google/wiki40b huggingface dataset:
Eichstätt bispedømme

Historie

Det er vanskelig å oppgi et nøyaktig år for bispedømmets grunnleggelse. Den angelsaksiske munken Willibald ble av Bonifatius i 741 utnevnt som biskop, men han ser ikke ut til å ha fått et eget bispedømme før flere år senere.
I middelalderen og frem til Reichsdeputationshauptschluss i 1803 var biskopen også fyrstbiskop, dvs. verdslig hersker over deler av bispedømmet sitt. Territoriet hans (høystiftet) var ikke sammenhengende og ikke spesielt stort. Mesteparten hadde tidligere vært i besittelse av grevehuset Hirschberg og tilfalt biskopen etter den siste grevens død i 1305. Mellom 1803 og 1805 inngikk høystiftet Eichstätt i det nyoppretta kurfyrstedømmet Salzburg, men tilfalt så Bayern.
Masato Koga

Karriere

Masato Koga startet sin profesjonelle karriere i Yokohama Marinos i 1993. Han har også spilt for Sagan Tosu og Sagawa Express Chukyo.
Lindefamilien

Lindefamilien (Tiliaceae) er en tidligere plantefamilie. Molekylærgenetiske studier har vist at familien er polyfyletisk, og de fleste artene regnes nå til underfamiliene Tilioideae, Brownlowioideae og Grewioideae i kattostfamilien (Malvaceae).
Artene er busker og trær, mer sjeldent urter. De har ikke melkesaft. Bladene er stilkete, enkle og hårete. Blomstene er som regel femtallige. Omfanget av familien varierte i ulike oversikter, men tidlig på 1990-tallet ble ca. 450 arter i 50 slekter plassert her. Utbredelsen omfatter de fleste tropiske og tempererte strøk. Velkjente arter er lind (Tilia), jute (Corchorus) og stuelind (Sparrmannia africana).
Sværen (Balestrand)

Sværen er en grend i Balestrand kommune, Sogn og Fjordane. Den starter ved Sværafjorden og fortsetter et stykke oppover dalføret fra fjorden. 
Dalføret fortsetter til Sværaskaret som er et populært turmål fra Gaularfjellet. Det er planlagt bygging av kraftverk i Sværelvi som starter i Skardvatnet, 740 moh.
Fylkesvei 4218

Fylkesvei 4218 går mellom Åmli og Skreå i Sirdal kommune. Veien er 4,8 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 982.
Maurblomsterfluer

Utseende

Middelsstore (8-14 mm), svært tettbygde blomsterfluer med lange antenner. Kroppen er gråsvart eller brunsvart bortsett fra scutellum som kan være oransje. Den er tett kledt med fine, lyse, korte hår. Hodet er kort og bredt, ansiktet temmelig flatt. Fasettøynene er bredt skilte hos begge kjønn, med meget kort og fin behåring. Antennene er svarte, det andre og tredje leddet er forlenget slik at antennen blir lengre enn hodet. Thorax er flat og bred, ganske matt. Scutellum er stort og flatt, bakerst med to korte pigger. Beina er korte og kraftige, brunlige, fotleddene er brede. Vingene er påfallende små i forhold til kroppsstørrelsen. Åren R₄₊₅  har et vedheng som går bakover midt i den ytterste cellen. Bakkroppen er bredt oval.
Larven har et unikt utseende, og ligner lite på et insekt. Oversiden er hvelvet, glatt og hard, de to ånderørene (spirakler) på bakkroppen munner i en felles knøl som stikker opp bak. Ellers sitter munnåpningen på den flate undersiden, som er godt vernet mot maurene. Puppen ligner larven men er enda mer motstandsdyktig mot angrep.

Levevis

Maurblomsterfluene har larver som lever som utvikler seg i maurtuer. Larvene er beskyttet av sin harde, glatte hud og spiser av maurenes avkom. De voksne fluene besøker ikke blomster. Hannene forsvarer revirer der de venter på hunnene. Andre insekter som beveger seg inn i reviret blir jaget vekk. Selv om disse fluene ser klumpete ut med påfallende små vinger er de temmelig raske flygere. Hannen og hunnen parrer seg ganske lenge og kan fly et godt stykke mens de er sammenkoblet i parring. Hunnen legger egg i barksprekker eller lignende nær maurkolonier, og larvene lever av maurenes egg og larver. Puppen har en hvelvet overside og en flat underside, og et hardt skall som verner den mot maurene.

