Canna

Beliggenhet

Canna er den tredje største og den vestligste av øyene i øygruppa Small Isles i de Indre Hebridene. Øya har landforbindelse med den mindre naboøya Sanday ved en bro, og over sandbanker ved lavvann.
Canna ligger vest for Rúm, som er den største øya i Small Isles, nesten ti ganger større enn Canna. Sørøst for Rúm ligger den nest største øya Eigg, og Muck, som er den fjerde største, om lag halvparten så stor som Canna.
Small Isles ligger sør for Skye og nord for øyene Coll og Mull. Vest for øygruppa ligger et åpent havstykke kjent som Sea of Hebrides, mellom Canna og South Uist i de Ytre Hebridene.
Canna er den 46. største øya i Skottland.

Areal og geologi

Canna er ca. 7 km lang i retning øst vest, og ca. 1,5 km bred nord sør. Sanday ligger like sør for østenden av øya. Canna har et areal på 11,48 km² (13,51 km² med Sanday). Bebyggelsen er konsentrert på sørøstdelen av øya mot Sanday. Her er det også en naturlig god havn.
Det høyeste punktet på øya er Càrn a' Ghaill øst på øya som er 210 meter over havet, på vestsiden ligger Ceann Creag-airige som er 149 moh. Midt på øya er det en grunn dal tvers over øya. Med unntak av sørsida er kysten av Canna bratt med mange klipper, også frittstående klippesøyler helt eller delvis omgitt av sjøvann (engelsk «stack»). Kjente klippeformasjoner er søylene Iorcail, Dùn Beag og Dùn Mòr, og Compass Hill lengst øst på øya. Compass Hill har sitt navn fordi den er dannet av tuff med så høyt jerninnhold at det kan påvirke kompassene i skip som seiler forbi. Berggrunnen på øya er i hovedsak basalt lavastein. Sør for øya, mellom Canna og Hyskeir ligger skjærene Humla og An-Stèid.

Brunrotter truet fuglebestand

Flere fuglebestander har opplevd en dramatisk nedgang. Havlirebestanden ble redusert fra rundt 3000 i 1972 til å nesten være utryddet i 2004. Skarvebestanden har blitt halvert de siste ti årene, og bestanden av alke er redusert til en fjerdedel av hva den har vært. Årsaken til dette ble antatt å være en voldsom økning av bestanden av brunrotte på øya.
Brunrotten hadde blitt utilsiktet importert til Canna for flere hundre år siden, men tidligere har bestanden vært holdt i sjakk av strenge vintre og aktiv jakt med rottegift og feller på de bebodde delene av øya hvor rottene søkte seg vinterstid. Bestanden økte imidlertid dramatisk fra slutten av 1900-tallet, sannsynligvis som følge av mildere vintre. Bestanden ble anslått til å kunne være så høy som 10 000 individer, og rottene drev utstrakt rov mot hekkende fugler.
Det ble vurdert som nødvendig å utrydde bestanden ved hjelp av rottegift, og for at dette ikke skulle utrydde bestanden av småskogmus ble en forplantningsdyktig bestand på 150 skogmus fjernet fra øya av Royal Zoological Society of Scotland. Disse ble så satt ut igjen da rottene var antatt fjernet mot slutten av 2006. Utryddelsen av brunrotter kostet £500 000.

Regionens tidlige historie

Canna ligger i et område hvor kildene til tidlig historie er sparsomme. I tidlig historisk tid dominerte det irsk-skotske kongedømmet Dalriada områdene på begge sidene av North Channel, sundet som skiller øyene Irland og Storbritannia. På den skotske siden var senteret for Dalriada regionen i dag kjent som Argyll og Bute, fra 700-tallet sentrert rundt Oban. Om Small Isles og Canna var del av dette kongedømmet, er ifølge Alex Woolf usikkert.
De ytre Hebridene og de nordlige av de indre Hebridene var under norrøn kontroll fra 800-tallet. Graden av gælisk innflytelse i området rundt Canna under prosessen kjent som opprinnelsen til kongedømmet Alba er ikke kjent. Hebridene var åpenbart kristnet før vikingene kom, men om kristendommen vedvarte på øyene gjennom norrøn tid, er usikkert. Det kan ha vært en gælisk befolkning som levde på øyene under norrønt styre, og som både overleverte kristne tradisjoner og bidro til kristningen av de norrøne innflytterne. Det er også mulig at øyene ble gjenkristnet i takt med kristningen av de norrøne på Irland og i Northumbria.
I likhet med de andre øyene i Hebridene kom Canna under norsk suzerenitet fra 1100-tallet. Fra 1300-tallet ble det norske styret erstattet av «the Lordship of the Isles». Canna var kirkegods fra til reformasjonen, og det er ikke sannsynlig at Canna noen gang var direkte del av klan MacDonalds territorium.

