Sørmarka (Stavanger)

Sørmarka er det største sammenhengende friområdet i Stavanger.  Det ligger i bydelene Hillevåg og Hinna.
Sørmarka ligger ca. 4 km sør for Stavanger sentrum og dekker et areal på ca. 1 500 dekar fra Ullandhaug og sørover.  I nord dominerer Ullandhaug, som med 139 m over havet er høyest i Stavanger.  På toppen står landemerket Ullandhaugtårnet.   I den sørlige delen er Hinnaberget høyeste punkt, med 112 meter over havet.   Den åpne Hinnamarka ligger lengst sør i området.  Omkring skogen ligger en blanding av jordbrukslandskap og boligområder.  Motorveien E39 mellom Stavanger og Sandnes deler skogen, selv om veien går delvis i tunnel gjennom området.

Natur

Sørmarka består av variert barskog og lauvskog, og i tillegg finner en noe eng og beitemark. Det meste av skogen er plantet,  og størst innslag finner en av gran og furu. Også mer varmekjære trær som bøk og lerk er blitt plantet.
I området finner en ekorn, flere kaniner, og også et par harer.  Mår har også etablert seg i skogen.  En bestand av rådyr finner seg godt til rette i blandingen av skog og jordbrukslandskap.
Tilsammen 44 fuglearter er funnet hekkende i friområdet.   To kull kattugler er merket i skogen.

Turveier

I området finner en et godt utbygd turveinett på cirka 8 km, inkludert om lag 3,7 km lysløype. Området er familievennlig, og Sørmarkas Venner har bygd en tømret gapahuk på Hinnaberget, åpen for fri bruk og med tørr ved alltid tilgjengelig.
Et veidele midt i skogen er navnsatt «Oskars plass», til minne om Oskar Birkeland (-2001). Han var en drivkraft i skogplanting i Sørmarka og i Stavanger kommune ellers.  Fra 1968 var han sekretær og kasserer i Stavanger Skoglag.  Navnet «Sørmarkskrysset» blir også brukt om veidelet.
En ridesti gjennom skogen gjør det mulig å ta turer med hest.
Et større område i sør er frigitt for hundeeiere som vil la hunden løpe fritt, ellers er det båndtvang hele året i skogen.

Jentesteinen

Jentesteinen er navnet på en stor flyttblokk av fyllitt som ligger like ved Sørmarksveien, opp mot Ullandhaug.  Navnet har steinen fått etter et hendelse i 1822.   Den 29 år gamle ugifte tjenestepiken Elisabeth Johannesdatter Mallevold fødte en sønn i utmarka bak steinen, og ifølge hennes egen beretning var barnet dødfødt.  Barnefaren, Torgjer Torgjersen fra Bjerkreim, hadde sviktet både henne og barnet.   Hun forsøkte å grave ned liket, men det var vinter og frost, så hun nådde ikke særlig dypt.  Elisabeth var fra husmannsplassen Mallevoll (kanskje Madlavold?) under Ullandhaug.  Etter et par uker kom gårdshunden til Gabriel Olsen Uldenhaug, som Elisabeth tjente hos, hjem til gårds med rester av barneliket.  Da det ble oppdaget at Elisabeth var barnemoren, ble hun først jaget hjem til sin egen familie.  Deretter fikk hun 10 år på tukthus som straff.  Barnet ble senere begravet igjen på  Stavangers fattigkirkegård.

Historie

Området rundt Ullandhaug ble tidlig et turmål for borgere i Stavanger.  Stavanger Turistforening ble stiften i april 1887 og i årboken fra 1893 kan en lese følgende:  «Veien til Ullenhaug har man besørget udbedret, saa at den nu kan befares med hvilkesomhelst Kjøreredskaber, og ved kjøp af et større areal af ,,store Ullenhaug´´ har man erhvervet seig Eigendomsrett og Adgang til det samme, og er man betænkt paa i den nærmeste Fremtid at opføre en Bygning paa Toppen, hvorfra der haves en storartet Udsigt saavel indover Fjeldene som udover Havet».
Haraldstårnet ble reist på toppen av Stavanger Turistforening i 1896.  Finansieringen kom fra et større tilskudd fra Samlaget, forløperen til Vinmonopolet.  Tårnet skulle være et ufartsmål, men også et minne om samlingen av Norge i 872.   Innvendig var et høysete i tårnet dragestil og store malerier av G.Stenersen som framstilte slaget i Hafrsfjord.  Tårnet ble svært kostbart for Turistforeningen, og i 1899 ble det gitt til Stavanger kommune.
En del av Haraldstårnet ble ødelagt under andre verdenskrig, da den tyske okkupasjonsmakten la et luftvernbatteri her. Tårnet ble revet i 1963, og det nye Ullandhaugtårnet ble bygget i 1964.
Tidligere var hele området ved Ullandhaug jordbruksland, men et større skogreisningsprogram startet i 1910.  I 1933 satte fylkesskogmester Andersen fram et forslag om et større sammenhengende skogområde sør for Ullandhaug, kalt «Sørmarka».  Idéen ble positivt mottatt av formannen i Rogaland skogsselskap, Cornelius Middelthon.  To ganger i året var elever fra skolen i Stavanger med på sette ut nye trær i området.  I fra 1930 og i mange år framover ble det hvert år plantet ut om lag 20 000 planter.  Stavanger Skoglag ble stiftet i 1942.  Den storstilte utplantingen fortsatte ut til midten av 1950-årene, men det ble så stopp i utplantingen i mange år. Siden år 2000 er aktiviteten tatt opp igjen, og det er hvert år blitt satt ut flere tusen planter.
Planen var at Sørmarka skulle være en naturpark, og styret i Skoglaget sendte i 1943 en søknad til Stavanger kommune om å frede et skogsfelt på 458 dekar: 74 dekar i Auglendsmarka, 55 dekar i Smiths minne, 345 dekar i Revheimsmarka og 110 dekar i Sørmarka.  Skoglaget skulle ta seg av å pleie området.  Planen ble godkjent av kommunen i 1944.
Stavanger radio plasserte ti store radio- og telegrafmaster i Sørmarka, og bardunfestene til disse kan ennå sees i skogen.  Mastene ble revet i 1935.  De fikk tilnavnet «Hyleren på Ullandhaug».
Overrennet til hoppbakken ved Ullandhaug ble bygget i 1938.  I 1939 var det hopprenn her med 10 000 tilskuere.  Snøen ble fraktet med tog fra Kongsberg!  Blant de 29 deltakerne var også Birger Ruud.  Også i 1951 var det et større hopprenn i skogen.  Ernst Knudsen fra Kongsberg satte bakkerekorden på 33 meter.  Etter at en orkan blåste overrennet ned ble det bygget opp igjen i 1948.

Sørmarkas Venner

Foreningen Sørmarkas Venner har som formål å «ta vare på, utvikle og vedlikeholde Sørmarka som rekreasjonsområde for mennesker som liker å ferdes i naturen».  Foreningen ble stiften 29. november 1997 og hadde i 2009 vel 250 medlemmer.  Aktiviteten til foreningen omfatter rydding og vedlikehold i skogen, vedsalg, nyplanting, samt drift av søndagskafé i Ullandhaugtårnet.  Ryddearbeidet i skogen er styrt av Stavanger kommune, og Parksjefen er ansvarlig for arbeidet.
Gapahuken på Hinnaberget ble bygget på initiativ av foreningen og ble delvis finansiert av denne.  Innvielsen var i 2009.