball og allidrett.

Historikk

Fotballen i Moelv startet i det små ca. 1905, men var ikke organisert, ei heller et sammensluttet lag. Kampene ble spilt på "Plassen" ved Strandvik (der Mjøskroa ligger i dag). Fotballgruppa Trygg ble stiftet 25. juni 1918. Stiftere var Peder, Ivar og Lars Schonowd, Bernh. Pedersen med flere. Klubben ble tilsluttet Norges Fotballforbund 27. april 1920. I 1921 ble klubbens navn endret til Moelven Idrettslag.
I 1930-årene hadde idrettslaget et nokså vellykket fotballag som spilte i daværende klasse B. Laget vant tre pokalturneringer: 1930, 1933 og 1935. Laget spilte seg opp i klasse A i 1935. Høsten 1937 begynte Norgesserien hvor laget var med. Laget rykket ned og spilte i 2. divisjon til krigen startet. Det hadde lenge vært ønske om en ny gressbane etter krigen, nå kunne dette endelig realiseres. Fra Strand Brænderi og Even Glestad ble det kjøpt til sammen ca. 25 mål tomt og dugnadsarbeidet kunne starte. "Æille modølinga" stilte opp. Det sies at en slik dugnadsinnsats har verken før eller siden blitt utrettet av Moelvs befolkning.
Utover i 50- og 60-åra spilte A-laget i landsdelsserien. Det gikk litt opp og ned, men de hadde en god periode tidlig på 60-tallet hvor de på to år uten tap gikk fra 5. til 3 divisjon. De deltok også i NM-cupen dette året og var ubeseiret i serien. Motstander ble Lisleby fra Oslo, det var stort oppstyr rundt "bondelaget". NRK-Sporten med Arne Scheie var på plass i bussen nedover og gjorde sine intervjuer og stemningen var på topp, men det skulle vise seg at hjemmelaget var noe overlegne og "Modøla" tapte hele 9-0 og reportasjene fra Søndagssporten uteble.
Sluskestabel

Sluskestabel (fra engelsk: Slush pile) er en betegnelse på haugen av manuskripter sendt inn til forlag, aviser, magasiner eller til litteraturagenter, uten at redaktørene har bestilt disse. Den norske oversettelsen av termen er foreslått av skribent Silje Bekeng i Klassekampen, mandag 5. oktober 2009.

Skattejakt utenfor den litterære sirkel

Ofte lider slikt materiale den skjebne å bli liggende i bunker på redaktørenes skrivebord og samle støv, men i blant kan det være greit arbeid å sette forlagsassistenter og konsulenter til å gå gjennom for å se om det kan være noe å kaste bort tid, penger og trykksverte på. Skulle det mot formodning forekomme noe av interesse ser mer rutinerte redaktører på potensialet.
Det stikk motsatte er oppdragslitteratur, hvor forlagene selv kontakter forfattere og ber om at det skrives en bok innenfor et ønsket felt, stiller arbeidsstipendium til rådighet og setter tidsfrister. Slike ordninger er naturligvis langt mer vanlig innenfor faglitteraturen, mens lyrikk- og novellekonkurranser er virksomme måter å annonsere etter skjønnlitterære forfattere på. En annen arena er de mer eller mindre etablerte skriveskolene som ofte besøkes av skrivelystne av alle kategorier.
Imidlertid vil forlagene alltid være på jakt etter nye talenter, folk med spesiell livserfaring eller såkalt «uslepne diamanter», men det er aldri langt til de refuserte, miskjente forfatterspirene.
Barbereren i Sevilla

Barbereren i Sevilla (italiensk: Il barbiere di Siviglia) er en komisk opera (melodrama buffo) i to akter med musikk av Gioacchino Antonio Rossini, komponert i 1816. Libretto er av Cesare Sterbini og basert på en komedie av Pierre Beaumarchais’ opprinnelige tekst. Handlingen utspiller seg i den spanske byen Sevilla på midten av 1700-tallet ved greven Almavivas husholdning. 
Operaen er Rossinis mest kjente, og den ble høydepunktet i hans karriere. Operaen, som handler om barbereren «Figaro» som hjelper de unge elskende med å få hverandre, går stadig over verdens operascener, idet den har utkonkurrert andre komponisters operaer over samme motiv, samt (utenfor Frankrike) Beaumarchais' originale drama. Rossini komponerte sitt verk som 23-åring.
Sebastianismen

Sebastianismen er en mytisk eller messiansk retning innen portugesisk kultur som bestod fra 1500-tallet og inn på 1900-tallet. Den har likhetstrekk med den tyske forestilling om den sovende keiser i Kyffhäuser, Fredrik I Barbarossa; begge bygger på en idealisert glorifisering av en «sovende» hersker. Den kan også minne om legenden om kong Arthur i England.

