google/wiki40b huggingface dataset:
Germania Inferior

Germania Inferior var en provins i Romerriket på vestbredden av Rhinen, i dag sørlige og vestlige Nederland, nordlige deler av Flandern og den delen av Nordrhein-Westfalen i Tyskland som ligger vest for Rhinen. Hovedstaden var Colonia Claudia Ara Agrippinensium (CCAA), dagens Köln. Den lå nord for Germania Superior, og øst for Gallia Belgica. Tilnavnet «Inferior» viser til at ned lå i nedstrøms i Rhinen
De viktigste bosetningene i provinsen ved siden av CCAA var Castra Vetera og Colonia Ulpia Traiana (begge innenfor bygrensene til dagens Xanten), Coriovallum (Heerlen), Albaniana (Alphen aan den Rijn), Lugdunum Batavorum (Katwijk), Forum Hadriani (Voorburg), Ulpia Noviomagus Batavorum (Nijmegen), Trajectum ad Rhenum (Utrecht), Atuatuca Tungrorum (Tongeren) og Bona (Bonn).
Hæren i Germania Inferior, kjent fra inskripsjoner som kun EX.GER.INF. (Exercitus Germania Inferior), hadde flere legioner i tjeneste: av disse legionene var I Minervia og XXX Ulpia Victrix de viktigste. Den romerske marinens Classis Germanica som patruljerte Rhinen og Nordsjøkysten hadde sin base i Castra Vetera, senere i Colonia Agrippinensium.
De første konfrontasjoner mellom en romersk hær og folkene i Germania Inferior skjedde under Julius Cæsars gallerkrig. Cæsar invaderte regionen i år 57 f.Kr. og i de neste tre årene tilintetgjorde han flere germanske stammer, blant annet eburonene og meapiene.
Germania Inferior hadde romersk bosetning siden rundt år 50 f.Kr. og var i begynnelsen en del av Gallia Belgica; den ble etablert som en romersk provins i år 90 e.Kr. og ble senere keiserlig provins.
Innlemmelsen av den store resten av Germania øst for Rhinen var planlagt og påbegynt inntil slaget ved Teutoburgerskogen i år 9 e.Kr., som kostet romerriket tre hele legioner, stoppet det for alltid. Rhinen forble rikets østgrense nord for Moseldalen. Germania Inferior var under stadig trussel fra de germanske stammer østfor, men også indre opprør som Batavienes opprør i 69 e.Kr forekom. Området var et av de første som ble offer for rikets nedgang og ble overfalt av Frankere i 275 og måtte gis opp i løpet av 300-tallet.
Seven Mile-demningen

Seven Mile-demningen er en demning med vannkraftverk i elven Columbia River i Britisk Columbia, Canada. Anlegget sto ferdig utbygd i 1979. Installert kapasitet i vannkraftproduksjonen er 790 MW.
Ma'abarot

Ma'abarot (hebraisk: מעברות) var flyktningleirer i Israel på 1950-tallet. Ma'abarot var ment for å skaffe husly for den store tilstrømningen av nye Olim (Jødiske immigranter) som ankom den nylig selvstendige staten Israel.
Det hebraiske ordet Ma'abara avleder fra ordet ma'avar (hebraisk: מעבר). Ma'abarot (flertall) var ment som midlertidige samfunn for nye ankomster. Immigranter som ble huset i disse samfunnene var flyktninger fra Europa og Midtøsten.
Med tiden så ble Ma'abarotene forvandlet til byer, og ble absorbert som nabolag til byer de var knyttet til, og innbyggere ble forsynt med permanent hus. Den plutselige ankomsten av over 130 000 irakiske jøder i Israel tidlig på 1950-tallet betydde at nesten én tredjedel i Ma'abarah-innbyggerne var av irakisk opprinnelse. Ved slutten av 1949 hadde det vært 90 000 jøder huset i Ma'abarot; ved slutten av 1951 var denne befolkningen økt til over 22 000 folk, i omtrent 125 separate samfunn. Ma'abarot-innbyggere ble installert i telt eller i midlertidige boliger. Over 80 % av innbyggerne stammet fra Midtøsten (på grunn av jødenes utvandring fra araberlandene).
Forholdene i Ma'abarotene var veldig ubehagelige, med veldig mange mennesker som delte sanitærfasilitetene. I ett samfunn ble det rapportert at det var 350 mennesker for hver dusj og 56 til for hvert toalett.
Antallet mennesker som var huset i Ma'abaroter begynte å gå ned i 1952, og den siste Ma'abarot ble stengt en gang rundt 1963. Ma'abaroter som ble til byer er blant annet Qiryat Shemona, Sderot, Beit She'an, Yokneam, Or Yehuda og Migdal HaEmek.
En dronnings hjerte