Utbredelse

Slekten er utbredt over store deler av Jorden.
Bryllupssangeren

Handling

Robbie (Adam Sandler) drømmer om å bli rockestjerne, men tjener i stedet til livets opphold som bryllupssanger. I et av bryllupene han synger i møter han servitrisen Julia (Drew Barrymore), og de finner umiddelbart tonen. Når Robbie selv skal gifte seg, blir han dumpet av forloveden Linda foran alteret, og verden hans blir helt svart. I neste bryllup, der Julia igjen er servitør, er Robbie fortsatt i depressiv tilstand, og han dummer seg ut. Julia, som naturligvis legger merke til det, trøster Robbie. De kommer nærmere hverandre og bestemmer seg for å bli venner.
Julia skal også gifte seg, med en mann hun bryr seg dypt om, men som hun vet ikke egentlig er den rette for henne. Hun spør Robbie om hjelp. Han har falt for Julia og ser nå sitt snitt til å stjele hjertet hennes rett før bryllupet.
Gottfried Ezechiel

Gottfried Ezechiel var en tysk maler som Nicolai Christian Friis (1712-1777), sokneprest i Bodin titulær biskop og vicarius for misjonskollegiet, engasjerte til maling i den nye prestegården til Bodin som ble bygd i 1750. Denne prestegården ble revet i 1890-årene, og det ble bygd landbruksskole på samme sted. Et av rommene i prestegården hadde malt tapet som Ezechiel kan ha vært mester for, og hele rommet ble overført til den nye bygninga. Dette rommet kalles i dag Ludvig Filip-rommet etter en fransk konge som bodde i prestegården en tid mens han var på flukt under den franske revolusjonen. 
Ezechiel malte siden på oppdrag av Friis i flere kirker. Han har signert maleriene av evangelistene på prekestolen i Bodin kirke. Utover dette sies det at han skal ha malt i Gildeskål, Lødingen, Langnes, Lyngen, Bø, Flakstad, Herøy, Hol, Trondenes og Evenes. Det er vanskelig å fastslå hva han har malt, men forskjeller i stil og teknikk er så stor mellom arbeidet i disse kirkene at han i hvert fall ikke kan ha malt alt.
Oslospeiderne

Oslospeiderne er Norges speiderforbunds krets i Oslo.  Kretsen består av de tre gamle kretsene i Oslo; Oslo Lillomarka krets, Oslo Østmarka krets og Oslo Nordmarka krets, som i juni 2004 slo seg sammen.

Hytteutleie

Oslospeiderne har flere hytter som de leier ut til både speidergrupper, andre organisasjoner og firmaer. Blåhaug er Oslospeidernes hytte ved Sandbakken, rett utenfor Oslo-grensa i Østmarka (Enebakk kommune). Hytta har innlagt vann og strøm, og overnattingskapasitet for inntil 35 personer. Krakosseter er Oslo-speidernes hyttesenter og leirsted i Nittedal. Hyttesenteret består av totalt 5 hytter.
Norsk lovkommentar

Norsk lovkommentar (tidligere Karnov: norsk kommentert lovsamling) er et kommentarverk til norske lover. Det inneholder både tekst og kommentarer til alle gjeldende lover. Onlineutgaveninneholder også en rekke rettsavgjørelser det er vist til i kommentarene og en del forskrifter, forarbeider og uttalelser. Norsk Lovkommentar utgis av Gyldendal Rettsdata.
Det har sitt opprinnelige navn etter den danske juristen Magnus Karnov, som utgav et dansk kommentarverk under dette navnet. Første norske Karnov-utgave kom i 1994, fra 2001-utgaven gis verket ut under navnet Norsk lovkommentar.
Lovene i Norsk lovkommentar er på samme måte som Norges lover organisert kronologisk, og ikke tematisk som i den danske Karnov. Hver side gjengir lovteksten øverst på siden, med angivelse av notenummer for hver enkelt kommentar, og kommentarene nedenunder.
Den nyeste utgaven, 2008, ble gitt ut i desember 2008. Dette er siste utgivelse av bokutgaven, og Norsk Lovkommentar leveres nå kun som elektronisk abonnement.

