google/wiki40b huggingface dataset:
Elisa Radziwill

Liv

Elisa var det femte av åtte barn av fyrst Anton Radziwill og hans gemalinne Louise Friederike av Preussen. Hun fikk en god utdannelse og var en begavet pike. Elisa og den fem år eldre prins Wilhelm kjente hverandre siden sin tidlige barndom, siden foreldrene ofte var i Berlins kronprinspalé. De danset sammen på hoffballet i 1815]] — Wilhelm var 18 og Elisa 12 år — og forelsket seg i hverandre. Den 27. januar 1821 opptrådte de sammen i en forestilling ved Hoffteatret, og Elisa, som hadde tittelrollen, vekket allmenn beundring. Hun ble beskrevet som den vakreste dame ved det prøyssiske hoff, og kalt «Engelen» og «Den hvite rose».
Den dramatiske historien om det planlagte ekteskapet mellom Elisa og Wilhelm var i årene mellom 1820 og 1826 samtalestoff ved hoffene i hele Europa. Prins Wilhelm var nummer to i arvefølgen til den prøyssiske trone etter sin bror Fredrik Vilhelm, og var ved et eventuelt ekteskap bundet til kravet om likebyrdighet. Elisas foreldre og Wilhelms far, Fredrik Vilhelm III av Preussen, bestilte tallrike undersøkelser, bl.a. hos historikeren og juristen Savigny, som skulle vise huset Radziwills slektskap med forskjellige regjerende hus i Europa. Dette var imidlertid ikke tilstrekkelig — Radziwill, tyske riksfyrster siden 1515 (de kjøpte tittelen av keiser Maximilian I) og i Polen regnet til den absolutt fornemste adel, var etter tyske lover ikke regnet som høyadel.
Kong Fredrik Vilhelm III, som støttet ekteskapet, vendte seg i 1824 med en bønn til den barnløse tsar Alexander I av Russland om å adoptere Elisa, noe den russiske herskeren avviste. En ny plan om at Elisa skulle adopteres av sin onkel på morssiden, prins August av Preussen, lyktes heller ikke, etter at den ansvarlige kommisjonen fant at adopsjon «ikke endrer blodet» (et prinsipp som stadig gjelder for adelskap). Ifølge enkelte kilder hadde ekteskapet også andre mektige fiender, nemlig den avdøde dronning Louises mecklenburgske slektninger, som øvet stor innflytelse ved hoffet både i Berlin og St. Petersburg, og ikke likte Elisas far, fyrst Radziwill.
Til slutt så kongen seg den 22. juni 1826 seg tvunget til å oppfordre prins Wilhelm til å gi opp ekteskapet. Wilhelm adlød. Han så Elisa siste gang i 1829. Elisa forlovet seg senere med fyrst Friedrich von Schwarzenberg, men forlovelsen ble brutt.
I årene fra 1822 til 1830 var Radziwill-familien sjelden i Berlin, og bodde mest i Posen, Antonin og Ruhberg i Riesengebirge. Omkring 1831 fikk Elisa tuberkulose og døde under et kuropphold i Bad Freienwalde i 1834. I 1838 ble hennes sarkofag overført til Antonin og bisatt i det nybyggede Radziwill-mausoleet.
Keiser Wilhelm I glemte henne aldri. Til sin død hadde han en portrettminiatyr på sitt skrivebord i Kaiser-Wilhelm-Palais i Unter den Linden.
Deres kjærlighetshistorie ble filmet i 1938 med Lída Baarová i rollen som Elisa som Preußische Liebesgeschichte.
DBC Pierre

Bakgrunn

Pierres familie var rik, og han hadde derfor en privilegert barndom, men da han var 16 år døde faren. På samme tid nasjonaliserte den mexikanske presidenten økonomien, noe som gikk hardt utover familiens økonomiske situasjon. Pierre begynte et liv bestående av fester, dop og alkohol og levde slik gjennom hele 80-tallet og det meste av 90-tallet. I tillegg til dette la han seg opp stor gjeld for å finansiere sitt narkotikaforbruk. I 2000 flyttet han til Irland, hvor han begynte på sin første bok.
I 2003 ble han tildelt Booker-prisen  for boka Vernon God Little. Boka fikk gode anmeldelse både i Norge og utlandet. 
I 2006 kom hans andre bok, Ludmila's Broken English.
Forstørrende nærbriller