DVD

Filmen er utgitt i Tyskland på en utekstet DVD.
Quibdó

Quibdó er en by og en kommune i Colombia. Byen kalles også San Francisco de Quibdó og er hovedstad i provinsen Chocó vest i Colombia. Den ligger ved elva Atrato og ble grunnlagt i 1690 av Manuel Cañizales. 
I 2005 hadde byen 101 134 innbyggere, mens det i hele kommunen var 112 886 innbyggere. Kommunen har et areal på 3 337,5 km².
Xiphos

Xiphos (ξίφος) er et dobbeltegget sverd brukt med en hånd av grekerne. Det var et primært slagvåpen for de greske hærene sammen med spydet eller kastespyd. Bladet var rundt 60 cm langt. Xiphosen kunne både brukes til å hogge og stikke med på grunn av sin bladformede blad. Det ble vanligvis kun brukt når spydet var ødelagt. En av fordelene med dette sverdet var at man kunne hogge over sverdet noe som er veldig effektivt i nærkamp i en tett formasjon.
På grunn av kampformen til krigføring til hest, anbefalte Xenofon å bruke den buede makhaira i kavaleriet i On Horsemanship 12.11.
Det ser ut til at spartanerne utviklet et kortere sverd, rundt 30 cm langt, men som ellers lignet hoplittenes generelle xiphos. Denne kortere versjonen av xiphosen var nyttig i nærkampen til gresk krigføring og ble brukt av alle grekerne under og etter peloponneserkrigen slik det kommer frem av kunst fra den perioden. Men det lengre hoplittsverdet sluttet aldri å eksistere.
Tresfjord kirke

Historie

«Sulta kirkja» er nevnt i Trondhjems reformats 1589. Kildene antyder at det rundt 1600 sto to kirker på Sylte (eller Kyrkjesylte) i Tresfjord, en gammel forfallen og en nyere. I 1690 ble det oppført en korskirke av treverk litt lenger vest for nåværende bygning. Tårnet var relativt høyt og plassert midt på, veggene var kledd med bord. Materialer fra 1690-bygget ble gjenbrukt og skal fortsatt finnes i gårdsbygninger i området. Et sakristiglass fra 1634 ble brukt i kirken fra 1690, gjenbrukt i et våningshus og er nå på museum i Trondheim. Sakristiglasset er blyinnfattet og har tekst og bilde i flere farger. Prekestolen og noe annet inventar ble gjenbrukt i nåværende kirkebygg. Kirken med tilhørende eiendeler ble solgt i 1721 og kjøpt tilbake av 84 bønder i 1782 (Tresfjord kommune innløste disse kirkeandelene i 1902).
En tidligere Tresfjord kirke er omtalt i kirkebøker fra 1700-tallet.
Det nåværende kirkebygget ble påbegynt i 1825, og kirken innviet 17. juni 1828. Bønder som leverte tømmer ervervet parter i kirken, og mye arbeid ble gjort på dugnad. Erik Kroken ledet byggearbeidet. Den fikk teglsteinstak og ble hvitmalt både innvendig og utvendig. Dekorasjonene innvendig ble laget av svensken Levin, med hjelp fra rosemaleren Martiuns Størheim.
Fosen Idrettskrets

