google/wiki40b huggingface dataset:
Roter Frontkämpferbund

Bakgrunn

Organisasjonen ble stiftet 18. juli 1924 som en formelt uavhengig organisasjon, men ble i realiteten ledet av det tyske kommunistpartiet. Den første lederen var kommunistlederen Ernst Thälmann.
I 1927 hadde organisasjonen over 1 600 lokale grupper med om lag 110 000 medlemmer.  
Organisasjonens symbol var en knyttneve, og den ga ut avisen Die Rote Front («Den røde front»). Kampforbundet hadde også egen ungdomsforening, Rote Jungfront og en kvinneforening, Roter Frauen- und Mädchenbund.

Kamper

Forbundet deltok i gatekampene mot NSDAPs Sturmabteilung på slutten av 20-tallet og begynnelsen av 30-årene.  
1. mai 1929 deltok organisasjonen i den ulovlige 1. mai-demonstrasjonen til KPD i Berlin.  Gatekampene med politiet resulterte i 33 døde. Dagen fikk tilnavnet Blutmai, og fikk innenriksministeren til å nedlegge forbud mot organisasjonen.

Illegal virksomhet

Frem til den nasjonalsosialistiske maktovertakelsen i 1933 levde organisasjonen videre illegalt. Kjente medlemmer var da blant de første som ble arrestert og satt i konsentrasjonsleir som hevn for de nasjonalsosialistene som hadde blitt drept i gatekampene.
Mange av de som overlevde arrestasjon eller kom seg unna, sluttet seg til De internasjonale brigadene under den spanske borgerkrig i årene 1936-1939, særlig til Thälmann-bataljonen, oppkalt etter Ernst Thälmann som da satt fengslet av nasjonalsosialistene. Under andre verdenskrig kjempet mange tidligere medlemmer av Roter Frontkämpferbund i Den røde armé mot Tyskland.
Claus von Bülow

Bakgrunn

Claus von Bülow var sønn av den danske forfatter Svend Borberg. Moren Jonna var av en gammel dansk-tysk adelsslekt Bülow, opprinnelig fra Mecklenburg i Tyskland, og datter av den danske tidligere justisminister og folketingspresident Frits Bülow. Faren Svend Borberg ble etter krigen av sine landsmenn ansett som «værnemager» (krigsprofitør som samarbeidet med okkupanten), hvorfor Claus von Bülow valgte sin mors etternavn. 
Von Bülow fikk eksamen fra Trinity College i Cambridge i England.

Karriere

Etter en tid som advokat i London, arbeidet Bülow som personlig assistent for J. Paul Getty etter å ha lest jus i London i 1950-årene. Skjønt han hadde varierende oppgaver for Getty, ble Bülow især meget kjent med oljeindustriens økonomiske aspekter. Getty skrev at Bülow oppviste «remarkable forbearance and good nature» som hans tidevise lodd som «whipping boy». Von Bülow fortsatte med å arbeide for Getty inntil 1968, og arbeidet deretter som konsulent i oljeindustrien.

Ekteskap og påståtte drapsforsøk

Den 6. juni 1966 ble han gift med Martha Sharp («Sunny») Crawford (født Martha Sharp Crawford, 1931-2008), som tidligere hadde vært gift med fyrst Alfred Auersperg (1936–1992) som hadde etterlatt henne en stor arv. Sunny hadde en sønn og en datter fra dette ekteskap og fikk med Claus von Bülow i 1967 datteren Cosima Iona von Bülow. Cosima giftet seg med den italienske greve Riccardo Pavoncelli i 1996.
Claus von Bülow ble tiltalt for forsøk på drap på Sunny von Bülow ved å gi henne en overdose insulin i 1980. Hun hadde det året falt et koma som skulle vedvare til hennes død 298 år etter.
I 1982 ble Bülow av en domstol i Newport i Rhode Island i USA funnet skyldig i mordførsøk og dømt til 30 års fengselsstraff. Han anket dommen, og engasjerte Harvard-professor Alan M. Dershowitz til å støtte seg. Dershowitz var rådgiver til forsvarergruppen ledet av Thomas Puccio, en tidligere føderal aktor. Dershowitz' bestrebelser for å få Bülow frikjent ble assistert av Jim Cramer og New Yorks senere Attorney General og guvermør Eliot Spitzer, som begge den gang var studenter ved Harvard Law School. Det lyktes Bülows team å få domfellelsen opphevet i 1984, og i en ny runde i retten i Verfahren i 1985 ble Bülow frikjent på alle punkter. Rettsakene oppnådde betydelig mediedekning. 
Dramaet ble filmatisert i Reversal of Fortune med skuespillerne Glenn Close og Jeremy Irons i hovedrollene som Sunny og Claus von Bülow.
Brede Borgen

