google/wiki40b huggingface dataset:
Juridisk abort

Juridisk abort refererer til et forslag om å la et barns biologiske far si fra seg alle rettigheter, privilegier og ansvar inkludert økonomisk støtte i en periode før barnet blir født. Forslaget gir den biologiske faren muligheten til å avstå fra både rettigheter og plikter ved farskap på samme måte som kvinner kan gjennom abort eller adopsjon.

For

Støttespillere mener at juridisk abort gir menn og kvinner så nær like rettigheter i abortspørsmål som mulig. Laurie Shrage, professor i politisk filosofi, mener det er urettferdig at menn skal bli «straffet for å være seksuelt aktive», og hun trekker paralleller til feminister som måtte kjempe mot de samme idéene med en annen kjønnsvinkel. Hun skriver videre at frivillig samleie ikke er det samme som frivillig foreldreskap. Ifølge professor Shrage straffer nåværende abortregler også barn født av ufrivillige fedre ved at barnet må leve med en fraværende far som aldri «frivillig» ble en forelder.
Noen hevder at juridisk abort vil gi kvinner mer frihet, siden kvinner som ønsker å bli mødre uten å måtte dele foreldrerettigheter og -plikter med en mann nå kan gjøre det på en ny måte. Tilhengere mener også at juridisk abort vil redusere aborttallene.

Mot

Motstandere av juridisk abort hevder at ordningen er en unnskyldning for å la menn unngå sitt ansvar som far. De mener at menn kun kan unngå det økonomiske og personlige ansvaret som farskap innebærer ved å bruke prevensjon eller praktisere avholdenhet. Motstandere hevder også at en fars juridiske abort er ulik fra en kvinnes abort fordi barnet blir født, og at barnets interesse i å ha to forsørgere bør veie tyngre enn en likestilt rett til å frasi seg foreldreskap.

Danmark

Konseptet juridisk abort ble innført i Danmark i 2000 av sosioøkonomen Henrik Platz, som hevder en innføring er nødvendig for å sikre likestilling mellom kvinner og menn. Ifølge en meningsmåling fra 2014 og tidligere meningsmålinger støtter mellom 40% og 70% av dansker legalisering av juridisk abort.

Sverige

I 2016 vedtok det Liberala ungdomsförbundet å støtte juridisk abort for menn frem til den 18. svangerskapsuken, tilsvarende kvinners abortperiode. Forslaget ble støttet av enkelte kommentatorer, men ikke av moderpartiet Liberalerna.
Indonesia under VM i friidrett 2013

Resultater

(q – kvalifisert, NM – ikke noe gyldig resultat, SB – årsbeste)
Søgne gamle kirke

Bygningen

Kirken er en langskipskirke i panelt bindingsverk. Koret er kommet til i 1643 og sakristiet i 1743. Våpenhus og tårn er fra 1760.

Interiør

Kirkeskipet har rike vegg- og takdekorasjoner fra 1600-1700-årene. Disse ble overmalt med blågrå og hvit oljemaling i to omganger, først i 1833.  Fra 1954 til 1957 ble overmalingen fjernet og dekorasjonene restaurert.
Kirken fikk galleri i 1726.