Fosen Idrettskrets er et tidligere organisasjonsledd i Norges Idrettsforbund.
Fosen Idrettskrets ble stiftet i 1945.
Trondheim og Omegn Idrettskrets og Fosen Idrettskrets ble slått sammen med Sør-Trøndelag Idrettskrets i 1963.
Chambéry

Kuriosa

Luigi Menabrea, italiensk statsminister mellom 1867 og 1869, var født i Chambéry.
Rousseau tilbrakte i 1730-årene noen av sine lykkeligste stunder i byen, hvoretter han uttalte: «Hvis det eksisterer et sted i verden, en liten by hvor man kan smake livets sødme i behagelig selskap, så er det Chambéry»
Sukchon

Administrativ inndeling

Fylket er delt inn i en ŭp (småby), ett rodongjagu (arbeiderdistrikt) og 20 ri (landsby).
Gaute Ormåsen

Skuespillerdebut

I 2008 debuterte han som skuespiller i TV 2s såpeserie Hotel Cæsar der han spilte musikeren Marius Nordheim. Rollen spilte han i åtte måneder. Marius var en artistspire som gjennom serien utviklet seg til å bli en ekte musiker som ga ut plate.

Gi meg et bilde

Karakteren han spilte endte opp med å spille inn en låt, «Gi meg et bilde», som senere har blitt gitt ut som singel. Den ble gitt ut under karakternavnet, Marius Nordheim. Sangen fulgte også med i samleplata Absolute Music 58.

Skal vi danse

Kort tid etter Hotel Cæsar ble han deltager i Skal vi danse, hvor han sammen med partneren Elena Bokoreva Wiulsrud endte opp på en fjerdeplass.

Zebra Grand Prix

Våren 2009 deltok han i TV 2s kjendisrally Zebra Grand Prix. Han og partneren Lene Alexandra Øien ble slått ut allerede i de innledende rundene.
Strømmen (Hammerfest)

Strømmen er et sund i Hammerfest kommune i Finnmark. Det ligger mellom øyene Seiland i sør og Kvaløya i nord.
Sundet krysses av ferjesambandet Akkarfjord–Kjerringholmen.
Jern(III)oksid

α-form

Alfa-formen er den vanligste formen av jernoksid og er også den som finnes i hematitt. Den er antiferromagnetisk opp til ca. -13 °C og svakt ferromagnetisk opp til 677 °C (Néel-temperaturen).
Ved temperaturer over 1550 °C henfaller den til Fe₃O₄ og oksygen.

β-form

Beta-formen er metastabil og konverterer til α-form om den varmes opp til 500 °C.

γ-form

Også gamma-formen er metastabil og konverterer til α-form eller ε-form om den varmes opp. Den er ferrimagnetisk og er den fromen som gjenfinnes i mineralet maghemitt.

ε-form

Epsilon-formen har egenskaper som ligger mellom α- og γ-form. Den er metastabil og konverterer til α-form ved 500 – 750 °C. Den forekommer ikke i ren form, men kun sammen med α- og γ-former.
Lindås kirke

Historie

Første gangen en kirke på Lindås blir nevnt var i 1315. Dette var et steinalter som stod under åpen himmel. Vegger ble reist senere, slik at presten stod under tak, mens tilhørerne stod på bakken utenfor og hørte på. Senere ble det og reist vegger slik at menigheten kom under tak. Denne kirken ble påbygget på 1600-tallet og reparert på 1700-tallet. Ved byggingen av den nåværende kirken ble gamlekirken revet.