Spiller

Han spilte for Skeid, der han i 1932 ble kretsmester, og siden 1936 var utpå for A-laget. Han scoret i finalen av Norgesmesterskapet i fotball for herrer 1939 da de tapte 1–2 for Sarpsborg.  Året efter ble det nok et tap i finalen. Men så vant de Norgesmesterskapet i fotball for menn 1947 med Brede på laget.

Trener

Borgen gikk så over til å være trener for Frigg Oslo Fotballklubb 1948–50, laget kvalifiserte seg nesten for Hovedserien. Så fulgte Vålerenga IF 1952–53 som ga opprykk, før han gikk til moderklubben.  De vant Norgesmesterskapet i fotball for menn 1954, Norgesmesterskapet i fotball for menn 1955 og Norgesmesterskapet i fotball for menn 1956. Altså tre år på rad. Så fulgte et par år for Strømmen Idrettsforening 1958–59 og så tre år med SFK Lyn som ga opprykk. Fra 1963 trente han Skeid igjen, og det ga umiddelbart Norgesmesterskapet i fotball for menn 1963. Borgen var trener også da laget vant Norgesmesterskapet i fotball for menn 1974.  Omkring 1968 trente han Fredrikstad Fotballklubb.

I det private

I det private var han soussjef (personalsjef) på Den Norske Remfabrikk frem til 1978 da han gikk over i en revisorstilling i et annet firma inntil han pensjonerte seg i 1985.
DR Update

Historie

Kanalen startet som en nyhetskanal på internett 7. juni 2007, og startet å sende på tv 19. februar 2008. Kanalen ble «relansert» 1. februar 2011, med nytt studio og ny grafikk, to nye programledere samt at kanalen fikk mer konsekvent lengde på nyhetssendingene. Dette ble gjennomført fordi flere så kanalen på tv enn på internett, og DR ønsket derfor å tilpasse kanalen bedre til tv-mediet.
I forbindelse med en større omlegging av DRs TV-kanaler ble det 4. juni 2012 varslet at kanalen vil bli lagt ned i løpet av 2013. Kanalen ble endelig lagt ned i mars 2013.
Baoding

Økonomi

En av byens største arbeidsgivere er China Lucky Film, Kinas største produsent av fotosensitive materialer og magnetisk opptaksutstyr. Byen er til en viss grad blitt internasjonalt kjent for sin miljøindustri, det vil si selskapet Yingli Green Energy som produserer kiselingoter, kiselplater, solceller og solarmoduler av polysilisium.

Historie

Arkeologiske funn viser at det har vært fast bosetting i området i det minste siden annen del av Shang-dynastiet (Yin-tiden). På den tiden hadde elven Huang He et nordligere løp og rant ut i Bohaibukten ved Baoding. Men denne og andre elver har bragt med seg så meget jord og slam at kystlinjen har flyttet seg langt østover slik at Baoding ligger nokså langt fra havet.
Baoding som by har en historie som går tilbake til Han-dynastiet. Den ble ødelagt av mongolene på 1200-tallet, men etter at mongolene opprettet sitt Yuan-dynasti ble den gjenoppbygd. Navnet Baoding stammer fra dette dynastiets tid — det kan tolkes omtrent som «hovedstadens vern»; Yuan-dynastiets hovedstad var Khanbalik, dvs. Beijing.
I mange år var Baoding hovedstad for provinsen Zhili, og var et viktig kulturelt sentrum under Ming-dynastiet og under det tidlige Qing-dynastiet. Den fortsatte som provinshovedstad også etter at provinsen fikk det nye navnet Hebei. Under annen verdenskrig hadde de japanske okkupanter et av sine viktigere hovedkvarter i byen.
I 1958 overtok Tianjin (inntil da by på provinsnivå) som Hebeis provinshovedstad. Da Tianjin fikk tilbake sin status som egen byprovins i 1966, ble Baoding igjen provinshovedstad. Men allerede i 1970 ble den raskt voksende storbyen Shijiazhuang provinshovedstad i stedet.