Virkemåte

Prinsippet er at et objekt lager et større bilde på netthinnen jo kortere avstanden til øyet blir. Folketrygdloven stiller krav om at differansen mellom brillenes avstandsstyrke og nærstyrke skal være + 5 dioptrier eller mer. Nærtillegget i vanlige lesebriller pleier å være ca. + 1 til + 3 dioptrier. 
Ved bruk av nærbriller og lupebriller er det viktig å merke seg at bildet på netthinnen blir tåkete dersom objektet holdes i for lang avstand fra øyet. Dette er en feil som mange gjør når de begynner å bruke svaksyntoptikk. Mange synes det er uvant å holde objektet så nære øynene. Regelen er likevel at jo sterkere nærtillegget er, jo nærmere øynene må objektet holdes for at bildet skal være skarpt. En brille med nærtillegg + 10 dioptrier gir for eksempel en leseavstand på ca. 10 cm. Når avstanden mellom øynene og objektet blir kortere enn ca. 10–20 cm begynner det også å bli vanskelig å bruke begge øyne samtidig. Øynene klarer ikke å konvergere tilstrekkelig til å fiksere på samme punkt. Dette merkes blant annet ved at det oppstår dobbeltsyn. Det vanlige er da at man benytter det beste eller det dominante øyet til lesing og dekker til det andre.
Storhertugdømmet Frankfurt

Storhertugdømmet Frankfurt var en fransk marionettstat i Rhinforbundet i dagens Tyskland. Den oppstod etter Napoleons okkupasjon i 1810 ved sammenslåing av det tidligere fyrsterkebispedømmet Mainz' (Kurmainz) territorier med den frie riksbyen Frankfurt am Main. Karl Theodor Anton Maria von Dalberg, Mainz' siste erkebiskop og kurfyrste, ble storhertug, men territoriet ble i virkeligheten styrt av franske kommissærer.
Ifølge konstitusjonen skulle storhertugdømmet ved Dalbergs død tilfalle Napoleons stesønn, Eugène de Beauharnais. Storhertugen abdiserte til fordel for Beauharnais den 26. oktober 1813, etter Napoleons nederlag i folkeslaget ved Leipzig. Storhertugdømmet falt i desember 1813, da byen Frankfurt ble erobret av allierte tropper. Frankfurt ble gjenopprettet som fri by (byrepublikk), mens det meste av det øvrige territorium som hadde tilhørt storhertugdømmet ble til slutt annektert av Bayern.
Heggelikroken

Heggelikroken (2–24, 15–19) er en liten blindvei i Bærum kommune, like under Kolsåstoppens sydligste side.
Innkjøring via Toppåsveien og Heggelia. Totalt fjorten eneboliger har adresse til Heggelikroken. Heggelikroken huseierforening (etablert i 2011) forvalter fellesarealet i grenda fordelt på de to eiendommene gnr. 86 bnr. 43 og 734.
Let's Twist Again

«Let's Twist Again» er en amerikansk sang skrevet av Kal Mann samt Dave Appell, som ble innspilt av sangeren Chubby Checker og utgitt som single for Parkway Records i juni 1961. Det var én av de mest solgte hitsinglene i 1961. Den nådde en andreplass på de britiske hitlistene og nummer åtte på den amerikanske Billboard poplisten. Sangen henviser både til dansefeberen twist samt til Checkers single fra 1960, «The Twist», som oppnådde en førsteplass både på de amerikanske og britiske hitlistene. «Let's Twist Again» lå på den norske VG-lista både i 1962 og 1976. I 1962 lå den på en andreplass i fire uker
«Let's Twist Again» mottok en Grammy for «Best Rock'n'Roll Recording» (1961).

