google/wiki40b huggingface dataset:
Nupen

Nupen er et sted ved Bremnes i Kvæfjord kommune, like ved kommunegrensa til Harstad.
Nupen er egentlig navnet på åsen over Bremnes. Åsen er 412 moh. I dagligtale brukes navnet Nupen om området ved fylkesvei 1 og ved fjæra, dit mange drar for å betrakte midnattssola. Tidligere var det en kiosk på stedet, og i forbindelse med oppgradering av veien på 80-tallet ble det anlagt en rasteplass med benker, toalett og informasjonsskilt der.
Fra Nupen ser man over Kasfjorden til fjellet Elgen og Indre Elgsnes, til Grøtavær, Andøya og Gapøya, og ut mot Norskehavet helt til horisonten i nord.
Nupen ble kåret til Norges mest romantiske sted i 2009 av reisemagasinet Reiser og Ferie.
Retsforbundet

Retsforbundet tidligere Retsforbundet er et dansk politisk parti stiftet 21. oktober 1919. Georgismen er det ideologiske grunnlaget for partiet.
Partiets politikk bygger på tre hovedpunkter – frihandel, statsmaktens begrensning og full grunnskyld. «Fuld grunnskyld» innebærer at statens eneste rettmessige inntektskilde er den samfunnsskapte merverdi, som av økonomer kalles jordrente, frem for den individuelt skapte arbeidsfortjeneste, som beskattes gjennom inntektsskatten. All inntektsskatt, moms og toll skal derfor avvikles. Retsforbundet er altså et utpreget liberalistisk parti.
Norsk Lokomotivmannsforbund

Norsk Lokomotivmannsforbund (N.L.F.) er et fagforbund som ble opprettet i 1893. NLF ble tilsluttet Landsorganisasjonen i Norge i 1919. Forbundsleder er Rolf Ringdal. Forbundet har ca. 1.500 medlemmer, og er med det LOs tredje minste forbund. Det er samtidig det forbundet med størst oppslutning innen den yrkesgruppa de organiserer – tilnærmet 100 prosent.
NLF er en profesjonsorganisasjon, og organiserte opprinnelig «lokomotivførere, lokomotivførerassistenter, lokomotivkontrollører, lokomotivledere og lokomotivmestre». I dag er enkelte av disse stillingskategoriene borte, men det er fortsatt et krav for medlemskap at en har lokomotivførerutdanning, og hoveddelen av medlemsmassen er personer ansatt som lokomotivførere i forskjellige jernbaneforetak.
Forbundet gir ut medlemsbladet Lokomotivmands Tidende ti ganger i året.
NLF har i noen sammenhenger et samarbeid med Norsk Jernbaneforbund, som organiserer de fleste andre yrkesgrupper (enn lokomotivførere) innen jernbanesektoren.
Ådalsmål

Ådalsmål eller ådalsdialekt er et talemål som i hovedsak ligner på ringeriksmål, men det har innslag av valdresmål, spesielt fra begnadalsmål og hedalsmål. Ådalsmålet er således et østlandsk flatbygdmål påvirket av fjellbygdmål. I forhold til ringeriksmålet har ådalsmålet et noe sterkere innslag av æ, ø og å-lyder. For eksempel blir mjælk (melk) ofte til mjølk og folk til følk. Et eksempel innslag av fjellbygdmål er at man på ringerike sier sælje (selje), mens man nord i Ådal sier sølju. Likeledes sier man barhua (barhodet) på ringeriksmål, mens man på ådalsmål sier bærrhuggu.
Innocens XIII

Liv og virke

Michelangelo dei Conti var sønn av Carlo II, hertugen av Poli. Likesom pave Innocens III (1198–1216), pave Gregor IX (1227–1241) og pave Alexander IV (1254–1261) var han medlem av Conti-slekten, som var godseiere, og hadde titler som grever eller hertuger av Segni. 
I 1706 ble han kardinal-prest for Santi Quirico e Giulitta under pave Klemens XI. Fra 1697 til 1710 var han pavelig nuntius til kongedømmet Portugal, hvor det antas at han dannet seg det ufordelaktige inntrykk av jesuittene som senere gav seg utslag i hans opptreden overfor dem.

