google/wiki40b huggingface dataset:
Seriesamlerklubben

Seriesamlerklubben ble startet i 1986 og er en av de eldste tegneserieklubber i Norge. Klubben ble startet av Semic og gir ut tegneserier av humoristisk art, fra kjente klassikere til nyere serier. Fra 1997 tok Egmont Serieforlaget over alle tegneseriene til Semic og videreførte også Seriesamlerklubben.
Klubben gir ut album i hardcover permer, der hver serie har sin farge, og ryggen på albumene beskriver innholdet. Serien er dermed godt egnet for bokhyllen. Et abonnement gir medlemmene 9 bokpakker i året. Hver bokpakke inneholder to bøker og medlemsbladet «Seriesamler´n».

Serier i klubben

Serien startet med titler som blant annet Lucky Luke, Sprint, Viggo, Tintin, Tommy & Tigern, Billy, Valhall og Spiralis. Etter at Hjemmet kjøpte Semic og ble til Egmont Serieforlaget, kom også serier som Asterix og Iznogood med i utvalget, samt titler som Bizarro, Helge, Joe Bar Team, Kid Paddle, Piray, Titeuf og Zits. Senere er også Disney-album kommet inn i klubben.
Flere av seriene er siden starten i 1986 utgitt i sin helhet i Seriesamlerklubben. Noen av disse er Tintin, Tommy & Tigern, Spiralis, Valhall og Viggo. Serier som har vært med fra starten og som fortsatt ikke er komplettert er de største seriene, som Asterix, Lucky Luke og Sprint. Utgaver fra de tidligere år som er utgitt i sin helhet kan være vanskelig å få tak i.

Seriesamler´n

Da klubben ble startet av Semic i 1986 var Tomas Algard redaktør for klubben. Han satt som redaktør helt til Semic solgte seg ut i 1997. Algard var også ansvarlig for medlemsbladet «Seriesamler´n». Med overtakelsen av Egmont Serieforlaget i 1997 ble medlemsbladet opprettholdt av den nye ansvarlige redaktøren John Berge, som overtok som redaktør for bladet i 1996. I perioden 1997 til 2007 var Egil Lyder redaktør for klubbens bokutgivelser. Fra høsten 2007 ble Haakon W. Isachsen redaktør.
Innholdet i Seriesamler´n er en presentasjon av neste bokpakke og en større reportasje fra tegneserieverden. Reportasjen kan være over et gitt tema, en tegneserieskaper, eller utdypning av en nyhet. I tillegg presenterer Seriesamler´n kommende tegneserieutgivelser av Egmont Serieforlaget, andre større tegneserieutgivelser og oversikt og reportasjer fra tegnefilmer, og tegneserier som blir spillefilmer.
Seriesamler´n er selv blitt et samleobjekt.

Liste over serier i klubben

Asterix | Billy | Bizarro | Blåjakkene | Disney-album | Edwards eventyrlige liv | Garfield | Helge | Hundeliv | Iznogood | Joe Bar Team | Kid Paddle | Largo Winch | Lille Sprint | Lucky Luke | Nemi | Ompa-Pa | Pappa & Pestus | Pelle og Proffen | Piray | Rattata | Rex Rudi | Spiralis | Sprint | Stripestreker | «Tegneserier 100 år» (jubileumsutgave) | Tintin | Titeuf | Tobben | Tommy & Tigern | Valhall | «Verdens beste tegneserier» (samleutgave) | Viggo | Zits
The Lucky One