Norske versjoner

I Norge har det blitt skrevet tre humoristiske tekster til melodien. I 1973 ble den innspilt av Jonas Fjeld Rock'n'Rolf Band. Ifølge plateetiketten er den norske versjonen arrangert av Jonas Fjeld, Eple Skrott, Tom Metall, Hermann Normann og Belinda. Den ble utgitt i begynnelsen av samme år og solgte i ti tusen eksemplarer.
I 1978 spilte Prima Vera inn en versjon, «Kokt ask igjen», hvor Tom Mathisen imiterer Einar Gerhardsen.
I 1992 ga Lars Mjøen og Knut Lystad ut musikkalbumet Danser med prester.
Lars Lønne

NRK

Lars Lønne arbeidet i NRK radio fra 1982-1992. I 1988 fikk han og Anne Helgesen ansvar for å starte et nytt radioprogram for barn mellom åtte og tolv år, som de kalte "AB 8-12". Programmet ble sendt direkte i NRK Radio hver ettermiddag mandag til fredag fra februar 1988 til januar 1992. "AB 8-12" hadde en moderne form med raskere tempo, korte innslag, mye musikk, jingler og et musikalsk lydteppe i bakgrunnen under hele sendingen. Helge Krabye var en av lydteknikerne, og han laget lydteppet og komponerte flere jingler og sanger til programmet. Lars Lønne og Helge Krabye utviklet også programmet SuperPC som ble sendt hver torsdag i halvannet år. Her brukte Lars Lønne en Macintosh i studio, og lytterne kunne ringe inn og trykke på tastene på telefonen for å trigge lydeffekter fra Mac'en som svar på oppgaver. Helge Krabye var tekniker under direktesendingene, og han programmerte Mac'en ved å bruke HyperCard.
Fra august 1989 produserte Lars Lønne sammen med Anne Helgesen og Andris Snortheim opplesningsserien "Frode Kommode", basert på et manus av Svein Woje. Serien ble sendt i Barnetimen for de minste i NRK Radio, og den oppnådde gode lyttertall. Serien inneholdt lydeffekter og spesialkomponerte sanger med musikk av Lars Lønne og Helge Krabye, og med tekst av Anne Helgesen og Svein Woje.
Lars Lønne drev senere firmaene HyperMedia og Pinjata AS i perioden 1992-1999. Han arbeidet med interaktivitet i "nye medier" og skapte figuren "Josefine" som ble lansert på CD-rom første gang i 1996. Josefine-serien består av mange videospill for barn, og eksisterer på Internett og i blader og bøker. Josefine er utgitt på flere språk i mange land.

SVISJ

Fra 1999-2008 arbeidet Lars Lønne med interaktivitet i NRK TV. Han skapte tjenesten SVISJ, Danseband Jukeboks og andre jukebokser som lar seerne bestemme rekkefølgen på innslagene som skal avspilles.

Nordisk Film Distribusjon

Lars Lønne var prosjektsjef i Nordisk Film Distribusjon fra 2008 til 2010.

NRK Juridisk avdeling

Nå er Lars Lønne spesialrådgiver i musikkrettigheter i NRK. Tidligere ledet han Kontraktseksjonen i NRK med ansvar for å inngå avtaler både norske og utenlandske produsenter og distributører av TV-programmer.
Murkrone

Murkrone (latin: corona muralis) er overkanten av en mur. Er murkronen fremskutt og krenelert, det vil si formet som et brystvern med skyteskår, slik som ved middelalderens borger og bymurer, kalles den også en murkrans. En murkrone kan bestå av en kronring, og fra ringen eller en ringmur stikker det opp tre eller flere små tårn med eller uten skyteskår og med eller uten portåpninger. I ringmuren kan det være synlige murstein, eller en mer forenklet form.

