google/wiki40b huggingface dataset:
Nasse Nøff

Nasse Nøff – på engelsk Piglet –  er en oppdiktet figur fra A.A. Milnes bøker om Ole Brumm. Nasse Nøff er en grisunge og bestevenn med Ole Brumm. Fordi han ofte trosser  sine svakheter som (1) at han er et «svært lite dyr», (2) er engstelig for det meste og (3) stammer, likevel opptrer modig når det virkelig gjelder, blir han gjerne regnet som prototypen på en «timid hero». Som de fleste av figurene i Ole Brumm er Nasse Nøff basert på en av de bløte kosedyrene til A.A Milnes sønn Christopher Robin.

I bøkene

Nasse Nøff (Piglet) ble introdusert i kapittel III i Ole Brumm, men opptrådte på en illustrasjon allerede i kapittel II, hvor han hjelper til å dra Brumm ut av Petter Spretts dør. Nasse Nøff bor i et storartet hus i et bøketre i Hundremeterskogen, og kan lese og skrive, ifølge ham selv i det minste tilstrekkelig for korte notiser. Hans livrett er eikenøtter.

Film- og tegneserieversjonen

I Walt Disneys første Ole Brumm-film Ole Brumm og honningtreet (1966) var Nasse Nøff utelatt. Ifølge filmregissøren , Wolfgang Reitherman, ble han erstattet av Muldvarp (også kjent som Jordrotte og Reidar), som skulle ha en mer «folkelig, amerikansk grasrotappell». Etter massive protester fra tilhengere av Milnes klassiske Ole Brumm-bøker, ble han imidlertid tatt med i den neste Disney-filmen Ole Brumm og blåsbortdagen (1968). John Fiedler var Nasse Nøffs stemme i denne filmen og i filmene fram til sin død 25. juni 2005, da Travis Oates overtok.) 
I Disneys filmer var Nøffs pullover magentafarget, mens pulloveren i de opprinnelige fargeutgavene av Ernest H. Shepard's illustrasjoner til Ole Brumm-bøkene var grønn. 
I filmen Nasse Nøff (originaltitel: Piglet's Big Movie) fra 2003, produsert av Walt Disney Pictures. hadde Nasse Nøff hovedrollen. Den hadde premiere 16. mars 2003. I denne filmen har Nasse forsvunnet. Vennene hans finner ut at han har gått sin vei fordi de ikke har tatt ham på alvor. Moralen i filmen er at det man godt kan utøve stordåder om man er liten av vekst.

I ettertid

Benjamin Hoff skrev The Te of Piglet som en oppfølger til The Tao of Pooh, (norsk tittel: Tao med Ole Brrumm) begge bøker med originalillustrasjoner av E. H. Shepard. The Te of Piglet inneholder sitater og betraktninger over Nøffs vesen  som et «svært lite dyr» og setter det i sammenheng med taoismens begrep «betydningen av det lille».
Universitetssykehuset Nord-Norge

UNNs sykehus og avdelinger

Sykehus: Tromsø, Harstad, Narvik og Longyearbyen (Svalbard)
Distriktsmedisinske senter:Finnsnes, Nordreisa og Bardu
Distriktspsykiatriske senter:
Narvik, Harstad, Sjøvegan, Silsand, Tromsø, Storsteinnes og Storslett
Verdensmesterskapet i taekwondo

Verdensmesterskapet i taekwondo ble arrangert første gang i 1973 i Seoul, og arrangeres annenhvert år.
Riksvei 400

Historikk

I 1970-årene var veien Geilo og Bommestad riksvei 8. Før 1. januar 2010 var fylkesvei 40 del av veien, slik at riksvei 40 gikk mellom Geilo i Hol og Larvik. Strekningen mellom Undersbo og Revet var del av fylkesvei 101. 
Før 1965 var det veien Oslo–Kristiansand–Stavanger (dagens E18 og E39) som var skiltet riksvei 40.
2019 ble betegnelsen endret fra riksvei 40 til riksvei 400.
Cerodirphia

Utseende

Middelsstore til store (vingespenn 75-100 millimeter), nokså spinkle, bredvingede påfuglspinnere. På farge varierer de fra brunt til skarpt rosa, de fleste har i alle fall et anstrøk av rosa. Midt i forvingen er det en vinkelformet, brun tegning, ellers er vingene ensfargede.

Levevis

Larvene lever gjerne selskapelig, i alle fall som unge, på ulike busker og trær. Som andre påfuglspinnere har de voksne reduserte mundeler, og de tar ikke næring til seg. Noen flyr om natten, andre om dagen.