Inventar

Altertavlen er fra 1665 og er sannsynligvis skåret av Thomas Snekker i samarbeid med to andre i løpet av en periode på fem uker. Thomas var en elev av Gottfried Hendtzschel. 
Den er i Stavangerrenessanse og det antas at kunstnerne som har laget den har hatt tilknytning til Stavanger domkirke.
Tavlen har tre smale felter nederst, deretter følger «hovedpartiet» med et maleri i midten. Maleriets tema er nattverden og på hver side er tekster fra nattverdliturgien. Maleriet er av Christian Contrafeier (Christian portrettmaler) og er signert ”CN fec[it] 65” – 
Christian gjorde dette 1665. Over dette sees et maleri av Jesus på korset. Altertavlen har rike utskjæringer med blant annet englehoder og på hver side er et fuglelignende hode.
Prekestolen er i tre og kommer etter all sannsynlighet fra den forrige kirken. Stolen har blitt datert til rundt 1570. En trapp med gelender fører opp til selve prekestolen.
På en båndskrift på gelenderet står en tekst fra salme 119,18; «Opplad mine øine saa jeg kan skue de underfulde ting i din lov». Også på selve prekestolen er det innskrifter, både oppe og nede.
Lydhimmelen er fra 1665, har motivmessige likhetstrekk med altertavlen og kan ha blitt utført av samme kunstnere. Skriftbåndet rundt himmelen lyder: «Gud til ære og kierken til prydelse hafuer Peder Simensen og Jon Omunsøn bekaastet denne kronne at staffere Anno 1665».

Valgkirke

Kirken fungerte som valgkirke i forbindelse med valgene til Riksforsamlingen på Eidsvoll i 1814.
Bak kirka ble det reist et minnesmerke over Syvert Amundsen Eeg 17. mai 1914. Han representerte Søgne under riksforsamlingen.
Anapsicomus lampyroides

Utseende

Middelsstore, litt blanke, brunlige trebukker. Antennene er omtrent så lange som kroppen. Pronotum er sylindrisk og har en pigg midt på hver sidekant. Dekkvingene er parallellsidige.

Utbredelse

Artene lever i det østlige Brasil.
Parykk

Parykk er kunstig hodehår i form av løshår festet til en hette som helt eller delvis dekker hodet. Parykker har blitt brukt for å skjule skallethet og som pynt med skiftende utseende.
Bruk av parykk har vært kjent i praktisk talt hele den historiske tid, men var særlig på moten i Det gamle Egypt og blant menn og kvinner i Europa mellom 1650 og 1800-tallet. Tidligere har parykk også vært brukt i sammenheng med ulike religiøse ritualer. I dag bruker britiske advokater og dommere parykk når de opptrer i retten. De opprinnelige parykkene ble laget av menneskehår, men i dag får man kjøpt parykker som er satt sammen av både hestehår, ull, fjær, bøffelhår, ekte menneskehår og syntetisk framstilt hår. Parykker blir også hyppig brukt i film, teater og modellidustrien. Da slipper skuespillerne å skifte frisyre hele tiden. Det er mer effektivt å skifte parykk enn det ekte håret.

Etymologi

Ordet parykk har kommet til norsk via dansk fra det tyske Perücke og franske perruque eller peruche, igjen hentet fra gammel italiensk parrucca eller perrucca som betyr «falskt hodehår». Det franske perruque har også gitt opphav til det engelske peruke, vanlig betegnelse på historiske allonge- og pudderparykker fra 1600- og 1700-tallet, og periwig, siden slutten av 1600-tallet ofte forkortet til wig.
ABC-øyene (De små Antiller)

ABC-øyene (papiamento: ABC islanan, nederlandsk: ABC-eilanden) er en fellesbetegnelse på de nederlandske øyene Aruba, Bonaire og Curaçao. De ligger i Det karibiske hav like nord for kysten av Venezuela og er de tre vestligste av De små Antiller. Aruba ligger lengst mot vest, Curaçao ligger i midten og Bonaire lengst mot øst.
Curaçao er den mest folkerike av øyene med 149 679 innbyggere (2011). Aruba har 101 484 innbyggere (2010), mens Bonaire har  15 414 innbyggere (2009). Curaçao er også den største øya i areal, med et areal på 444 km². Bonaire er nest størst med 288 km² og Aruba er minst med 193 km².
Øyene ble utforsket av Alonso de Ojeda i 1499. I 1643 kom de under nederlandsk kontroll ved Vestindisk kompani. Fra 1954 tilhørte ABC-øyene De nederlandske Antiller, men Aruba gikk i 1986 ut og ble en egen stat innen Kongeriket Nederlandene og i 2010 fulgte Curaçao etter og fikk samme status. Bonaire ble i 2010 en kommune med særstatus tilhørende Nederland. Bonaire og de nederlandske besittelsene lengre nord i Karibia, St. Eustatius og Saba, omtales som Karibisk Nederland eller BES-øyene, men utgjør ingen enhet administrativt eller politisk.
Fortinning

