Władysław Anders

General Anders og utvandringen av polske krigsfanger

Stalin lovte å skaffe en væpnet styrke på maksimalt 30 000 mann, noe som senere økte betydelig. Anders var dog overbevist om at Tyskland skulle seire og arbeide for å evakuere den polske hæren
I mars 1942 ble han enig med Stalin om å begrense det polske nærvær i Sovjetunionen til 44 000 mann og fikk lov å evakuere cirka 40 000 soldater via Persia og Irak til de alliertes tropper i Midtøsten. Anders insisterte dog på at sivile polakker som lyktes med å ta seg til de polske troppenes rekrutterings- og treningsleir i Buzuluk via Volga og Yangi-Yul i Usbekistan skulle tas med, noe sovjetiske myndigheter tillot med unntak av polske medborgere med jødisk, hviterussisk eller ukrainsk bakgrunn.
Den sovjetiske nasjonalitetsinskrenkningen ledet til store spenninger - mange medlemmer av andre minoriteter utga seg for å være polakker men ble avslørt av de ekte som fryktet at de selv skulle fengsles på nytt om deres «falske» kamerater skulle avsløres. Tross det sovjetiske forbudet, tilsluttet nærmere tusen medlemmer av disse nasjonaliteter til de polske styrkene, blant annet 6 000 jøder, soldater og sivile. 3000 jødiske soldater deserterte i Palestina og 1000 valgte å bli, blant annet korporal Menachem Begin. Anders avsto fra å stille disse for krigsretten da han var usikker på deres motivasjon til å delta i slag.
Etter forhandlinger med britene, som trengte soldater mer enn flyktinger, ble sammensetningen endret til 33 000 soldater og 11 000 sivile. Mange av polakkene måtte ta seg til fots til Usbekistan fra Russland i mangel på annen transport. Resten av evakueringen skjedde med skip fra Krasnovodsk (nå:Türkmenbaşy), ved den sørøstre delen av Det kaspiske hav til Pahlevi (nå: Bandar Anzali)i Persia (Iran).
Anders ønsket å evakuere alle polakker på våren 1942, det stemte overens med Churchills behov av tropper i Midtøsten. Stalin støttet også planen, trolig med tanke på forsyningsleiren, men også tanke på å bryte kontakten med den provisoriske polske regjeringen i London kan ha eksistert allerede i dette tidlige stadiet. 26 juli 1942, etter Władysław Sikorskis, Anders og Churchills langvarige diplomati og flere sovjetiske hinder, fikk Anders sovjetiskt godkjenning på å evakuere hele hæren og det ble avsluttet i august. Denne gangen forlot 70 000 polakker Sovjetunionen. Totalt 115 000 personer, hvorav 74 000 polske krigsfanger og 41 000 tusen sivile. Styrken tilsluttet seg den polske andre hær som ble bygget opp i Palestina hos de allierte i vest. Andre hær deltok senere under hans ledelse i felttoget i Italia i 1944 med høydepunktet under det blodige slaget om Monte Cassino, erobringen av Ancona og Bologna. Titusentalls soldater ble dog igjen i Sovjetunionen. I og med at tyske tropper ble tatt til fange, overtok den andre hæren de tvangsrekruterte polakker i den tyske hæren.
I fotsporene til den andre hæren fulgte «vandrende lille Polen», med barnehjem, mødre- og barneomsorg, utdanning av sykepleiere som under Italiakampanjen stasjonert i Bari og polsk presse med aviser som «Orzeł biały» (Hvite ørnen), «Dziennik Żołnierza» (Soldatens dagsavis) og «Gazeta Żołnierza» (Soldatens dagsavis) i Bari. Det polske trykkeriet ble senere stasjonert i Roma og ble første forlag i verden til å publisere ett kart over sovjetiske GULAG-konsentrasjonsleirer og den avslørende bredden av undertrykkelsen i boken til K. Zamorski og S.Starzewski «Sprawiedliwość Sowiecka» («Sovjetisk rettferdighet», 1945) samt i J.Czapskis «Wspomnienia starobielskie» (1944) - rørende Katyn-massakren som avslørte året etter.