google/wiki40b huggingface dataset:
Fiskarvals från Bohuslän

«Fiskarvals från Bohuslän» er et skillingstrykk skrevet av Göran Svenning, som også er kjent for «Kostervalsen».

Teksten

1.Kom fiskarpiltar sjung en sång,

kom sjung en alla på en gång,

sjung om skärdgårdspiltar och jänter en lustig sång.

Ut i vårt friska Bohuslän

jäntan hun ä så glad och vän,

fager hun går bland klippdalens blommor och trän.

Där dansar jäntan med sin pilt, fallera

myser kärleksmildt, fallera

mot sin lilla vän.
2.Där säglar fiskarn käck och glad,

där tar han sill i nåt och vad,

där uti klara saltsjön vid snäckstrand han tar ett bad.

Där segla män med mod i håg

fram över väldig västervåg,

aldrig i världen käckare sjöman jag såg.

Högt upp på vågens breda rygg, fallera,

fiskarn gyngar trygg, fallera,

i sin kosterbåt.
3.Fiskarn far i fjorden inn,

munter och glad ut i sitt sinn,

båten är full af makrell och hvitting och kolja fin.

Nere på bryggan spelemanen står

friskt liksom vinden i dansen går,

pilten så mången smällköss af jäntan sin får.

Och jäntan myser huldt och mildt fallera

mot sin kära pilt fallera

ut i Bohuslän.
4.Ut i den lugna lördagsnatt

hörs utåt hafvet glada skratt,

mareld med blåa strimmor vid bryggan ses skimra matt

dyningen rullar mjuk och lång,

brusar vid stranden som en sång.

Klar månen skiner på vår strand fallera

öfver haf och land fallera

ut i Bohuslän.
Shoko Hamada

Landslaget

Shoko Hamada spilte 2 landskamper for Japans kvinnelandslag.
Årets Stavanger-kunstner

Årets Stavanger-kunstner er en pris som utdeles til kunstnere i Stavanger av Stavanger kommune. Formålet med utmerkelsen er at Stavanger kommune skal hjelpe en utvalgt kunstner som er på spranget til å nå lenger i sin yrkeskarriere. Utmerkelsen kan tildeles billedkunstnere, forfattere, filmskapere, musikere eller representanter for andre kunstretninger som bor og virker i Stavanger, eller som er aktive i Stavangers kulturliv. Kunstneren må ha et utviklingspotensial og et tilstrekkelig talent til å nå videre ut i regionen, landet eller utlandet med sitt uttrykk.
Prisen er per 2014 på 50 000 kroner og et grafisk blad av Anita Tjemsland. Prisen ble utdelt første gang i 2003.
Luttsuite i g-moll, BWV 995

Suite i g-moll BWV 995, er en suite for lutt skrevet av komponisten Johann Sebastian Bach. Det er en transkripsjon av Cello Suite No. 5 i c-moll, BWV 1011, skrevet av samme komponist. Stykket er skrevet mellom våren 1727 og vinteren 1731.
Det ser ut til at celloversjonen kom først, men eksperter er enige om at Bach var dypt tiltrukket av lutten, og innførte hele tiden religiøs symbolisme i sine komposisjoner skrevet for lutt. For eksempel siterer sarabanden et incarnatus est fra Credo i Messe i h-moll. Ved å kombinere finessene fra den franske lutt-tradisjonen med det enkle og direkte i den tyske stilen, blandet han de to forskjellige nasjonale stilene.
Anders Ljungberg

Klubbkarriere

Ljungberg er best kjent for å være en del av Malmö FF-laget som tok seg til finalen i Serievinnercupen i 1979. Han vant fem nasjonale mesterskap og seks cuptitler med klubben.