Fortinning av kobberkar brukes for å hindre forgiftning ved matlaging, for å hindre rust på gjenstander av blikk og for å gi metallgjenstander en blankere overflate.
Kobber holder seg godt i ren, tørr luft, men i fuktig klima dannes et belegg av kobbersalter. Metallet får da først en sort og senere en grønn overflate. Det er dette vi kaller irr. Men omdannelsen til irr skjer bare i et tynt lag på overflaten som så legger som et beskyttende lag over gjenstanden. Dette er årsaken til at kobber har funnet så stor anvendelse til taktekking, takrenner og skipshud. Men irret er giftig, og de aller fleste kobbergjenstander som ble brukt i husholdningen er derfor fortinnet innvendig for å hindre danning av irr.
Før fortinning gjøres kjelen ren med en beis av oppkokt vann tilsatt litt salt og saltsyre. Så smøres den inn med loddevann. Her brukes saltsyre utbrent i sink. (Saltsyre som det er lagt så mye sink i at den slutter å koke.) Loddevannet gnis godt ut med en fille av ren ull, og så helles smeltet tinn i kjelen. Kjelen snus rundt slik at tinnet legger seg rundt det hele, og er det en kaffekjel helles så det tinnet som er til overs ut gjennom tuten. Ikke alle var kobberslagere var kjent for å lage like god fortinning. årsaken var nok at noen blandet inn litt bly, mens rent tinn ga det beste resultatet.
Ved bruk av gjenstandene kunne fortinningen bli slitt, og fortinningen måtte derfor fornyes med jevne mellomrom. Var det langt til nærmeste kobberslager kunne de overlate dette arbeidet til en bygdesmed eller til omreisende romanifolk som ofte drev med slikt arbeid, og mange fortinnet også kobbertøyet selv.
Kaffeerstatning

En kaffeerstatning eller kaffesurogat er et stoff som ble brukt til etterlikning av kaffe, for eksempel i tider da kaffebønner var vanskelig tilgjengelig. Spesielt har brent sikori vært brukt til kaffeerstatning. Andre eksempler, fra den andre verdenskrigen (1940–1945), er brent bygg, brente erter og løvetannrøtter.
Kaffeerstatning inneholder selvsagt ikke koffein.
Start-avtalene

START-avtalene (eng: Strategic Arms Reduction Treaty) er tre avtaler om atomvåpenreduskjon inngått mellom Sovjetunionen, senere Russland, og USA.

START I-avtalen

START I-avtalen ble underskrevet 31. juli 1991 mellom USAs president George H.W. Bush og Sovjetunionens leder Mikhail Gorbatsjov.
Avtalen tok mer enn 9 år å forhandle frem, den reduserte hver av partene sine strategiske atomvåpen med mer enn 35% over 7 år. Sovjetunionen sine landbaserte ballistiske raketter vil redusert med 50%. Det er den første store våpenreduksjonsavtalen mellom USA og Sovjetunionen siden Salt-avtalene, signert i 1972 og 1979, som også begrenser antallet langtrekkende atomvåpen.
START I-avtalen gikk også lenger, med å forplikte supermaktene til å redusere ned deres arsenal av atom-raketter og bombefly, enn å bare begrense seg til å hindre videre ekspansjon.