Beskrivelse

Ifølge myten skal den unge Sebastian av Portugal ikke ha falt i slaget ved Alcácer-Quibir i 1578, men ble «henrykket» til den sagnomsuste øy Incoberta, og der ventet han som «skjult konge», i selskap med to løver, på sin gjenkomst. En annen overlevering vil derimot at keiseren forut for sin tilbakekomst som hersker trukket seg tilbake til et kloster, og der ber han for sitt folk.
Noen tradisjoner romantiserte opprinnelig bare ridderkongens tragiske heltedød. Men da man ikke fant hans levninger på slagfeltet, trodde en god del portugisere at han ikke var død og at han ville vende tilbake til den rette tid, for å redde sitt land fra å gå til grunn under spanjolenes herredømme (1580–1640). Tronpretendenter og svindlere utnyttet denne myten til å anstifte antispanske opprør, og utgav seg for selv å være den tilbakevendte nasjonalhelt.
Men også utenfor Den iberiske halvøy hadde sebastianismen et nedslag; Det var for eksempel i 1598 en mann som fremstod i Venezia og påstod å være den forsvunne portugisiske konge. Det var fire tronpretendenter som påsto at de var den returnerte kong Sebastian, den siste av disse var en italiener som ble hengt i 1619. Og da Portugal i 1640 atter ble uavhengig, måtte den nye konge Johann IV avlegge ed på at han ville abdisere i tilfelle Sebastian skulle dukke opp og ville bestige tronen. Han ville på dette tidpunkt ha vært 86 år gammel.
Frem til ca 1830 var sebastianismen av politisk betydning i Portugal, og til midten av 1800-tallet var den levende i avsidesliggende områder av den portugisiske koloni Brasil. I Brasil utviklet det seg senere en religiøst overspent retning av sebastianismen, som drømte om gjeninnføring av monarkiet som republikanerne hadde styrtet i 1889. Sebastianistiske bønder i den brasilianske sertão som mente at kongen vil komme tilbake og hjelpe dem i deres opprør mot republikken.
I Portugal ble sebastianismen pleiet som tradisjon på 1900-tallet særlig under António de Oliveira Salazar og funksjonalisert ideologisk med brodd mot demokrati og liberalisme.
Stranger church

Stranger church var navnet på kirker som ble opprettet for utenlandske protestanter (strangers hadde opprinnelig samme betydning som fransk étranger) i England, eller for engelske protestanter i andre land under reformasjonen.

Stranger churches på kontinentet

De fleste av de engelske kirkene på kontinentet ble grunnlagt av de som var i eksil under Maria I av England.

Stranger churches i England

Den første stranger church i England ble opprettet av den italienske reformatoren Bernardino Ochino i 1547. Thomas Cranmer gav sin godkjenning i januar 1548. Den ble grunnlagt for italienere i London, men tok også imot protestanter av andre nasjonaliteter. Cranmer uttrykte klart at dette var en utvikling han støttet, gjennom å tvinge den konservative biskopen Edmund Bonner til å delta i den første gudstjenesten i kirken.
Mot biskop Nicholas Ridley av Londons ønske ble det opprettet andre stranger churches i hans bispedømme i 1550, med assistande fra blant annet William Cecil, 1. baron Burghley og Katherine Brandon, hertuginne av Suffolk. Den 24. juli 1555 ble en nederlandsk kirke godkjent ved kongelig charter. Menigheten fikk augustinernes kirke nær Threadneedle Street som gave; det ligger fortsatt en nederlandsk protestantisk kirke der, men den opprinnelige bygningen ble ødelagt av bombingen under andre verdenskrig. Kirken fikk navnet «Herren Jesu tempel» («Temple of the Lord Jesus»), og fikk ha fire pastorer, to for den nederlandske kirken og to for den fransk-vallonske som møttes i et kapell på samme sted.
Cranmers motivasjon for å godkjenne kirkene ser ut til å ha vært todelt. For det første kunne de illustrere hvordan protestantiske kirker kunne fungerer i England, innenfor en episkopal ordning som de mer radikale protestantene ville avskaffe. For det andre, og dette var kanskje viktigst, hjalp de utenlandske protestantene Cranmer og hans allierte i å rense ut det de oppfattet som heresi, f.eks. anabaptister til George van Parris som ble brent i 1551 med hjelp fra Jan Łaski.
Arp 193

Arp 193, IC 883, UGC 8387, VV 821 eller I Zw 056 er en irregulært formet galakse som ligger rundt 300 millioner lysår unna jorden i stjernebildet Jakthundene. Arp 193 er ekstremt deformert og har to tidevannshaler, noe som tyder på at galaksen er et resultat av to gassrike galakser som har kollidert og blitt slått sammen til én. Kollisjonen ser ut til å ha startet en eksplosiv stjernedannelse, noe som er indikert ved lyse stjernehoper i sentralregionen til galaksen.
Malkaridae

Utseende

Små edderkopper med åtte øyne. Den fremre delen av forkroppen ("hodet") med øynene er noe reist over resten, mye smalere enn de bakenforliggende delene. Forkroppen har store, dype punktgroper. Bakkroppen er forholdsvis liten, med et markert ryggskjold (scutum).

