google/wiki40b huggingface dataset:
Turret-skip

Turret-skipet

Et turret-dekket fraktskip har et konvensjonelt skrog med en spesiell utformning med innesvingede sider mot et løftet og rektangulært struktur. Der hadde alle luker, nedganger og ventiler blitt konsentrert. Hoveddekket på et konvensjonelt lasteskip hadde blitt avløst av det smale og uavbrutte «harbour deck» ovenpå strukturen. Lasterommet i skroget ble utvidet inn i strukturen også kalt «trunk» med et tårnlignende utseende. Denne nye skipskonstruksjonen var et av flere forsøker på å utvikle rimeligere skip som kunne ha større last for mindre utgifter, dessuten skulle man ha bedre tverrskips og langskips styrke for å ha lavere netto-tonnasje. 
Turret-skipet var fremst benyttet som malmtransport over lengre avstander, og man hadde ønsket å betale mindre havneavgifter basert på beregning av netto-tonnasje. Turret-skipet kunne ha større last med seg på en konstruksjon med et høyt og smalt dekk og allikevel ha lite bruttotonn i sammenligning med like store handelsskip. På Suez-kanalen ble utgiftene for å passere gjennom kanalen til Det fjerne østen, beregnet på størrelsen av arealet på dekket.
Utviklingen av denne skipstypen ble inspirerte av det amerikanske besøket i Liverpool i 1891 med det meget oppsiktsvekkende «whaleback»-skipet SS «Charles W. Wetmore» som var bygget for bruk på de store amerikanske innsjøene med et skrog som minnet om en hvalrygg med avrundede former. Dette konseptet var ikke en stor suksess, og sjefskonstruktøren Arthur Havers for William Doxford and Sons Ltd. i England hadde kombinerte konseptet fra USA med et mer konvensjonelt skrog. 
Dette skulle vise seg å være en større suksess som et spesialfartøy for ensartede bulklast som malm, kull og annet, tilsammen var 182 turret-skip bygget og sjøsatt fra 1892 til 1910-tallet. Designen var likevel ikke uten ulemper, lasterommene hadde blitt utvidet i høyden slik at tyngdepunktet ble høyere enn normalt, og det ble nødvendig med ballast nederst i skroget. Større ustabilitet hadde oppstått, dette førte til flere ulykker. En granskningskommisjon hadde konkluderte med at det måtte innføres strenge prosedyrer for vektfordeling. Utformningen også hadde vist seg å være upraktisk med mindre luker og mindre rom for overbygningene ovenpå trunken. For besetningene på disse skipene ble deres oppholdelsesrommene trangere og mindre rommelige enn normalt.
I 1911 ble reglene for beregning av skip basert på netto tonnasje forvandret, det ble ikke lenge lønnsomt å ha turret-dekkede fartøyer. Skipsbyggingen skiftet over til konvensjonelle lastefartøyer. De fleste som var til overs, ble solgt til kanadiske rederier for transport av bulklast på de store sjøene og St. Lawrence-elva. Det siste turret-skipet, «Turret Cape», ble ikke tatt ut og opphugd før i 1959.
Langvassbukta

Langvassbukta er ei bygd ved Gullesfjorden i Kvæfjord kommune i Troms. I Langvassbukta er i krysset mellom fylkesvei 83 og riksvei 85, hvor veiene går mot Lødingen (riksvei 85), Vesterålen (riksvei 85) og Flesnes/Harstad (fylkesvei 83). I Langvassbukta finner man Langvassbukt kapell og Viltkroa i det tidligere Hinnøysenteret.
Inne i Langvassdalen, hvor riksvei 85 går over mot Sortland og Vesterålen, finnes det et godt terreng hvor man kan finne multer i august. Langvatnet ligger idyllisk til langs veien.
Shaodong

Shaodong (kinesisk: 邵东县; pinyin: Shàodōng Xiàn) er et fylke i provinsen Hunan i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Shaoyang.
I 1999 var folketallet på 1 168 772 innbyggere.