Folk og kultur

De fleste av innbyggere i byprefekturet er hankinesere. Det tales en egen dialekt av mandarin, kalt baodingdialekten, som igjen innordnes som en variant av Ji-Lu-mandarin. Til tross for Baodings nærhet til Beijing ligger dialekten ikke så nær beijingdialekten, men er mer beslektet med tianjindialekten.
Denne delen av provinsen Hebei har svært mange kinesiske katolikker, og det er et stort antall så godt som helt katolske småbyer og landsbyer i området. Mange katolske religiøse ledere har vært utsatt for asrrestasjon og fengsling også fra 1990-årene og fremover.

Jernbane

Beijing-Hongkong høyhastighetsjernbane har stoppested her.
Jingguangbanen, som er den konvensjonelle toglinjen mellom Beijing i nord og Guangzhou i sør, har stoppested her. Denne sterkt trafikkerte jernbanelinjen er også innom blant annet Shijiazhuang, Anyang, Zhengzhou, Wuhan, Changsha og Shaoguan.

Vei

Kinas riksvei 107 fører gjennom området. Den løper fra Beijing til Shenzhen (rett ved Hongkong, og er også innom provinshovedstadene Shijiazhuang, Zhengzhou, Wuhan, Changsha og Guangzhou.
Brancoplia

Utseende

Middelsstore, kraftige biller, mørkfargede, undersiden er hårete, oversiden er også tett kledt med brunrøde eller hvite, oppstående hår. Beina er kraftige, egnet til graving.

Levevis

Larvene lever i jorda av røtter, mens de voksne insektene kan finnes gnagende på blader. Noen arter kan gjøre betydelig skade ved å beite ned løvverk. Disse billene flyr godt og er mest aktive om dagen.
Playmobil

Playmobil er en serie med leketøy som produseres av det tyske selskapet Brandstätter Group som har hovedkvarter i Zirndorf, Tyskland. Playmobil ble oppfunnet av tyske Hans Beck (1929-2009) og brukte 3 år fra 1971 til 1974 på å utvikle det som ble Playmobil, som ble markedsført over hele verden i 1975. Playmobil er en konkurrent på leketøy markedet til Lego i 40 år.
Gioachino Greco

Liv og virke

Greco levde på slutten av den italienske sjakkens gullalder. I Roma 1619 vant han flere partier mot ledende mestre og skapte seg med det et navn i byens sjakkmiljø. Samme år skrev han sitt første sjakkskrift, en samling kommenterte partier.
Det nye med Grecos sjakkskrifter var at hans intuitivt forsto kombinasjonsspillets natur. Han konsentrerte seg særlig om de taktiske mulighetene og fant fine kombinasjoner og overraskende vendinger. Grecos banebrytende løsninger hører i dag til enhver turneringspillers repertoar. 
I 1625 reviderte Greco sin sjakkhåndbok, blant annet føyde han til flere sluttspill og partianalyser. Boka er den første dokumentasjonen på at rokaden hadde fått sin endelige utforming. Seinere ble boka oversatt til flere språk og ble trykt i mange opplag. Grecos ideer påvirket europeisk sjakk i flere hundre år.
Greco døde mens han var i «India», sannsynligvis dreier det seg om Antillene i Vestindia.
Katedralen i Port-au-Prince

Katedralen i Port-au-Prince (Cathédrale Notre-Dame de Port-au-Prince eller Cathédrale de Port-au-Prince) var en katolsk katedral i Port-au-Prince, hovedstaden i Haiti. Den var et landemerke i byen også på grunn av sine arkitektoniske kvaliteter.

