google/wiki40b huggingface dataset:
Christen Søfrenson Wittrup

Liv og virke

Wittrup ble fut i Nordfjord bare 20 år gammel i 1596, og holdt stillingen til 1606. Han tok over storgården på Evebø (ved gården Eide. Gården var et krongods med mye skog og rettigheter til Gloppeelva, med fiskerettigheter og tømmerfløting. Han drev også et sagbruket ved Evebøfossen i elva.
I 1609 ble Peder Jensson Vik, fra borgerætten Vik i Stryn dømt til døden for voldtekt, slagsmål og kjeftbruk mot futen og personer på tinget. Vik fikk kjøpt seg fri med en pengesum tilsvarende 129 melkekyr. Wittrup så i nåde på overklassemannen, og utnevnte Vik til kirkeverge. Vik drev underslag fra kassene i kirkene i stor stil, og han ble til sist dømt i unåde etter at gården hans ble utpantet. 
Wittrup fikk bygsle gården Evebø på livstid, men han tok ut så mye skog at han mistet rettighetene til skogsdriften. Etter en rekke klager på måten han drev embetsverket ble han suspendert, og flyttet til Bergen. Der ble han rådmann i 1624. 
Han ble senere tatt i nåde og kom tilbake til Gloppen som fut. Han fikk også opp driften av sagbruket i Evebøfossen. Han kjøpte seg opp til å eie 11 gårder i Gloppen og ytterligere tre gårder ellers i Nordfjord.
I forbindelse med en større oppussing av Vereide kirkes murer og tak i 1631, ble svartmalte monogrammer til den mektige futen (CSW) og kona, Anne Abelsdotter (AA) montert høyt på de hvite murveggene på kirken. Trolig har ekteparet bidratt med midler til oppussingen. I forbindelse med denne større renoveringen av kirken ble også årstallet 1631 skrevet på kirken. Dermed ble 1631 kirkens byggeår på folkemunne i bygda. Byggtekniske undersøkelser og arkeologiske vurderinger har siden flyttet byggeåret tilbake 500 år.
Enken Anne Abelsdatter (1582–1672) overlevde mannen med 36 år. Hun fikk tilnavnet «Blodbytta» fordi hun drev sine arbeidere ved gårdene så hardt. Anne Abelsdatter klarte også å utvide gårdene til familien etter mannens død, og familien hadde en tid kontroll over begge de store gårdene Eide og Evebø. 
Wittrup-familien ble en markant slekt i Nordfjord, og bestod av sorenskrivere, lensmenn, og drivere av gjestgiveri.
Macrodorcas (Digonophorus) costipennis

Utseende

En middelsstor (hannen ca. 25 millimeter), spinkel, blankt svart hjortebille. Hannen har lange, slanke, krumme kjever med en lang, i spissen tvert avkuttet tann rundt to tredjedeler ut. Pronotum er rundet, litt bredere enn dekkvingene, som er jevnbrede.

Levevis

Larvene utvikler seg i morken ved av løvtrær.

Utbredelse

Arten er kjent fra Myanmar.
Marin Cureau de La Chambre

Liv og virke

Fra ca 1630 var han lege i Paris. Han avanserte raskt sosialt, besøkte salongene, og ble kongens livlege og medlem av Académie française. Kongen skal ha vært imponert over Cureau de la Chambres evne til å bedømme folks karakter ut fra deres fysiske fremtoning.
Han forfattet skjønnlitterære, filosofiske og vitenskapelige bøker.
Marin Cureau de la Chambre er særlig kjent for sitt arbeid innen fysiognomi. Mellom 1640 og 1662 utgav han et seksbinds verk om menneskets karakter og «lidenskaper» kalt Caractères des passions. Han skrevb artikler om andre emner, som kiromanti, fordøyelse, dyrs erkjennelseskraft, okkulte ting og optikk. Vedrørende det sist nevnte studerte han lysets og fargenes karakter, refraksjoner, og muligheten for primær- og sekundærfarger. Innen filosofi utgav han ikke minst en oversettelse til fransk av Aristoteles' Physica.
Han var far til Pierre Cureau de La Chambre, som også ble medlem av Det Franske Akademi (overtok farens sete) og som gikk i den katolske kirkes tjeneste som geistlig.
Stour (Kent)