Neslehår

Larvene, til dels også de voksne sommerfuglene, er kledt med neslehår. Disse frigjør gift om man kommer i kontakt med dem og kan utløse hudirritasjon, av og til også mer alvorlige komplikasjoner. Larvene sitter gjerne i tette samlinger på trestammer, og er nokså godt kamuflert, slik at man uaktsomt lett kan komme i kontakt med dem.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sør-Amerika.
Nuctenea umbratica

Utbredelse

Nuctenea umbratica finnes i Europa, og enkelte steder i Nord-Afrika og Asia. Den er vanlig i Norge nord til Troms.

Utseende

Nuctenea umbratica er en ganske stor og kraftig bygd edderkopp, opptil 15 mm (kroppens lengde). Den er ganske mørk på farge, brunsvart. Den har en todelt kropp, en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). Forkroppen er bred, med fine, nedliggende hår. Bakkroppen hos hunnen er stor og nokså flat, den har et ganske lett gjenkjennelig mønster, men det finnes individ som er nærmest helt svarte. Undersiden av bakkroppen er mørk, men har to lyse flekker. Den har åtte øynene, fire forholdsvis store øyne i midten, som mer eller mindre danner et kvadrat, og et par ganske små øyne som sitter tett sammen på hver side. Chelicerene er korte, kraftige, med tenner på innsiden. Beina er middels lange og ganske kraftige.
Artene i denne slekten kan være ganske like hverandre, samtidig som de kan være fargevariable av utseende. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens genitalier, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd. Nuctenea silvicultrix er nærmest identisk på ytre utseende, men den er knyttet til myr og fuktig skogsområder, hvor den lever i trær, hvor den spinner et stort fangstnett.

Levevis

Nuctenea umbratica er ganske vanlig og er aktiv når det er mørkt. Den trives godt utvendig på bolighus og andre bygninger, hvor den om dagen sitter skjult i en sprekk eller bak bordkledningen. Den lager et nytt fangstnett hver kveld.
Jilotzingo

Jilotzingo er en kommune i den meksikanske delstaten México. Den hadde 17 970 innbyggere i 2010, og dekker et areal på 143,66 km². Kommunen ligger like nordvest for Det føderale distriktet og utgjør en del av Mexico bys storbyområde, ZMCM.
Volleyball under Stillehavslekene 2003

Volleyball under Stillehavslekene  2003. Volleyball var en av flere sporter som var med i de tolvte stillehavslekene som ble arrangert i Suva på Fiji i perioden 28. juni til 12. juli 2003. Det var tolvte gangen som volleyball var med på programmet under stillehavslekene. Det var to turneringer, en for menn og en for kvinner.
Buckingham Athletic FC

Buckingham Athletic F.C. ble grunnlagt i 1933 som Buckingham Juniors, men skiftet til sitt nåværende navn i 1939. Buckingham Athletic er for øyeblikket en klubb i Spartan South Midlands Division One.

Historie

Buckingham vant sin første tittel i 1960/61, da de vant North Bucks League Shield etter en 4-0 seier over Tickford Sports.
I 1965 så ble klubben en del av Hellenic League, da de ble tatt opp i Divisjon 1 i Hellenic League. Her etablerte man seg som et lag rundt midten av tabellen med en gang.
I 1968/69 så rykket man opp til Toppdivisjonen i Hellenic League, og i 1969/1970 så vant klubben Buckingham Senior Charity Cup etter at man slo Kings Sutton 6-1 i finalen.
Etter 1970/1971 så fulgte noen mørke år, før klubben i 1978/79 kom tilbake til North Bucks League. I de neste årene gikk det fremover, og i 1984/85 så ble man akspert inn i South Midlands League etter at man gikk gjennom sesongen uten å tape en eneste kamp. På slutten av 80 og starten av 90-tallet så måtte laget vente med å rykke opp ved et par anledninger grunnet at banen ikke holdt standarden for et opprykk til Spartan South Midlands Premier Division. Dette fikk man etterhvert kontrollen på, og man rykket opp. I dag finner vi i midlertidig klubben tilbake i Spartan South Midlands Division One.
Yongshou

Yongshou (kinesisk: 永寿县; pinyin:  Yǒngshòu Xiàn) er et fylke i provinsen Shaanxi i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Xianyang.
Folkemengden var på 180 581 innbyggere i 1999.