Samferdsel

Kinas riksvei 320 går gjennom området. Den begynner i Shanghai og løper sørvestover til grensen mellom provinsen Yunnan og Burma. Underveis er den innom blant annet Hangzhou, Nanchang, Guiyang, Kunming og Dali.
Teknolikken

Teknolikken er studentenes janitsjarorkester ved Høgskolen i Bergen. Teknolikken ble grunnlagt i 1965.
Den 19. februar 2005 ble 40-årsjubileum feiret. Teknolikken har det ærefulle oppdraget med å spille den norske nasjonalsangen på Festplassen i Bergen før fyrverkeriet starter den 17. mai.
Chippendrills er orkesterets drilltropp. Chippendrills begynte i 1994 som en som en spøk. Gruppen ble dog så populære at de fortsatte, og ses hvert år i hovedprosesjonen på 17. mai i Bergen, marsjerende bak Teknolikken.
Teknolikken har sin virksomhet på Høgskulen på Vestlandet Campus Kronstad, og har ukentlige øvinger i studieåret. Etter øving er det ikke uvanlig å se korpsets medlemmer på studentpuben Kronbar.
Ole Wehus

Bakgrunn

Wehus ble født i Kristiansand. Foreldrene var Ole O. og Maren Wehus, født Eriksen. Han ble døpt og konfirmert i Kristiansand domkirke. Han fullførte syvårig folkeskole, og gikk deretter to år på middelskolen, men fullførte ikke. Han gikk så et halvt år på handelsgymnasiet i Kristiansand i 1926. Han arbeidet i foreldrenes skinnforretning frem til 1939.

Nasjonal Samling

Wehus meldte seg inn i Nasjonal Samling i 1934. I 1937 var han med på å danne Kristiansands lag av frivillig norsk Arbeidstjeneste. Han meldte seg frivillig sent i 1939 til fronten i vinterkrigen. Han ble utnevnt til undersersjant i Finland i 1940, men endte opp med lungebetennelse og ble sendt hjem samme år uten å ha vært i kamp.

Tysk tjeneste

Wehus ble ansatt i det norske statspolitiet/STAPO 7. april 1942. Han forsøkte å melde seg inn i Germanske-SS Norge og senere Den norske legion, men ble nektet av Statspolitiet. Han begynte å arbeide for SIPO og var tolk for Gestapo i Kristiansand i 1942. Ikke lenge etter fant Gestapo ut at han hadde andre egenskaper, og han ble satt i gang med forhør og systematisk tortur av nordmenn på Arkivet i Kristiansand. Det er funnet bevis for at Wehus gikk lenger i torturen under forhør enn han ble bedt om. 
Etter krigen ble han dømt under det norske landssvikoppgjøret. Saken mot ham startet i lagmannsretten i Kristiansand 20. november 1946, og tiltalebeslutningen lød i tillegg til alle torturtilfellene også på overlagt drap på Leif Tofte og deltagelse i henrettelse av Ragnvald Andersen etter en ulovlig dom. Statsadvokaten la ned påstand om dødsstraff. Lagmannsretten fastsatte under dissens straffen til livsvarig tvangsarbeid, tre av lagdommerne stemte for dødsstraff. Dommen ble anket til Høyesterett av statsadvokaten som var enig med mindretallet i lagmannsretten og enstemmig fastsatte dommen til dødsstraff. Wehus ble henrettet 10. mars 1947 på Akershus festning i Oslo. Han er beskrevet som den verste torturisten under andre verdenskrig i Norge, etter Henry Rinnan.
Diglotta submarina

Utseende

En liten (ca. 2 millimeter), slank, mørkfarget kortvinge. Arten kjennes lett på de svært reduserte dekkvingene. Hodet er stort og bredt, litt bredere enn pronotum, som har rundede sider og er bredest et stykke foran midten. Dekkvingene er redusert til små skjell som ikke helt møtes i midten, flygevinger mangler. Bakkroppen er slank ved roten, bredest nær spissen. Beina er ganske korte.

Levevis

Diglotta submarina lever i fjæra, arten hører til de insektene som er sterkest knyttet til det marine miljøet.
Tico Torres

Karrière

Da Tico Torres ble med i Bon Jovi i 1983, ble livet hans endret for alltid. Han kjente vokalisten og frontfiguren, Jon Bon Jovi fra før, og sammen med ham og Richie Sambora, David Bryan og Alec John Such ble Bon Jovi dannet. Allerede da hadde han startet som kunstner. 
Etterhvert som bandet ble bedre kjent, ble forventningene til ham større. Under en konsert på turnéen til albumet Slippery When Wet, kastet han under sangen «You Give Love a Bad Name» trommestikkene opp i lufta. Da han skulle ta dem i mot, gjemte han i stedet hodet under armene. 
Under pausen Bon Jovi hadde etter turnéen fra albumet New Jersey, jobbet han mer med skulpturering og maling. I perioden mellom 1995 og 2000, ble han ofte gjenkjent når han jobbet med andre kunstnere som «Den flinke trommisen fra Bon Jovi», og hvis noen veldig kunstinteresserte så ham på konserter, sa de at det var «Den flinke maleren og skulptøren».
Tico Torres har mange flotte trommesoloer, som i sangen «One Wild Night», som kom ut i 2000 sammen med albumet Crush. Også på starten av superhiten «Always», og på slutten av gitarsoloen i «Runaway» (på Bon Jovi albumet, kom ut i 1984).
Han er det eneste medlemmet i Bon Jovi som ikke har gitt ut eget soloalbum.
I 2018 ble Bon Jovi og dermed Torres innvotert i Rock and Roll Hall of Fame.