Handling

Soldaten Logan Thibault (Zac Efron) overlever i felten, mens han ser vennene sine dø som fluer rundt ham. Dette gir han et bilde han tilfeldigvis fant av en ung ukjent kvinne æren for. Når han returnerer hjem bestemmer han seg for å oppsøke denne kvinnen for å takke henne. Han finner ut at hennes navn er Beth Clayton (Taylor Schilling), og at hun bor i en ørliten bygd i Louisiana. Han spaserer dit fra Colorado sammen med sin trofaste schæferhund og får jobb på hundekennelen Beth og bestemoren Ellie (Blythe Danner) driver.
Logan får etter hvert dype følelser for henne og hennes åtte år gamle sønn Ben (Riley Thomas Stewart). Men han sliter med å fortelle henne sannheten om hvorfor han kom til Louisiana i det hele tatt. I bakgrunnen lurer også Beths sjalu og svært usympatiske eks-mann, Keith (Jay R. Ferguson).
Schönska huset

Schönska huset er en bygning i Luna-kvartalet på Skeppsbron 28 i Stockholm.

Historikk

Schön-slekten hørte til den så kalte Skeppsbroadelen. Johan Martin Schön, som stammet fra Lübeck kjøpte i 1768 to hus på Skeppsbron. Han fikk slått dem sammen til en bygning, som er nåværende Skeppsbron 28. Han innredet kontorer for sitt framgangsrike firma Schön & Co samt bolig til seg selv og familien i huset. Etter Johan Martin Schöns død ble eiendommen og firmaet overtatt av sønnen Johan Schön, som utviklet foretaket til et av Stockholms fornemste handelshus. Han fikk bygget om Skeppsbron 28, nå i gustaviansk stil. Firmaet fortsatte også under ledelse av Johans sønn og sønnesønn. Huset på Skeppsbron 28 gikk i arv i slekten fram til 1917, da Rederi AB Svea flyttet inn.
Bygningens fasader ble forandret i 1867 i forbindelse med en ombygning av arkitekt Johan Fredrik Åbom. I dag (2009) er gatefasaden oppdelt i en høy sokkeletasje i rustika, deretter følger to etasjer med kraftig pilasterinndeling, fulgt av fjerde etasje som er utformet som en arkadeetasje. Taketasjen er utformet som en trekantet, midtstilt tympanon med fem vinduer. Pilastrene og sokkeletasjen er i grå farge, feltene mellom vinduene og tympanonen er holdt i en lys gulhvit farge.
Siegfried Passarge

Bakgrunn

Siegfried Passarge var sønn av forfatteren Ludwig Passarge, kjent for sine reiseskildringer. Han studerte geografi i Berlin og Jena. Han tok også medisinsk utdannelse, og virket som lege under sin militærtjeneste.

Vitenskapelig karriere

Han foretok omfattende reiser 1893–1894 i Kamerun, 1896–1899 i det sørlige Afrika, særlig i og rundt Ngami, 1901–1902 i Venezuela, 1906–1907 i Algerie og Sahara og i 1914 Egypt.
Under den første reisen var Passarge del av en ekspedisjon til Adamawa, i de nordlige deler for den daværende tyske koloni Kamerun. Under denne ekspedisjonen ble koloniens nordgrenser definert. Passarges geografiske og geologiske undersøkeser av sedimentbekkenet i Benueområdet dannet skole.  
Under oppholdet i Sør-Afrika virket Passarge som geolog og landmåler for British West Charterland Company, og han utførte samtidig grundige etnografiske studier av khoisan- og bantubefolningen. 
Reisen i Venezuela tok ham til floden Orinoco. 
Passarge var assisterende professor i geografi i Berlin 1904–1905, og 1905 ble han progfessor i geografi i Breslau. Han ble så professor i geografi ved Kolonialinstittutet, det senere universitetet i Hamburg, i 1908.  Hans styrke lå i å utlede landskapets former fra dets indre strukturer, hvorved han stilte seg i motsetning til den geomorfologiske skole som utgikk fra William Morris Davis.
«Rasegeografi» og antisemittisme: Passarges teorier om rasegeografi (fremstilt i 1920-årene i Das Judentum als landschaftskundlich-ethnologisches Problem) ble populære i nazistiske kretser etter 1933. Før den tid hadde rasesynspunktene heller til en viss grad svekket hans faglige anseelse. Ved sin antisemittiske ytringer ble han i 1929 beskyldt for å bedrive «Judenfresser-Propaganda».
Den 11. november 1933 var Passarge blant de professorer på tyske universiteteer som undertegnet en beredvillighetserklæring overfor Adolf Hitler og den nasjonalsosialistiske stat.
Block Watne