START II-avtalen

START II-avtalen ble underskrevet 3. januar 1993 mellom Russlands president Boris Jeltsin og USAs president George H.W. Bush. Avtalen ble ratifisert av den amerikanske kongressen i 1996 og av det russiske parlamentet i 2000. 
START II-avtalen inneholdt en avtale om å skrape ytterligere 3000-3500 atomstridshoder, den største reduksjonen i atomvåpen noensinne. I tillegg vil sjøbaserte atomvåpen bli redusert til 1750 (for hver av partene) og alle atomvåpen med flere atomstridshoder vil bli fjernet.
Som en del av avtalen overførte Hviterussland, Ukraina og Kasakhstan alle sine atomstridshoder på sine territorium til Russland, og rakettene ble etterpå ødelagte.
I 1997 ble den amerikanske presidenten Bill Clinton og Russlands president Boris Jeltsin enige om å utvide START II-avtalens deadline til 2007, samt å begynne forhandlinger på en START III-avtale for fremtidige reduksjoner.

Moskva-avtalen

I 2002 ble START I- og START II-avtalene erstattet av en avtale som ble signert av begge partene 24. mai 2002. USAs president George W. Bush og Russlands president Vladimir Putin signerte da SORT-avtalen (eng: the Strategic Offensive Reductions Treaty), bedre kjent som Moskva-avtalen. Avtalens mål er en reduksjon av atomstridshoder innen 2012 på hver side, fra mellom 6000-7000 ned til mellom 1700 og 2200 atomstridshoder. Start II-avtalens innhold om å ødelegge måter å levere atomvåpen på, som bombefly, undervannsbåter og andre ramper, ble ikke berørt i Moskva-avtalen.

START III-avtalen

START III hadde som mål å redusere antallet atomvåpen på hver side til mellom 2000  og 2500. Det ville medført en 30-45% reduksjon fra antallene i START II. Avtalen skulle etter planen innføres innen desember 2007, og ville inkludert bl.a. avtaler og metoder å kontrollere ødeleggingen av atomstridshoder. Avtalen ble imidlertid aldri signert.

New START

Presidentene Barack Obama og Dmitrij Medvedev underskrev avtalen New START 8. april 2010.
New START går ut i 2021.

Gjennomføringen av START-avtalene

Reell gjennomføring av de to første avtalene begynte ikke før desember 1994, og målene i START I-avtalen ble ikke nådd før i 2001.
Paris Metrolinje 7bis

Materiell

Linje 7bis har brukt vognsett av typen MF88 siden 1994. Imidlertid har det vært mange tekniske problemer på disse nye og eksperimentelle vognene, og det overveies å gå tilbake til den eldre typen MF67 som er rimeligere å holde vedlike.
Shackleton Valley

Shackleton Valley er en bred dal som går vest-nordvest fra Strømnes i Strømnesfjorden i Sør-Georgia. Han ble navngitt av UK Antarctic Place-Names Committee (UK-APC) etter sir Ernest Henry Shackleton som utforsket Britisk Antarktis og som gjorde en episk reise over Sør-Georgia med to av mennene sine i mai 1916 etter å ha seilt i en livbåt fra Elefantøya. De endte da opp i denne dalen. De fikk kontakt med hvalskytteren Sørlle, som da var bestyrer på Strømness hvalstasjon, og resten av mannskapet på Elefantøya ble berget.
Barnum's American Museum

Barnum's American Museum var et amerikansk museum, menasjeri og raritetskabinett på Broadway i New York City i USA fra 1841 til 1865. Museet var eid av den berømte underholdningentreprenøren P. T. Barnum og John Scudder, samarbeidspartner og opprinnelig eier.