Privatliv

Tico Torres er gift med kona Alejandra, og sammen har de en sønn, Hector jr. Tico Torres bor Florida, i Usa, men før bodde han i New York, og før der igjen, New Jersey, hvor alle medlemmene i Bon Jovi bodde da de debuterte i 1984.
Abraham-Geiger-Kolleg

Abraham-Geiger-Kolleg er et rabbinerseminar i Potsdam i Tyskland, som ble grunnlagt i 1999. Det er reformjødisk og er åpent for både kvinner og menn. Seminaret er oppkalt etter Abraham Geiger, en av grunnleggerne av den reformjødiske retning innen jødedommen, og ble etablert av rabbinerne Walter Jacob og Walter Homolka. Homolka er dets rektor. Det har vært tilknyttet World Union for Progressive Judaism fra 2001, og fra 2005 er dets kandidater også godkjent av Central Conference of American Rabbis. Det første studiekullet ble ordinert som rabbinere den 14. september 2006.
Utdannelsen ved kollegiet tar fem år, og Abraham-Geiger-Kolleg samarbeider med Kollegium Jüdische Studien. Det er et «tilknyttet institutt» ved Universität Potsdam. Kandidatene får magistergrad i jødisk teologi.
Seminaret finansieres av den føderale regjeringen, Zentralrat der Juden in Deutschland og Leo Baeck-stiftelsen.
Hvert annet år utdeler seminaret Abraham-Geiger-prisen for «fortjenester for jødedommen i sin mangfoldighet» («Verdienste um das Judentum in seiner Vielfalt»).
Gamle Kairo

Gamle Kairo (arabisk: القاهرة, Masr el Adima) er en del av Kairo i Egypt.

Beskrivelse

Bydelen har rester av de byer som var hovedstader før Kairo, som Fustat, Al-Askar og Al-Qatta'i og noen av fundamentene fra byens varierende historie. Her for eksempel det koptiske Kairo med sine mange kirker og ruiner av romerske befestninger. Dagens turister besøker steder som Det koptiske museum, Fort Babylon, Den hengende kirke og andre koptiske kirker, Ben Ezra-synagogen og Amr ibn al-As-moskéen. Fort Babylon er et romersk fort rundt hvilket et antall koptiske kirker er bygd.
Greve Gabriel Habib Sakakini Pasha (1841-1923), som var et kjent mann på sin tid, bygde et palass og en kirke i El-Sakakini-området i 1897 , og etablerte den romersk-katolske gravplassen i Gamle Kairo.

Middelalderhistorie

Under senere halvdel av 1400-tallet fant det sted to store forandringer i Kairo: havnen Boulaq og distriktet Azbakeya i de nordvestre deler av området tilkom. Byens grenser hadde vært uforandrede under de forutgående 300 år ifølge de kart som ble laget av den franske ekspedisjon i 1798. Med Baibars' erobring av Kypros. I 1428 ble Bulaq den dominerende havnen i Gamle Kairo.
Paralympiske sommerleker 1968

Paralympiske sommerleker 1968. Paralympics ble arrangert for tredje gang i 1968. Opprinnelig var det planlagt at lekene skulle arrangeres i Mexico by i Mexico men den mexicanske regjeringen sa nei i 1966. Lekene ble arrangert i Tel Aviv i Israel og avviklet mellom 4. og 13. november. 750 utøvere fra 29 nasjoner deltok og det ble konkurrert i 181 øvelser.
Eilema griseolum