Pavevalget

Etter pave Klemens XIs død i 1721 ble et konklave innkalt for å velge ny pave. Det tok hele 75 stemmeomganger for å nå et resultat, det vil si kardinal Conti. Etter at det ble nedlagt keiserlig veto mot kardinal Fabrizio Paolucci, og det syntes å glippe for alle andre kandidater, begynte stemmene å gå Contis vei. Også de forskjellige grupperinger innen kurien begynte å se hen til ham. Om morgenen den 8. mai 1721 ble han valgt. Han valgte havnet Innocens XIII i erindring av pave Innocens III. Den 18. mai ble han høytidelig kronet.
Den 16. juni 1721 kreerte han sin bror Bernardo Maria Conti til kardinal.

Pontifikat

I 1721 var det hans gode omdømme for dugelighet, lærdom, renhet og vennlighet som sikret hans valg. Hans pontifikat var blomstrende, men relativt begivenhetsløst.
Innocens XIII forbød jesuittene fra å fortsette med sine gamle misjonsmetoder i Kina, og dette var et avgjørende øyeblikk i den kinesiske ritestriden, og bød at ingen nye medlemmer skulle opptas i deres orden. Dette ble oppfattet som et signal for hvor hans sympati lå i jansenismesstriden, og dette oppmuntret noen franske biskoper til å legge frem for ham en petisjon om at den pavelige bulle  Unigenitus som fordømte jansenismen skulle tilbakekalles. Men det ble straks avvist av paven.
Den 9. juni 1722 gav han keiser Karl VI de begge kongedømmene Napoli og Sicilia i len. I 1723 eleverte han bispedømmet Wien til erkebispedømme.
Innocens XIII viste som sin forgjenger mye gunst mot James Francis Edward Stuart, «Old Pretender» til den britiske trone, og gav ham sterk støtte. Pavens nevø, Francesco Maria Conti, fra Siena, ble kammerherre ved James' lille hoff i det romerske Palazzo Muti.
Dubășari (distrikt)

Geografi

Distriktet ligger sentralt i landet og grenser til distriktene Orhei i nordvest, Criuleni i sørvest og det seperatister kontrollerte Dubăsari distriktet i øst.
Straight edge

Straight edge, eller sXe eller S.E., er en livsstil med røtter i amerikansk punk- og hardcoremusikk i slutten av 1970-årene, inspirert av undergrunnsscenen i Washington D.C. og låten Straight Edge med hardcore punkbandet Minor Threat fra 1981. Uttrykket Straight edge er hentet fra tittelen på denne låten. Hovedelementene i straight edge er avhold fra rusmidler som alkohol, tobakk og narkotika og fra promiskuøs seksuell adferd. For mange er det også viktig å fremme en generelt positiv livsholdning.

Ideologien

Straight edge forutsetter ingen spesielle politiske holdninger, men det er ikke uvanlig at de som bekjenner seg til denne livsstilen også bekjenner seg til vegetarianisme, veganisme, anarkisme og er tilhengere av miljøvern. Andre deler av bevegelsen bekjenner seg til ulike former for religion, og særlig Hare Krishna-bevegelsen har en del tilhengere innen straight edge-bevegelsen.

X-en

Straight edge blir symbolisert av en «x», som bandet The Teen Idles fikk tusjet på håndbaken da de var for unge tilå slippe inn på sin egen konsert. Den viste bartenderne at de ikke skulle bli servert alkohol, og har siden blitt en vanlig praksis.På denne måten fikk også disse anledning til å se konserter på steder hvor de vanligvis ikke ville ha sluppet inn.
Mange straight edge-ere velger å vise sin tilhørighet ved å tegne x-er på håndbakene, da først og fremst i forbindelse med konserter der straight edge-band opptrer. Enkelte velger også å la seg tatovere med disse x-ene eller andre straight edge-symboler.
Det er også vanlig at straight edge-band bruker x i navnet for å markere at de er straight edge, for eksempel «xEnforcerx». Dette er også vanlig blant straight edge-ere på Internett, med kallenavn som «xeirikx» eller «kimxanders».

