Barnearbeid

Barnearbeid er ansettelse av barn under en gitt alder bestemt av lov eller sedvane. Men i tidligere tider – og fortsatt i en del land – har verken lov eller sedvane vært noe hinder for bruk av til dels små barn på mange arbeidsplasser. En vanlig definisjon på barnearbeid i vår tider er barn som arbeider så mye at det går ut over lek og skolegang. Også lovverket, f.eks. arbeidsmiljøloven i Norge, legger ofte vekt på at arbeidet ikke skal gå utover barnas skolegang. I samfunn hvor skolegang er lite utbredt og familier trenger hjelp av barn for å overleve blir ikke barnearbeid oppfattet som et problem. Dette er blant annet knyttet til at overlevelse blir prioritert over barns situasjon.

Barnearbeid blir betraktet som et problem av mange internasjonale organisasjoner som FN og Internasjonale arbeidsorganisasjonen (ILO). Spesielt legges det vekt på å motarbeide og forhindre barnearbeid som tar sikte på å utnytte barn som arbeidskraft. FN sier i artikkel 32 i Convention on the Rights of the Child følgende:
 States Parties recognize the right of the child to be protected from economic exploitation and from performing any work that is likely to be hazardous or to interfere with the child's education, or to be harmful to the child's health or physical, mental, spiritual, moral or social development.
Noen utfordringer som følger av dette er at mye barnearbeid ikke kan regnes som utnyttende, men som en del av hverdagen til voksne og barn. Barn arbeider ofte side om side med familie og med arbeidsoppgaver tilpasset alder og fysikk. Dette arbeidet er ofte avgjørende for samfunnets overlevelse og utvikling. Arbeidet fungerer ofte også oppdragende og utdannende hvor barn får relevant erfaring for sitt senere liv og en plass og tilhørlighet i samfunnet. En videre utfordring er at det er selve barnearbeidet som kan gi et barn eller en familie inntekten som gjør det mulig å betale for utdannelse for barnet. Enkelte former for barnearbeid kan derfor oppfattes som goder siden det gir mulighet til å forbedre sin situasjon.

Over 200 mill. barnearbeidere

UNICEF regner med over 200 mill. barnearbeidere, hvorav en stor del er 5–11 år gamle. På fire år sank imidlertid antallet fra 246 mill. til 218 mill., med størst nedgang i Latin-Amerika. Myndighetenes satsting på utdanning er en viktig årsak til nedgangen. Imidlertid finnes betydelig mørketall, bl.a. fordi barn (særlig jenter) ofte i all hemmelighet blir holdt som hushjelper. Av og til kamufleres barnearbeidet med at barna «bare har stukket innom», «hjelper søsteren» osv. Flest barnearbeidere finnes i India, dernest i Kina – men i Afrika sør for Sahara arbeider hvert fjerde barn mellom fem og 17 år.
En viktig årsak til barnearbeid er at fattige familier må sende barna i arbeid for å overleve, ofte fordi én eller begge foreldre er døde. På noen arbeidsplasser er det dessuten en fordel at de er små: De kan krype rundt i gruveganger eller skorsteiner som er for trange for voksne, en fabrikk eller et losjihus får plass til flere arbeidere når de er mindre, og små fingre er en fordel når en skal arbeide med små gjenstander. Barn utgjør dessuten en billig arbeidskraft. Lewis Hine, kjent for sin fotografiske dokumentasjon av barnearbeid i USA rundt 1910, nevner et eksempel fra Tifton Cotton Mill i Georgia: En jødisk enke med 11 barn (hvorav to hadde flyttet ut) tjente 4,50 dollar pr. uke. Det samme fikk hennes fem arbeidende barn – til sammen. Barn blir også brukt fordi de ikke tør å protestere hvis de blir behandlet dårlig. Kanskje de heller ikke kjenner sine egne rettigheter, i den grad de har noen.
En del barn holdes som slaver, og over halvparten av barnearbeiderne jobber med farlig arbeid.