Levevis

Disse edderkoppene blir gjerne funnet mellom løvstrø i sørlig-tempererte skoger. Ellers er lite kjent om biologien deres.

Utbredelse

Medlemmene i denne familien er utbredt i Australia, Argentina og Chile.
Claude Reignier Conder

Liv og virke

Han var ingeniøroffiser, og nedstammet fra Louis-François Roubiliac. Fra 1875 til 1878 og fra 1881 til 1882 ledet han i oppdrag av Palestine Exploration Fund landmålingsarbeide og områdestudier i Palestina. Også Herbert Kitchener var med på dette arbeidet. De samlede informasjoner om områdets topografi og flora og fauna ble offentliggjort i det åttebinds verk The Survey of Western Palestine Including a Survey of Eastern Palestine. 
Han tok del i felttoget mot Mahdi-oppstanden i 1882, likeså i militære operasjoner 1884–85 i Sørafrika.
Sant Vincent panelene

St. Vincent bildene, eller Sant Vincent panelene, er et polyptyk som består av seks malerier, malt med olje eller tempera på eikebord; trolig i 1450-åra. De antaes å være malt av den portugisiske kunstneren Nuno Gonçalves, som var aktiv fra 1450 til 1471. Bildene dateres til 1450-åra på grunn av den fremstående plass Henrik Sjøfareren har blant de portretterte (Henrik døde å4 1450). Men hvem som faktisk er avbildet i maleriet er vanskelig å fastslå helt sikkert, slik at kunstverket nå dateres til Goncalves virketid. 
Det originale kunstverket besto angivelig av mer enn tolv malerier da det var utstilt i Katedralen i Lisboa. Dette forteller en kilde fra 1767. I denne katedrdalen var de utstilt i alle fall fram til 1690 og de ble oppbevart i katedralen fram til 1742. Bildene tilhører i dag Nasjonalmuseet for eldre kunst (Museu Nacional de Arte Antiga) i Lisboa i Portugal. 
Kunstverket ble funnet i 1880-åra i klosteret Sant Vicente de Fora i Lisboa. Bildene skildrer hendelser forbundet med den hellige Vincent av Saragossa. Kunstnerens identitet er usikker. Uansett regnes disse bildene som det ypperste fra eldre portugisisk malekunst. 
Siden bildene ble gjenfunnet i slutten av 1880-åra har kunstnerens identitet bitt diskutert sammen med en rekke andre spørsmål. Mange viktige spørsmål mangler stadig sikre svar: Hvilke scener er avbildet, og hvem er de 60 personene som er avbildet. Hvilken symbolikk ligger i bildene og hvem bestilte dem. 
De fleste som har studert bildene er enige om at flere sosiale grupper fra Portugal fra 1400-tallet er representert. Barna til Kong Johan I er representert, men hvem de er og hvor de er plassert er usikkert.
Højre (1848–1866)

Højre var et konservativt politisk parti i Danmark 1848–1866.
Konservative krefter i Danmark, primært bestående av helstatsmenn (fortalere for Ejderpolitikken) og godseiere, forente seg i partiet Højre under den grunnlovgivende forsamlingen 1848–1849. I årene frem mot 1864 var partiet en ivrig forkjemper for helstatspolitikken, selv om det aldri var organisert i noen partiorganisasjon, men omkring 1866 gikk partiet i realiteten i oppløsning. Ved folketingsvalgene opplevde Højre sviktende oppslutning som følge av at opposisjonen var organisert i partiorganisasjonen Det forenede Venstre med velgerforeninger i valgkretsene. Det konservative flertallet i Landstinget bestod allikevel; landets høyere inntektsklasser hadde nemlig privilegert valgrett til Landstinget 1866–1915.
I 1870-årene fikk Højre nytt liv idet godseierne og De Nationalliberale gikk sammen mot Venstres krav om parlamentarisme, og dette initiativet fikk stor tilslutning fra borgerskapet i byene. I 1881 samlet tilhengere av J.B.S. Estrup seg i Højre, en etterfølger av det opprinnelige Højre, som senere inngikk i Det Konservative Folkeparti i 1915.
Torleiv Spake

Torleiv Spake (Þorleifur spaki) var en stormann i Meldal i Trøndelag i siste halvdel på 900-tallet som var kjent for sine kunnskaper i lovgivningen og for å ha fostret opp Håkon jarls sønn Eirik.