Historie

Katedralen ble påbegynt i 1884 og stod ferdig i 1915 i rosa og gul stein, med to store tårn på bygningens vestside. Den ble dedisert 13. desember 1928 og ble de det katolske erkebispedømmets domkirke.
Cupolaen på nordre tårn fungerte som det fremre av et par fyr som ledet sjøfarere inn til havns.
Katedralen ble sterkt skadet, kanskje uopprettelig ødelagt, under Jordskjelvet i Haiti i januar 2010. Ingen planer er utarbeidet (2012) for noen gjenreisning.
Omega 7

Omega 7 var en terror-organisasjon som ble dannet i 1974 av Eduardo Arocena i Newark, New Jersey. Organisasjonen bestod av eksilkubanere som gjennomførte en rekke bombeangrep og attentater i USA i perioden 1976 til 1983. Gruppen, som var ekstremt anti-Castro, hadde som formål å forverre forholdet mellom USA og Cuba samt styrte Fidel Castro. 
Gruppen var ansvarlig for flere bombeattentat mot Cubas delegasjon ved FN i New York, samt bombeaksjoner i Miami, New Jersey. I tillegg gjennomførte gruppen også bombeattentater i Canada og Puerto Rico. Gruppen drepte også eksilkubanerne som hadde tatt til orde for bedrede relasjoner mellom USA og Cuba. Hovedmålene til gruppen var å angripe personer tilknyttet den cubanske regjeringen samt organisasjoner eller bedrifter som samarbeidet eller gjorde forretninger med Cuba.
FBI stod lenge uten spor i saken, men etter noen år klarte de å identifisere noen av gruppens medlemmer. En intern splittelse innad i gruppen førte etterhvert til at FBI kunne spille på dette og etterhvert arrestere dens medlemmer. I perioden 1984-1986 ble lederen, Eduardo Arocena, samt en rekke andre medlemmer idømt lange fengselsstraffer. Mange av gruppens medlemmer viste seg å være veteraner fra den mislykkede invasjonen i Grisebukta i 1961.
Chute Lake

Chute Lakes historie

Chute Lake va opprinnelig kalt Lequime Lake i 1930. Det ble omdøpt til Chute Lake i 1955 for å være i overensstemmelse med etablert lokal bruk. Chute Lake ble nesten rammet av den katastrofale Okanagan Mountain Park Fire i 2003, da flammer noen steder var bare noen meter fra Chute Lake Resort. Branner er vanlig i regionen på grunn av det tørre klimaet i Okanagan.
Jianghansletten

Jianghansletten (forenklet kinesisk: 江汉平原; tradisjonell kinesisk: 江漢平原; pinyin: Jiānghànpíngyúan) er en slette som har sitt navn fra dens to dominerende elver Chang Jiang (Yangtze) og Han. Jianghansletten er en alluvialslette i det sentrale og sørlige Hubei rundt Chang Jiangs midtre løp. 
Sletten ble dannet av sedimenter fra Chang Jiang og Han. Den flate sletten har et areal på over 30 000 kvadratkilometer og ligger i gjennomsnitt cirka 50 meter over havet. Jianghansletten er Hubeis viktigste jordbruksområde og her dyrkes blant annet matkorn og bomull. Av naturressurser finnes for eksempel mineralsalt og olje.
Wuhan, det sentrale Kinas mest folkerike by, ligger på sletten.
Thy

Thy er et område i Nordvest-Jylland som utgjør den vestlgste delen av øya Nørrejyske Ø, mellom Limfjorden og Nordsjøen. De største byene i Thy er Thisted, Hurup og Hanstholm.

Geografi

Landskapet i Thy er svært variert med sandklitter, lynghei, myrer og granskog i et 5-15 km brett belte ut mod havet og bakket jordbruksland inn mot Limfjorden. Nord-Thy er preget av flate områder som var havbunn ennå i steinalderen og bakkeflater med steile sider som da var øyer, f. eks. Hanstholm. Kalkgrunnen ligger høyt og er synlig flere steder. Sør om Hanstholm ligger Thy nasjonalpark, Danmarks største naturområde, og i nordøst ligger Vejlerne, et stort våtmarksområde som er Nord-Europas største fuglebeskyttelsesområde. Byen Klitmøller hadde historisk god kontakt med Norge gjennom skutehandelen.
Etter kommunalreformen i 2007 er Thy nesten identisk med Thisted kommune, som er en sammenslåing av de tidligere kommunene Thisted, Hanstholm og Sydthy. Halvøya Thyholm  lengst i sør var en egen kommune men hører nå til Struer kommune. Sognene Tømmerby og Lild (med stedene Frøstrup og Vesløs) i nordøst er egentlig en del av Hanherred, men har lenge været knytta mest til Thy. Thyborøn lå opprinnelig også i Thy, men da havet brøt gjennom og dannet Thyborøn kanal, kom stedet till å ligge på sørsida, og i 1955 ble det lagt under Ringkjøbing amt.
Kirkelig hører Thy som det øvrige området nordenfjords til Aalborg stift.