Straight Edge i Norge

Amerikanske Youth of Today sin konsert på blitzhuset i Oslo den 12. februar 1989 må ses på som startskuddet for et norsk straight edge-miljø. Kort tid etter dukket de første norske straight edge bandene opp i 1990/91. Først ut var S.Y.F. (som ifølge et intervju med bandet i musikkavisen Puls sto for Straight Youth Federation eller Support Your Friends) og Onward, begge med Torgny Amdam på vokal. Det mest aktive miljøet på østlandet var da i Oslo og hadde sterke bånd til både rullebrett og Blitz-miljøet i byen. Mot midten av 90-tallet økte interessen og amerikanske straight edge hardcore band la for alvor Norge inn i turnéruta. Sentrale straight edge band som gjestet norge på den tiden var No For An Answer, Lifetime, Mean Season, Strife, Earth Crisis, Snapcase, Slapshot, 108, Shelter, Refused, Abhinanda, Battery og Unbroken. På samme tid blomstret også miljøet i Sverige. De norske bandene var tett knyttet til det tyske "plateselskapet" Crucial Response Records og de viktigste platene ble utgitt der. Etterhvert vokste det opp aktive miljø i byene Asker, Kongsberg, Hommersåk (Sandnes) og Skien. I 1999 falt helt sentrale personer fra og miljøet i Norge ble halvert. Noen var det likevel igjen og Oslo-bandet Damage Control markerte starten på ei ny tid og var det første norske straight-edge bandet som reiste på en lengre turné i USA.
Paraguitelia

Utseende

Ganske store, slanke, langbeinte, mørke trebukker med forkortede dekkvinger. Antennene er betydelig kortere enn kroppen, sagtakkede. Pronotum er avrundet. Dekkvingene er korte og dekker ikke bakkroppen eller de røykfargede flygevingene. Beina er slanke og rødlige.

Levevis

Larvene utvikler seg i ved av løvtrær.

Utbredelse

Slekten er kjent fra Kongo, Kamerun og Zimbabwe.
Mauroniscidae

Utseende

Små (3-4 millimeter), gulaktige eller brune biller. Kroppen er kledt med fine, korte hår. Hodet er avrundet, foran trukket ut til en kort snute. Fasettøynene er forholdsvis små og litt utstående. Antennene er forholdsvis korte, uten klubbe men litt fortykkede mot spissen. Pronotum er mye smalere enn dekkvingene, som har markerte "skuldre" og fine, jevnt fordelte punkter, ingen punktrader.

Utbredelse

Gruppen finnes bare i den nye verden, der de er utbredt i Nord-, Mellom- og Sør-Amerika.
Sandhem

Sandhem er et tettsted i Mullsjö kommune i Jönköpings län i Västergötland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 702 innbyggere.
Robert Evans

Bakgrunn

Evans vokste opp i New Yorks Upper West Side i 1930-årene. Hans far var tannlege i Harlem, mens hans mor var hjemmeværende. Moren kom fra en velstående familie, og familien Evans led ikke noen nød under den store depresjonen. Han begynte å jobbe for sin brors klesbutikk, Evan-Piccone.

Karriere

Han ble oppdaget av skuespillerinnen Norma Shearer på The Beverly Hills Hotel. Hun klarte å skaffe han rollen som Irving Thalberg i filmen Man of a Thousand Faces fra 1957. Han fikk også en liten rolle som tyrefekter i Darryl F. Zanucks adapsjon av Ernest Hemingways Og solen går sin gang samme år.
Men Evans skuespillertalent var begrenset, noe han selv innså, og han ville heller jobbe bak kamera med intensjoner om å bli den største filmprodusenten i Hollywood. Han ble ansatt av Charles Bluhdorn, sjefen i Gulf + Western, som produskjonssjef i deres datterselskap Paramount Pictures. Innad i Hollywood ble dette sett på som et rart trekk å gjøre, selv etter Hollywood-standarder. Da Evans begynte i stillingen, var Paramount den niende største studioet i Hollywood. Men ved hjelp av suksesser som Rosemary's Baby i 1968, Love Story i 1970, Gudfaren i 1972 og Chinatown i 1974, vokste studioet til å bli det største.
Evans følte han ikke tjente nok penger i Paramount, og fikk Bluhdorn til å gå med på å la han produsere filmer selv. Hans første egenproduserte film var noir-klassikeren Chinatown. Suksessen til denne filmen fikk de andre produsentene i Paramount til å kreve at Evans ikke lengre skulle være produksjonssjef, av frykt for han skulle favorisere sine egne eller stjele andres produksjoner. Den Oscarbelønnede produksjonsdegsigneren Richard Sylbert ble valgt ut av Evans til å ta over jobben hans, etter at han trakk seg fra stillingen i 1975. Evans karriere snublet nedover etter dette, med bare Maratonmannen fra 1976 og Urban Cowboy fra 1980 som moderate suksesser.
Under innspillingen av Skipper'n i 1980 ble Evans tatt med narkotika på vei til Malta, og ble dømt for dette. I 1984, under innspillingen av The Cotton Club, ble Evans' navn trukket inn i mordet på Roy Radin, en av filmens sponsorer. Han ble frikjent, men navnet hans hadde blitt så belastet at han hadde problemer med å skaffe seg arbeid. I 1989 la han seg selv inn på Scipps Memorial Hospital for depresjoner. 
I 1994 utga Evans selvbiografien sin The Kid Stays in the Picture, som ble filmatisert som en dokumentar i 2002. I 2003 ga han også stemme til animasjonsserien Kid Notorius, som handlet om Evans eventyr med sin butler og hushjelp. Han har også radioprogrammet In Bed with Robert Evans på Sirius Satelite Radio.
Evans har alltid hatt et image som playboy, og har vært gift syv ganger. Listen over koner er Sharon Hugueny, Camilla Sparv, Ali MacGraw, Phyllis George, Catherine Oxenberg, Lesley Ann Warren og Victoria White. Han har en sønn fra ekteskapet med MacGraw. Han har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame.
Gyaca