Elvas løp

Utspringet til elva, som her kalles Great Stour, ligger like øst for landsbyen Lenham, ved vannskillet til elva Len, ei sideelv til Medway. Elva renner fra kildeområdet i sørøstlig retning gjennom den landlige Low Weald-dalen, hvor den også tar oppi seg flere mindre sideelver. Ved byen Ashford møter den sideelva East Stour, som kommer inn fra sørøst fra kildeområdene nord for Hythe, samt de mindre sideelvene Whitewater Dyke og Ruckinge Dyke.
Etter Ashford snur Stour mot nordøst og bryter gjennom åsene i North Downs, som ligger mellom Ashford og Canterbury, en avstand på rundt 25 kilometer. På denne strekningen, hvor elva renner gjennom landsbyene Wye, Chilham og Chartham, er det ingen større sideelver.
Den historiske byen Canterbury ligger ved møtet mellom fire romerveier, og hvor Watling Street hadde tilknytning til havet. Innenfor byen har elva to separate løp, et gjennom bysentrum og det andre nord for bymurene. De to løpene renner sammen øst for Canterbury, før elva når fram til Fordwich, ei tidligere uthavn for Canterbury og den nåværende grensa for tidevannet i Stour.
Etter Fordwich passerer elva mellom Westbere Lakes, en rekke av innsjøer dannet av tidligere grustak som nå yrer av liv, og gjennom våtmarkene i Stodmarsh naturreservat. Deretter følger åpent jordbruksland anlagt på de tørrlagte sumpene rundt elva ved landsbyen Upstreet.
Ved landsbyen Plucks Gutter møter Stour de to siste sideelvene, Little Stour fra sør, med kildeområde nord for Folkestone, og Wantsum fra nord, som starter ved Reculver øst for Herne Bay. I dette området ligger også tvillinglandsbyene West og East Stourmouth, hvor Stour opprinnelig munnet ut i Wantsumkanalen, et tidligere sund som nå er siltet igjen og omdannet til et vidstrakt jordbruksområde.
Herfra snur elva sørover, og passerer den tidligere så viktige og travle havna Sandwich. Deretter snur elva nordover igjen i en stor loop, og på et punkt passerer den under 200 meter fra sitt sørgående løp. På dette stedet ble det i 1776 gravd en kanal, kalt «Stonar Cut» etter den nærliggende landsbyen Stonar, hovedsakelig for flomkontroll i området. Kanalen er i dag i stor grad gjengrodd. Til slutt bøyer elva av mot øst og munner ut i Doverstredet ved Pegwell Bay, sørvest for Ramsgate.
Fra tidevannsgrensa i Fordwich til havet er elva omgitt av lavtliggende sumpland. Mesteparten av dem ligger på det som var bunnen av Wantsumkanalen, mens de sørligste ligger bak sanddynene på Sandwich Flats. De fleste av disse sumpene er i dag gjennomskåret av dreneringsgrøfter på kryss og tvers, og er i all hovedsak omdannet til jordbruksland.
Toledo City

Toledo City er en by i Filippinene. Den ligger i provinsen Cebu i regionen Central Visayas og har 170 335 innbyggere (folketellling 2015).
Byen er inndelt i 38 smådistrikt, barangayer, hvorav 36 er klassifiserte som landsbygdsdistrikt og 2 som tettstedsdistrikt.
Talcott Parsons