Kulturminner

Wulingtempelets pagode (Wuling sita, 武陵寺塔) ble i 2006 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Samferdsel

Kinas riksvei 312 løper gjennom området. Den fører fra Shanghai og ender ipå grensen mot Kasakhstan, og passerer blant annet Suzhou, Nanjing, Hefei, Xinyang, Xi'an, Lanzhou, Jiayuguan og Ürümqi.
Kim Naidzinavičius

Klubb

Naidzinavicius begynte håndballkarrieren i sin lokale klubb TGS Walldorf. I 2007 startet hun sin proffkarriere i andredivisjonsklubben TSG Ober-Eschbach. Året etter meldte hun overgang til Bundesligaklubben HSG Bensheim/Auerbach. Etter tre sesonger der flyttet hun videre til Bayer Leverkusen i 2011.

Landslag

Naidzinavicius fikk sin debut på det tyske landslaget den 27. mai 2012 mot Polen.
Samme året fikk hun sin mesterskapsdebut under Håndball-EM 2012. Før Håndball-VM 2015 hadde hun spilt 53 kamper og scoret 94 mål for landslaget.
Christian Albrecht Jackhelln

Familie

Jackhelln var født i Aalborg, sønn av Anton Heinrich von Jackhelln og Pauline Sofie Jegind. Han ble gift med Anne Fredrikke Winther 20. mars 1816, datter til distrikstslege Johan Friederich Winther og dennes første hustru Anne Margrethe Woches. Winther var Bodøs første lege og kom dit i 1795, i 1810 flyttet han til Alstahaug. Jackhelln fikk 11 barn, av disse ble også sønnene Carl Johan (f.1827) og Christian Albrigt (f. 1830) kjente forretningsmenn i Bodø. Sønnen Julius slo seg opp på trelasthandel.

Politisk virke

Christian A. Jackhelln var medlem av det første bystyre i Bodø, men var, med Alex Coldevins ord, «aldri ordfører i byen, hva nå det kunne komme av, ...»  Jackhelln ble valgt til Stortinget i 1833 fra Nordlands Amt. Han ble senere gjenvalgt i 1845 og 1851. I sin første periode som stortingsrepresentant 1833–35 var han medlem av «toldkomiteen og komiteen om Bodøsaken», i periodene 1845–47 og 1851–53 av næringskomiteen. Ifølge Coldevin var Jackhelln stortingsmann «meget mot sin vilje».

Arven etter Jackhelln

Firmaet Christian Jakhelln ble overtatt av hans sønn Carl Johan (1827–1902), og senere hans sønnesønner Julius Jakhelln og Christian Albrecht Jakhelln (1863–1945). Firmaet Christian Jakhelln AS er fortsatt i virksomhet og hadde i 2011 en omsetning på 238 mill. NOK. Det ledes i dag av Jackhellns etterkommer Morten Christian Jakhelln. Julius Jakhelln startet eget bygg- og jernvarefirma etter krigen, Julius Jakhelln. Dette firmaet hadde per 2007 30 ansatte og en årsomsetning på over 142 millioner NOK.
Flere av Jackhellns etterkommere har utmerket seg innenfor norsk næringsliv, akademia og kulturliv, blant dem jusprofessor Henning Jakhelln og kunstnerne Elise Jakhelln og Ragnhild Butenschøn. For etterkommere av Jackhelln se ellers slekten Jakhelln.
Mentophilus

Utbredelse

Slekten er bare kjent fra delstaten Western Australia.
Martin O'Neill

Spillerkarriere

Han var kaptein på Nord-Irlands lag i fotball-VM i 1982. Han spilte for Nottingham Forest, Norwich, Manchester City og Notts County.

Trenerkarriere

O'Neill har vært manager for blant annet Leicester City og Celtic FC.
Den 5. august 2006 ble han ansatt som manager i Aston Villa. Han sa opp jobben den 9. august 2010, bare fem dager før ligastart.
Den 3. desember 2011 signerte han en tre-års kontrakt med Sunderland FC.  Han fikk sparken 30. mars 2013 etter åtte kamper uten seire.  Klubben lå da ett poeng over nedrykksstreken med sju kamper igjen av sesongen.
Semere Russom