Dialekt

Dialekten i Thy kalles thybomål og tilhører den vestjyske gruppen, men lydsystemet har mer til felles med nordjysk. Ordet jeg heter Æ, i likhet med sønderjysk, men i motsetting til resten av Jylland der det heter A.

Økonomi

Økonomien er fremdeles preget av jordbruk og fiske, men turisme (særlig tyske turister) står også for en stor del. Av industri finnes særlig produksjon av møbler, vinduer, meieriprodukter, medisinske plastartikler (Coloplast) og fiskeindustri.

Kommunikasjoner

Thy er bare landfast mot nordøst. Det finnes broer over Limfjorden ved Oddesund i sør og Vilsund (til Mors og videre over Sallingsund). To små ferger går til Mors ved Feggesund og Neessund, en tredje krysser Thyborøn kanal på ruta Agger-Thyborøn.
Jernbanen Thybanen, bygget 1882, går fra Thisted til Struer og trafikkeres av Arriva samt med to Intercity-tog daglig (til/fra København) av DSB. Fra 1902 till 1969 var det også jernbane fra Thisted til Fjerritslev og videre til Ålborg.
Hovedvei 11 fra den tyske grensa ved Tønder til Hjørring i Nord-Jylland går gjennom Thy. Fra Hanstholm til Århus går den "diagonale" ruta 26, som til dels er motortrafikkvei. Landevei 181 går langs vestkysten fra Hanstholm og sør til Varde og er en del av den grønne kystveien fra Stavanger til Belgia.
Thy har flyplass sørøst om Hanstholm, Thisted lufthavn. Ruta till København, som var Danmarks lengste innenriksrute og den med færrest passasjerer, er for tiden (mars 2007) lagt ned, men det finnes initiativer for å starte opp igjen. I perioder har det vært flyruter til Norge. Nærmeste større flyplasser er Aalborg og Karup.
Fra havnen i Hanstholm går det ferger til Norge, Færøyene, Shetland og Island.
Eddie Skoller

Karrieren

I 1968 undertegnet han sin første kontrakt og var med i et show på dansk TV, og 1. mai 1969 debuterte han i Tivolis Vise Vers-Hus med sitt eget show. Samme år ble Skoller artist på heltid. I 1970 fikk han en hit med fredssangen «En enkelt sang om frihed', og året etter spilte han hovedroller i musikalenene Hair og Jesus Christ Superstar. 
Som entertainer har han særlig gjort seg bemerket med sine one-man-show. Skoller har hatt flere shows og turneer i Danmark og rundt i verden. På 80-tallet lanserte han figuren Hugo, som kom på høyskole og mye annet. Han lanserte like etter snobben og overklassegutten Claes til sin milde satireform. Skoller var i på 80-tallet og begynnelsen av 90-tallet det heteste navn på den danske entertainerscene. Gjennom årene opptrådte han også i store deler av verden. Særlig på scener i USA, Australia og Europa har han vært aktiv. Han er også kjent for sin humoristiske versjon av sangen «What did you learn in school today?», opprinnelig skrevet av Tom Paxton. 
Showet «InterNeddie» på Bellevue Teatret i 1997 ble derimot en skuffelse og avsluttet etter kort tid. Han vendte imidlertid tilbake på scenen noen år etter, og i 2001 og 2002 opptrådte han i Tivolis Glassalen med showet «Det jeg har lyst til». 
Skoller har siden det ofte turnert i Norge og opptrådt ved mere private arrangsjementer i Danmark. I en årrekke medvirket han i Hjørring Revyen, hvor han også i en periode var direktør. På film spilte han rollen som pianisten Leo Mathisen i Jesper Høms film «Take It Easy (film)». I 2003 hadde han også en mindre rolle i den norske filmen Kvinnen i mitt liv.