Historikk

Da «humbugkongen» Barnum kjøpte Scudder's American Museum i 1841, døpte han det om i sitt eget navn til Barnum's American Museum. Museet kunne etter hvert tilby det betalende publikum en mengde attraksjoner og ekte og uekte rariteter i en blanding av underholdning og opplysning om kunst, historie og vitenskap. Salene inneholdt blant annet et menasjeri av dyr, både levende og utstoppede, utstillinger av pedagogiske modeller og mekaniske innretninger, daglige turer med varmluftsballong og ikke minst flere bløffer og «freaks», det vil si kortvokste, kjemper, overvektige, albinoer og andre personer med uvanlige kroppslige framtoninger. 
Blant de tidligste hovedattraksjonene i Barnums museum var forfalskninga Feejee mermaid («Fiji-havfrua», fra 1842) og General Tom Thumb («General Tommeliten»), «sirkusdvergen» Charles Stratton (1838–1883) som Barnum viste fram allerede som fireåring under påstanden om at gutten var elleve. 
I 1846 hadde museumsutstillingene 400 000 besøkende. På det meste skal 15 000 peroner ha vært innom i løpet av én dag. man regner ellers med at rundt 38 millioner besøkte museet fra 1841 til 1865.

Slutt og arvtakere

Barnum's American Museum opphørte da bygningen brant ned til grunnen i den store bybrannen 13. juli 1865. I 1875 overtok imidlertid Barnum det han kalte P. T. Barnum's Grand Traveling Museum, Menagerie, Caravan & Hippodrome. Dette var et omreisende sirkus med en dyre- og museumutstilling med «freaks» og andre rariteter. Mange berømte artister og personligheter var innom i løpet av åra, og sirkuset gjorde Barnums navn ytterligere kjent. Det eksisterer fortsatt, nå under navnet Ringling Bros. and Barnum & Bailey Circus. 
Barnum Museum i byen Bridgeport i Connecticut stod ferdig 1893, to år etter sirkuskongens død. Det har en stor utstilling om P. T. Barnum og byen.
Barnum kjøpte også andre museer.
Nils Hønsvald

Biografi

Under andre verdenskrig i Norge var Hønsvald aktiv i motstandsarbeidet, og redaktør for den illegale avisen Giv akt. Han ble arrestert og satt fengslet både i 1941 og 1944.
Hønsvald var forsynings- og gjenreisningsminister i Einar Gerhardsens andre regjering fra 1948 til 1950. Han var medlem av Stortinget fra 1945 til 1969. Hønsvald var president i Lagtinget 1961–1965 og president i Odelstinget 1965–1969. Fra 1955 til 1964 var han parlamentarisk leder for Arbeiderpartiets stortingsgruppe. Nils Hønsvald Hamar Arbeiderblads første redaktør, og satt i stillingen fra 1. april 1925 til 23. juli 1927. Han ble anmodet av Aps sentralstyre og bli redaktør av Østfold Arbeiderblad, noe han var i perioden fra 1927 til 1929. Han var redaktør av Sarpsborg Arbeiderblad fra 1929 til 1969.
Kuressaare slott

Kuressaare slott (estisk: Kuressaare piiskopilinnus; tysk: Arensburg; dansk: Arensborg) er en middelalderborg og tidligere biskopssete i byen Kuressaare på øya Øsel (estisk: Saaremaa) i Estland. Slottet er den eneste bevarte middelalderborgen i de baltiske landene. Den eldste delen av borgen, tårnet Pikk Hermann (høye Hermann) antas bygget rundt 1260-tallet som beskyttelse mot opprørske bønder. De første skrevne kilder om borgen er fra omkring 1384. Borgen var biskopssete inntil begynnelsen av Livlandskrigen (1558–1582).
I 1559 solgte biskop Johannes V Münchhausen sine eiendommer på Øsel til Frederik II av Danmark-Norge, og kongens bror Magnus ble innsatt som biskop der. Danskene forsterket ringmuren på borgen og anla vollgraver med havvann utenfor bastionene. Arbeidet pågikk fra omkring 1600 til 1640.
Ved den andre fredsslutningen i Brømsebro 1645 overgikk øya til Sverige, som i 1721 igjen måtte overdra den til Russland. Øsel ble del av det selvstendige Estland i 1918.
Dynodorcus ritsemae

Utseende

En middelsstor til stor (hannen 28-72 millimeter), kraftig, svart hjortebille. Hannen har nokså store, kraftige, sigdformede kjever med en kraftig tann litt innenfor midten. Den skiller seg fra de fleste andre Dorcus-arter ved at ikke bare hunnen, men også hannen, har lengdestriper på dekkvingene, i alle fall for litt mindre hanner.