Murkrone som symbol

Lignende murkroner kan ses avbildet på hodet til gudefigurer fra antikken i Sør-Europa, men er idag en grafisk figur som brukes mest i våpenskjold. Den vanligste bruken er i byvåpen og andre kommunevåpen, der en murkrone er plassert på skjoldets øverste kant eller svevende litt over skjoldkanten. Vi finner en murkrone på skjoldkanten i republikken Maltas skjold. Det er en murkrone på hodet til den flakte ørnen i Østerrikes riksvåpen og på skjoldkanten i noen få private våpen. Murkroner forekommer som skjoldfigurer og som satt på issen til hjelmer plassert på øvre skjoldkant.
Murkronen var særlig et symbol for en by og ble mye brukt i napoleonstidens spesielle, heraldiske system. Fra og med 1800-tallet ble murkroner på byvåpen vanlige i mange land med europeisk heraldikk. I Norge blir flere byers våpen brukt med murkrone på skjold, bl.a. i forskjellige utforminger i byvåpnene til Halden (ovalt skjold), Oslo (rundt skjold) og Trondheim (skjold med spiss nederst). Alle norske primærkommuner er i dag likestilte og ved godkjenninger av nye kommunevåpen i kgl. res., er murkrone ikke nevnt.
I noen grad har det vært brukt murkroner med forskjellige antall tårn; særlig fem, fire og tre. Da med høyere antall etter som hvor betydningsfull byen er – hovedstad, provinshovedstad, bispesete og lignende.
Piteraq

Typisk temperatur sommer og vinter

Om vinteren er en Piteraq som regel er verst, her kan temperaturen typisk være mellom -10 og -20° Celcius, og vindstyrken vil typisk være mellom 50 og 80 m/sek. Om sommeren er den mildere, her kan temeraturen være mellom 0 og 10° celsius og vindstyrken lavere; mellom 20 og 40 m/sek.
Øst-Berlin

Øst-Berlin er betegnelsen på den delen av Berlin som under den kalde krigen lå i den sovjetiske okkupasjonssonen og proklamert som hovedstad i Den tyske demokratiske republikk (DDR).
Øst-Berlin dekket et areal på 403 km² og hadde i 1982 1,13 millioner innbyggere. Øst-Berlin og Vest-Berlin hadde i alt 182 km vannveier kontrollert av DDR. Berlins sentrum (Mitte) med blant annet Unter den Linden, Brandenburger Tor, Humboldt-universitetet Operaen og Alexanderplatz lå i øst. I 1945 var halvparten av alle boliger i Øst-Berlin ødelagt og i 1982 hadde fortsatt mange boligblokker skader fra krigen.
Berlin ble delt etter at Sovjetunionen ikke aksepterte valget av Ernst Reuter til overborgermester, og derfor innsatte sin egen overborgermester for Øst-Berlin i 1948. Den andre delen av Berlin ble kjent som Vest-Berlin. DDRs forfatning fra 1949 erklærte «Berlin» (i realiteten Øst-Berlin) som hovedstad i DDR. DDR-myndighetene kalte Øst-Berlin for Demokratischer Sektor von Berlin (den demokratiske sektoren i Berlin) og Demokratisches Berlin (demokratisk Berlin). Etter at DDR bygget Berlinmuren for å skille Øst-Berlin fra Vest-Berlin i 1961 brukte DDR vanligvis betegnelsen Berlin (Hauptstadt der DDR) eller Berlin om Øst-Berlin. Vest-Berlin ble omtalt som Berlin (west) eller Westberlin. I Vest-Tyskland ble Øst-Berlin referert til som Øst-Berlin eller Berlin (øst).
Øst-Berlin var fra de allierte maktenes synspunkt aldri del av DDR. Storbritannia, USA og Frankrike hadde ambassader i Øst-Berlin. Også etter muren ble reist opprettholdt de tre vestlige maktene retten til å sende militære inspektører inn i den østlige halvdelen av byen. På samme måte sendte Sovjetunionen patruljer til den vestlige siden.
Quadripartite avtalen fra 1971 ga vestberlinere adgang til å besøke øst 30 dager hvert år. Øst-Berlin var den mest fremgangsrike og velstående byen i østblokken.
Versöhnungskirche i Bernauer Straße havnet ved oppdelingen av Berlin i ingenmannsland. Bygningen var formelt i øst, men menigheten i vest. Muren gikk både foran og bak kirken slik at bare DDRs grensevakter hadde adgang og den ble da brukt som observasjonstårn. Kirken ble sprengt i 1985. 
Berlinmuren falt 9. november 1989, og Berlin ble gjenforent 3. oktober 1990. I anledning murens fall var DDRs ambassadør til Norge invitert til NRK Dagsrevyen for å kommentere fallet. Han ble også tilbudt berlinerboller i studio, noe han takket nei til.
IL-O-Van