Utseende

Framvingene er ensfarget grågule, med et lysere gult parti i framkanten.  Bakvingene er ensfarget skitne gulgrå.  Bakkroppen er også gulaktig grå, men mer gul bakerst. Vingene holdes taklagt bakover kroppen i hvile. Vingespennet er mellom 29 og  35 millimeter.
Eilema griseolum ligner mye på de andre lavspinnerne i slekten Eilema, kanskje særlig på blygrå lavspinner, men skiller seg fra denne ved at framkanten av vingen ikke er så markert gul. Vingenes underside er også mørkere hos Eilema griseola.  For sikker artsbestemmelsen må artens genitalier undersøkes.
Lavspinnere kan forveksles med flere andre småsommerfugler, kanskje særlig en vikler eller en liten måler.  Men de kan skilles fra disse på de to duftkjertlene hunnene har like ved eggleggingsåpningen, helt bakerst på bakkroppen. Lavspinnere har også et høreorgan (Tympanalorgan) på siden av brystet (metathorax). 
Larvene er behåret med ganske lange brun-svarte hår. Hårene er arrangert i dusker på hvert ledd. Disse danner rekker av hårdusker bakover kroppen.  Larvens kropp har orange flekker på hvert ledd, og disse danner en dobbelt linje på larvens ryggside. Utvokst blir den ca. 2-3 centimeter lang.

Levevis

Eilema griseolum finnes i flere naturtyper,  i både løv- og barskog. Hager og enger, gjerne der det er noe sandholdig jord.  Den foretrekker litt bergknauser og åpent busksatt terreng.  Flygetiden er i juli og august.  Den er både kvelds- og nattaktiv. 
Hunnen legger omtrent 100 egg rett på næringsplanten, eggene legges i små grupper .
Larvene lever på ulike lav, og  overvintrer halvt utvokste.  Eilema griseola tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår  en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er ofte radikalt forskjellige fra de  voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium,  en hvileperiode, der bjørnespinnerens indre og ytre organer endres. I hvilestadiet ligger puppen i en kokong larven har spunnet. Puppestadiet tilbringes ofte i en barksprekk eller lignende. Kokongen er ofte delvis gjennomskinnelig spunnet og består også ofte av noe av larvens hårbekledning.  Puppen klekkes etter fire til seks uker.

Utbredelse

Eilema griseolum er utbredt i Europa.  Den finnes øst gjennom Asia til Japan.
Ikke i Norge.  Men er funnet langs kysten av det sørlige Sverige, Danmark og Finland.

Navnet

Det latinske navnet Eilema betyr omsluttet, spole, og slekten har trolig fått navnet fordi noen arter bretter eller «ruller» vingene rundt kroppen som en spole når den hviler.  Navnet griseola betyr liten og grå.  På svensk heter den Askgrå lavspinnare, på engelsk Dingy Footman
Korean Broadcasting System

KBS World

KBS World er KBS sin utenlandssending som sender både fjernsyn og radio.
Sven Gjeruldsen

Utmerkelser

I 2015 ble Gjeruldsen utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden «for fortjenstfullt virke i Kongefamiliens tjeneste.» Gjeruldsen er innehaver av H.M. Kongens erindringsmedalje i sølv, Kongehusets 100-årsmedalje og Kong Olav Vs 100-årsmedalje. Han mottok i 2011 kommandørkorset av Litauens fortjenstorden i forbindelse med statsbesøk fra Litauens president. Gjeruldsen ble i 2017 utnevnt til storridder av Den islandske falkeorden i forbindelse med statsbesøket til Islands president i Norge.
Sinclairspelet

Sinclairspelet, Sinclairveka eller Sinclairfestivalen er et friluftsskuespill om Skottetoget i 1612. Spillet finner vanligvis sted på Klungnes, i Rauma i Møre og Romsdal, stedet der skottene gikk i land. Det handler om den dramatiske ferden for skottene, fra Klungnes, opp Romsdalen, over Lesja, til Kringen ved Otta i Gudbrandsdalen, hvor skottehæren møtte motstand og led nederlag. Manus er skrevet av forfatteren Erling Pedersen. Sinclairspelet blir spilt med både amatører og profesjonelle skuespillere. Spillet har på grunn av økonomi ikke blitt satt opp årlig.
Stiftingen Sinclairfestivalen drifter spillet, de har både offentlige og private stiftere.