Arbeidervernloven 1892

Barnearbeid var, som i resten av Europa, utbredt i Norge til ut på 1900-tallet. Forekomsten av barnearbeid i den industrialiserte delen av verden ble stadig mer motarbeidet på slutten av 1800-tallet og begynnelsen av 1900-tallet. Denne utviklingen blir som regel koblet til den humanistiske tankegangen som gjorde seg stadig mer gjeldende i Europa på denne tiden. I Norge begynte dette arbeidet i 1872 med en undersøkelse gjort av Jacob Neumann Mohn på vegne av det statistiske kontor i Indredepartementet (Statistisk sentralbyrå). I sammenheng med den stadig økende forekomsten av barnearbeidere innen industrien hadde Mohn fått i oppdrag å redgjøre for barn og unge menneskers arbeid utenfor hjemmet. Hans arbeid ble publisert i 1875 og skulle i 1892 bli lagt til grunn for den nye arbeidervernloven.
I sine undersøkelser undersøkte Mohn både Industrielt arbeid og arbeid i primærnæringene. Han ønsket også å gjøre rede for arbeid i hjemmet, men måtte beklage seg da dette ville bli for utfordrende. I undersøkelsene fant Mohn både positive og negative sider ved barnearbeid. Som de fleste andre på denne tiden så ikke Mohn på barnearbeid som noe direkte negativt. Barn var en del av en families ressurser og kunne bidra betydelig til familiens økonomi. Et barn kunne tjene overraskende godt. De kunne som regel underholde seg selv uten problemer og ofte mer enn det. Et eksempel fra arbeiderminnene samlet inn av Edvard Bull d.y. kan vitne om dette. Minnet er gitt av en gutt som jobbet ved et sagbruk i perioden Mohn gjorde sine undersøkelser og forteller om den den første lønningen gutten mottok. Lønningen var på 60 kroner som var mange penger i den dagens verdier. Da han kom hjem hadde han sagt til faren sin at de skulle de skulle ta pengene og kjøpe nytt tøystoff så moren kunne sy noen nye klær til ham. Det kostet 7-8 kroner. Resten av pengene ga gutten til faren og sa at de skulle betale familiens gjeld til kjøpmannen. Som et resultat ble familien kredittverdige og fikk mulighet til å handle fritt med andre kjøpmenn igjen.
Barna arbeidet ofte sammen med voksne, gjerne faren sin. Det de produserte, for eksempel en sigar, var derfor avhengig av samarbeidet mellom voksen og barn. Om barnet ikke hadde egen lønning var arbeidet det gjorde likevel av betydelig verdi for familien siden barnets innsats økte farens inntekt. Gjennom dette hadde barna et ansvar som gjorde at de utviklet selvtillit og selvfølelse. Dette formet barnets oppvekst og den personen barnet skulle bli senere i livet. Arbeidet var ikke bare en del av oppveksten, men også en del av oppdragelsen. Mohn så likevel med bekymring på deler av praksisen med barnearbeid. Selv om barn som arbeidet ble disiplinerte og ansvarlige ble de også utsatt for fare når det kom til helse og moral. En del arbeid kunne være fysisk farlig. Høylytte maskiner kunne for eksempel skade hørselen, mens gjeting kunne gi forkjølelse og lungeproblemer ettersom gjeterne sov ute selv på kalde høstkvelder. I tillegg kunne barn som arbeidet rundt voksne utvikle en dårligere moral ettersom de ble vandt til voksne arbeideres mer utagerende liv og vulgære språk. Mohn mente at man ikke kunne forby barnearbeid i Norge siden industrien var avhengig av barnearbeidere for å holde seg konkurransedyktige med industri i utlandet som også brukte barnearbeidere.  For å skjerme og bevare barnets helse og moral mente likevel Mohn at arbeidet måtte reguleres, noe som ble vedtatt i arbeidervernloven i 1892.
For videre lesning om Mohns undersøkelse se følgende artikkel.

Barnevandring i Norge

Se blant annet artikkelen om barnevandring som omhandler barnearbeid på landsbygda fra 1700-tallet og frem til 1910.

Barnearbeid i Norge i dag

Arbeidsmiljøloven fastslår at barn under 15 år som hovedregel ikke skal arbeide, men visse former for arbeid er tillatt fra fylte 13. I tillegg skal 15-17-åringer unngå bl.a. nattarbeid: Arbeid kl. 23–06 er forbudt, og også arbeid kl. 21–23 er definert som nattarbeid og tillates bare hvis arbeidets art gjør det nødvendig eller det foreligger et særlig og tidsavgrenset behov for nattarbeid.