Lucas di Grassi

Tidlig karriere

Di Grassis karriere i gokart nådde sin topp i 2000, med en femteplass i Formel A-verdensmesterskapet. I 2002 begynte han sin formelbil-karriere i det brasilianske Formel Renault-mesterskapet, hvor han kom på andreplass etter mesteren Sérgio Jimenez.
I 2003 gikk Di Grassi til Formel 3, hvor han kjørte i det søramerikanske mesterskapet for Avallone Motorsport. Han avsluttet sesongen på andreplass, med en seier og elleve andre pallplasseringer. Dette til tross for at han måtte stå over de siste seks løpene etter et voldsomt krasj i Curitiba-runden. Han reiste også til Europa for å kjøre fire løp i Formel 3 Euroseries for Prema Powerteam, hvor han fikk en fjerdeplass som beste plassering.
Året etter flyttet han til Europa på permanent basis, og fikk et sete hos Hitech Racing i Britisk Formel 3. Sesongen ble toppet med to seire og en åttendeplass totalt i sammendraget. Et annet høydepunkt det året var en pallplassering på hans debut i Macaos Grand Prix med Hitech.
I 2005 kjørte Di Grassi på fulltid i F3 Euroseries med Manor Motorsport. Mot det dominerende ASM-teamet med førerne Lewis Hamilton og Adrian Sutil klarte han bare å få en enkelt seier, men endte sesongen på tredjeplass i mesterskapet. På slutten av sesongen vendte Di Grassi tilbake til Macao, denne gang med Manor, og vant løpet fra tredjeplass på griden. Mesteren i F3 Euroseries, Lewis Hamilton, deltok dog ikke i løpet.

GP2 (2006–09)

I 2006 gikk Di Grassi til neste steg i sin karriere, GP2-mesterskapet, hvor han kjørte for Team Durango. Det ble imidlertid en moderat debutsesong, med bare 8 poeng og 17.-plass i mesterskapet.
For 2007-sesongen gikk han til de regjerende mesterne ART Grand Prix. Han tok jevnlig poeng gjennom hele sesongen, og hadde bare et løp uten poeng på de 13 første løpene. Selv om han ennå ikke hadde vunnet et løp var han allerede i tetstriden i mesterskapet med iSports Timo Glock.
Han fikk sin første seier for året i den 14. runden av mesterskapet på Istanbul Park, og tok med det over ledelsen i mesterskapet, men Glock gikk igjen forbi han da han vant sprintløpet samme helg, og Glock vant senere også tittelen.
Mens han var testfører for Renault F1 arbeidet Di Grassi også med testing av den nye modellen GP2-bil (som skulle brukes mellom 2008 og 2010). Han tok imidlertid opp sin GP2-karriere igjen i 2008 da han fikk et sete i Campos Racing fra runde 4 og framover, hvor han erstattet Ben Hanley. På de to første løpshelgene han deltok tok han tre andreplasser og en fjerdeplass, som ble etterfulgt av to seire, og han så en tid ut til å kunne kjempe om mesterskapet, helt til en kollisjon med Giorgio Pantano (som ble diskvalifisert for hendelsen) på den siste runden på Spa i praksis knuste hans håp. Han avsluttet sesongen på tredjeplass i mesterskapet, ti poeng bak Pantano tross seks løp mindre kjørt.
Han kjørte også i GP2 i 2009, nå med Racing Engineering, og kom igjen på tredjeplass, og avsluttet sesongen med samme antall poeng som i 2008.

Virgin (2010)

Di Grassi ble sammen med Timo Glock fører for det nye Formel 1-teamet Virgin Racing for 2010-sesongen. Teamet, som opprinnelig het Manor, ble omdøpt da eieren av Virgin Group, Richard Branson, kjøpte en 20%-eierandel. Di Grassi kom på 24.-plass i mesterskapet, med en 14.-plass i Malaysia som beste resultat.
21. desember 2010 sto di Grassi uten et førersete for 2011-sesongen, etter at Virgin bekjentgjorde at Jérôme d'Ambrosio skulle bli teamets fører sammen med Timo Glock.

Dekktesting for Pirelli

6. juli 2011 ble di Grassi ansatt som Pirellis offisielle tester for utviklingen av Formel 1-dekk for 2011-sesongen, og vil kjøre det italienske selskapets Toyota TF109 testbil i fem testomganger for å utvikle den neste generasjonen dekk, i tillegg til å overvære flere løpshelger hvor han skal samle informasjon om dekkenes ytelse og være til stede på tekniske briefinger.