Historie

Selskapet har sitt utspring fra Sandnes der Martin Larsen grunnla sin sagbruksvirksomhet i 1872. Virksomheten ble senere overtatt av Gunnar Block Watne som forandret navnet på bedriften til G. Block Watne AS.  Block Watne utviklet seg innen divisjonene prefabrikasjon for bolig, byggshop, samt næringsbygg. Hovedvirksomheten var bolig basert på precut og den første husboken ble utgitt i 1959. Siden starten har Block Watne bygget over 84.000 boliger i Norge
I 1989 ble selskapet overtatt av Walter Nilsen, gjerne omtalt som «Gips-Nilsen», fordi han innførte gipsplaten i norsk byggeskikk. Lars Nilsen, en av Walter Nilsens 6 barn tok i 1993 over som styreformann i selskapet.  Lars Nilsen hadde på det tidspunkt og i årene som fulgte, ansvaret for Walter Nilsens konsern – Wani Industrier.  Lars Nilsen tok i perioden fra 1995 til 2000 ansvar for reorganisering av virksomheten i Block Watne, og tok over som administrerende direktør i 1999 – 2000.  Lars Nilsen kjøpte i 2003/04 Block Watne ut av Wani Gruppen, via sine selskaper innen Lani Invest.  Selskapets morselskap Block Watne Gruppen ASA ble i 2006 børsnotert og byttet navn i 2006, etter oppkjøpet av Myresjøhus og Smålandsvillan i Sverige, til BWG Homes ASA. BWG Homes ASA er notert på Oslo Børs. Handelssymbolet er BWG.   
I 2014 ble BWG ASA kjøpt av OBOS BBL, og tatt av Oslo Børs.
Telefonavisen

Telefonavisen var en tjeneste Norsk Telegrambyrå innførte på 1960-tallet, med datidens spissteknologi. Folk kunne ringe 025 og få høre nyhetene lest opp fra et lydbånd - i tre minutter. 
I praksis ble de viktigste nyhetene lest inn om lag ti ganger i døgnet, så helt ferske var de jo ikke. Men ved store begivenheter var man i 1967 oppe i hele 30 utgaver per døgn.
Tjenesten ble en suksess, og i byråets interne blad NoTaBene oppsummerte man i 1967: «Direktøren kan vanskelig skjule sin begeistring over nyanskaffelsen.» [...] «Det er planer om å utvide telefonavis-servicen til Bergen, Trondheim og Stavanger. Telegrafverket er interessert, men først må problemet med klargjøring av linjer løses. En telefonavis i disse byer bør gi grunnlag for egne avdelingskontorer for NTB.»
Fanis Katergiannakis

Landslaget

Han deltok i flere internasjonale turneringer for Hellas. Han ble europamester i fotball i 2004.
Antarctica New Zealand

Antarctica New Zealand er et institutt som håndterer New Zealands interesser i Antarktis. Organisasjonen besørger logistikkstøtte for et stort, vitenskapelig program, i tillegg til å operere forskningsstasjonen Scott Base i McMurdo-sundet.
New Zealand begynte sitt engasjement i Antarktis i 1923, med aktiviteter i tett samarbeid med Storbritannia. Senere har tett samarbeid med også andre nasjoner vært en viktig del av New Zealands involvering i Antarktis.
Siden 1959 har Scott Base vært New Zealands permanente base i Antarktis. En vurdering fra 1994 anerkjente Antarktis som strategisk viktig for New Zealand som en av nasjonene på den sørlige halvkule. Dette resulterte i etableringen av New Zealand Antarctic Institute, kjent som Antarctica New Zealand, den 1. juli 1996.
Instituttet rapporterer til Antarctic Policy Unit i Utenriksdepartementet (Ministry of Foreign Affairs and Trade, MFAT). Styremedlemmer utnevnes for tre år av utenriksministeren i samråd med styreformannen. Denne perioden kan utvides med ytterligere tre år av statsråden.
Antarctica New Zealand er lokalisert i International Antarctic Centre i Christchurch.
Satka