Aktør/Struktur-problemet

Parsons store sosiologiske prosjekt var å utvikle et enhetlig rammeverk for sosiologien og samfunnsvitenskapene. Han mente sosiologien var preget av en lite fruktbar spenning mellom positivisme (mennesker er determinert av ytre årssaker) og idealisme (mennesker er determinert av indre årsaker). Dette er det han kaller aktør/struktur-problemet. Han ønsket videre å kombinere det beste fra positivismen og idealismen i en ny syntese; Parson mente at mennesker både er et fritt velgende aktør, samtidig som man alltid er underlagt ytre betingelser (både sosiale og fysiske) som man ikke kan kontrollere fullt ut.
Junagadh (distrikt)

Demografi

Ved folketellingen i 2011 var det 2 742 291 innbyggere i distriktet, mot 2 448 173 i 2001. Den urbane delen av befolkningen utgjør 33 05 %.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 10 99 % i 2011 mot 15 10 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 904 i 2011 mot 903 i 2001.
Singh-piratene

Singh-Piratene er en fiktiv kriminell organisasjon. De er best kjent som erkefiendene til Lee Falks superhelt Fantomet, og har hatt mange opptredener i seriens bøker og striper opp gjennom årene.
Chitriya Pinthong

Chitriya Pinthong er en thailandsk diplomat. Hun var ambassadør i Norge fram til 2007. Deretter var hun sjef for Thailand International Development Cooperation Agency.
Pinthong ble i 2007 hedret med storkors av Den Kongelige Norske Fortjenstorden.
Gjesten (serieroman)

Gjesten er den første boken i romanserien Påfuglhuset av Anne Aukland (pseudonym). Boka er satt i 1883, hvor Ada Heidmann er ei ung husjomfru ved et idyllisk kurbad i Buskerud. Den kom ut den 8. oktober 2012, og er den første i en miniserie på seks bøker. Forlaget er Cappelen Damm. Påfuglhuset er en av mange serier som går under fellesbetegnelsen NorskeSerier.
Evangelisten Lukas

Lukas (gresk: Λουκᾶς – Loukâs; hebraisk: לוקא) levde i det 1. århundre og nevnes i Det nye testamente som lege og som Paulus' medarbeider og reiseledsager. I 2. Timoteusbrev nevnes Lukas som den som er hos Paulus til det siste.
I kirkelige tradisjon tillegges han forfatterskapet av Lukasevangeliet ('Evangeliet etter Lukas') og Apostlenes gjerninger. Kirkehistorikeren Eusebius av Caesarea forteller at Lukas traff Paulus rundt år 50, og ble med han på misjonsreisene.
I den sene oldtid og tidlige middelalder oppsto legenden, at Lukas skulle være maler, og ha malt det første ikonet, et bilde av jomfru Maria, den såkalte Sorte Madonna av Częstochowa. Det finnes forøvrig ingen belegg for denne antagelsen.
Noen hevder at Lukas var øyenvitne til Jesus, og han har blant noen kirkefedre blitt satt i forbindelse med de 72 disiplene Jesus utsendte som beskrevet i Lukasevangeliet, kapittel 10. Denne tradisjonen finnes det ikke belegg for.
Lukas' evangelistsymbol er en bevinget okse fordi evangeliet etter ham begynner med Sakarjas offer i tempelet. Oksen var et vanlig offerdyr.
Grateful Dead

Historie

Fra den musikalske smeltedigelen i 1960-tallets San Francisco dukket det i 1963 opp et jug-band med navnet Mother McCrees Uptown Jug Champions og et bluesband med navnet The Zodiacs, og seinere smeltet disse to gruppene sammen til The Warlocks, som 4. desember 1966 for første gang opptrådte under navnet The Grateful Dead. Denne første opptredenen er også historisk fordi den fant sted under en av forfatteren Ken Keseys første «syreprøver» – det vil si halvoffentlige fester hvor alle deltakerne hadde hatt i seg det den gang legale psykedeliske stoffet LSD. 
Grateful Dead ble på mange måter et band som definerte psykedelisk musikk, ved å spille under innflytelse av LSD og ved bevisst å forsøke å gjenskape de psykedeliske sinnstilstandene både på konserter og i studio.