Gyaca er et fylke i prefekturet Shannan i den autonome region Tibet i Folkerepublikken Kina. Det hadde 17.695 innbyggere i 1999.
Den lille ovale «orakelinnsjøen» Lhamo La-tso, hvor eldre tibetanske munker går for å få visjoner som kan hjelpe dem å oppdage reinkarnasjoner av Dalai Lama, befinner seg i fylket Gyaca.
Grongbrua

Grongbrua er en stålkassebro på Europavei 6 i Grong kommune i Trøndelag. Brua krysser Namsen, er 186 meter lang, og lengste spenn er 58 meter.
Eduard Douwes Dekker

Biografi

Douwes Dekker ble født i Amsterdam i 1820, og dro atten år gammel, i 1838 til de nederlandske kolonier, og trådte inn i administrasjonen. Allerede tidlig i karrieren var han engasjert i problemene til den innfødte befolkningen. Han forsøkte å uttrykke dette litterært, i form av dikt, en novelle og et drama. Tidlig i 1856 ble han utnevnt til «assistent-resident» i et av fyrstedømmene på Java. Kort tid etter tiltredelsen fikk hans embetsmessige løpebane en brå avslutning, etter at han hadde anklaget regenten for å ha latt den fattige bondebefolkningen gjøre pliktarbeid i sin slottshage, og for å ha konfiskert bøflene deres for å skaffe mat til sine selskaper. Disse hendelsene fikk stor betydning for Douwes Dekkers gjennombrudd som forfatter fire år senere.

Max Havelaar eller Det Nederlandske handelsselskaps kaffeauksjoner

Dekker skrev romanen Max Havelaar eller Det Nederlandske handelsselskaps kaffeauksjoner i 1860. Verket regnes som en nøkkelroman, og bygger på Douwes Dekkers egne erfaringer som assistent-resident i fyrstedømmet Lebak på Java. Boken omhandler urettferdighet mot og utbytting av befolkningen i de nederlandske koloniene (i dag Indonesia) på 1800-tallet, og vakte oppsikt i sin samtid ved å anklage ikke bare embetsmenn innenfor kolonistyrelsen, men også kong Vilhelm III av Nederland for grov tjenesteforsømmelse og vanstyre.
Abdalaziz

Kjente personer med navnet

Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Omajademoskeen i Damaskus

Umayyademoskeen eller den store moskeen i Damaskus (arabisk navn: جامع بني أمية الكبير DIN: Ğāmʿ Banī Umayyah al-Kabīr), tidligere Døperen Johannes' basilika (gresk: Βασιλική του Αγίου Ιωάννη του Βαπτιστή; Vasilikí tou Agíou Ioánni tou Vaptistí) er en moské i den gamle delen av Damaskus (Dimašq).  
Den er en av de eldste og største moskeene i verden, og blir regnet for å være islams fjerde helligste sted. Den var forbilde for moskeen i Córdoba (Spania), La Mezquita, reist etter den mauriske erobringen av al-Andalus.