Satka (russisk: Сатка) er en by i Tsjeljabinsk oblast i Russland. Den ligger på vestsiden av de sørlige Uralfjellene, ved bredden av elva Satka, 190 km fra Tsjeljabinsk. Innbyggertall: 49 800 (folketelling 2002).
Satka ble grunnlagt i 1758 som en fabrikk ved en jerngruve.  Den største industrien i byen er utvinning av magnesitt og andre malmer, samt metallurgiske fabrikker for behandling av malmen.
Det er også en liten turistindustri grunnet byens beliggenhet midt i Ural, nær nasjonalparken Zjuratkul. Det er også et historisk minnesmerke ved Porogi, hvor den første hydro-elektriske generatoren i Russland ble installert.
Den europeiske sjakkunion

Den europeiske sjakkunion er en internasjonal, uavhengig forening for europeisk sjakk, med hovedkontor i Beograd.
Hen gjestgiveri

Hen Gjestgiveri (tidligere Hen jernbanehotell) er et gjestgiveri på Hen i Ringerike. Det er et kulturminne fra turismen som skjøt fart i forbindelse med den industrielle revolusjon på siste del av 1800-tallet. Sammen med Hen stasjon som ligger rett over veien utgjør bygningene et tidstypisk miljø fra tiden da damptogenes inntreden i norske bygder knyttet seg til resten av Europa gjennom turismen.
ONUCA

ONUCA, formelt United Nations Observer Group in Central America eller Grupo de Observadores de las Naciones Unidas en Centroamérica, var en militær observasjonsstyrke opprettet i november 1989 av FN for å påse at landene i Mellom-Amerika respekterte sine forpliktelser til å avslutte den bistand de hadde ytt til opprørsbevegelser i nabolandene og til å la være å tillate sine territorier benyttet til angrep på andre stater. Operasjonen foregikk i Costa Rica, El Salvador, Guatemala, Honduras og Nicaragua. I Nicaragua overvåket ONUCA også demobilisering av opprørsgrupper. Operasjonen ble avsluttet i januar 1992. På det sterkeste hadde ONUCA 1 098 militærobservatører og annet militært personell.
Phaedimus meridionalis

Utseende

En middelsstor (ca. 22-25 millimeter), litt avlang, langbeint, mørkt grønnlig metallisk farget gullbasse. Hode, forkropp og bein er skinnende grønne, dekkvingene mer gulaktige. Hannene har hornlignende utvekster både på hodet og pronotum. Pronotum er svært blankt. Beina, særlig hannenes forbein, er temmelig lange og slanke.

Utbredelse

Artene lever på Filippinene (Palawan).
Baganga

Baganga er en kommune i provinsen Davao Oriental på Filippinene. Under folketellingen i 2000 kom man til et befolkningstall på 43 122 i 8 221 husstander.
Oversvømmelsen av Guleelven i 1642

Oversvømmelsen av Guleelven i 1642 eller Kaifeng-oversvømmelsen var en menneskeskapt oversvømmelse som først og fremst rammet byen Kaifeng i Kina. Denne byen, som ligger ved Guleelvens søndre bredd, er gjentatte ganger blitt plaget av kraftige oversvømmelser. Men i 1642 ble flommen utløst av Mingdynastiets guvernør i håp om å stagge bondeopprørerne under Li Zicheng, som i seks måneder hadde beleiret byen.
Dikene ble brutt, men vannmassene ødela også Kaifeng. Over 300 000 av byens 378 000 borgere omkom av flodvannene eller av følgevirkningene i form av sult og pest. Også den blomstrende jødiske menighet i Kaifeng fikk en avgjørende knekk.
Det skulle vare helt til 1662 før byen ble besluttet gjenoppbygd, av Kangxi-keiseren, men den gjenvant ikke sin ledende stilling.
Capital Region internasjonale lufthavn