Historikk

Det første Sinclairspelet ble satt opp tidlig i august, 2002, på Klungnes, i Romsdal. De første årene gjorde spillet stor suksess og det ble bestemt å lage en oppsettning også i Gudbrandsdalen. I 2005, ble spillet satt opp ved Tunstugu i Lesja i Oppland, i samarbeide med Lesja og Sel kommuner. Dette ble ingen suksess og Sinclairspelet satt igjen med en stor gjeld, noe som medførte at det ikke ble noen oppsetning i 2006 og 2007. I 2008 var det et nytt forsøk på Klungnes, men også dette året ble det underskudd. Senere er det ikke satt opp noen Sinclairspel. Gjelden er blitt sanert.
Trønder-Rock

Trønder-Rock er en samleplate med diverse Trønderrock-artister. Albumet ble utgitt i 1982, og artister som var med, var blant annet Prudence, Åge Aleksandersen og Sambandet, Terje Tysland. Albumet lå 2 uker på VG-lista og endte med 17.-plass som beste plassering.
Karate under Asialekene 2014

Karate under Asialekene 2014. Karate var en av flere sporter under de 17. Asialekene som ble arrangert i Incheon i Sør-Korea. Karateturneringene ble avviklet mellom 2. og 4. oktober 2014. Det ble konkurrert i sju klasser for menn og seks for kvinner. 172 utøvere fra trettito nasjoner deltok og Japan ble beste nasjon med tre gullmedaljer foran Iran som også vant tre gull.
Den doriske halvøy

Datça eller Reşadiye-halvøya, tidligere kalt den doriske halvøy eller Knidos-halvøya (Khersonisos Knidia), er en 80 km lang, smal halvøyu i Muğla-provinsen, i det sydvestlige Tyrkia, som skiller Gökova-gulfen (nord for) fra Hisarönü-gulfen.
Nordkysten er flat, med lange strender hvor meltem-vindene blåser om sommeren. Sydkysten er preget av kraftig forrevne klipper og innskåret av utallige bukter. På grunn av topografien med mange bukter og havner, er regionen hyppig besøkt av lystbåter, og er vanligvis fast post på programmet for båtturer som arrangeres fra Bodrum eller Marmaris.
Vestspissen av halvøya ble i antikken kalt for Det triopiske nes (eller Triopium) (etter Triopas, den legendeomspundne grunnleggeren av Knidos). Det ytterste punktet er Deveboynu Burnu (tidligere Kapp Crio eller Kriyo).
Den moderne byen Datça ligger halvveis ut mot neset. Den gamle byen Knidos lå opprinnelig nær Datça og ble flyttet til vestspissen omkring 356 f. Kr.
Iver Huitfeldt

Iver Huitfeldt (Iffuer Tønnesen) (født 5. desember 1665 i Halden, død 4. oktober 1710) var en norsk sjøoffiser (kommandørkaptein) i den dansk-norske flåten. Han er en av de norske sjøhelter som bør nevnes på linje med Tordenskjold. I Oslo (Huitfeldts gate) samt i Aarhus og Aalborg (Ivar Huitfeldts Gade) har han fått gater oppkalt etter seg, og Danmarks største sjømilitære monument er reist over ham på Langelinie i København. Det danske søværnets nye store fregattklasse oppkalles også etter ham, Iver Huitfeldt-klassen.

Biografi

Huitfeldt fikk grunnutdanning ved flåtebasen i København. Siden tjenestegjorde han i både den nederlandske og franske flåten. Fra 1692 var han kaptein og skipssjef i den dansk-norske flåten.
Under den store nordiske krig (1700 til 1721) ble Huitfeldt i 1704 utnevnt til kommandørkaptein og skipssjef på linjeskipet «Dannebroge». En av hans oppgaver var å rekruttere mannskap i Norge. Fra 1704 til 1709 var han sjef for orlogsverftet i Kristiansand. Han stod også for skipsbygging og -utrusting i Ertsvika nedenfor hans egen slektsgård Tronstad Gård i Hurum.
Huidtfeldt utmerket seg ved å redde den dansk-norske flåten under et svensk angrep ved å ofre sitt eget skip under slaget i Køge bukt. 4. oktober 1710 var Dannebroge satt i brann. De andre skipene i flotiljen klarte å trekke seg unna etter at Huitfeldt hadde latt ankeret gå. Dermed ble de ikke skadet i eksplosjonen som fulgte. Bare 9 av om lag 550 overlevde. Den danske flåten unngikk med dette et katastrofalt tap for svenskene.

Huitfeldt i litteraturen

Mange diktere har priset Iver Huitfeldts innsats for sitt land. Knud Lyne Rahbek skrev Vort fædreland var alltid rikt på raske orlogshelte og B. S. Ingemann skrev det slik i diktet Vift stolt på Codans bølge, blodrøde Dannebrog: «Og flyver du mod himlen, i stolte luers favn; da nævn for stjernevrimlen, din høje Hvitfelds navn.»