Fosterfar til Eirik jarl

Torleiv Spake Hordasson var sønn av hersen Horda-Kåre Aslaksson i Hordaland, og vi vet lite om Torleiv. Antagelig kom han til Meldal på grunn av ekteskap ettersom slekten satt i Hordaland, men vi kjenner ikke til om han hadde avkom. Tilsynelatende bodde han tidvis begge steder, både i Hordaland og i Meldal. Han nevnes han i Håkon jarls saga og Olav Tryggvasons saga ved at han tok i mot Håkon jarls frillesønn Eirik, og fostret ham opp. Torleiv Spake må ha vært en mann med midler ettersom da Eirik var 12 år gammel var Torleiv i stand til å gi gutten et langskip, ei femtenesse (15 roere på hver side) med fullt utstyr, telter og kost.

Lovkyndig

Torleiv Spake var også en lærd, han kunne loven utenat og kunne utrede den. Det tilsier at han hadde stor posisjon i samfunnet og på tinget. Snorre Sturlason skrev at Håkon den gode satte Gulatingsloven med råd av Torleiv Spake, men det var sannsynligvis revisjon av lovverket som Torleiv sto for. Alltinget på Island omkring 930 hadde Gulatingets lov som forbilde for Ulvljotsloven. Are Frode forteller at en nordmann ved navn Ulvljot ble sendt fra Island til Hordaland og tilbrakte 3 år i Norge for å lære Gulatingsloven. Han bodde da sannysnligvis hos Torleiv og fikk undervisning av ham. Med seg tilbake til Island hadde med seg lovregler fra Norge, stort sett Gulatingsloven, men med tillegg og endringer etter råd fra Torleiv Spake.
Det finnes en annen Torleiv Spake som Halvdan Svarte gikk til for å spørre om råd i forbindelse med en drøm.
Dåpsattest

−En dåpsattest er en attest som gis ved dåp.
En spennende dag for Josefine

«En spennende dag for Josefine» (Svensk tittel: «En spännande dag för Josefine») er en sang med melodi og svensk tekst av Benny Borg. Den norske teksten er skrevet av Arne Riis.
En versjon med det svenske dansebandet Schytts lå på Svensktoppen i én uke, på en niendeplass 20. oktober 1974.
Den har også blant annet blitt spilt inn på plate av Curt Haagers og av Göran Lindbergs orkester.

Norsk versjon

Inger Lise Rypdal med Knut P. Knutsens orkester utgav den på singlen Talent TS 017 i 1973. Den lå på den norske VG-lista i 22 uker i 1974, hvorav i åtte uker på en førsteplass. Sangen var også inkludert på albumet Fra 4 til 70 (Talent TLS 4002) i 1973.

Handling

Sangen handler om en pike som blir ertet på skolen, fordi hun kommer fra et annet land og har mørkere hudfarge enn de andre.
Gamlemsveten

Bygninger

Norkring har bygd fjernsyn og radiomast på toppen. Masten består av et betongtårn på 36 meter og en stålmast på 116 meter, total høyde 152 meter. Byggingen av fjernsynsmasta starta i 1961 med oppføring av en 2,3 kilometer lang taubane fra Gamlem til toppen av fjellet. Selve masten ble påbegynt året etter.
I tillegg har Avinor bygd en MSSR sekundærradar for Ålesund lufthavn, Vigra.

Geologi

Veten var i siste istid Würm/Weichel for 18 000 år siden en Nunatak. De markante steinhellene som dekker fjellet er trolig dannet av frostsprengning. Også Keipen er dekt av samme typen steinheller.
     
Et stort avtrykk av en lokal isbre laget av dødis har dannet en dødisgrop, Trollhola, med en diameter 100 meter. Denne gropa ligger på vestsiden av fjellet. 62°34′28″N 6°19′45″Ø 480 moh. Den er 20 ca. meter dyp. Og bunnen av denne er dekt med stein, og er selvdrenerende.

Klima

Klimatiske forhold gjør at det ved nordlige vindretninger danner seg skodde på toppen, selv det ikke er skodde på andre topper i området. Dette ble brukt som værmerke av fiskerne i området. Temperaturforskjellen mellom havnivået og topp vil derfor veldig ofte være større en det høyde/temperatur formelen skulle tilsi.

Oppmåling

Fjellet ble oppmålt og triangulert sommeren 1778 av brødrene og landmålingsoffiserene Niels Andreas og Ditlev de Vibe for «Den geographiske Opmaaling».