Fasiliteter og fly

Capital Region internasjonale flyplass dekker et område på 874,1 ha.  Den har tre asfaltert/betongbelagt rullebaner.
For en 12 måneders periode endene 31. juli 2012, hadde flyplassen 40 178 flybevegelser, i gjennomsnitt 110 hver dag, hvorav 51% var generell flygning, 38% var flytaxi, 7% ruteavganger, og 4% militære flybevegelser.  Det er 85 fly som har sin base på denne flyplassen, hvorav er 64% er enmotorsfly, 25% tomotorsfly, 6% jetfly, og 4% militærfly.
Soppmygg

Utseende

Soppmygg ligner noe på stikkemygg, men ser er en godt etter mangler den lange rette sugesnabelen som stikkemygg har. De fleste soppmyggene har et stort oppsvulmet brystparti, hodet er lite og er festet langt ned foran på brystet, slik at soppmyggen ser pukkelrygget ut.  Hodet dekkes av store fasettøyne, som ikke møtes (støter sammen) på toppen av hodet. De har punktøyne. palpene er svært korte eller manglende mens antennene er forholdsvis lange og vanligvis trådformede (leddene kan være avflatede). Beina er lange, særlig de bakerste, hoftene (coxae) er ekstra store. Ofte er hoftene like «store» som brystpartiet. Alle leggene har en stiv spore ytterst på enden. Vingene er oftest glassklare eller gulaktige, men kan ha mørke tverrbånd. De fleste artene er mer eller mindre brun-gule på farge, men noen er svarte og det finnes også noen få som er mer fargerike.

Levevis

Larvene utvikles i sopp, ved råtnende treverk eller under bark.  Larvene er nakne og glatte, hvite eller blekt gule med et mørkere hode, og spiser organisk materiale (sopp, råtnende planter). Noen arter lever av andre mindre insekter, noen lever i sopp av andre insekter som også lever i soppen. Soppmygg er særlig tallrike på skogbunnen. Voksne individer kan finnes gjennom året, også noen få om vinteren, men de fleste av artene er aktive som voksne om høsten da de fleste soppene sender opp sine fruktlegemer.

Generelt om mygg

Mygg tilhører tovingene, de har som navnet sier bare ett par vinger, eller to vinger, det bakerste vingeparet er erstattet av (omdannet til) to svingkøller eller kølleformede balanseorganer.  Bare noen få arter stikker eller biter.
Mygg kan bare skilles fra fluene ved å se på antennene, som skal ha mer enn 4 ledd og være av typen trådformede, der leddene er mer eller mindre like store. (vanskelig å se, kan kreve forstørrelse).  Mygg har ofte litt mer spisse og lengre vinger, lengre bein og en litt slankere kropp enn fluer.  Men det ytre utseendet til noen mygg kan være svært likt en flue, som hos Gjødselmyggene og Knotten.  Alle mygg gjennomgår en fullstendig forvandling.
Chinoiserie

Chinoiserie er en stilform innen europeisk kunst. Den brøt gjennom på 1600-tallet, og var preget av etterligning av kinesisk kunst, ofte nokså fantasifullt slik at avstanden mellom det europeiske kinabilde og realitetene i dag er nokså merkbare for kjennere.

Historie

Chinoiserie ble en del av det europeiske kunstreportoir i den senere del av 1600-tallet. Jesuittpateren Athanasius Kirchers orientalske studier var viktig som inspirasjonskilde. Chinoiseriets populatitet toppet seg midt på 1700-tallet, da det ble tilpasset rokokkoens rammer av François Boucher. Stilen gikk av moten da neoklassisismen vant gjennom.
Chinoiseriet reflekteres utelukkende i europeisk dekorativ kunst, deriblant i arkitekturen.