Nåværende kirke

Den nåværende kirken er en langkirke i tømmer og er bygd like vest for der gamlekirken stod. Etter rundt hundre år i drift ble kirken bygd om i 1969. Kirken fikk nå oppført nytt våpenhus og dåpsventerom, og sakristiene ble flyttet fra østenden av koret til egne tilbygg på venstre og høyre side av kirken.
Kirken  fikk sitt første kirkeorgel i 1906. Dette ble erstattet i 1978 med et orgel bygget av J.H. Jørgensen. Dette orgelet har 21 stemmer fordelt på 2 manualar i tillegg til pedal. Orgelet ble etterintonert i 1978.
Kirken har to kirkeklokker. Den eldste klokken ble lagd av Laxevaag Værk i Bergen i 1865, mens den andre ble laget av O. Olsen & Søn klokkestøperi i Tønsberg i 1955.
Tetraulax

Utseende

Middelsstore, gjerne svarte trebukker. Antennene er lengre enn kroppen. Pronotum er omtrent så langs som bredt, mer eller mindre tønneformet, uten tenner på ytterkanten, med mer eller midre tydelige lengdefurer i midten.

Levevis

Som de fleste andre trebukker borer larvene i ved.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Afrika.
Josefstadt

Josefstadt er det åttende av Wiens 23 distrikter. Per 1. januar 2018 bodde det 25 662 innbyggere her, fordelt på 1,08 km². Dette er Wiens minste distrikt. 
Distriktet består av de tidligere forstedene Josefstadt, Breitenfeld, Strozzigrund og Alt-Lerchenfeld, samt deler av St. Ulrich og Alservorstadt. Distriktet er avgrenset av Alser Straße i nord, Lerchenfelderstraße i sør, Hernalsergürtel og Lerchenfeldergürtel i vest, og Auerspergstraße og Landesgerichtsstraße i øst.
Josefstadt har utviklet seg til å være et middelklasse-boligområde. De fleste ordførerne i Wien har bodd her.
Siden det ligger så nær Universitetet i Wien, er Josefstadt også bosted for mange studenter.
Ola Jonsmoen

Forfatterskap

Jonsmoen debuterte med diktsamlinga Dagen i 1959. Han har gitt ut flere diktsamlinger, novellesamlinger, barnebøker, skuespill, skjemtebøker og romaner, flere av bøkene med illustrasjoner eller vignetter av hans kone Unni-Lise Jonsmoen. Mange vil imidlertid mene at Jonsmoen når høyest og er på sitt mest karakteristiske i sine kåseri, gjerne med titler som «Utkanten – midt i verda!».
Han har skrevet skuespillene Ei fjellbygd (etter Nicolai Ramm Østgaards roman), Dei urolege av hjarte og Bak lengste mil; de to siste oppført som olsokspel i Tylldal.

Politiker og samfunnsdebattant

Jonsmoen har representert Venstre i kommunestyret i Alvdal i to perioder fra 1963 til 1971. Han ble valgt inn på nytt i 1995 og i 1999. Fra 1999 til 2003 var han varaordfører. Han har vært en markant talsmann spesielt i kulturspørsmål i kommunen, blant annet som mangeårig medlem av Hovedutvalget for kultur og fritid, og av bygdeboknemnda. Han har også vært medlem av Norsk språkråd, Norsk kulturråd, Statens bibliotekråd og nestleder i Statens seniorråd.
For sitt mangeårige virke i kommunens kulturliv fikk han og ektefellen Unni-Lise Jonsmoen Einar Steimoeggens Minnediplom i 1992.
Ola Jonsmoen fikk Kongens fortjenstmedalje i gull i 2002.
Lerkeslekta (botanikk)

Lerk i Norge

Europalerk ble plantet på gården Bremsnes på Averøya i 1789. Dette regnes som det første organiserte skogkulturfeltet i Norge. Europalerk ble plantet ut en rekke steder i Norge utover 1800-tallet. Flere av de eldste plantingene har ført til at lerken har naturalisert seg. Den mest kjente lerkeskogen ligger i Tingvoll på Nordmøre.
Senere har både sibirsk lerk og japansk lerk blitt plantet. Den japanske lerken er så godt som immun mot den fryktede lerkekreften.
Lerkevirket har mange gode egenskaper og treslaget egner seg godt til bygningskonstruksjoner. Tømmerkvaliteten blir likevel ofte redusert av skjevhet i stammen, noe som fører til dannelse av reaksjonsved. Med rask vekst og toleranse overfor ulike voksesteder har treslaget likevel i perioder vært populært i skogbruket. Som et utenlandsk treslag er lerk i det norske skogbruket i dag underlagt strenge restriksjoner gjennom Levende Skog. 
Lerk er også mye brukt som prydtre.
Anbud