Trenerkarriere

Ljungberg trente Landskrona BoIS fra 1995 til 1996.
Piazza al Serchio

Frazioni

Piazza al Serchio består av flere små husklynger i den øvre delen av Serchiodalen.
Kommunen omfatter følgende frazioni:
Borsigliana/Vergnano, Cogna, Colognola, Gragnana, Livignano, Petrognano, Petrognola, Nicciano/Cortia,  Sant'anastasio, San Donnino og San Michele.
Keiserpraktbille

Utseende

En middelsstor (ca. 20 mm), mørkt metallglinsende praktbille. Som vanlig for slekten Dicerca er spissen av dekkvingene trukket ut til "frakkeskjøter". Hele dyret, bortsett fra et blankt felt i midten som går fra pronotum og bak til midten av dekkvingene, er kraftig punktert. Antennene er tynne og litt lengre enn hodets bredde. Pronotum er parallellsidig i den bakre halvdelen, rundet avsmalnende i den fremre. Dekkvingene har fine men markerte punktrekker. Undersiden er mørk og ganske grovt punktert.

Levevis

Larvene utvikler seg i død ved av osp.

Utbredelse

Arten er vidt utbredt i Europa, men mangler lengst i nord og på De britiske øyer. Den finnes nogså i Nord-Afrika og i det nordlige Asia. I Norge er arten svært sjelden og man trodde en stund den var utdødd her. Den ble imidlertid gjenfunnet nær Kragerø på slutten av 1980-tallet.
Den er etter alt å dømme svært sjelden i Norge og er listet som Kritisk truet (CR) i den norske rødlisten fra 2015.
Aegukga

Opphavsrettspørsmål

Siden teksten ble skrevet på 1800-tallet, skulle det ha vært allmenn eiendom. Fordi komponisten Ahn Eak-tay døde i 1965 ville kopiretten bli beholdt fram til 2015. To koreanske fotballag ble stevnet av innehaverne av kopiretten forde lagene spilte sangen før en kamp i desember 2003. Mange nettsteder ble tvunget til å trekke sangen tilbake. Imidlertid gav komponistens enke, Lolita Ahn og hennes familie alle rettigheter knyttet til musikken til koreanske myndigheter den 16. mars 2005, noe som trolig vil løse opphavsrettslige spørsmål.
Nordre Ekre

Nordre Ekre (gnr 189, bnr 1) er en gård i Nedre Heidal i  Sel kommune. Det har vært satset på gårdsturisme på gården siden 1995, de første årene i stor grad basert på selvhusholdning. 
Daværende eiere ble i 2004 tildelt Norsk Kulturarvs kvalitetsmerke Olavsrosa for formidling og bærekraftig bruk av norsk kulturarv. 
I dag er jorda bortleid, turisttilbudet er utvidet med restaurant, og Nordre Ekre gardshotell og restaurant inngår som en av fem gårder i samarbeidsgruppen Gardshotell i Gudbrandsdalen.
Nordre Ekre er blitt utpekt som «Travellers' choice» i 2013, 2014, 2015, 2016, 2017,  2018 og 2019 på reisenettstedet Tripadvisor.

Gårdsnavnet

Den eldste dokumenterte bruk av navnet Ekre, i dativsform og med den tidens skrivemåte, er fra 1333, da Sigurd, Hafthor Thoressöns lensmann, skrev «ek var a Eckru» (=jeg var på Ekra). Navnet tyder på at gården opprinnelig var et åkerbruk som var utskilt fra en annen gård. Oluf Rygh oppgir denne etymologien i Norske Gaardnavne fra 1897: «Ekra f, til Græsvæxt gjenlagt Ager, afledet af akr.» Rygh listet opp flere skrivemåter, som Ekren i 1520 og Eckre fra 1578.