Norsk lovkommentar må ikke forveksles med Norsk lovnøkkel, en serie bøker med lovkommentarer beregnet på ikke-jurister.

Hovedredaktører

Norsk Lovkommentar har tre hovedredaktører. De opprinnelige hovedredaktørene var Peter Lødrup, Knut Kaasen og Steinar Tjomsland. Professor Peter Lødrup var hovedredaktør fra 3. september 1992 til sin død 16. juni 2010. Professor Knut Kaasen fra 3. september 1992 til 31. mars 2010. Steinar Tjomsland har vært hovedredaktør siden 3. september 1992 og er den siste av de opprinnelige hovedredaktørene. Høyesterettsdommer Arnfinn Bårdsen overtok etter Knut Kaasen 1. april 2010. Sivilombudsmann Aage Thor Falkanger overtok som hovedredaktør etter Peter Lødrup i 2010.
Svetlana Aleksijevitsj

Bakgrunn

Moren hennes var ukrainer, og faren hviterussisk soldat, som etter at hæren demobiliserte store kull soldater tok med seg sin familie tilbake til Kapatkevij, en landsby i Hviterussland. Etter krigen fantes det knapt menn igjen i landsbyen. 
Aleksijevitsj vokste opp i en lærerfamilie. Etter å ha studert journalistikk ved det hviterussiske statsuniversitet i Minsk arbeidet hun som journalist og lærer.  Hun arbeidet for en rekke aviser, også som korrespondent for det litterære magasin Neman.
I 2000 forlot hun Hviterussland. ICORN ga henne et sted å bo etter at hun ble forfulgt i hjemlandet, hun har som et resultat av dette bodd i Paris, Göteborg og Berlin. I 2011 flyttet hun tilbake til Minsk.

Forfatter

Aleksijevitsj valgte å prøve seg som forfatter etter å ha blitt kjent med den hviterussiske forfatteren Ales Adamovitsj' arbeider. Gjennom Adamovitsj fant hun en arbeidsmetode og betraktelsesmåte som stemte med hennes ambisjoner om å gi «vanlige» mennesker en stemme i litteraturen. Ales Adamovitsj kalte de kollektivromaner han var medforfatter til for «roman-oratorier», «vitnesmålsromaner» og «episke kor». Ut fra disse idéene skulle Aleksijevitsj forut for hver bok og hvert emne ha samtalt med hundrevis av personer og samlet stemmer og vitnesbyrd om mennesket i Sovjetunionen. Hennes stil har blitt kalt polyfon, eller flerstemmig, ettersom det virker som om kildene og intervjuobjektene som snakker direkte til leserne i en muntlig form. Aleksijevitsj selv begrenser seg til å komme med kommentarer som er absolutt nødvendige for at leseren skal forstå sammenhengen. Disse passasjene er imidlertid, ifølge Badische Zeitung, mesterlig fortellerkunst der litteratur og kvalitetsjournalistikk møtes.  
Hennes debutbok var Krigen har intet kvinnelig ansikt fra 1985. Den bygger på hundrevis dybdeintervjuer av kvinner som kjempet i eller for Den røde armé under andre verdenskrig. Boka møtte motbør i den sovjetiske sensuren fordi den utfordret offisielle krigsheltemyter og kom derfor først ut i sensurert og omarbeidet utgave i 1980-årene. I 2014 ble den oversatt til norsk.
Aleksijevitsjs mest suksessrike bok er Bønn for Tsjernobyl. Den skildrer ettervirkningene av Tsjernobyl-ulykken i 1986 basert på nærmere tusen intervjuer med vitenskapsmenn, enker, soldater, brannmenn, evakuerte, mødre og tilbakeflyttere som var rammet av kjernekraftulykken. En femdel av intervjuene inngår i boka. Men boka er også en skildring av «sovjetmennesket» og begynnelsen på det sovjetiske imperiets undergang. 
Etter at president Lukasjenko kom til makten i Hviterussland i 1994, ble hun undertrykt av regimet i landet, som et resultat av dette er bøkene hennes forbudt i landet. Før bøkene ble forbudt var de ikke spesielt populære, mest på grunn av at flere private forlag ikke ønsket å publisere dem. Kun to av bøkene hennes har blitt gitt ut i Hviterussland, Bønn for Tsjernobyl og Slutten for det røde mennesket. Dermed er hun mer kjent i resten av verden enn i Hviterussland.
Aleksijevitsj har vunnet en rekke priser, blant annet Tucholskyprisen i 1996 og i 2013 De tyske bokhandlernes fredspris. Hun gjestet litteraturfestivalen på Lillehammer i mai 2014.
International Cometary Explorer

