Kommunevåpen i Norge

Kommunevåpnene i Norge er heraldiske våpenmerker som blir brukt av kommuner og fylkeskommuner som kjennetegn og symbol. Betegnelsene fylkevåpen og fylkemerker er brukt om våpnene til fylkeskommunene i Norge, mens byvåpen og bymerke er brukt om våpnene til de tidligere bykommunene. De fleste norske kommunevåpnene har enkel form og fasong uten noe tillegg utenfor skjoldet. Mange av de større byene har på toppen av skjoldet en krone som er dannet av en mur. Noen få kommuner bruker eldre varianter av eldre bysegl eller liknende som kommunevåpen.

Historikk

Norske byvåpen med figurer satt inn i en skjoldform er ikke påvist før reformasjonen, men det finnes enkelte bysegl som senere har blitt forenklet noe og gitt farger som fremdeles blir brukt som kommunevåpen: Bergen, Oslo, Trondheim og Tønsberg. Flere gamle bysegl har figurer som har blitt fargelagt, forenklede og stilisert som våpenskjold, for eksempel Drammen, Fredrikstad, Kongsberg, Sarpsborg, Skien og Stavanger. Nye byvåpen ble gitt eller bekreftet av unionskongene, blant annet Kristiansand i 1643, Halden i 1665, Kristiansund og Molde i 1742, Risør i 1891, Holmestrand og Lillehammer i 1898, Hønefoss i 1902 og Porsgrunn i 1905 . Disse våpnene har flere farger og figurer, blant annet med naturalistiske motiv fra sjø og land.
Fra 1930-tallet ble det innført strengere krav om at våpnene skulle ha en enkel utforming., dels ut fra praktiske behov for å ha våpen som moderne kjennetegn, dels ut fra den tidsaktuelle stilen og dels på bakgrunn av heraldikken fra middelalderen. Dette ble gjort etter initiativ fra fagfolk i Riksarkivet, særlig av førstearkivar Hallvard Trætteberg. Han begrunnet den nye retningen i flere faglige artikler gjennom 1930-tallet, og han sto også for forenklingen og nytegningen av det norske riksvåpenet den perioden.
Den norske regjeringen godtok at Riksarkivet begynte å stille de nye strenge kravene for å fastsette kommunevåpen i kongelig resolusjon. Mange i kommunene var kritiske og ville ikke legge seg under slik styring. Det finnes derfor flere kommunevåpen som er i bruk uten godkjenning fra Riksarkivet og uten kongelig resolusjon, blant annet Møre og Romsdal fylkeskommune, Asker, Meldal, Ullensaker og Vennesla. Kravet om enkel utforming har likevel blitt holdt fast ved som den store hovedregelen helt frem til i dag. Gjennom den siste halvdelen av 1900-tallet har det blitt lagd flere helt nye kommunevåpen, vedtatte av kommunene, godkjente og fastsatte i kongelig resolusjon. Fra 1970-tallet og utover begynte herredskommunene å søke om egne kommunevåpen. Resultatet er at det i dag er i bruk flere våpenskjold i Norge enn noen gang tidligere.
Sammenslåinger av kommuner med egne ulike våpen fører til endringer i kommunevåpnene. Noen ganger har et av våpnene blitt ført videre etter sammenslåingen, som det gamle våpenet til Horten etter sammenslåingen med Borre. Andre ganger har den nye kommunen fått et helt nytt våpen etter sammenslåing, slik som Larvik kommune etter sammenslåingen i 1988 med kommunene Brunlanes, Hedrum, Stavern og Tjølling, hvor de fleste hadde egne kommunevåpen. En annet løsning er som da kommunen Ølen ble slått sammen med Vindafjord. Den nye kommunen bevarte motivet fra våpenet til Ølen, men byttet til fargene i våpenet til Vindafjord. Å kombinere våpenfigurene til flere kommuner i et og samme skjold vil ikke bli godkjent av Riksarkivet, da dette ville være i strid med hovedregelen om bare å ha et figurmotiv i et kommunevåpen.

Fastsettelse

Fastsettelse av kommunevåpen kan i Norge gjøres av kommunen selv, men det vanlige er å søke om fastsettelse i en kongelig resolusjon. Vedtak om kommunevåpen skjer i kommunestyret. Vedtaket sendes til Kommunal- og moderniseringsdepartementet som legger saken frem for Riksarkivet til vurdering. Et vilkår for å få godkjenning, er at våpenet er i samsvar med de heraldiske reglene som Riksarkivet har praktisert siden slutten av 1930-tallet. Disse reglene er strengere enn de hadde vært frem til da, og de er strengere enn reglene i de fleste andre land. For eksempel er slike regler ikke fulgte i det norske byvåpenet til Horten fra 1907, eller det franske byvåpenet til Paris fra 1358.
Kjernen i de nåværende norske reglene er kravet til enkel utforming. En hovedregel er at våpenet normalt bare skal ha et figurmotiv, én farge (rød, blåne, svart eller grønn) og et metall (sølv eller gull). Figurene i våpnene skal være generelle og ikke bilde av bestemte ting, bygninger, personer eller liknende. Det skal være mulig å lage et bilde av figurene i rene fargeflater, uten perspektiv og skyggelegging, slik at figurene kan gjenkjennes bare ut fra silhuetten. Farger og figurer skal være stiliserte, slik at våpenet er klart og tydelig på avstand og i lite format.
Norske kommunevåpen består av bare en farge- og figur-sammensetting i skjold, og de er uten heraldisk ytre utstyr som hjelm på øvre skjoldkant, hjelmtegn på issen av hjelmen og hjelmklær som henger ned fra hjelmen. Etter utenlandsk skikk bruker byer i Norge ofte en såkalt murkrone på øvre skjoldkant, men murkronen inngår ikke i den norske fastsettingen i kongelig resolusjon.
Nye kommunevåpen skal være ulik andre våpen som de ellers lett kan forveksles med. Fastsettingen i kongelig resolusjon blir gjort i form av en kort beskrivelse, for eksempel «På gull bunn en oppvoksende sort bondestridsøks» for Telemark fylkeskommune i 1970. Ved fastsettingen følger det med en godkjent tegning av våpenet i skjold og flagg som eksempel på riktig, heraldisk avbildning.

Galleri over kommunevåpen i Norge

Under følger et galleri over kommunevåpnene i Norge som er i bruk i dag. For kommunevåpen brukt av tidligere norske kommuner, se tidligere kommunevåpen i Norge.