Lang karriere

Karrieren til Grateful Dead strakte seg altså over 30 år, med bare noen få måneders margin. I løpet av disse tre årtiene spilte The Grateful Dead ca. 2500 konserter, hvorav de aller fleste er innspilt på lydbånd. Etter hvert er også mange kommet på CD.

Plateutgivelser

På bandets andre album, Anthem of the Sun, ble konsertopptak og studioopptak kombinert. Deres første salgssuksess var imidlertid dobbelt-LP-en Live/Dead, der de tre første platesidene var ett sammenhengende opptak. Seinere vekslet bandet mellom å gi ut studioalbum og redigerte konsertopptak.
En lang rekke (stort sett komplette) konserter er seinere gitt ut i seriene Dick's Picks ( 1-37), From the Vault, og Road Trips. Det er likevel tusenvis av uutgitte konserter som sirkulerer blant tilhengerne. Mange kan også lastes ned legalt fra nettstedet Archive.org.
Bendiksmesse

Bendiksmesse den 21. mars er en merkedag som opprinnelig ble feiret til minne om den hellige Bendik fra Nursia (480-547) som stiftet benediktinerordenen. Dagen er avmerket på primstaven med et halvkors. Dette er i norsk folketradisjon mistolket som en hakke, og flere steder oppfattet som at det nå var tid for å starte eller forberede våronna.
Bendiksmesse faller ofte på vårjevndøgn.
Haruder

Haruder var en germansk folkegruppe, som blir nevnt for første gang i 58 f.kr. av Julius Cæsar, i hans verk Kommentarer til gallerkrigen. De utgjorde da 24 000 av krigerne i allianse med Alamannerne, som krysset Rhinen - grensen mellom Romerriket og Germania - under ledelse av Ariovistus («Kongen av germanerne»). De tok del i en invasjon av Gallia, og Ariovistus gjorde krav på en tredjedel av Gallia (den beste delen) til sine allierte harudere. Cæsar sier selv at germanerne ikke gikk til angrep, fordi kloke koner mente de burde vente til neste nymåne før de kunne gå i krig. Dette kan igjen tyde på at de er beslektet med kimbrere. Alamannerne ble forøvrig slått og drevet på flukt. Noen ble værende i Belgia, noen i Niedersachsen, og andre dro tilbake til Jylland.
Harz i Vest-Tyskland var bebodd av harudere og alle steder i Harz med etterstavelsen -leben ble grunnlagt av haruder.
I Geographia av Klaudios Ptolemaios' (Ca. år 90–168 e.kr.) nevnes haruderne (Gresk: Χαροῦδες) som en stamme bosatt på østsiden av det moderne Jylland i Danmark. 
Den kjente svenske filologen Adolf Noreen (1854-1925) mener derimot at Hardsyssel, den gamle betegnelsen for Vest-Jylland har sitt navn etter denne folkegruppen (noe som kan tyde på en forflytting fra øst til vest), og at de utvandret fra Jylland til Norge før år 500 e.kr. og bosatte seg i områdene rundt Hardanger og Bergen, i Hordaland kommune. 
I Hordaland finner man også stedsnavn som Hordabø, Hordnes og Hordvik, som kan tyde på at haruderne også har vært bosatt nord for Bergenshalvøya.
Ryvarden er et tradisjonelt merke for å skille mellom Rygere og Horder
Det er mye usikkerhet blant forskere når det gjelder haruderne. De kan ha forflyttet seg fra Danmark til Norge, men det er også mulig at de kan ha kommet fra Norge til Danmark. På den annen side kan det også være snakk om to forskjellige folkegrupper med lignende navn som har gitt opphav til lignende stedsnavn. Verket Germania av Cornelius Tacitus (98 e.kr.), som blir ansett for å være en svært viktig kilde til forståelse av de forskjellige germanske folkegruppene, nevner ikke haruderne i det hele tatt, selv om andre folkegrupper i Danmark, Sverige, de baltiske landene, og muligens samer er beskrevet.
Det var fra Hordaland det første registrerte angrepet fant sted, før angrepet på Lindisfarne, som tradisjonelt er sett på starten på vikingtiden.