International Cometary Explorer (ICE), opprinnelig kjent som International Sun/Earth Explorer 3 (ISEE-3) var en romsonde som ble skutt opp 12. august 1978. Den var en del av det internasjonale samarbeidsprogrammet ISEE (International Sun-Earth Explorer) mellom NASA og Den europeiske romforskningsorganisasjon/ESA, som hadde til oppgave å studere interaksjonene mellom solvindene og jordens magnetfelt. Programmet benyttet seg av tre romskip, et moderskip (ISEE 1), et datterskip (ISEE 2) og et heliosentrisk romskip (ISEE 3, senere omdøpt ICE).
Den var den første sonden som ble plassert i en halobane ved Lagrange-punktet L₁. Den ble senere sendt mot kometen 21P/Giacobini–Zinner, og ble den første sonden til å passere gjennom en komets hale i en avstand av rundt 7800 km. Sonden undersøkte grensene til jordens ytterste magnetosfære og solvindenes struktur rundt denne, mekanismene rundt jordens plasmaskjold, kosmisk stråling og solstormene i den interplanetariske regionen nær 1 AU, og var aktiv frem til mai 1997.
Steve Morgan

Forretningskarriere

Steve Morgan grunnla bygningsfirmaet Redrow plc i 1974 som han senere solgte og han sitter nå som direktør i tre store selskap: Bridgmere Group of Companies, Harrow Estates plc og Salamanca Finance plc. Morgan gjorde store penger på forretninger og var i 2007 rangert som den 177. rikeste personen i Storbritannia.

Liverpool FC

Morgan er en livslang Liverpool tilhenger og har vært klubbens tredje største aksjonær med en aksjepost på 5%. I 2003 og 2004, da klubben var på utkikk etter nye midler for å bygge ny stadion, Stanley Park Stadium, gjorde Morgan mange godt publiserte forslag for å investere mange titalls millioner pund i klubben, noe som til slutt endte i et bud på 73 millioner britiske pund, uten at han klarte å bli enig med direktøren i klubben David Moores. I 2007 valgte Moores heller å selge klubben til de amerikanske forretningsfolkene Tom Hicks og George Gillett.

Wolverhampton Wanderers FC

Den 21. mai 2007 fikk han kjøpe Wolves fra Jack Hayward for den symbolske summen 10 pund mot at han forpliktet seg til å investere 30 millioner pund i klubben.
Grøa (elv)

Geografi

Selve Grøa er bare 6,5 km lang men vassdraget er 20,6 km langt, drenerer et nedbørsfelt på 58,2 km². Elven utspring i et lite tjern 778 moh sør for Svartsnytvatnet i Grødalen, en fjelldal parallelt med hoveddalen til Driva sør for Sunndalen. Fra utspringet heter elvestrengen Grøna og flyter vest-nordvest gjennom Svartsnytvatnet og tar opp et tyvetalls mindre og større bekker på sin ferd. Fra Dalavatnet (440 moh) skifter den navn til Grøa, snur nordover Litlgrødalen og kommer ned ved Grøa der den snur vestover og flyter parallelt med Driva 1,5 km før den munner ut i Bråthølen 40 moh. Den eneste større tilførselen av vann til Grøa kommer fra tre noe større elver: Grynna (9 km lang) fra Hesttjønna (1342 moh) i sør, Serkja (5,2 km lang) fra et lite tjern (1230 moh) vest for Serkjedalsvatnet (1138 moh) og Reinåa fra Reinåvatna (1067 moh) i nord, 4,5 km lang.

