Sammenslåingen av AFL og NFL

Sammenslåingen av AFL og NFL bestod av de to store profesjonelle amerikansk fotballigaene i USA på tiden: National Football League (NFL) og American Football League (AFL). Den åpnet døren for den kombinerte ligaen, som beholdt "National Football League"s navn og logo, til å bli en av de mest populære idrettsligaene i USA. Sammenslåingen ble annonsert på kvelden den 8. juni 1966. Under avtalen skulle de to ligaene fortsette seriespille i de neste fire sesongene–fra 1966 ut 1969–og deretter bli offisielt sammenslått i forkant av 1970-sesongen, til én liga med to conferences.

Tidlige rivaler

Siden stiftelsen i 1920 måtte NFL kjempe mot flere rivaliserende ligaer. Før 1960 var den største rivalen All-America Football Conference (AAFC), som ble startet opp i 1946. AAFC var ulikt NFL på flere måter, og AAFCs mestere–Cleveland Browns–ble sett på som et av de beste lagene på den tiden.
På grunn av AAFCs svake økonomiske situasjon ble ligaen derimot nedlagt etter 1949-sesongen. Tre AAFC-lag–Cleveland Browns, San Francisco 49ers og den originale versjonen av Baltimore Colts–ble flyttet til NFL i 1950. Ligaen var under offseason kjent som National-American Football League, men gikk tilbake til "National Football League" før sesongen begynte. Browns sjokkerte NFLs lojale tilhenger ved å dominere den eldre ligaen, og sikre ligatittelen i sin første sesong.

1950-årene

Etter at NFL absorberte AAFC ble ligaen ikke utfordret av en rivaliserende ligaen ut 1950-årene. De eneste andre profesjonelle ligaene som eksisterte var de som senere kom til å bli slått sammen for å danne det nåværende Canadian Football League i 1958. Interprovincial Rugby Football Union (forløperen til CFLs Eastern Conference) var den største i USA etter NFL, etter å ha sikret en kontrakt med NBC (AFLs fremtidige TV-partner).
En stor forskjell mellom 1950-årene og i dag var at sesongen Eastern Canadian begynte omtrent samtidig som NFLs–lag i Canada spilte vanligvis to kamper i uken for å bli ferdig før den canadiske vinteren begynte. Dette gjorde det mulig for NFLs lag å reise nord for grensen for å spille mot CFLs lag i sesongoppkjøringen. NFL-lagene vant flesteparten av disse kampene uten problemer. Den andre store ligaen i Canada (Western Interprovincial Football Union, forløperen til CFL Western Conference) ble stort sett ignorert av NFL, delvis fordi den ble sett på som svakere enn Eastern Canadian, men i hovedsak fordi det var vanskeligere å reise til vestlige Canada på en tid da profesjonelle idrettslag reiste med tog, og også fordi Western Conference på denne tiden hadde flyttet sesongstarten til tidligere på året.
Til tross for at NFL dominerte sporten finansielt på tiden, var den fremdeles beskjeden etter moderne standard. Den canadiske ligaen hadde strenge regler på hvor mange amerikanske spillere kunne spille på et lag, og den dominante idretten ishockey holdt interesse for canadisk fotball lav, og sørget dermed også for et lavere antall gode spillere. Dette betydde at NFLs eiere ikke ble nødt til å bruke mye mer penger for å forsikre seg om et høyere spillenivå på banen. Da det ikke eksisterte noen form for spillerunion eller en rivaliserende liga i USA var NFL-eiernes hovedmål å gjøre ligaen så profitabel som mulig. Lag brukte så lite som mulig på lønn til spillere.