Historie

Nordre Ekre har røtter tilbake til jernalderen. Den gangen var det bare én Ekre-gård. På 1300-tallet var denne gården møteplass for ting og rettsmøter. 
Det har vært flere delinger av Ekre. Den første som er dokumentert, er fra tidlig 1600-tall. Da ble bruket delt i Nordre (bnr 1) og Søre Ekre (bnr 3). Den gangen lå gårdstunene like ved hverandre, der Søre Ekre fortsatt ligger i dag. 
I 1851 ble Nordre Ekre på ny delt i to bruk, Nordre Ekre (bnr 1) og Midtre Ekre (bnr 6). Etter denne delingen ble det nåværende tunet på Nordre Ekre etablert. Det står i dag ingen hus på Midtre Ekre. Jorda under denne gården ble i 1926 lagt inn under Søre Ekre. 
Det var kyr på Nordre Ekre frem til 1987 og høyproduksjon og skogsdrift frem til 1995, men fra da av har turisme vært gårdens produksjonsgrunnlag. Både jorda og jaktrettighetene er leid bort.
Nordre Ekre gardshotell og restaurant drives i dag (per 2018) av et ektepar, der hun er åttende generasjon eier av gården.
Begge eierne er kokkeutdannet, og siden de overtok gården i 2005, er tilbudet for turister utvidet med en gourmetrestaurant i det gamle fjøset. Hotellrommene er også oppgradert, men det er lagt vekt på å beholde det opprinnelige uttrykket, med synlige tømmervegger og de opprinnelige ildstedene av kleberstein.
Askekors

Askekors er en rite vanlig i den katolske kirkes liturgi for fastetiden, der man på askeonsdag påfører et kors av aske på den kirkebesøkendes panne.

Grunnform, alternativ form

En geistlig tegner et kors med aske blandet med litt vann på pannen til hver enkelt av de troende, mens han sier noen ord som minner om menneskets dødelighet og/eller behovet for omvendelse. Det tradisjonelle formularet er: «Kom ihu, menneske, at du er støv og skal vende tilbake til støv; gjør bot så du kan ha evig liv». 
Asken kan også drysses i korsform over den troendes hode, og dette ligger nærmest den eldste formen benyttet i riten. Dette minner mest om den gamle tradisjonen med å drysse aske på hodet som et symbol på anger overfor Gud.

Askekorset på pannen

Når askekorset påføres på pannen, er det fordi et merke på pannen i Bibelen kan være et symbol på eierskap. Ved å la pannen bli merket med korsets tegn symboliserer man at man tilhører Jesus Kristus, som døde på korset. Dette er en synliggjøring av det åndelige merke eller segl som blir påført en kristen ved dåpen, når han blir forløst fra syndens og djevelens slavekår og går i rettferdighetens og Kristi tjeneste.

Aske i tidlig kristendom og frem til moderne tid

De kristne fortsatte lenge atter at de ikke lenger hadde hjemstavn i den jødiske kontekst å bruke aske som et ytre tegn på anger. Tertullian (c. 160 – c. 225) sa at syndbekjennelsen burde ledsages av å ligge i sekk og aske. Historikeren Eusebius (c. 260/265 – 339/340) forteller om en angrende apostat som dekker seg selv i aske da han tryglet pave Zephyrinus om å restituere ham og gi ham kommunion.
Siden senantikken måtte mennesker som var pålage en kirkebot ikle seg botsklær ved innledningen av Fastetiden og så bli overstrødd med litt aske. I kirken i Gallia ble de -  etter inspitasjon av fordrivelsen av Adam og Eva fra Edens have (1. Mos 3) – «fordrevet» fra kirken. På Skjærtorsdag ble de så atter tatt inn i fellesskapet ved mottafelsen av den hellige kommunion. Selv om denne skikk gikk tapt mot slutten av 900-tallet, hadde da selve askebestrøelsen etablert seg, og det for alle de troende, etter at det først var enkelte som bad om å motta den i solidaritet med de som skulle gjøre kirkebot, og etterhvert alle. Det tidligste bevis for skikken som noe alment er fra en liturgisk bok skrevet i Mainz ca. 960.
Den første velsignelsesbønn over asken for dette formål stammer fra 1000-tallet, og forskriften at asken skulle komme fra de brente palmegrener som var blitt benyttet ved forrige års palmesøndagsprosesjon, stammer fra 1100-tallet. På synoden i Benevent (1091) anbefalte pave Urban II at alle i kirken skulle bestrøs med asken.
Til å begynne med var det mennene som fikk askekorset strødd på hodet mens kvinnene fikk det tegnet på pannen. (Man skal huske at kvinner gikk med tildekket hode.) Men senere er denne kjønnsforskjellen så godt som bortfalt.
Krysser