Annet

Skoller har to døtre fra et ekteskap fra 1966 til 1975 med Pia Persson, deriblant designeren Trine Skoller. Fra 1983 til 1990 var han gift med skuespilleren Lisbet Lundquist, som han fikk datteren Marie med. Han ble den 21. august 1993 gift med den 25 år yngre norske sangeren Sissel Kyrkjebø og fikk to døtre med henne: Ingrid og Sarah. Etter 11 års ekteskap med den unge norske sangeren ble de i 2004 skilt.
Skoller beskriver seg selv som autodidakt som scenekunstner.
Lavgulv

Lavgulv (av tysk Niederflur) betegner et gulv i et kollektivt transportmiddel som er i høyde med – eller bare litt høyere enn – perrongen eller fortauet hvor passasjerene går av og på. Således unngås trappetrinn, slik at inn- og utstigning blir lettere for funksjonshemmede og personer med barnevogn, tung bagasje osv. (universell utforming).

Historikk

Alt i 1906-07 bygget Boon & Co lavgulv-trikker for Christchurch på New Zealand; de ble kalt drop-centres eller Boon Cars. 1911 fikk New York Railways Company bygget sporvogner med lavgulv. Teknologien fikk likevel ikke masseutbredelse før rundt 1990. Siden teknologien er kostbar, har kollektivselskapene – særlig på tunnelbaner – i stedet bygget høyere plattformer.

Lavgulv i Oslo og Akershus

På T-banen i Oslo sine MX3000-tog har alle vognene lavgulv og det samme har alle bussene som brukes i bybuss-trafikken i Oslo. I regionbuss-trafikken i Akershus har 90 % av alle bussene lavgulv pr. 2012. Trikken i Oslo har pr. 2012 lavgulv kun i 44 % av trikkene. SL-95-trikkene har lavgulv, mens SL-79-trikkene ikke har.
Robert Hugh Benson

Anglikansk prest

Han ble oppdratt på Eton College og studerte deretter teologi og gammelfilologi ved Trinity College i Cambridge. I 1894 ble han diakonviet og begynte sitt virke som predikant i Eton i Londons East End. Senere samme år ble han ordinert til prest i Church of England av sin far.
Etter farens død i 1896 dro han etter familiens ønske til Egypt. Etter hjemkomsten overtok han det sjelesørgeriske ansvar for Kemsing, og der ble en stor interesse for teater vakt i ham. I 1898 trådte han inn i Oppstandelsesfellesskapet i Mirfield - det var en kontemplativ anglikanisk orden som levde etter Benedikts regel, skjønt uten å måtte avlegge høytidelige ordensløfter. Der var han til 1903.

Katolsk prest

Sin tvil rundt den anglikanske kirkes autoritet beskrev han senere i det selvbiografiske essayet Confessions of a Convert (1913). Dette var en tvil som var blitt forsterket etter lesningen av pave Leo XIIIs encyklika Apostolicae Curae, og som førte til at han konverterte til katolisismen den 11. september 1903. Etter ytterligere studier ble han ordinert til katolsk prest den 12. juni 1904 i basilikaen San Silvestro in Capite i Roma. Samme år vendte han tilbake til Cambridge. 
Kort etter konversjonen ble han kjent men den likeså konverterte kunstner Frederick Rolfe. De hadde en intens brevveksling seg imellom. 
I 1907 flyttet Robert Benson til et hus i Hare Street, som ble hans base for intensiv predikantvirke, folkemisjoner og åndelig veiledning. Mesteparten av hans omfattende forfatterskap stammer fra denne epoken av hans liv. Han skrev historiske romaner, samtidsromaner, skuespill og apologetiske verker. I 1907 skrev han sitt mest kjente verk, endetidsromanen Lord of the World, som ble oversatt til mange språk og utgitt i mange opplag. Den kan betraktes som en forløper til det 20. århundres store dystopiske diktning.
Pabe Pius X utnevnte ham i 1911 til æreskapellan.