Politisk karriere

Semere Russom begynte sitt yrkesliv som lærer. Han reiste til USA som student ved University of Oklahoma, men avsluttet sine studier i 1976 for å tjenestegjøre i det eritreiske folks frigjøringsfront.
Etter Eritreas uavhengighet arbeidet han som ambassadør i USA og Canada. Etterpå fortsatte han sin karriere i offentlig tjeneste som direktør for europeiske saker i Eritreas Utenriksdepartementet fram til 2001.
I 2002 forlot han utenriksdepartementet for å bli borgermester i Asmara og administrator av Maekel-regionen i Eritrea. I april 2007 ble han utnevnt til utdanningsminister, samtidig som han var ordfører i Asmara.
Schiehallion

Schiehallion (Gælisk: Sìdh Chailleann, uttalt ʃiˈxaʎən̪ˠ) er et fjell i Perth and Kinross i Skottland. Fjellet er enkelt å bestige og gir en spektakulær utsikt på veien. Det er derfor et yndet mål for fjellvandrere. I år 2000 anslo en at det årlig er mellom 17 000 og 20 000 fotturister som besteg fjellet. Siden 1999 eies fjellets østside av selskapet John Muir Trust.

Schiehallion-eksperimentet

Schiehallion ligger adskilt fra andre fjellområder og har en meget regelmessig form. Dette førte til at Charles Mason i 1774 valgte dette fjellet som kandidat til et eksperiment som for første gang skulle fastlå en verdi for Jordens gjennomsnittlige tetthet og dermed den samlede masse. Selve eksperimentet, senere kjent som Schiehallion-eksperimentet ble gjennomført datidens hoffastronomen Nevil Maskelyne sammen med matematikeren Charles Hutton som i løpet av arbeidet oppfant kartkotene.
Elijah Muhammad

Bakgrunn

Elijah Robert Poole hadde baptistisk bakgrunn. Han var den syvende i en barnedflokk på 13, og vokste opp i Georgia. Hans far William Poole sr. (1868–1942) var baptistisk predikant og landarbeider, hans mor var Mariah Hall (1873–1958), husmor og landarbeiderske. Begge foreldre arbeidet som såkalte sharecroppers, svært underbetalte landarbeidere som nedbetalte forpaktningsgjelden med sitt arbeide. Elijah begynte selv å arbeide på markene i svært ung alder.
Poole giftet seg i 1917 med Clara Evans (1899–1972). Mellom 1910 og 1940 dro hundretusender svarte fra Sørstatene til statene nord i USA (den såkalte First Great Migration). Blant dem var i 1923 også Poole og hans hustru. De dro begge fra Georgia, hvor det den gang fortsatt var rasistiske lover, de såkalte Jim Crow Laws, som diskriminerte den afroamerikanske befolkningen. Poole selv var dør sin 20-årsdag blitt vitne til at tre svarte var blitt lynsjet.
The Fighting Fist of Shanghai Joe

Handling

Handlingen starter i San Francisco 1882, hvor den kinesiske immigranten Ching (Mario Caiano) reiser til Texas for å gjøre seg fortjent til alle de ting som enhver cowboy tar for gitt – en hest, et jobb på en ranch og en vakker kvinne ved sin side. Men Ching må igjennom en masse prøvelser og rasistiske angrep før han oppnår respekt som en hardtslående kineser i befolkningen. Det eneste denne respekt gir ham er en jobb som håndlanger for den lokale rancheieren Mr. Spencer, som importerer mexikanske arbeidere og benytter dem som slaver. Da de skal drive en gruppe Mexikanske fanger over grensen, overraskes Chings og hans medsammensvorne av soldater og for å fjerne sporene av deres aktiviteter, likvideres Mexikanerne resolutt. Ching tar kampen opp mot et par av revolvermennene og forsøker å hjelpe de overlevende. Skuffet og desillusjonert over de svakes posisjon i mulighetenes land, beveger Ching seg tilbake mot byen, men Spencers folk ligger i bakhold og fanger ham. Til deres fornøyelse lukkes Ching inn i en arena med en rasende okse, som han gør kort prosess med via et velrettet karatespark. Med den måpende Spencer som fange flykter så kineseren ut i ørkenen, hvor han etterlater skurken med ordene: "If you where a man I would kill you, but you are only a rotten mass of flesh". Ching kontakter myndighetene for å få stanset Spencers aktiviteter, men staten ønsker ikke å hjelpe. Nå står Ching alene (bortset fra den mexicanske kvinnen han har blitt sammen med) mot Spencer som hyrer en rekke brutale revolvermenn, Sam, P. B. The Cannibal, Jack og Kid the Gambler, den ene mere nedrig, avstumpet og psykopatisk enn den neste, for å stoppe Ching. Dette fører til en rekke dynamiske oppgjør med skurkene. Da Ching ikke lar seg beseire av disse, beslutter Spencer seg for å hyre hans likemann, en korrupt kung-fu mester, for å fullføre kontrakten.