Kraftutbygging

Se egen artikkel om Grøa Kraftverk.

Vern

Grøa bekkekløft har fått verneverdi 5 i Prosjekt Bekkekløfter 2008. Dette gjelder den store nedskårede kløften i nedre deler av Litlgrødalen. Partiet er 3 km langt og har ovenfra form av et særlig trangt og bratt gjel med mye berg og rasmark avløst av et flatere parti mens siste delen er en klassisk bekkekløft med skogkledde lier.Det er denne delen av vassdraget som er utbygget.
Boksing under samveldelekene 2010

Boksing under samveldelekene 2010. Boksing var en av flere sporter under de nittende samveldelekene som ble arrangert i Delhi i India i perioden 3. til 14. oktober 2010. Det var den nittende gangen som boksing var med på programmet i Samveldelekene. I lekene i 2010 ble det konkurrert i ti vektklasser i boksing, kun for menn. Alle tapende semifinalister fikk bronsemedaljer. Nord-Irland ble beste nasjon med tre gullmedaljer foran India som også vant to gull.
Junkers Ju 87

Bakgrunn

Idéen til Ju 87 kom i 1931 etter at Ernst Udet ved Riksluftfartsministeriet hadde vært i USA og prøvefløyet et Curtiss F6 stupbombefly. I 1933 kjøpte han inn to eksemplarer med økonomisk støtte fra den tyske regjeringen. Han begynte samtidig, med hjelp av Wolfram von Richthofen, å utvikle en egen versjon av stupbomberen. Dette prosjektet ble støttet av Hermann Göring og Riksluftfartsministeriet.
Prototypen av det nye flyet tok til vingene 17. september 1935. Denne var utstyrt med en Rolls-Royce Kestrel. 24. januar 1936 havarerte imidlertid testflyet, og testpiloten Willi Neuenhofen omkom. En måned senere sto et nytt eksemplar klart, med visse modifikasjoner. Rolls-Royce-motoren var nå byttet ut med en Junkers Jumo 210-motor. Enda to nye eksemplar ble konstruert, og høsten 1936 bestemte Udet at Ju 87 skulle bli Luftwaffes nye stupbomber.
Våren 1937 begynte samlebåndsproduksjonen av flyet. Samme høst ble tre Ju 87A-1 sendt til Spania, slik at Legion Condor kunne teste ut flyet i den spanske borgerkrigen. I 1938 kom utgaven Ju 87B. Her ble pansringen forbedret, og en variant Ju 87B-2/U4 ble laget for å kunne lande på snø. Man begynte også å utvikle en versjon som kunne brukes på det planlagte hangarskipet «Graf Zeppelin» (1938).
I 1939 deltok Ju 87 i felttoget i Polen med stor suksess, da det var en viktig del av Tysklands nye Blitzkrieg-doktrine.
I 1940 deltok Ju 87 i slaget om Storbritannia. Ju 87 fungerte dårlig i denne rollen, og ble et lett mål for raskere britiske jagerfly. Dette førte til at flyet ble totalt omkonstruert. Skroget fikk en ny utformning, og ny pansring. Det ble også brukt en kraftigere motor – Junkers Jumo 211J.
Utover i krigen ble Ju 87 mindre og mindre brukt, da flyets svakheter ble åpenbare. Man begynte etterhvert å bruke flyet i en ny rolle, mange fly fikk installert to 37 mm luftvernkanoner for å brukes i en panservernrolle på Østfronten.
Ju 87 ble eksportert til flere av Tysklands allierte. Flyvåpnene til Bulgaria, Italia, Kroatia, Romania, Slovakia og Ungarn brukte alle Ju 87.
Konstruksjonen av Ju 87 opphørte i 1944. Totalt ble det produsert 6 513 enheter, i 28 forskjellige varianter. Etter krigen anskaffet Tsjekkoslovakia enkelte Ju 87 og satte dem i tjeneste under betegnelsen B37.
Edgar Whitcomb