Etymologi

Ordet «Hard», f.eks. i «Hardsyssel» eller «Hardanger», og også «Harz» og «Harth», kommer av «Harud» (Latinsk: Harudes) som betyr «skog» eller «skogdekket fjell». Haruderne i «Harz» bodde også angivelig i et skogdekket fjellområde. Så i alle tilfeller dreier det seg altså om et «skogfolk» eller «beboer av skogsområder». Ordet «Hord» som i f.eks. «Hordaland» (Norrønt: Hǫrð eller Urgermansk: haruð) blir av Adolf Noreen gitt samme tolkning.
Dizzy Gillespie

Musikkstil

John Birks «Dizzy» Gillespie var en av hovedpersonene i jazzens utvikling på 1940-tallet. Med sin rytmiske og harmoniske oppfinnsomhet lyktes han i å endre jazzens språk til et mer moderne uttrykk som slo svært godt an verden over.
Sammen med Charlie Parker (saksofon), Bud Powell (piano) og Kenny Clarke (trommer) ble han regnet for å være en av frontfigurene i den nyskapende stilen, bebop. Dette er en type jazzmusikk som består av raske, kompliserte og ofte asymmetriske melodier.

Historie og musikalsk utvikling

Den unge Gillespie fikk sin musikalske utdanning fra naboer og på grunnskolen. Etter å ha spilt piano en stund valgte han trompet som sitt instrument. Han fikk aldri noen formell undervisning på instrumentet, og var dermed å betrakte som selvlært. 
Dizzy Gillespie slutta på ungdomsskolen, som mange andre, for å jobbe på en bomullplantasje i depresjonstida. I 1935 flytta han tilbake til Philadelphia for å være sammen med mora. Etter noen dager fikk han jobb i Frankie Fairfax band der han fikk kallenavnet sitt: Dizzy. 
I mai 1937 spilte Dizzy Gillespie inn sin første plate. Etter dette flytta han til New York. Her fikk han spille med Cab Calloway's band. Dette var gjennombruddet hans som trompetsolist.

Dizzys orkestre

Han drev eget orkester, der blant annet Benny Bailey var med 1949-51.
Med Jazz at the Philharmonic gjestet han Nordstrandhallen den 18. februar 1956 og 22. mai 1958.
Han besøkte en ungdomsfestival i Sovjetunionen med sitt orkester i 1957.
Ved Kongsberg Jazzfestival i 1971 både spilte han og ga storband-seminar. Ifølge  Erling Wicklund «En mer kvalifisert mann til denne oppgaven finnes vel knapt i dag ... Dizzys erfaring som storbandleder går tilbake til 1946 ... Gillespie-bandet fram til ca. 1950 er blitt stående som en revolusjon i jazzhistorien.»
I oktober 1981 var han ved Bergen Jazzfestival og ved Miloud Guiderks EmmaJazz-jubileum i Sandvika kino. Besetningen var Paquito D'Rivera sax, Michael Howell gitar, Ed Cherry bass og Ignacio Berroa rytme. De fremførte «inspirert bebop med afrokubansk preg tilsatt store doser av kapellmesterens elleville gjøgling». På 80-tallet var han ofte brukt artist på jazzcruisene med SS «Norway» der også Arild Andersen var med. Ved hans gjenvisitt til Sandvika kino i januar 1988 spilte han i lusekofte med Sam Rivers på saksofon, Ed Cherry bass, Ignacio Berroa rytme og John Lee bass. Hans tredje besøk til Sandvika var med et 15-musikers storband i mai 1989, hvorefter han med sin All Stars septett debuterte ved Moldejazz 1989. I den spilte Phil Woods saksofon, Cedar Walton piano, Bobby Hutcherson vibrafon, Steve Turre trombone, og Idrettens Hus var «et fuglefjell i fóringstiden». Samme året etablerte han De forente nasjoners orkester.