Tung krysser

Oppdelingen i London i 1930 fikk også en gruppe med «tung krysser» opp til 8 tommer. Vektgrensen var 10 000 tonn for begge klassene. Navnet er en forkortelse for tungt pansret krysser.
8-real-stykke

8-real-stykke (spansk: real de a ocho eller peso de ocho; engelsk: piece of eight; også kalt Spanish dollar; spansk: dólar español) er en sølvmynt som var utmyntet av det spanske imperiet fra 1598. Mynten, som er omtrent 38 millimeter i diameter, var verdt åtte spanske reales, og myntens formål var å tilsvare den tyske taleren.
Betegnelsen dollar ble opprinnelig brukt om det spanske 8-real-stykke, eller piaster, fordi den hadde omtrentlig samme verdi som den tyske taleren. Den spanske dollaren ble viden benyttet av mange land som den første internasjonale valuta på grunn av myntenes generelle ensartethet. I noen land ble den spanske dollaren kontrasignert slik at den kunne tas i bruk som lokal valuta.
Den spanske dollaren var også mynten hvorpå den opprinnelige amerikanske dollaren ble basert på, og mynten forble betalingsmiddel i USA fram til myntloven i 1857. Fordi mynten var viden brukt i Europa, Amerika og Det fjerne østen ble sølvmynten den første verdensvalutaen innen slutten av 1700-tallet. Forskjellige teorier knytter dollartegnets opphav til søylene og stripene preget på siden av 8-real-stykket.
Betegnelsen peso ble på spansk benyttet for å referere til denne mynten, og den ble grunnlaget for mange valutaer i de tidligere spanske kolonier, blant annet den argentinske, bolivianske, chilenske, colombianske, costaricanske, cubanske, dominikanske, ecuadorianske, guatemalanske, honduranske, mexicanske, nicaraguanske, paraguayanske, filippinske, puertoricanske, peruanske, salvadoranske, uruguayanske, og venezuelanske peso.
Millioner av spanske dollar ble myntet i løpet av flere århundrer. De var blant de mest sirkulerte myntene i den amerikanske kolonitiden, og var fortsatt i bruk i Nord-Amerika og i Sørøst-Asia på 1800-tallet.
Klungkung

Klungkung er det minste administrasjonsenheten (kabupaten) på Bali i Indonesia. Det dekker et område på 315 km² og har en befolkning på 169 906 (2004). Regjeringssetet er i Semarapura.
Radiooperatørmerket

Historie

Merket ble introdusert 19. januar 1935, og var i utgangspunktet tiltenkt radiooperatører og flyskyttere i Luftwaffe  i det tredje rike. Senere fikk flyskytterne eget merke, Skytter og flymekanikermerket.

Design

Merket består av en oval stående sølvfarget krans hvor den ene siden er laget av laurbærblader, den andre siden av ekeblader. I bunnen av kransen er et hakekors. I senter er en mørkegrå ørn med vingene utspredd og siden til, med et lyn i klørne. Merket er i to deler, ørnen er naglet fast med to nagler til kransen. Merket ble i begynnelsen laget i buntmetall, aluminium og nysølv, men kom senere i sink. En versjon i tøy ble også introdusert.
Kommensialisme

Transport

Mange organismeer fester seg til andre organismer for å komme seg fra en plass til en annen. Denne formen for kommensialisme omfatter i hovedsak leddyr, t.d. midd på insekter, bokskorpioner på pattedyr og tusenbein på fugl, men er også kjent fra virveldyr som sugefisk.
Dyr som blir funnet på andre organismer uten at de gjør skade, blir kalt for foretiske dyr.