Anbud (juridisk) er det tilbud som blir inngitt av en anbyder i en anbudskonkurranse. Noe av det særpregede ved en anbudskonkurranse er at det er forbudt å forhandle om anbudet og å endre anbudet etter anbudsfristens utløp. Dette er i motsetning til konkurranser med forhandlinger der partene forhandler om tilbudet etter at det er gitt inn. 
Skillet mellom disse såkalte anskaffelsesprosedyrene er viktig i regelverket for offentlige anskaffelser. Over viss beløpsgrenser («terskelverdier») er det påbudt med anbudskonkurranser og da kan konkurranser med forhandlinger bare unntaksvis bli benyttet.

Norge

For bygge- og anleggsprosjekter finnes to Norsk Standard (NS) for disse to typer konkurranser. Dette er NS 8400 og NS 8410, men disse standardene kan bare brukes av private oppdragsgivere.
I dagligspråket brukes ofte ordet anbud også om tilbud som innhentes og som det er meningen å forhandle om. I politisk språkbruk er «sette ut på anbud» ofte brukt om å konkurranseutsette en tjenesteytelse som har vært levert av ansatte i det offentlige.
EM i fotball 1988

Kvalifisering

Kvalifiseringen forløp omtrent slik man kunne forvente. De eneste overraskelsene var at Irland gikk til sluttspillet på bekostning av Belgia, og at regjerende mester Frankrike ikke klarte å kvalifisere seg etter at de fleste stjernene fra fire år tidligere, deriblant Michel Platini, hadde lagt opp. Norge vant mot Frankrike på Ullevaal, men dette var også Norges eneste seier i kvalifiseringen, og Norge endte nok en gang sist i gruppa etter blant annet to tap mot Island.
Indra

Indra er en av de viktigste av gudene innen hinduismen. Han tilhører de såkalte vediske guder.

Beskrivelse

Indra var en krigergud som var den sterkeste og den største krigeren av alle og han hadde blant annet evnen til å gjenopplive krigere som hadde falt i strid. Han beskyttet mennesker og guder fra ondskap og han holdt demonene i sjakk. Likesom mange andre mektige guder var også Indra opprinnelig en stormgud som ble knyttet til tordenen, og han skulle kunne nedkjempe monster (i første rekke Vritra) og ferdes over himmelen i en gyllen vogn, trukket av av ti tusen hester.
Indra ble også tilbedt som regngud. Han beskrives som rødhåret og avbildes med enten to eller fire armer.
Alt dette gjør det nærliggende å anta at han har samme mytologiske opphav som Tor i nordisk mytologi. Foruten disse likheter med Tor som tordengud så hadde Indra en klubbe (vajra) som han fremkalte lyn med. Han fremstilles ofte ridende på en stor hvit elefant (Airavata). Foruten disse kjennetegn, kunne Indra også gjenkjennes på at han bærer med seg en krok, en snegl, et sverd, en snare og en regnbue.
Fortellingen om da Indra drepte Vritra er sentral i den vediske skapelseberetning og religionen da Indra etter slaget organiserte gudeverdenen, frigjorde solen og vannet og separerte lys fra mørke. På så vis ble han også fruktbarhets- og skapelsegud. At dette slag ble vunnet av Indra har gjort ham til en helt blant folket og gudene valgte ham til konge over gudene.
Indra holdt til i sin himmel Svarga hvis skyer omgir det hellige fjell Meru. Til Svarga kom alle krigere etter sin død. I Svarga hersket Indra sammen med sin hustru Indrani. Han knyttes også til den guddommelige rusdrikken soma som han styrket seg med foran kamper.
Under og etter den brahmanistiske tid har Indra tapt mye av sin storhet og betydning. I stedet er det Shiva og Vishnu som er blitt de viktigste gudene. Om man leser senere versjoner av Indras strid mot Vritra portretteres han som hevngjerrig og feig, och han trengte Shivas og Vishnus hjelp til å beseire Vritra.
Etterhvert fikk Indra rollen som værgud og hersker over de mindre betydningsfulle gudene.