Historie

Etter den arabiske erobringen av Damaskus i 634 ble moskeen bygd på stedet der det hadde vært en kristen basilika viet til Døperen Johannes (arabisk Yaḥyā) siden den romerske keiser Konstantin den stores tid.  
Moskeen ble ferdigbygd i 715, under umayyadekalifen al-Walīd I som kjøpte kirken rundt år 710 og erstattet den med en moské.
Moskeen har et kapell som det blir sagt fremdeles kan inneholde Johannes' hode. Det sies også at dette er stedet dit Jesus (arabisk: ʿĪsā) vil vende tilbake ved verdens ende. 
Saladins grav befinner seg i en liten hage på utsiden av moskeens nordlige mur.
Hekseprosessene i Torsåker

Hekseprosessene i Torsåker var en rettsprosess som fant sted i Torsåkers socken i Ångermanland (Sverige). Prosessen var den største hekseprosessen under heksehysteriet som er kjent som «Det stora oväsendet» 1668–1676, og den største hekseprosessen noensinne i Sverige. 71 personer, 65 kvinner, 2 menn og 4 gutter, ble brent etter å ha blitt halshugget.
I 1674 hadde det heksehysteriet som hadde ført til hekseprosesser i flere svenske landskap etter rettssaken mot Märet Jonsdotter i Lillhärdal i 1668, nådd Ångermanland. 15. oktober 1674 begynte en rettssak på gjestgiveriet i Hammar i Torsåkers pastorat (Härnösands stift). Rundt sytti innbyggere fra sognene Torsåker, Dal og Ytterlännäs ble anklaget for hekseri. En av de sentrale personene bak hekseprosessene var presten Laurentius Hornaeus.
Innbyggerne ble anklaget for å ha utøvet trolldom og for å ha bortført barn til Blåkulla. Totalt ble 71 personer henrettet ved halshugning og brenning 1. juni 1675. 65 var kvinner (hver 5. kvinne i Torsåkers pastorat), 2 menn og 4 gutter. Noen kilder hevder at 9 personer ble henrettet allerede 28. mars, mens de resterande 62 ble henrettet 1. juni på Häxberget i Kramfors kommun for reiser de skulle ha foretatt til Blåkulla og seks med djevelen.
Dette er Sveriges største dokumenterte massehenrettelse i fredstid som har blitt gjennomført med støtte i gjeldende lovverk. Under heksejakten 1668–1676 ble cirka 300 mennesker henrettet for trolldom i Sverige. Videre ble rundt hundre anklaget og dømt til lavere straffer. Først da barnevitnene ble avslørt som upålitelige under prosessene i Stockholm i 1676 avtok hekseprosessene.
Loven om straff for trolldom ble ikke avskaffet før i 1779.
Timevinkel

I astronomi er timevinkelen en av koordinatene som brukes i ekvatorialkoordinatsystemet for å beskrive et punkts posisjon på himmelkulen. Timevinkelen til et punkt er vinkelen mellom halvplanet bestemt av jordaksen og senit (halve meridianplanet) og halvplanet bestemt av jordaksen og det gitte punktet. Vinkelen er negativ hvis punktet er øst for meridianplanet og positiv hvis punktet er vest for meridianplanet.
Timevinkelen uttrykkes vanligvis i tidsenheter, med 24 timer svarende til 360 grader.
Timevinkelen må oppgis sammen med deklinasjonen for å fullstendig angi et punkts posisjon på himmelkulen på et gitt tidspunkt.
Ridder Stig kaster runer i miss

Ridder Stig kaster runer i miss også kalt Stig Liten er en folkevise av den typen vi kaller ballade. Den klassifiseres som natyrmytisk ballade og har typenummer TSB A 4 i TSB katalogen.

Handling

Ridder Stig er forelsket i Liti Kjersti og får det rådet at han skal kaste kjærlighetsruner på henne, men runepinnen han kaster, treffer prinsesse Rikeli i stedet. Han forstår at dette kan bli farlig og låser seg straks inne på soverommet sitt (i høyeloft). Prinsessa kommer etter og klarer å komme seg inn til ham. Hun klapper han på kinnet, men han snur seg mot veggen. Om morgenen kommer han henne i forkjøpet ved å klage på henne til kongen, og kongen løser problemet ved å la prinsesse Rikeli få gifte seg med Stig.

Utbredelse

Teksten er dokumentert flere steder i Telemark (Kviteseid, Skafså og Fyresdal. Catharinus Elling har skrevet opp en melodi fra Sundalen på Nordmøre, men siden han bare har skrevet opp en strofe tekst, kan melodien likesågodt tilhøre TSB D 139 Stig Litens bryllup.
Visa er også kjent i Danmark (DgF 76, Sverige (SMB 1) og i Island (IFkv 8 Riddara Stígs kvæði).