Husly

Når en organisme lever i en annen organisme uten å gjøre skade, kalles for inkvilin. Et eksempel på et slikt dyr er hakkespetten, fordi denne fuglen lever inne i et hull i et tre. Eller ulike planter som vokser på trær.

Metabiose

En indirekte form for kommensialisme blir kalt for metabiose. Disse dyrene drar fordel av en annen organisme etter at den har dødd. Et godt eksempel på dette er eremittkrepsen, som lever i skall fra døde snegler.

Kritikk av begrepet

Noen biologer mener at tette bånd mellom to organismer nødvendigvis må ha en positiv eller negativ virkning på begge partene, og at organismene er enten mutualistiske eller parasittiske på en måte som ikke enda er oppdaget.
Posisjonsartilleriet

Posisjonsartilleriet ble opprettet etter initiativ av forsvarsminister, oberst Georg Stang, som en egen artilleribataljon ved stortingsvedtak den 27. mai 1902 med ialt 5 kompanier. Hovedstandplass ble Fredrikstad.
Opprettelsen er første gang omtalt i St. prp. 91 1900/01 og ble da offentlig kjent. Allerede sommeren 1901 hadde en imidlertid startet rekruttskole for mannskapene. Dette var i de urolige årene forut for unionsoppløsningen i 1905. Bataljonens mannskaper ble trukket fra Landstormen, den delen av hæren som alltid skulle være i Norge. Dette innebar at Posisjonsartilleriet ble en særnorsk avdeling og i praksis en styrking av det norske forsvaret. Posisjonsartilleriet besto dels av mobile artillerienheter, dels av mer stasjonært artilleri i Glommenlinjen og de øvrige grensebefestningene. I tillegg til de rene batteristillingene ble det også opprettet observasjonsstasjoner. En av disse var på Onsøyknipen med vidt utsyn over ytre Oslofjord.
Ett av kompaniene ble forlagt nordenfjells på Tønsåsen batteri i Stjørdal.
Etterhvert fikk oberst Stang innkjøpt hele 140 hurtigskytende kanoner fra Ehrhardts våpenfabrikk i Düsseldorf. Disse fikk typebetegnelsen 7,5 cm feltkanon M/1901, system Erhardt.  
En tid etter Stangs avgang ble posisjonsartilleriet slått sammen med kystartilleriet og dannet festningsartilleriet.
Acanthesthes

Utseende

Middelsstore til ganske store (20-30 millimeter), svært kraftige, brune trebukker. Oversiden er grovt punktert og knudrete. Antennene er kraftige og markert kortere enn kroppen. Pronotum har gjerne tre store knøler. Dekkvingene er store, ovale og høyt hvelvede, hver dekkvinge med to rader av skarpe knøler. Beina er kraftige og middels lange.

Levevis

Disse trebukkene lever på bakken, i savanne-områder.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sør-Afrika.
South Delhi (distrikt)

Demografi

Ved folketellingen i 2011 var det 2 733 752 innbyggere i distriktet, mot 2 267 023 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 99,56 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 11,82 % ved folketellingen i 2011 mot 14,77 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter var 878 i 2011 mot 888 i 2001.
Goatse.cx

Goatse.cx er en kjent nettside med et eksplisitt bilde, hello.jpg, av en naken mann som manuelt tøyer sitt anus til en diameter på størrelse med en hånd. Siden brukes ofte til å sjokkere intetanende nettbrukere.
Siden 14. januar 2004 har det opprinnelige domenenavnet (goatse.cx) pekt til blackraven.cx (skjult i en HTML frame) som tegn på at domenet har blitt suspendert av .cx-NIC, men de opprinnelige sidene er fortsatt tilgjengelige mange steder på nettet.
Wolfgang Heimbach