IL-O-Van Aluminiumvarefabrikk A/S startet produksjon av aluminium kjøkkentøy i Moss i 1922. De tok over lokalene etter et eldre firma Saturn A/S (1911–1920) som produserte produkter i støpt aluminium.
IL-O-Van aluminiumvarefabrikk A/S ble startet av den østerrikske innvandreren Ernst Emmeric Josef Poleszynski (1868–1929), gift med Dagmar Margrete Andersen (1879–1961). Han hadde startet produksjonen av aluminium kjøkkentøy i Kristiania Kunst & Metalstøperi A/S i Oslo i 1912, men flyttet denne til Moss i 1922. Hans sønn Gotfred Ernø (1902–92) overtok fabrikken i 1925.
Fabrikken ble drevet på vegne av arvingene av Gotfred Ernø og Josef Poleszynski (1899–1991) inntil Nordisk Aluminiumindustri A/S i Holmestrand kjøpte fabrikken i 1968. Nordisk Aluminiumindustri A/S var en del av ÅSV konsernet (Årdal og Sunndal Verk). De fortsatte produksjonen ved fabrikken og flyttet sin egen produksjon av kjøkkentøy til Moss. 
I 1971 flyttet IL-O-Van A/S til en helt ny fabrikk i Rygge der man også startet produksjon av produkter belagt med Teflon og emalje. Man kjøpte Polaris Fabrikker A/S i Sandnes i 1974 og fabrikken endret navn til Høyang-Polaris A/S året etter. Da ÅSV ble fusjonert med Norsk Hydro i 1986, ble fabrikken en del av Hydro Aluminium A/S frem til 1989. Da ble fabrikken solgt til det finske konsernet Hackman. Hackman drev fabrikken videre, men skiftet navn flere ganger: Hackman Designor a.s, Designor A.s og Iittala as. Man beholdt Høyang-Polaris som varemerke.
I 2000 besluttet man å legge ned produksjonen ved fabrikken i Sandnes, og i 2007 ble fabrikken i Rygge lagt ned. De siste norskproduserte kasseroller og stekepanner forlot produksjonslinjen den 17. desember 2007.
I 2007 kjøpte Fiskars opp Iittala as og Høyang-Polaris sitt varemerke, Fiskars holder til i Nydalen i Oslo.

Formgivere (utvalg)

En av designerne som formga produkter for Il-O-Van var Thorbjørn Rygh. Han utformet – alene eller sammen med fabrikkens egen produktutvikler – aluminiumskjelen som fabrikken kalte henholdsvis Modell 251 og Modell 951 (den ble produsert i litt ulike varianter) og som i produktkataloger ble betegnet Skjenkekjele, men som på folkemunne ble kalt Vørterkaka. Kjelen ble raskt en salgssuksess, og frem til produksjonen ble innstilt i 1976 solgte Il-O-Van hele 800 000 slike kjeler.
Ettersom skjenkekjelen hadde slått så godt an satte Il-O-Van tidlig på 1960-tallet i produksjon et matchende sukker- og fløtesett utformet av Thorbjørn Rygh. Dette settet fikk produktnummer 862.
Phratora

Utseende

Phratora er mellom 4-5 mm lange. Kroppen er litt langsmal og ikke så oval som bladbillene ofte er. De har ofte en metallisk glans, vanligvis i en mørk bronse farge, både på hode, halsskjold (pronotum) og dekkvingene. Dekkvingene har regelmessig punktur, ordnet i langsgående rekker.
Mange av artene er svært like hverandre og sikker artsbestemmelse kan bare skje ved undersøkelse av genitaliene.