Monumentet på Langelinie

Monumentet på Langelinie er skapt i 1886 av arkitekten Vilhelm Dahlerup og billedhuggeren F.E. Ring. Brygger Jacobsen var hovedsponsor på prosjektet. Dahlerup har tegnet det 19 m høye monumentet og Ring modellerte skytsengelen Victoria Genus, medaljongene av Huitfeldt samt de øvrige ornamenter. Materialet til skytsengelen, medaljongene og annen bronseornamentering, er omsmeltede stykker fra Dannebroges kanoner. Kanonene stammer likeledes fra samme skip.
Ottadalen kommunale billag

Ottadalen Kommunale Billag (OKB, oftest skrevet O.K.B.) var et rutebil- og transportselskap som 1. januar 1943 overtok driften fra de tre tidligere rutebilselskapene i Ottadalen. Selskapet fikk hovedkontor i Lom.

Oppstartfasen

Det ble mange rutebilselskaper i Ottadalen rundt 1912. Det ble mye konkurranse og lite effektiv drift. Det ble arbeidet for samarbeid og samordning. Det skjedde med etableringen av OKB.

Virksomhet

Selskapets hovedrute var strekningen Otta – Vågå – Lom – Skjåk, og det var sideruter Lom – Bøverdalen og Otta – Heidal, dessuten mange lokalruter i bygdene. 
Om sommeren ble rutene utvidet fra Skjåk til Grotli med betydelig samtrafikk med rutebiler vestover til Nordfjord og Måløy (Nordfjord og Sunnmøre Billag) og til Geiranger. Videre var det ruter Lom – Bøverdalen til Sognefjellet og Sogndal (samtrafikk med Sogn Billag). 
På 1950-tallet fikk selskapet utvidet med helårsruter i Gudbrandsdalen, Otta–Lillehammer og Otta–Dombås. Det ble etter dette kjørt bussrute fra Skjåk tidlig om morgenen helt fram til Lillehammer, med retur om ettermiddagen og ankomst i Skjåk seint om kvelden. Rutekjøringen i Gudbrandsdalen skjedde i samarbeid med Norges Statsbaner, Gausdal Bilselskap og flere mindre lokale selskaper. 
Omfanget av driften kan illustreres med statistikk fra 1978. Da hadde selskapet 133 ansatte, og en vognpark som bestod av 39 busser, 41 lastebiler, 3 kombinertbusser, 6 andre kjøretøyer og 29 tilhengere.

Sluttfasen

Selskapet ble omorganisert fra interkommunalt selskap til aksjeselskap fra 1. januar 1985 og fikk da navnet Ottadalen Billag.
Om forlatelse

Priser og nominasjoner

Filmen vant Golden Globe for beste film (drama) og beste originale filmmusikk (Dario Marianelli). Den var også nominert for beste regi (Wright), beste manus (Hampton), beste kvinnelige hovedrolle i et drama (Knightley), beste mannlige hovedrolle i et drama (McAvoy) og beste kvinnelige birolle (Saoirse Ronan).
Filmen handler om at en 13-år gammel jente ødelegger for sin eldre søsters kjærlighet når hun påstår at elskeren hennes har gjort en kriminell handling han ikke har gjort.
Vera Sokolova

Junior

Hun deltok allerede ved Junior-VM i friidrett 2002, der hun kom på niendeplass på 10.000 m. Året etter ble hun verdensmester for ungdom, ved Ungdoms-VM i friidrett 2003 i Sherbrooke i Canada. Hun gikk på tiden 22.50,23. 
I 2004 fikk hun sin første junior-VM-medalje, da hun fikk bronse på 10.000 meter ved Junior-VM i friidrett 2004. Hennes lagvenninne Irina Petrova vant gullet. 
Året etter, ved Junior-EM i friidrett 2005, vant hun gull på 10.000 meter. Hennes siste internasjonale juniormesterskap var junior-VM 2006, der hun kom på fjerdeplass. 
Hun har også to seire fra IAAF World Race Walking Cup; hun vant 10 km i både 2004 og 2006.

Senior

Hennes første store mesterskap som senior var VM i friidrett 2009 i Berlin. Her greide hun en 14.-plass på 20 km. Året etter fikk hun bronse ved EM i Barcelona. Olga Kaniskina vant gull i dette mesterskapet. 
På nasjonalt nivå har hun ett gull; hun vant Russian Winter Walking Championships i Sotsji, der hun satte ny verdensrekord på 20 km, med tiden 1.25,08. Hun slo med det Olimpiada Ivanovas gamle rekord fra 2005 med 33 sekunder.