Wolfgang Heimbach (født ca. 1615, død etter 1678) var en tysk barokkmaler og sønn av en kornskriver hos Anton Günther av Oldenborg. Han var døvstum. 
Heimbach var knyttet til flere hoff i Europa hvor han livnærte seg som maler. I Danmark var han ansatt som hoffmaler hos Frederik III ca. 1653–1661. 
Heimbach utførte portretter, gjerne i lite format og disse viser at han var påvirket av samtidens nederlandske kunst. 
Blant hans mest kjente portretter er maleriene av Anton Günther av Oldenburg, Christian V som barn, Ulrik Christian Gyldenløve og pave Innocenz X Pamphili.
Heimbach er allikevel mest kjent for maleriet «Arvehyldningen» fra 1666 som fremstiller innføringen av eneveldet 18. oktober 1660.
Paddington

Historie

De eldste bevarte referanser til Padington, historisk en del av grevskapet Middlesex, opptrer i dokumentasjon fra 900-tallet av påstått tilskudd av land til munkene ved Westminster av kong Edgar av England («den fredfylte») som bekreftet av erkebiskop Dunstan av Canterbury. Imidlertid er dokumentets opphav fra langt senere og er sannsynligvis blitt forfalsket etter den normanniske erobringen i 1066. Det er ingen omtale av stedet (eller Westbourne eller Knightsbridge) i Domesday Book av 1086. Det har vært mer rimelig å undres over om at en angelsaksisk var lokalisert rundt krysset av de nordlige og vestlige romerske veiene, tilsvarer Edgware Road (Watling Street) og Harrow Road og Uxbridge Road. Et mer pålitelig dokument fra 1100-tallet er sitert av presten Isaac Maddox (1697–1759) som slår fast at deler av landet ble eid av brødrene «Richard og William de Padinton».
De romerske veiene danner sognets nord-østlige og sørlige grenser fra Marble Arch: Watling Street (senere Edgware Road). Uxbridge Road var kjent på 1860-tallet i dette nabolaget som Bayswater Road. De var tollveier på det meste av 1700-tallet, før og etter demonteringen av de faste Tyburns galgetre ved dets kryss i 1759. Dette skjæringspunktet er nå kjent som Marble Arch. Ved 1801 ble dette området begynnelsen på en forbedret Harrow Road og en gren av Grand Junction-kanalen (Grand Union-kanalen), som fortsatt er værende.
Det ligger svært mange billige hoteller i området, noe som skyldes de mange turister som kommer til Paddington stasjon og ønsker et rimelig sted å overnatte i det sentrale London. 
En gren av Grand Union-kanalen ender i Paddington.
De nærmeste undergrunnsstasjonene er Edgware Road, Lancaster Gate, Paddington stasjon og Warwick Avenue.
Quadrophenia (film)

Handling

Filmen handler om en gruppe rotløse ungdommer i London på midten av 1960-tallet. Sentralt i handlingen er den angstfylte og desillusjonerte tenåringsgutten Jimmy. Han og kameratene er en del av mods-bølgen og kjører rundt i sine italienske scootere. De havner stadig vekk i feider med rockerne, en jevnaldrende gruppe med annen musikksmak og røffere stil. Under en tur til badebyen Brighton braker de to gruppene sammen i et masseslagsmål og opprørspoliti settes inn. Sentralt i opptøyene er modseren Ace. Han er den tøffeste av dem alle og nøler ikke med å gå imot både rockere og politi. Hans handlekraft gjør ham til Jimmys nye idol.  
Tilbake i London opplever imidlertid Jimmy flere nedturer. Først blir han kastet ut hjemmefra etter moren oppdager hans beholdning med amfetaminpiller. I tillegg blir han dumpet av kjæresten og får attpåtil scooteren ødelagt i en ulykke. I frustrasjon tar han toget til Brighton i håp om å finne Ace, men illusjonene blir brutalt knust når han oppdager at Ace bare jobber som pikkolo på et hotell i byen. I fortvilelse stjeler han Aces scooter og kjører retningsløst rundt og langs Brightons bratte kalk-klipper ved sjøkanten.