I buddhismen

Indra er i buddhismen gjenkjennelig som Shakra (Shaka på pali) eller assimilert i bodhisattva Vajrapani. Han er en av hovedskikkelsene i Jâtaka.
Indra kalles In eller Phra In på thai, Phya In på laotisk, En eller Phra En på khmer, Dvango, Lha-i Rgyal-po eller Bdo-sogs på tibetansk, Qormusta eller Tengri på mongolsk, Yintuo-luo på kinesisk, Indara på japansk og Inda på pali.

I andre religioner

Indra er kjent som Thagyamin, kongen av nat-åndene i burmesisk tradisjon, og som Taishakuten i japansk gudetro, der han er en viktig vernegud.
Salomine og Jørgen hattemaker

Salomine og Jørgen hattemaker var tittelen på et program som ble sendt på NRK Barne-TV i november 1973. Blant andre Viva Mørk og Bjørn Jenseg var med i programmet. Opplegg og regi var av Bo Wærenskjold.
Øystein Dahle

Bakgrunn og karriere

Øystein Dahle vokste opp i Drammen i Buskerud som sønn av ingeniøren John Dahle. Han tok eksamen som kjemiingeniør ved Norges tekniske høyskole i Trondheim. Han arbeidet siden i oljeselskapet Esso fra 1963 til 1995, blant annet som raffineridirektør ved Essos oljeraffineri på Slagentangen ved Tønsberg fra 1978 og som viseadministrerende direktør i ESSO Norge fra 1985 til 1995. Dahle har også arbeidet for Esso ved planleggingsavdelingen i New York og som driftssjef på Aruba. 
Dahle har hatt flere tillitsverv i organisasjoner innen friluftsliv og naturvern, blant annet som styreleder i Den Norske Turistforening 1994–2003, Worldwatch Institute (siden 2002), Friluftslivets fellesorganisasjon, Forum for Systemdebatt og Norsk Institutt for Genøkologi. 
Som ekspert på energispørsmål og miljøvern har han i flere år vært foredragsholder i Norge og utlandet. Han har ellers vært turkamerat med FNs generalsekretær Kofi Annan og tidligere statsminister Kjell Magne Bondevik.
I 2007 ble Øystein Dahle utnevnt til ridder 1. klasse av Den Kongelige Norske St Olavs Orden for sin kamp for nasjonale og internasjonale miljøverntiltak og for sitt arbeid med å fremme norsk friluftsliv. Han ble foreslått av blant annet en rekke miljøvernministre. I 2013 ble han æresmedlem i Den Norske Turistforening som en heder for naturvernarbeidet og engasjementet i foreningen. Tidligere har bare Claus Helberg, Toralf Lyng, Arne Næss, Olav Thon og dronning Sonja fått samme medlemskap. I 2014 ble han tildelt Friluftslivets Hederspris.
Øystein Dahle er faren til forfatteren Gro Dahle og gift med regjeringsråd Nina Frisak. Han bor i dag i Bærum.
Konkan Railway