Levevis

Larvene utvikler seg i morken ved av løvtrær.

Utbredelse

Arten er utbredt på Filippinene.
Bob Cousy

NBA-karriere

Cousys NBA-karriere varte i 14 år. Han fikk først kontrakt i NBA for laget Tri-Cities BlackHawks i 1950 som spiller nummer 3 som ble trukket opp til NBA det året, men ble byttet til Boston Celtics med en gang han kom til ligaen.

Statistikker NBA-karrieren

Enkelte av Bob Cousys statistikker ble ikke målt da han spilte, og er derfor ikke med på tabellen før i hans senere spilleår.

Karriere ut over basketball

Bob Cousy ga ut en biografi i 1963 kalt Basketball Is My Life. Samme året ble han også trener for Boston College. Noe han skulle fortsette med i de neste tre årene der han skulle få 117 seiere, og kun 38 tap med laget.
Bob Cousy ble også kommisjonær for American Soccer League, den profesjonelle ligaen for fotball, fra 1974 til 1979.
I 1993 var Cousy med i filmen Blue Chips.
Nils Bolander

Bakgrunn

Nils Bolander var sønn av domorganist Carl Johan Bolander og sønnesønn av Norges og Sveriges konge Karl XV.

Prest, biskop

Etter å ha jobbet som kyrkoherde i Engelbrekts församling i Stockholm og som domprost i Lund overtok han i 1958 biskopsstolen i Lunds stift, der han tjenestegjorde fram til sin død året etter.
Bolander var også poet og hymnolog. Han er representert i Norsk Salmebok med to salmer og med en i Norsk salmebok 2013.
Han giftet seg 1927 i Sura kirke med Vera Silfverstolpe (de ble skilt i 1932) og i Stora Tuna kirke 1933 med Bengta Ridderstedt.
Bolanders grav er på Norra kyrkogården i Lund.
Høstfly

Utseende

Middelsstore (vingespenn 31 – 40 mm), kraftige nattfly, brune, brunrøde eller grålige på farge. Hodet og brystet er for det meste kledt med brune eller grå hår. Forvingene er brune eller grå med mer eller mindre tydelige tegninger. Bakvingene er grå- eller brunaktige.

Levevis

Artene finnes helst i skog, skogkanter, hager og parker. Larvene utvikler seg på ulike busker, løvtrær eller urter. Noen arter skifter vertsplante i løpet av utviklingen. De voksne sommerfuglene flyr om natten på ettersommeren og høsten, og kommer gjerne til lys. De overvintrer som egg, larvene klekkes tidlig på våren og utvikler seg i løept av våren og forsommeren, de forpupper seg deretter i en kokong i jorden.
Agualva-Cacém

Historie

Agualva-Cacém fikk bystatus den 12. juli 2001 og hørte tidligere til et freguesia med same navn. Da den fikk bystatus ble den offisielt delt inn i de fire tidligere nevnte freguesias.
Fritiof och Carmencita

«Fritiof och Carmencita», iblant kalt «Samborombón» etter tekstens begynnelse, er én av Evert Taubes mest kjente og elskede viser. Teksten handler om hvordan Fritiof Andersson danser tango med den søte Carmencita i byen Samborombón, frier, men får nei.
Taube skrev mange viser om temaet den verdensvante mannen treffer en liten kvinne som blir helt bedåret. «Fritiof och Carmencita» (skrevet i 1937) skiller seg fra disse, ettersom det her er han som blir bedåret og hun som avviser ham.
I sangen «Tango i Nizza» kommer Taube tilbake til paret, hvor Carmencita oppsøker ham et ukjent antall år senere i Nizza (Nice) for å bevise sin kjærlighet og forklare at hun avviste ham for å erte.
Taube tok navnet på byen fra elven Samborombón som munner ut i den vidstrakte Samborombombukten (Bahía Samborombom), 160 kilometer sørøst for Buenos Aires.
Byen, hvor hendelsene som inspirerte til visen fant sted, heter i virkeligheten Cerro de la Gloria.