Nærskylde viser

Motivet med jomfrua som bryter seg inn til mannen om natta er også behandlet humoristisk i TSB F 29 Jomfrua som gikk til sveinen. I variantene av denne typen er jomfrua langt mer pågående, og i en dansk variant truer hun ham med kniv og voldtar ham.
Oniticellini

Utseende

Små til middelsstore, blanke gjødselbiller. Mange arter har metalliske farger, andre har livlige fargetegninger, ofte i rødt eller gult og svart. Mange arter har en eller annen form for horn på hodet og/eller pronotum. Pronotum kan være uthulet foran. Dekkvingene har gjerne dype lengdefurer.

Levevis

Disse billene ruller møkk sammen til baller og graver dem ned, ofte ganske dypt, i bakken. Hannen og hunnen samarbeider om dette, men når gangen er ferdig og etter at de har parret seg, flyr hannen bort mens hunnen blir igjen i gangen for å ta seg av larvene som etter hvert klekkes. Hun holder møkkballene frie for rovdyr og uønsket soppvekst til larvene er fullvoksne, noe som gjerne tar flere måneder.

Utbredelse

Gruppen er vidt utbredt i varme områder av verden, blant annet finnes det mange arter på Madagaskar.
Bakurim

Bakurim eller Bahurim («Unge menn»)  var en landsby i oldtidens Israel i området til Benjamins stamme som lå øst for Jerusalem langs vegen til Jordandalen, ikke langt fra Oljeberget. Det var det stedet hvor Palti, sønn av Lajisj fra Gallim, som kong Saul hadde gitt sin datter Mikal til, kom til da hans hustru Mikal ble tatt fra ham og gitt tilbake til David, hennes første ektemann. Palti fulgte gråtende etter Mikal helt til de kom til Bakurim hvor han ble om han gå hjem, hvilket han gjorde.
Bakurim er nevnt flere ganger i fortellingene om David, blant annet i løpet av Davids flukt fra Absalom: «Da kong David nådde fram til Bahurim, kom det en mann ut av byen. Mannen var i slekt med Saul. Han het Sjimi og var sønn av Gera. Mens han gikk, forbannet han David. Og han kastet stein både etter kongen og alle hans menn, enda hele hæren og alle krigsheltene gikk med ham både på høyre og venstre side.» 
Bakurim var også stedet hvor levittene Jonatan og Ahimaas skjulte seg. Med unntaket av nevnte Sjimi, er Asmavet, en av Davids helter, den eneste andre fra dette stedet som er nevnt i den hebraiske Bibelen.
Talmud har identifisert Bakurim med et sted som tilsvarer dagens Almit, bortimot en og halv km bortenfor `Anata fra Jerusalem. Det er også lokalisert ved dagens Ras et-Tmim, øst for Scopusfjellet i nærheten av Jerusalem.
I denne glade juletid

«I denne glade juletid (Originaltittel «I denne søde Jule-Tiid») er en opprinnelig dansk julesang, skrevet av H.A. Brorson i 1732. 
Brorson er i Danmark regnet som «julens salmedigter», og denne salmen er av mange regnet som den fremste av hans salmer.

I salmebøkene

Sangen var med i den første salmesamlingen som Brorson gav ut, Nogle Jule-Psalmer (Gud til Ære og Christne-Siæle, i sær sin elskelige Meenighed til Opmuntring Til den forestaaende Glædelige Jule-Fest Eenfoldig og i Hast sammenskrevne av H.A.B.) (1732). Førsteutgaven hadde seks vers. Til samlingen Troens rare Klenodie (1739) ble det skrevet et syvende vers til salmen.  
Denne julesangen var med syv vers med i Guldbergs salmebok, og den har siden vært med i alle autoriserte hovedsalmebøker i Den norske kirke, bortsett fra Evangelisk-christelig Psalmebog. Elias Blix oversatte salmen til nynorsk til andre heftet av Nokre Salmar, som kom ut i 1870. Teksten ble noe endret i senere utgaver.
I Norsk Salmebok er salmen trykt med seks vers i bokmålsoversettelse; her er det femte verset til Brorson utelatt. Førstelinjen lyder her «I denne glade juletid».

Melodien

Brorson oppgir som melodireferanse den kjente julesangen «Et lidet barn så lystelig», en tone med opprinnelse i middelalderen. Tonen finnes i mange varianter i norske folketoner, i 3/4-, 4/4-, 5/4- eller 6/4-takt.
I Norsk Salmebok står salmen til en noe omarbeidet melodivariant fra Wittenberg (1529).