Bakgrunn

Konkan Railway startet sin virksomhet mellom to viktige byer som ikke var direkte forbunder med det indiske jernbanenettet. Folk kunne reise med tog gjennom innlandet av India via Bengaluru-Belagavi-Pune. I midten av det tjuende århundre måtte folk å reise til Mumbai fra Mangaluru og tilstøtende områder,  reise  om Kadur eller Birur med buss og deretter ta toget til Mumbai (den gang Bombay). På 1970-tallet ble Riksvei 17 (Nå NH-66) bygget for å knytte disse byene til veien.
Idéen til jernbanen kom fra et parlamentsmedlem fra Ratnagiri, Nath Pai og nasjonale ledere som Madhu Dandavate og George Fernandes som alle stammet fra Konkan. De spilte en viktig rolle i opprettelsen av Konkan Railway. I 1966 ble en linje bygget mellom Diva i Mumbai og Panvel i distriktet Raigad. I 1966 ble denne forlenget opp til Roha, hovedsakelig for å tjene næringene i området. På samme tid fungerte Mangalore-Thokur linjen. Men det manglet fortsatt lenke fra Roha til Mangaluru. I oktober 1984 bestemte Ministry of Railways seg for en endelig plassering etter en teknisk og trafikkal undersøkelse for vest kyst-delen fra Surathkal til Margao - en total distanse på 525 km. I mars 1985 besluttet jernbanen å utvide rekkevidden av sin undersøkelse til å omfatte en utelatt del på vestkysten, en linje fra Margao tIl Roha. Den sørlige linjen fikk med dette den endelige 
plasseringen i undersøkelsen. De leverte rapport for denne ruten til Jernbanedepartementet i 1988 og ga den navnet Konkan Railway

Utfordringer

Før Konkan Railway startet sin virksomhet var det to viktige byer som ikke var direkte forbunder med det indiske jernbanenettet. Folk kunne reise med tog gjennom innlandet av India via Bengaluru-Belagavi-Pune. I midten av det tjuende århundre måtte folk for å reise til Mumbai fra Mangaluru og tilstøtende områder reise om Kadur eller Birur med buss og deretter ta toget til Mumbai (den gang Bombay ). På 1970-tallet ble Riksvei 17 (Nå NH-66) bygget for å knytte disse byene til veien.
.
Hiroyuki Sawada

Karriere

Hiroyuki Sawada startet sin profesjonelle karriere i Honda FC i 1992. Han har også spilt for Urawa Reds, Kyoto Purple Sanga og Tonan SC Gunma.
Karaganda-3 kraftverk

Karaganda-3 kraftverk (russisk: Карагандинская ТЭЦ-3) er et varmekraftverk nær Karaganda i Karaganda oblast i Kasakhstan. Det eies og opereres av et regionalt kraftselskap, Karaganda Energotsentr, og har en produksjonskapasitet på 560 MW. Brenselstypen brukt der er kull.
Byggingen av kraftverket begynte rundt 1970, og første byggetrinn stod ferdig i 1977. Kraftverket har senere blitt utvidet og fornyet.
Bøkfjorden

Bøkfjorden (nordsamisk: Báhčaveaivuotna) er en fjord i Sør-Varanger kommune, i Finnmark fylke. Den er en arm av Varangerfjorden. Fjorden har innløp mellom Transpersneset på Kjelmøya i vest og Gråtaren i øst og strekker seg sørover til Elvenes og munningen til Pasvikelva. På vestsida av fjorden, ved innløpet til sidearmen Langfjorden ligger byen Kirkenes.
Selve Bøkfjorden er 22 kilometer lang, men medregnet Langfjorden er den 33 kilometer.
Den ytterste delen av fjorden går på østsida av Skogerøya. På sørøstsida av Skogerøya går fjordarmen Korsfjorden sørvestover til Kirkenes lufthavn. På Skogerøya ligger også de små fjordarmene Krokfjorden og Sølferbotn. Reinøya er en annen øy som ligger midt i fjorden sørøst for Skogerøya. Sørøst for Reinøya igjen ligger bygda Ropelv.
Ved Kirkenes går Langfjorden sørvestover. Tvers over fjorden for Kirkenes ligger bygda Jakobsnes. Herfra går fjorden det siste stykket inn til Elvenes og Pasvikelva. Fv354 går langs østsida i den indre delen av fjorden.
Ytterst i fjorden ligger Bøkfjord fyr.
Bøkfjorden er en nasjonal laksefjord.
Naturvernforbundet og Folkeaksjonen mot giftutslipp i Bøkfjorden har jobbet for å forhindre utslipp i fjorden av kjemikaliet Lilaflot.