Om filmen

Filmen ble ikke satt opp på norsk kino, men ble utgitt på video i Norge i 1981 av Techno film.
Elling Nilsson Villand

Privatliv

Elling var sønn av Nils Olsson Villand. Nils var ansvarlig for at slekten nesten mistet gården søndre Villand, men Elling fikk kjøpt hele gården tilbake i løpet av noen år. Han startet i 1686 med fire lobbøl, og hadde fått samlet alt i 1699. 
Elling giftet seg med Åse Sveinsdotter Brattåker fra Hol. De hadde tre døtre sammen, Ragnhild Ellingsdotter Villand, som ble gift med Blank-Ola, og Margit og Siri.

Politisk virke

Den store nordiske krigen førte mange ekstra skatter over bygdefolket i Norge. I tillegg til skattleggingen var bøndene tvunget til å huse dragoner fra den stående hæren, noe som var en ekstra utgift for mange. I 1713 førte dette til et bondeopprør, som startet i Hovet, og spredde seg nedover til Ål. Bakgrunnen for oppstanden var den såkalte "dagskatten" fra 1712, som bøndene nektet å betale. Lederen for opprøret var Elling Villand, og han fikk støtte av bonden Ola Hovdegard fra Ål. Tidlig på året 1713 ble det nedsatt en kommisjon for å granske saken. Utover høsten var det fortsatt kommet inn lite av dagskatten, og soldater ble sendt til gårdene for å kreve den inn. Da de ankom Villand, svarte Elling at han ikke kjente til denne skatten, og nektet å betale dagskatt. Svaret Elling gav, er skrevet ned: 
Vi troer iche Kongen ved af dem, men de Sysselherrerne her hiemme har det i mellem sig. Ieg har noch penge og kand betalle siger hand... men Fanden smætte i mig...Ieg troer iche een schall betalle 1 skilling her i bøygden.
Soldatene fortsatte fra gård til gård og fikk det samme svaret over alt. Da gikk det opp for dem at bøndene hadde samlet seg til motstand, og at Elling var anføreren. Skatten ble nektet betalt på samme måte i Holet og i Ål. Men de som hadde vært med på dette, ble fengslet og satt inn på Akershus festning høsten 1714. Elling ble utpekt ut som hovedmann, og måtte utføre straffearbeid på festningen i to år. Ola Hovdegard fikk tre års straffearbeid. Det fremkom under høringen at Elling hadde fart med agitasjon mellom bøndene, og samlet dem til motstand.
I oktober 1714 ble straffen satt ned til seks måneder, og Elling slapp ut i desember samme år. Han hadde da sonet i 219 dager. Ifølge dommen skulle alt han eide av gård og grunn overdras til Kongen. Dette ble av en eller annen grunn ikke gjennomført og Elling bodde på Villand til han døde.
Slaget om Iwo Jima

Filmatiseringer

De amerikanske væpnede styrker laget i 1945 en dokumentarfilm om kampene. I 1949 kom spillefilmen  
Sands of Iwo Jima, med John Wayne i en av rollene. Tre av soldatene som faktisk var med på flaggreisingen på Suribashifjellet er også med, og spiller seg selv (Ira Hayes, John Bradley og Rene Gagnon; de øvrige tre falt senere under kampene på øya). I 1961 kom The Outsider, med Tony Curtis som flaggreiseren Ira Hayes, som var indianer av pima-stammen.  Han var født i januar 1923 på stammens reservat i Arizona.  Etter krigen stilte han seg uforstående til at han skulle være noen helt; han fremhevet sine kamerater som omkom under kampene. Han giftet seg aldri og ble tiltagende alkoholisert.  I januar 1955 ramlet Hayes beruset i en dreneringsgrøft i hjemstaten Arizona og frøs i hjel.  Han er gravlagt på Arlington krigskirkegård.
Clint Eastwood produserte i 2006 to filmer om hendelsen, Flags of Our Fathers (med amerikanernes øyne) og Brev fra Iwo Jima (med japanske øyne). Flags of Our Fathers ble nominert til to Oscar og Brev fra Iwo Jima ble nominert til fire Oscar. Brev fra Iwo Jima vant den ene for «beste lydklipp».
Hideki Yoshioka

Karriere

Hideki Yoshioka startet sin profesjonelle karriere i Yokohama Flügels. Han har også spilt for Gamba Osaka.
South African Broadcasting Corporation

South African Broadcasting Corporation (SABC) er et nasjonal, statlig eid kringkastingsselskap i Sør-Afrika.
SABC startet med radiosendinger i 1936 og fjernsynssendinger i 1976. De tilbyr i dag 18 radiokanaler og 4 fjernsynskanaler.
Karl Friedrich Bahrdt

Bakgrunn

Karl Friedrich Bahrdt studerte teologi ved Universitetet i Leipzig 1756-61 blant annet under Christian August Crusius.