Om filmen

Quadrophenia er blitt beskrevet som «et elektrisk portrett av en generasjon som aldri fant seg til rette, men som også nektet å gjøre nettopp det». Det er også skildring av ungdom i brytningen mellom barn og voksen.
Opptakene ble gjort i London og Brighton, høsten 1978.

Anmelderne

Den har fått 100 % på Rotten Tomatoes (basert på 11 anmeldelser).
Anmelderen på norske CINERAMA gav den terningkast fire i 2012. Anmelderen, Thor Willy Bakke, skrev at: «... det er en fin liten skildring av både mod-kulturen, livet på sekstitallet og ikke minst om karakteren Jimmy. En slags punkete down-to-earth reaksjon på eksessene i Tommy-filmen. Men samtidig ble alle de frodige tolkningsmulighetene langt på vei eliminert, og det som var et av rockens tøffeste album ble redusert til noe hverdagslig og litt trist.»
Vesterbotn

Vesterbotn (nordsamisk: Leavdnjavuotna, kvensk og finsk: Lemmivuono) er en fjordarm i enden av Porsangerfjorden i Porsanger kommune i Finnmark. Den går langs hele vestsiden av Oldereidneset. Fjorden har innløp mellom Stabbursnes i nordvest og Reassetnjárga i sørøst og strekker seg tolv kilometer sørover til Lakselv i enden av fjorden.
Fjorden er spesielt grunn, særlig langs sidene og i den ytre halvdelen der den bare er opp mot åtte meter på det dypeste. Banak flyplass ligger sør i fjorden, og like nord for denne er fjorden opp mot 27 meter dyp, som er det dypeste punktet i fjorden. Rullebanen på flyplassen strekker seg nesten en kilometer utover i fjorden. Her gjør fjorden en liten sving østover og så sørover igjen på østsida av Banak. Denne delen av fjorden blir kalt Brennelvfjorden.
E6 går langs vestsiden av fjorden, mens Fv181 går langs østsida av Brennelvfjorden. Innerst i Brennelvfjorden ligger Brennelv og Lakselv. Lakselva munner ut i fjorden vest for flyplassen.
Salomo og Saturn

Salomo og Saturn er et angelsaksisk diskusjonsdikt som er bevart i en rekke tekstfragmenter. Saturn er portrettert som en trollmann som diskuterer med den vise kong Salomo.
Diktet er fremstilt i form av en dialog preget av gåter og hvor Salomo, den klokeste kongen av gamletestamentes Israel, og Saturn, den eldste av de eldre gudene i den romerske mytologien, skjønt identifisert i diktet som en prins av Kaldea (et område i det sydlige Mesopotamia). De utspør hverandre om bibelske emner og annet kunnskap fra middelalderen. Hele diktet er konkurranse i gåter mellom to gråskjeggede figurer, tilsvarende de norrøne diktene Vaftrudnesmål og Alvismål, og andre tilsvarende kvad i Den eldre Edda. I Salomo og Saturn er det kristen kunnskap som er kilden for gåtene, bildene er tatt fra en eksotisk gruppe, falne engler og benytter seg av Fader vår som en kampvelsignelse.
Verket eksisterer i tre versjoner: en prosaversjon i Vercelliboken, og to poetiske versjoner med bokstavrim, den ene (i Corpus Christi College ved University of Cambridge, manuskript «MS 422») har blitt innflettet i prosa.
En poetisk utgave benytter runer som en form for gåtefull stenografi og hvor runebokstavene står for ord i angelsaksisk som navngir dem. Fra dette vet vi noen av navnene til det utvidede settet med runer som ble brukt for å skrive angelsaksisk. Prosaversjonen har en gåte som følger: «Hvem oppfant bokstavene? Kjempene Mercurius» som er Odin. Angelsakserne identifiserte Merkur som tilsvarende med Odin ved at de begge hersket over onsdagen.