1800-tallet

Ved begynnelsen av 1800-tallet kom Clanranald i økonomiske problemer og solgte det meste av jorden de hadde kontrollert, inkludert Canna. En hel industri med dyrking og brenning av tare for framstilling av soda vokste fram på de skotske øyene ved begynnelsen av 1800-tallet. Canna hadde på denne tiden sin høyeste befolkning noen gang, med over 421 mennesker registrert i 1821. Denne tareindustrien var imidlertid en boble som sprakk, og etter dette solgte Clanranald til Donald MacNeil i 1827.
Bortgangen fra det gamle klansystemet og nye eieres søken etter profitt førte til at øyboerne som leide jord på Canna, i likhet med i områdene rundt, ble utsatt for en rekke tildels brutale tvangsflyttinger og utkastelser. Disse prosessene er kjent som «the Higland Clearance». Canna ble «ryddet» i 1851, og mange hus ble brent. Kombinert med uår og nedgang i tareindustrien førte dette til at folketallet sank dramatisk. Mange emigrerte til Canada og USA, eller flyttet til dårligere gårder på Sanday.
I 1881 solgte MacNeil øya til Robert Thom, en skipsreder fra Glasgow. Hans familie eide øya fram til 1936.

John Lorne Campbell og NTS

1936 ble øya kjøpt av den skotske folkloristen John Lorne Campbell og hans kone Margareth Fay Shaw Campbell. Campbell var en ivrig samler av sanger og dikt fra den skotskgæliske tradisjon, og deres hjem Canna House huser i dag en stor samling av tekster og lydopptak samlet av Campbell. Han var også utdannet innen jordbruk, og vektla en økologisk og bærekraftig drift av øya. John døde i 1994, mens Margareth bodde i Canna House til hun døde i 2004, 101 år gammel.
John og Margareth Campbell ga øya vederlagsfritt til stiftelsen National Trust for Scotland i 1982, siden da har stiftelsen drevet øya. NTS administrerte øya fra et kontor i Inverness fram til 2010 da Stewart Connor ble ansatt som residerende bestyrer.

Infrastruktur

Det er daglig fergeforbindelse med Mallaig på fastlandet, fergen anløper også de andre bosatte øyene i Small Isles, Eigg, Muck og Rùm. I 2005 ble det også bygget en kai som gjør det enklere å få kjøretøy på land. Fergen kan ta biler i tillegg til passasjerer, men besøkende får likevel ikke lov til å ta med bil uten spesiell tillatelse fra NTS. Den gamle gangbroen av tre som forbandt Canna og Sanday, ble ødelagt av uvær i januar 2005. En ny kjørebro mellom øyene sto ferdig i 2006. Veiene på øya er private, og beboerne er fritatt fra å betale veiavgift.
Øya har elektrisitetsforsyning gjennom tre dieseldrevne generatorer. Strømforsyningen er avslått mellom midnatt og klokken 6 om morgenen. Alternative strømforsyningsilder har vært utredet, uten at noen mer tilfredsstillende løsninger er funnet.
Det er også et knøttlite postkontor og en rød telefonkiosk. Øya har bredbånd, men ikke mobildekning. Øya har ikke egen butikk. Ett enkelt lokalt frimerke ble utgitt i 1958 av John Lorne Campbell, daværende Laird of Canna. Frimerket viser Compass Hill og to havlirer. Bruk av frimerket er frivillig, og alle inntekter fra salget går til Shipwrecked Mariners Society. Frimerket selges kun på øyas lokale postkontor, og brukes av turister som ønsker å sende post fra øya.

Bygninger

Det er rundt 20 bygninger til sammen på øyene. Skolen ligger på Sanday, og etter å ha vært nede i én elev er elevtallet nå fire. Befolkningen på Canna har tradisjonelt vært katolske. Kirken som blir brukt av øyboerne, ligger på Canna. Denne kirken er fra rundt 1770 og kalles Cill Chaluim-chille (Columbas kapell). Det er også to andre kirker på øyene. St. Columbas presbyterianske kirke ble bygget på Canna i 1913 av den daværende eieren av øya, Alan Thom. Den er sjelden i bruk i dag.
Eaglais naoimh eamoin (St. Edwards kirke) ligger på Sanday. Den ble bygget i 1889. Denne kirken ble avvigslet i 1963, og ble renovert og gjort om til et studiesenter for gæliske språk. Senteret ble åpnet 5. juni 2001 av Prinsesse Anne av Storbritannia, til en kostnad av 860 000 £. Bygget ble aldri tatt i bruk som senter, og NTS hevder at bygningen aldri ble vind- eller vanntett etter renovasjonen.
Det er en liten restaurant, the «Gilla Brighde», på øya. Den ble åpnet i 2010, etter at den tidligere kaféen «Harbour View Tea Room» hadde vært stengt siden 2008. Gjestegården «Tighard» ligger på Canna, den har tre gjesterom og kapasitet for inntil seks gjester.

Nei til oppdrettslaks

I 2010 ønsket John Fredriksens selskap Marine Harvest å etablere et anlegg for oppdrettslaks ved Canna. Det planlagte anlegget skulle ha seks heltidsarbeidsplasser, og ytterligere to deltidsansatte. NTS hadde lenge arbeidet for å skaffe flere arbeidsplasser til øya, men valgte å la beboerne selv bestemme om de skulle akseptere dette forslaget. Øyboerne takket nei, etter en avstemning hvor resultatet ble åtte stemmer mot og sju stemmer for. «Med en så knapp margin er det klart at øya var splittet. Majoriteten forsto at prosjektet godt kunne føre med seg en viss økonomisk velstand og bærekraftighet, men fant det vanskelig å forene dette med de miljømessige konsekvensene,» uttalte en talsmann for øyboerforeningen Canna Community Association etterpå.