Karriere

Han ble professor i bibelsk filologi sammesteds i 1766, fra hvilken stilling han i 1768 ble avsatt på grunn av anklager om samvær med en prostituert. Han hadde i samme periode langsomt beveget seg vekk fra pietismen og over til heterodoksien. Han ble deretter med støtte fra sin mentor Johann Salomo Semler, professor i bibelske antikviteter ved det filosofiske fakultet ved Universitetet i Erfurt, og i 1771 teologisk professor og prest i Giessen, hvor han «for menneskets moralske forbedrings skyld» utgav en mønsteroversettelse av Bibelen. 
Han hadde på dette tidspunkt beveget seg over til et unitaristisk standpunkt, og en avvisning av de bibelske mirakler og i praksis alle overnaturlige beveggrunner. Dette førte til at han ble gjenstand for spottegloser fra pietisten Friedrich Karl von Möser og fra Goethe og et krav om offentlig avvisning av sine idéer eller bli avsatt fra embedet. Bahrdt valgte frivillig å forlate embedet, idet han uttalte at han «heller ville tigge i gatene med hustru og barn, enn å gi prestene og teologene en slik triumf».
Senere var han overlærer ved en skole i Marschlins og superintendent i Dürkheim. Bahrdt ble avskjediget også fra disse stillingene, på grunn av sine radikale holdninger og sin livsførsel.
Allikevel ble han generalsuperintendent i Dürkheim an der Hardt, hvor han fikk opprettet et filantropi. Fra 1779 holdt han flere forelesninger i filologi og filosofi i Halle. På denne tiden gikk han bort fra sine mest radikale religiøse synspunkter. Han tiltrakk seg en masse studenter på sine forelesninger; han hadde fått forbud mot å undervise i teologi og metafysikk. Han klarte her å bygge opp et nettverk av likesinnede radikale tenkere, blant andre professorene August Friedrich Wilhelm Crome (1753-1833) og Johann Wilhelm Hezel, og juristen Karl von Knoblauch. 
Etter en utenlandsreise som blant annet gikk til Sveits, Amsterdam og England 1775-1777, begynte han å utvikle radikale meninger for eksempel om naturalisme og republikanisme. I den tredje utgave av sin oversettelse av Det nye testamente, forkastet han all spesifikk kristen lære og ville kun akseptere at «Moses og Jesus, likesom Konfutse, Sokrates, Luther og Semler, samt seg selv, alle var det guddommelige forsyns verktøy med hvilket det søkte å fremme menneskets godhet»". 
Etter at Fredrik den store døde, ble Bahrdt tvunget til å slutte med forelesningene ved universitetet i Halle.  Han var sterkt påvirket av den franske revolusjon, og omtalte seg etterhvert som en radikal demokrat. 
Han skrev en mengde bøker, hvori han fremstilte Jesus Kristus som naturalist og kristendommen som et moralsk system. På grunn av overanstrengelse oppga han sin lærervirksomhet og levde av å drive et gjestgiveri i Nietleben utenfor Halle, bare avbrutt av et år ved et opphold som fange i Magdeburgs festning, der han skrev romaner og satirske og polemiske skrifter, og sin selvbiografi i fire bind med tittelen Geschichte seines Lebens, seiner Meinungen und Schicksale (1790).
Dorrerbreen

Dorrerbreen er en isbre i Antarktis. Den ligger like sør for Mount Heiser og flyter østover og ut i Lowerybreen fra nordøstsiden av Queen Elizabeth Range i Ross Dependency, New Zealands kravområde i Antarktis.
Breen ble kartlagt av US Geological Survey fra tellurometermålinger og flyfoto fra 1960–62, og ble navngitt av Advisory Committee on Antarctic Names etter Egon Dorrer, en glasiolog i US Antarctic Research Program på Rossbarrieren 1962–63 og 1965–66.