Konkurranse mellom de to ligaene

Til å begynne med ignorerte NFL AFL og de åtte lagene, med antagelsen om at AFL kom til å bestå av spillere som ikke kunne vinne en kontrakt med NFL, og at tilhengere av profesjonell amerikansk fotball ikke ville sløse tiden sin på AFL når de heller kunne se på NFL. NFL hadde også mediafordelen: på 60-tallet skrev Sports Illustrateds ledende fotballjournalist Tex Maule, som tidligere hadde jobbet med NFLs kommisjonær Pete Rozelle da Rozelle var General Manager for L.A. Rams og Maule var lagets PR-ansvarlige; Maule "was certainly an NFL loyalist," negativt om AFL i sin personlige kolonne, som flere andre journalister leste som fakta. Et annet eksampel var Dallas Cowboys' General Manager Tex Schramm, en god venn av Rozelle (Schramm ansatte Rozelle som Rams' GM), som var innflytelsesrik i NFLs dekning gjennom TV-partneren CBS, inkludert at nettverket ansatte tidligere NFL-spillere som kommentatorer og ikke rapporterte resultater fra AFL på nettverket.
Uansett hadde AFL en kritisk fordel over den mer veletablerte rivalen, som var at lageierne var i snitt rikere enn NFLs lageiere. Med noen få unntak som Harry Wismer i New York hadde Hunt rekruttert eiere som ikke bare hadde dype lommer, men også tolmodighet og villighet til å ta de økonomiske tapene i ligaens tidlige år. Til tross for dårlig PR og ulikt andre tidligere ligaer klarte AFL å overleve og vokse, og begynte å gå i pluss på midten av 60-tallet etter at Chargers og Texans ble flyttet til mediemarkeder hvor NFL ikke hadde lag, salget og navneendringen av New York Titans (til Jets) og da Jets signerte University of Alabamas quarterback Joe Namath til en kontrakt verdt $427 000. Ligaens økonomi tjente også godt på NBCs fem-årige kontrakt for dekning av AFLs kamper fra 1965 og ut verdt $36 millioner.
Etter hvert som rivaliseringen ble mer intens begynte de to ligaene en massiv budkrig over de beste collegespillerne, og betalte store mengder penger til nykommere for å sikre de beste spillerne fra college football. Budkrigene eskalerte på midten av 60-tallet, da ligaene hadde draft på samme dag mot slutten av høsten. Dette resulterte i at lag ofte draftet spillere de trodde de hadde en god sjanse til å signere, men ikke nødvendigvis de beste tilgjengelige spillerne. For eksempel var det forventet at Mike Garrett, vinner av Heisman-troféet, skulle skrive kontrakt med et NFL-lag, så han ble ikke plukket opp i AFL Draft i 1966 før i 20. (siste) runde av Kansas City Chiefs. I NFL Draft i 1966 ble han plukket opp av Los Angeles Rams som #18 totalt. Garrett overrasket med å heller velge Kansas City, som han ledet til en AFL-tittel som nykommer. Året før hadde Chiefs brukt sitt pick i første runde på Gale Sayers, som heller skrev kontrakt med NFLs Chicago Bears.
På den andre siden hadde mange av NFLs lageiere relativt små formuer sett bort fra verdien av sine franchiser. NFL trakk konsistent høyere tilskuertall enn AFL, spesielt i AFLs tidlige sesonger, som sørget for at den eldre ligaens franchiser forble mer lukrative sammenlignet med rivalene i AFL. NFLs eiere visste derimot at de ikke hadde ressursene til å fortsette budkriger med AFL. De to ligaene kom eventuelt frem til en gentlemen's agreement–når en spiller hadde signert med et lag, enten fra NFL eller AFL, var det forventet at lag i begge ligaene ikke skulle signere spillere som var under kontrakt med ett lag i den rivaliserende ligaen. Denne avtalen ble brutt i mai 1966 da NFLs New York Giants signerte Pete Gogolak, den første profesjonelle placekickeren som sparket ballen med fotballstil, som hadde spilt for AFLs Buffalo Bills i 1965. AFL svarte snarlig: Al Davis, medeier av Oakland Raiders, tok over som AFLs kommisjonær i april 1966, og rampet opp budkrigingen etter at Gogolak ble overført, som førte til at flere store spillere i NFL ble signert, inkludert John Brodie Mike Ditka, og Roman Gabriel til lag i AFL, men etter avtalen om sammenslåing kom frem i juni endte de opp med å bli i den gamle ligaen. Begge ligaene brukte samlet rundt $7 millioner på draft picks i 1966.

Nye stadioner

En regel som ligaena dopterte som et resultat av sammenslåingen krevde at alle NFL-lagene brukte stadioner med kapasitetet på minst 50 000. På tiden var det flere lag som ikke hadde store nok stadioner. De fleste bygget enten nye stadioner innen 1971 eller, som med Chicago, flyttet til ett eksisterende stadion i samme område. Buffalo Bills' situasjon skulle vise seg å være et problem for andre lag i fremtiden; det tok lang tid før en avtale om et nytt stadion ble ferdigstilt, og kun etter at Bills' eier Ralph Wilson hadde klart planer for flytting til Seattle (en taktikk som senere ble brukt av andre lag som prøvde å få nytt stadion i sine hjembyer) ble planer for Rich Stadium, som åpnet i 1973, ferdigstilt.
Super Bowl har blitt brukt som et insentiv av ligaen for å overbevise lokale myndigheter og bedrifter til å støtte byggingen, setelisenser og skatter knyttet til nye eller renoverte stadioner. Ligaen har derfor ofte gitt Super Bowl til byer som har bygget nye stadioner for sine eksisterende franchiser, selv om alle utendørs Super Bowls spilles i varmere klimaer, med unntak av Super Bowl XLVIII som ble spilt i det nye stadionet i Meadowlands.
Siden 1984 har kun fem Super Bowls blitt spilt i stadioner brukt av tre av ekspansjonslagene; fire av disse var i Florida og enn i Texas.
I noen tilfeller har byer blitt valgt til Super Bowl med byggingen eller renovasjonen av ett tilfredstillende stadion som hovedkrav for at de faktisk skal få bli vert for Super Bowl. TIdligere har New York og San Francisco fått slike krav, og i begge tilfellene ble kampen flyttet etter at byene ikke klarte å skaffe støtte. Kansas City var den siste byen som fikk et slikt krav for ett Super Bowl i 2015 i Arrowhead Stadium, men byen trakk sin søknad da de ikke klarte å finne pengestøtte til et nytt tak etter ett referenda i april 2006.
Kansas City Chiefs, Cleveland Browns, Cincinnati Bengals,  Denver Broncos, Houston Texans, Pittsburgh Steelers, Philadelphia Eagles, Chicago Bears, Tampa Bay Buccaneers, Seattle Seahawks, Arizona Cardinals, Indianapolis Colts, og Minnesota Vikings har alle nylig, per januar 2018, mottatt store pengesummer til å enten bygge eller oppgradere sine stadioner.
Louisiana har gitt penger til New Orleans Saints siden 2001 i et forsøk på å hindre laget i å flytte. Staten fikk over $85 millioner fra Federal Emergency Management Agency og andre kilder for reparasjoner og renovasjon av Superdome etter orkanen Katrina i 2005. Louisiana begynte et femårig renovasjonsprosjekt med en prislapp på $320 millioner i 2006.
I tillegg har både St. Louis og Baltimore stadioner betalt av myndighetene for å friste det tidligere Los Angeles Rams og den første versjonen av Cleveland Browns. Rams returnerte til Los Angeles i 2016, og fikk ett nytt stadion i Inglewood, California sammen med Chargers som også flyttet til byen fra San Diego. Raiders flytter fra Oakland til Las Vegas hvor det også bygges et nytt stadion.