Familiebakgrunn, krigstjeneste og yrkesliv

Han var sønn av John Whitcomb og Louise Doud Whitcomb. Som ung var han en habil basketballspiller.
Etter ett år ved jusstudiet ved Indiana University vervet han seg til United States Army Air Corps i 1940. Han deltok i kampene i Stillehavet under den andre verdenskrig. Han ble tatt til fange og torturert av japanerne under slaget ved Filippinene. Under sitt andre fluktforsøk greide han å ta seg til Kina på egen hånd, og ble hjemsendt i 1943. Han gikk ut av aktiv tjeneste i 1946, men var oberst i hærreserven frem til 1977.
Etter krigen fullførte han jusstudiet ved Indiana University og fikk advokatbevilling i 1954. Whitcomb var først privatpraktiserende advokat i North Vernon, senere i Seymour og Indianapolis frem til 1985. Han har også vært direktør i Mid American World Trade Association og engasjert for et medieselskap i Indianapolis.
Mellom 1953 og 1986 var han gift med Patricia Dolfuss, som han hadde fem barn med. I 2013 giftet han seg på nytt med Evelyn Gayer i deres felles hjem i småbyen Rome.

Politisk arbeid

Whitcomb var medlem Indianas delstatssenat 1950–1953. Han stilte som kandidat til Representantenes hus i 1954 og Senatet i 1964, men lyktes ikke i å bli valgt. Whitcomb var delstatens Secretary of State, med ansvar for sikkerhetsforanstaltninger og næringspolitikk, under guvernør Roger D. Branigin 1966–1968.
I 1968 vant han republikanernes nominasjon til guvernørkandidat foran Otis R. Bowen og Earl Butz. Samme år ble Whitcomb valgt til guvernør med 52,7 % av stemmene. I løpet av hans guvernørperiode ble republikanerne delt mellom en urban og rural fløy. Whitcomb ble assosiert med den rurale fløyen, som mistet innflytelse, mens Bowen spilte en ledende rolle i den urbane. Til og med 1972 var guvernøren i Indiana begrenset til én valgperiode, og Bowen ble derfor nominert av republikanerne til Whitcombs etterfølger foran guvernørvalget dette året.
I 1976 tapte Whitcomb republikanernes nominasjon til Senatet mot Richard Lugar, borgermester i Indianapolis.
Bøkesmalvikler

Utseende

En liten (vingespenn 10-12 millimeter), brun vikler. Forvingen er forholdsvis smal, avrundet i spissen, uten noen påfallende tegninger, men det er et utydelig, lyst tverrbånd i den indre delen og noen små, hvite flekker ved framkanten nær spissen.

Levevis

Denne arten er knyttet til bøk (Fagus sylvatica) og finnes bare i bøkeskog. Larven utvikler seg mellom to sammenspundne blader. De voksne viklerne flyr i juni, helst om dagen i solskinn.

Utbredelse

Arten er utbredt i Mellom- og Nord-Europa.
I Norge er det noen få funn av den i Østfold, Vestfold og Aust-Agder.
Acreana

Utseende

En middelsstor, rødbrunlig trebukk med litt kobberaktig glans. Antennene er omtrent så lange som kroppen. Pronotum er sylindrisk og har en liten pigg midt på hver sidekant. Dekkvingene er tilsmalnende bakover med markerte, rettvinklede "skuldre", kraftig punkterte

Utbredelse

Arten lever i det vestlige Brasil.
Birhane

Birhane fra tysk bierhahner en løs tappekran til å skru inn i øltønner eller andre beholdere. De er laget av metall, gjerne messing.
I en del bygder som Sunndal, Oppdal, Meldal, Rennebu og Selbu har birhane også vært overført som betegnelse på vannkran når de fikk innlagt vann på gårdene.
Sirkus Shopping