Norske versjoner

Arne Svendsen og Herberth har skrevet norske tekster. De norske titlene er «Carmencita».

Nynorsk versjon

Hartvig Kiran har skrevet en nynorsk tekst. Den nynorske tittelen er «Fritiof og Carmencita». Kirans versjon ble fremført av Rolf Just Nilsen i Så lenge skuta kan gå. Ein kabaret bygd på Evert Taubes viser i 1978. Musikalsk ansvarlig var Egil Monn-Iversen. Sangen ble også utgitt på dobbelt-LP-platen Så lenge skuta kan gå (Polydor 2672 051) i 1979.
Det Lutherske Verdensforbund

Det Lutherske Verdensforbund (LVF) er en internasjonal sammenslutning av nasjonale og regionale lutherske kirker fra alle verdensdeler.

Organisasjon og oppslutning

Hovedkvarteret ligger i Genève, Sveits, og har ca. 85 ansatte. LVF ble dannet etter den annen verdenskrig, i Lund i Sverige 1947, for å koordinere de mange lutherske kirkesamfunnenes felles aktiviteter. Forbundet er altså ikke et eget kirkesamfunn, men en paraplyorganisasjon for de fleste av verdens lutherske kirker. Generalforsamling avholdes normalt hvert sjette år, sist i 2009, og generalsekretær er Martin Junge. Mellom generalforsamlingene samles medlemskirkenes representanter i det årlige Rådsmøtet.
LVF har per 2014 144 medlemskirker i 79 land, og dekker rundt 66 av verdens ca. 70 millioner lutheranere. LVF agerer på vegne av sine medlemskirker i saker av felles interesse, som økumenisk og interreligiøs dialog, teologi, humanitære prosjekter, menneskerettigheter, kommunikasjon og diverse misjons- og hjelpearbeid.

Humanitært arbeid

The Department for World Service (DWS) er LVFs humanitære hjelpeorganisasjon. DWS driver utviklingsarbeid for marginaliserte grupper og nødlidende samfunn en rekke steder i verden. I dette arbeidet samarbeides det med en rekke internasjonale partnere, både økumeniske, statlige og ikke-statlige organisasjoner (NGO-er).
Per 2006 driver LVF, gjennom DWS, egne hjelpeprogrammer i 37 land i Afrika, Asia, Europa og Sør- og Mellom-Amerika. Programmene drives uten hensyn til etnisitet, kjønn, religion, nasjonalitet eller politisk overbevisning.

Norge i LVF

To norske kirkesamfunn er medlem av LVF: Den norske kirke og Den evangelisk lutherske frikirke (også kalt Frikirken). Gunnar Stålsett var generalsekretær i LVF fra 1985 til 1994.
Helga Haugland Byfuglien er Den norske kirkes representant til LVFs årlige Rådsmøte.
Auxicerus multicolor

Utseende

En ganske liten (12–13 millimeter), brunsvart hjortebiller. Kroppen er mer eller mindre tett kledt med lyse skjell, særlig på sidene. Oversiden er fint punktert. Hannens hode er noe utvidet, med en skarp, hornbrille-lignede utvekst foran hvert fasettøye, forstørrede, sigdformede, glatte på innersiden, omtrent så lange som hode + pronotum. Pronotum er bredt brunrødt på sidene. Dekkvingene er jevnbrede. Beina er mørke.

Utbredelse

Arten er utbredt i Andesfjellene i Bolivia.