Kinesisk porselen

Fra Renessansen og frem til 1700-tallet forsøkte europeiske kunstnere å klare å nå opp det raffinement i sine porslensarbeider som man så i kinesisk porselen, men lyktes bare delvis. Direkte imitasjon av kinesiske design i fajanse tok til sent på 1600-tallet, og ble særlig synlig i tevarer, og toppet seg i en bølge av rokokkochoiniserie (ca. 1740-1770).
De første hint av porselenschinoiserie hadde dukket opp tidlig på 1600-tallet i de land som hadde særlig organiserte handelskompanier for handelen med Orienten; Holland og England, og noe senere også i Portugal. Tinnglasert keramikk fra Delft og andre nederlandske byer tok etter mønstre fra Ming-dynastiet. Etter at Johan Nieuhof publiserte en bok med 150 illustrasjoner i chinoiseriesjangeren tok det hele fart. Nå fulfte flere porselenprodusenter etter, som for eksempel i Meissen.

Interiørdekorasjon

En rekke europeiske monarker, som kong Ludvig XV av Frankrike, var særlig positiv til chinoiserie, ettersom den stod seg vel til den europeiske rokokkostil. Hele værelser, for eksempel i Château de Chantilly, ble malt med chinoiseriekomposisjoner, og kunstnere som Antoine Watteau egnet seg til stilarten. Lystpaviljonger av kinesisk type dukket opp i formelle parterrer i palasser bygd i senbarokk eller rokokko i Tyskland og Russland, og i flisepaneler i Aranjuez nær Madrid. Hele kinesiske landsbyer ble bygd på Drottningholm i Sverige og i Tsarskoje Selo i Russland. Thomas Chippendales tebord og porselensskap av mahogny ble utsmykket i chinoiserie ca. 1753 – 70. Stilelementer fra det tidlige Qing-dynasti tilkom, og man fant også måter å benytte seg av impulser fra Tang-dynastiets stilarter.
Endel av det som ble oppfattet som kinesiske impulser, var i virkeligheten inspirasjoner fra Japan.

Arkitektur og haveanlegg

Små pagoder dukket opp som pipehus eller i stor størrelse i haveanlegg. De kongelige hager i Kew har en storslagen havepagode tegnat av arkitekten Sir William Chambers, og en kopi av den ble bygd i Münchens Englischer Garten.
Happy Together (sang)

«Happy Together» er en popsang laget i 1967, sluppet på The Turtles' album med samme navn. Da sangen ble sluppet våren 1967 slo den Beatles' «Penny Lane» ned fra førsterangeringen på Billboard Hot 100 for tre uker. Dette var gruppens eneste listetopper.
Sangen har blitt spilt inn i mange coverversjoner. En av disse er særlig bemerkelsesverdig, på en konsert med Mothers of Invention i 1971 i Fillmore East ble sangen innspilt med Turtles-medlemmene Howard Kaylan og Mark Volman som vokalister og Jim Pons på bass.

Norsk versjon

Prima Vera har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Så lykkelig i Sverige».
Fleinnes

Fleinnes er ei grend på Langøya i Hadsel kommune i Vesterålen. Fleinnes ligger 30 kilometer fra Sortland og 14 kilometer fra Stokmarknes. Bygda har ca. 30 innbyggere.
Fleinnes ligger ved Eidsfjorden og har Bø på vestsiden.
Hålisen

Hålisen er en botnbre i Orvinfjella i Dronning Maud Land. Den strømmer mellom Hålisrimen og Hålisstonga i Holtedahlfjella.
Kartlegging av området ble utført av norske kartografer basert på undersøkelser og flyfotografering gjennomført under den norske antarktisekspedisjonen 1956–60.
Slaget om Huế