Sirkus Shopping er et kjøpesenter ved Strindheim i Trondheim. Senteret åpnet 4. oktober 2012, og har 65 000 m², med rundt 100 butikker, samt helse- og servicefasiliteter. Selve kjøpesenteret med butikker og spisesteder er fordelt på to etasjer. I tillegg er det over 800 innendørs parkeringsplasser fordelt på to kjelleretasjer. Senteret inneholder også en læringspark for barn, hvor det blir lagt vekt på læring/mestring, miljø og fysisk aktivitet. På taket av senteret er det 81 leiligheter, med et samlet boligareal på 8 000 m².
Eierne tok på forhånd mål av seg at Sirkus Shopping ikke skulle bli noe tradisjonelt kjøpesenter, men et slags "underholdningssenter" med en egen scene for talentshow og annen underholdning.
Kjøpesenteret var Trøndelags største da det ble åpnet og omsatte for 106 millioner kroner den første måneden.
Daglig leder er Trine Foosnæs.

Historie

Sirkus Shoppings forløper var KBS kjøpesenter (eller bare KBS) som ble etablert i 1993 og hadde 47 butikker. Navnet kom fra de tre grunnleggerne: Kjerringvåg (K), Bringedal (B) og Sjømo (S). KBS kjøpesenter var eid av Realinvest. Senteret stengte 9. oktober 2010. Senteret ble deretter revet, og det nye bygget med ca. 100 butikker og 81 boliger satt opp. Senteret åpnet 3. oktober 2012 (VIP-åpning) og for vanlige kunder 4. oktober 2012.
KBS spede begynnelse var KBS Leangen Stormarked som startet i 1973 som landets største dagligvareforretning.

Eiere

Sirkus Shopping eies av Hans og Mona Hoff som sammen med EC Dahls Eiendom også eier Clarion Hotel & Congress Trondheim på Brattøra.
Giuseppe Gasparo Mezzofanti

Bakgrunn

Giuseppe Gasparo Mezzofanti var sønn av tømmermannen Francesco Mezzofanti og hans hustru Gesualda Dall'Olmo Mezzofanti; han ble født i Via Malcontenti al vecchio Nᵒ 1988 i Bologna og døpt 20. september 1774. Alle hans søsken, med unntak av søstreren Teresa, døde som spedbarn.
Han gikk på skole hos piaristene i Bologna, og der ble det undervist i de klassiske språk og dessuten i spansk, tysk og enkelte søramerikanske språk. Hans hukommelse ble vurdert som helt uvanlig stor. Som tolvåring begynte han på et treårig filosofistudium som han avsluttet med offentlig disputas. Så fulfte det teologiske studier, og de ble avsluttet på samme vis, og innen han hadde oppnådd kanonisk alder. Så begynte han studier i «orientalske språk».

Karriere

Han hadde undervist som professor i arabisk før han i 1833 ble kustos for Vatikanbiblioteket.
De språkene som det sies at han behersket, var albansk, amharisk, angolansk, arabisk, arameisk, armensk, gammelarmensk, bulgarsk, dansk, engelsk, etiopisk, farsi, fransk, georgisk, gammel og moderne gresk, hebraisk, rabbinsk hebraisk, hindi, illyrisk, irsk, italiensk, katalansk, kaldeisk, keltisk, kinesisk, koptisk, kurdisk, latin, malay, maltesisk, mongolsk, nederlandsk, norsk, polsk, portugisisk, russisk, samaritansk, sanskrit, sardisk, singalesisk, spansk, syrisk, svensk, tartarsk, tsjekkisk, tyrkisk, tysk, ungarsk og valakesisk.
Det sies at han talte 38 språk flytende, 30 andre språk mindre godt, og i tillegg kjente 50 dialekter.
Han hadde også interesser utenom de språklige, og befattet seg også med etnologi, arkeologi, numismatikk og astronomi.
Han ble kreert til kardinal i februar 1838 av pave Gregor XVI.
Han deltok ved konklavet 1846 som valgte pave Pius IX.