Levevis

Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten. I Norden lever de på bladene til ulike seljer (Salix sp.) og osper (Populus sp.). Larvene gnager på bladets underside, og kan gjøre betydelig skade.
Phratora tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår  en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de  voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Repbäcken

Repbäcken er et tettsted i Borlänge kommune i Dalarnas län i landskapet Dalarna i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 220 innbyggere.
Krokanrull

Krokanrull er en norsk sjokolade som blir laget av Mondelēz International (Freia). Produktet ble lansert i 1978 og består av en liten stabel med runde sjokoladebiter som inneholder både krokan, som navnet tilsier, og i tillegg små biter av cornflakes.
Krokanrull hadde i 2013 en markedsandel på 4,44 % blant norske stykksak-sjokolader.
Emballasjen til «Krokanrull» kan gjenkjennes ved de røde og gule formene.
Komagfjorden (Alta)

Komagfjorden (nordsamisk Gámavuotna) er en fjord i Alta kommune i Finnmark. Fjorden er to kilometer lang, og går fra innløpet mellom Nordnes og Sørnes østover til fjordbotnen og bygda Komagfjord, som er den største bosetningen i fjorden. Det ligger også mindre bosetninger langs begge sider av fjorden.
Fylkesvei 19 går langs nordsida av fjorden.
Moshe Sharett

Tidlig liv

Sharett ble født i Kherson, Ukraina, den gang en del av Det russiske imperiet. Familien hans emigrerte til Palestina i 1908 og var senere med å grunnlegge Tel Aviv. Han gikk i den første avgangsklassen ved Herzliya Hebrew High School. Senere studerte han i det osmanske Istanbul og ved London School of Economics. Under første verdenskrig tjenestegjorde Sharett i den osmanske armeen som junioroffiser.
Sharrets søster Rivka, Dov Hozs kone, døde i en bilulykke i desember 1940 på vei til et styremøte i Aviron. I denne ulykken ble også Sharrets andre søster, Tzvia Sharett, datter Tirza Hoz og Hoz' forretningspartner Yitzhak Ben Yaacov, drept.

Politisk karriere

På grunn av sin erfaring ble Sharett utpekt til å bli Israels første utenriksminister. Hans største bedrift var våpenhvileavtalen i 1949, som førte til avslutningen av krigshandlingene mellom Israel og de arabiske landene i 1948. Sharett ble innsatt som statsminister etter at Ben-Gurion hadde avgått. Sharett ble utenriksminister i 1956. Senere ble han leder for Jewish Agency frem til 1960.
Thomas Pkemei Longosiwa