Bakgrunn

Det nordvietnamesiske angrepet på byen ble en del av innledningen til Tết-offensiven. Særlig symbolsk ble slaget om Huế da dette var den tidligere hovedstaden i det vietnamesiske Nguyen-dynastiet. Videre var Hue viktig ved at hovedveien nord/sør gikk gjennom byen og Parfymeelven gjorde dette til et kommunikasjonsknutepunkt.
Slik var byen en viktig forsyningslinje til kystbyen Da Nang og til styrkene som så ved den demilitariserte sonen som utgjorde grensen til Nord-Vietnam. Denne lå bare 80 km unna.
Booker T. & the M.G.'s

Historie

Bandet var på 1960-tallet toneangivende innen utviklingen av soul-sjangrene «Southern soul» og «Memphis soul». De var husband for plateselskapet Stax Records og spilte på en rekke av selskapets utgivelser med blant andre Wilson Pickett, Otis Redding og Bill Withers. Av kjente låter bandet har spilt på kan nevnes «Walking the Dog», «Hold On, I'm Comin'», «Soul Man», «Who's Making Love», «I've Been Loving You Too Long (To Stop Now)» og «Try a Little Tenderness». Bandet har også hatt flere hitlåter under eget navn, som for eksempel «Green Onions», «Time Is Tight», «Hip-Hug Her» og «Hang 'Em High». 
I 1970 spilte de inn albumet McLemore Avenue, en instrumentalversjon av The Beatles-albumet Abbey Road. Booker T. & the M.G.'s navnga sitt album etter gaten der Stax Records ligger. Bandet laget også sin versjon av albumcoveret, med bandmedlemmene som krysser gaten.
Booker T. Jones sluttet i bandet høsten 1970, og ikke lenge etter sluttet også Steve Cropper. Dunne og Jackson endret bandets navn til The MG's og fortsatte sammen med Bobby Manuel og Carson Whitsett. The MG's ga i 1973 ut et selvtitulert album, men ble snart oppløst på grunn av manglende suksess. I september 1975 var Dunne, Jones, Cropper og Jackson i seriøse diskusjoner om å gjenforene det «gamle» bandet, men disse planene fikk en brå slutt da Jackson ble myrdet 1. oktober 1975.  
Bandet startet opp på nytt med Dunn, Cropper og Jones samt Willie Hall på trommer før også The MG's ble oppløst i 1977. Bandets medlemmer spilte siden sammen en rekke ganger, før de ble enige om en ny gjenforening i 1994. Siden da har de benyttet en rekke trommeslagere, blant andre Anton Fig, Steve Jordan og Steve Potts.  
Bandet har på 1990- og 2000-tallet spilt sammen med artister som Bob Dylan, Stevie Wonder, Johnny Cash, Eric Clapton og Neil Young.
Ferjesambandet Stavanger–Vassøy

Ferjesambandet Stavanger–Vassøy forbinder Jorenholmen gamle ferjekai i Stavanger med Vassøy, det er del av Fv449Fylkesvei 449 i Rogaland. Strekningen driftes av L. Rødne & Sønner AS.
Overfartstiden er 20 minutter over en strekning på 4,4 km, den blir betjent av ferjen MF «Rygerbuen» med 17 avganger daglig i hver retning om hverdagen.
Wolfgang Hutter

Virksomhet

Wolfgang Hutter studerte 1945-50 ved Wiens kunstakademi under Albert Paris Gütersloh. Sammen med Ernst Fuchs, Rudolf Hausner, Edgar Jené og Fritz Janschka dannet han i 1946 en surrealistgruppe innen Art-Club og medvirket senere på 1950-tallet til dannelsen av Den fantastiske realismes skole i Wien. Hans billedverden kjennetegnes av kunstferdige hager og eventyrlige scener utført i minste detalj og med teknisk perfeksjon. Fra 1966 til 1997 underviste Wolfgang Hutter (fra 1974 som professor) på Universität für angewandte Kunst ved Oskar Kokoschka Platz i det sentrale Wien. På Veneziabiennalen i 1954 ble han tildelt Unescos pris. Han er representert på Phantastenmuseum i Wien.