Karriere

Longosiwa ble valgt ut til å representere Kenya ved junior-VM i friidrett 2006 i Beijing. På den kenyanske treningsleiren ble det imidlertid oppdaget at han hadde to pass, der et hadde fødselsår 1982 og et hadde fødselsår 1988. Passet med fødselsår 1988 gjorde da at han tilsynelatende kunne delta i junior-VM. Han ble arrestert i noen dager, og fikk en bot på 1.500 amerikanske dollar. En høytstående polititjenestemann ble anklaget for å ha forfalsket passet til Longosiwa og noen andre utøvere. Tidligere i 2006 hadde Longosiwa deltatt i juniorklassen ved VM i terrengløp 2006, der han kom på 13.-plass, men ble senere diskvalifisert.
Han begynte å konkurrere som senior i 2007, og kom på sjetteplass ved de Panafrikanske leker 2007. Senere løp han både 3.000 og 5.000 meter ved IAAF World Athletics Final, der han kom på hhv. femte- og åttendeplass. Han ble tatt ut til sommer-OL 2008 i Beijing, der han kom på 12.-plass på 5.000 meter. Senere på året satte han ny personlig rekord med 7:30,09 på 3.000 meter ved Qatar Athletic Super Grand Prix i mai 2009, og kom der på andreplass bak Eliud Kipchoge. Ved IAAF World Athletics Final 2009 kom han på 10.-plass på 3.000 meter, med tiden 8:07,63.
I januar 2011 vant han terrengløpet Cross della Vallagarina i Italia, og ved VM i friidrett 2011 kom han på femteplass på 5.000 meter, der Mohammed Farah vant gullet. Han avsluttet friidrettssesongen med andreplass på 5.000 meter i Memorial van Damme, som ga fire poeng i Diamond League 2011, og med det fjerdeplass i Diamon League denne sesongen. I november deltok han ved landeveisløpet International Chiba Ekiden, der han vant første etappe, og Kenya vant dette løpet sammenlagt. 
2012-sesongen ga seier i terrengløpet Cinque Mulini i Italia og tredjeplass i Trofeo Alasport på Sardinia i mars. I april deltok han også ved landeveisløpet Media Blenio i Sveits, der han kom på andreplas, bak Edwin Soi. Han fikk andreplass ved Shanghai Golden Grand Prix, bak Hagos Gebrhiwet, en plassering som ga to poeng i Diamond League 2012. 
Han deltok på 5.000 meter ved sommer-OL 2012 i London. Etter 13:15,41 og tredjeplass i sitt kvalifiseringsheat ble han kvalifisert til finalen. Der løp han på 13:42,36, og fikk OL-bronse, bak Mo Farah og Dejen Gebremeskel. Hans landsmann Isiah Kiplangat Koech okm på femteplass. 
Ved VM i friidrett 2013 kom han på 4.-plass, under et halvt sekund unna bronsen, som gikk til Isiah Koech. Han vant ett Diamond League-stevne i 2015; British Grand Prix i Birmingham.
Lavspenning

Mellomspenning

Inntil 1991 opererte norsk regelverk for elektriske anlegg med termen mellomspenning. Dette var nominelle spenninger fra og med 380 V til og med 1000 V. Betegnelsen er i dag ikke i bruk.
Dick flick

Dick flick er et nytt sjangerbegrep innen film, og henviser til guttefilmer, og er motsatsen til «chick flick» – et vanlig begrep på romantiske komedier, som vanligvis har vært myntet på det kvinnelige publikum. I dick flicks-ene blir mennene fremstilt som menn med følelser og intelligent «tenåringshumor». Filmproduksjonen er sentrert rundt Judd Apatows produksjonsselskap, som har gjort stor suksess med denne typen filmer de siste årene. Apatow regisserte The 40 Year Old Virgin som kom ut i 2005. Der spiller Steve Carrell en nerdete 40-åring som aldri har vært sammen med en dame, men derimot har en enorm barnelekesamling. Ved hjelp av kameratene sine får han seg til slutt en dame. Filmen spilte inn over 117 millioner dollar, og flere av de påfølgende filmene i sjangeren har blitt veldig populære. 
Det har også kommet kritikk. Hovedrolleinnehaveren i Knocked Up, Katherine Heigl, sa til Vanity Fair: «Her blir kvinner portrettert som kjerringer, som humørløse og sure. Menn er derimot elskelige, tullete gutter som elsker moro.»
Blant de mest brukte skuespillerne er Seth Rogen, Jonah Hill, Paul Rudd, Jason Segel og Elizabeth Banks.
Trio élégiaque nr. 1 (Rakhmaninov)

Trio élégiaque nr. 1 i g-moll er en pianotrio komponert av Sergej Rakhmaninov. Han skrev verket i løpet av noen få dager i januar 1892 (19 år gammel), mens han på den tiden ennå var student ved konservatoriet i Moskva. Pianotrioen består kun av én sats, og mangler opusnummer. Stykket ble urframført 30. januar 1892 av Rakhmaninov (piano), David Kreyn (fiolin) og Anatoliy Brandukov (cello).
Aguas Dulces

Transport

Ruta 10 forbinder Aguas Dulces med Canelones, Punta del Este, La Paloma (by) og Cabo Polonio.
Demi (album)

Demi er det fjerde studioalbumet til den amerikanske sangeren Demi Lovato.
Albumet ble lansert over hele verden 14. mai 2013.