Dizzy som person

I ungdommen var Dizzy Gillespie en opprører, en rebell. Som voksen var han svært opptatt av å støtte ideelle politiske saker som for eksempel raseintegrasjon. Biografen Alyn Shipton mener denne endringa i karaktér i stor grad skyldes Gillespies sterke gudstro og støtte til trosretninga Bahai-troen fra slutten av 1960-tallet.
Jinlongtan-demningen

Jinlongtan-demningen er en demning med et vannkraftverk i elva Min, ei venstre sideelv (øst for Dadu He-elva) til midtre Chang Jiang i provinsen Sichuan i det sørlig-sentrale Kina. Installert effekt er 180 MW.
Elvedeltadatabasen

Elvedeltadatabasen er en oversikt over arealsituasjonen i større norske elvedelta.
Informasjonsbanken dette utgjør skal gi viktig beslutningsgrunnlag for forvaltningen av naturverdiene generelt i elvedelta som en truet naturtype, det biologiske mangfoldet og kvartærgeologiske verdier.
Databasen inneholder informasjon om alle delta i Norge unntatt Svalbard på over 250 dekar, totalt om lag 290 delta (Mars 2006).
Basen administreres av Miljødirektoratet.
Motiverende samtale

Motiveringsfremmende terapi

Motiveringsfremmende terapi er en tidsbegrenset og fire-møters tilpasning brukt i Prosjekt MATCH, et USA-statlig finansiert studie om behandling av alkoholproblemer og the Drinkers Check-Up gir normativbasert tilbakemelding og utforsker klientens motivasjon på bakgrunn av tilbakemeldingen.
Motiverende samtale har blitt støttet av over 200 randomiserte kliniske kontrollforsøk på tvers av en rekke målpopulasjoner og atferder som inkluderer narkotikaavhengighet, helsefremmende atferd, etterlevelse til medisinske regimer og psykisk helsetilstander.

Begrensninger med Motiverende samtale

Mange studier som har benyttet Motiverende samtale har spesifikke inklusjons- og eksklusjonskriterier. For eksempel ekskluderte Prosjekt MATCH de som var hjemløse og hadde kommet på kant med loven. Et randomisert forsøk i narkotikaavhengighetsbehandling utført av Miller og Rollnick (2002) tilbød Motiverende samtale-sesjoner til pasienter for å fremme atferdsendring ved utforskning og oppløsning av ambivalens. De hentet inn 152 ikke-innlagte og 56 innlagte klienter som hadde begynt på å gå til et offentlig kontor for personer med narkotikaproblemer. Forskerne rapporterte og ekskluderte klienter hvis de tilkjennega for lite stabilitet i bosituasjon.
Dette er ikke et forsøk på å fjerne holdbarheten til Motiverende samtale eller Motiverende samtaleforskning. Motiverende samtale ser ut til å fungere fint med spesifikke grupper i spesifikke omstendigheter. Framtidige intervensjoner må inkludere alle klienter som begynner i behandling som studeres (innenfor rammen av informert samtykke) ellers vil forskningen ikke representere den virkelige vedens kliniske virksomhet (Patterson, 2008 & 2009).
Miland skole

Miland skole er en fådelt barneskole i Miland i Tinn kommune.
Skolen hadde 57 elever i skoleåret 2009-10. Rektor er Inger Aamlid Eeg.
Krishnagiri (distrikt)

Demografi

Ved folketellingen i 2011 var det 1 883 731 innbyggere i distriktet, mot 1 561 118 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 22,75 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 10,82 % i 2011 mot 13,77 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 924 i 2011 mot 869 i 2001.
Pinsekirka Filadelfia

Pinsekirka Filadelfia er en kristen frikirkelig menighet i Spjelkavik, ved Ålesund, tilsluttet den norske pinsebevegelsen. Pinsekirka Filadelfia ble stiftet 1916. 
Menigheten har 564 medlemmer, medregnet tilhørige, det vil si barn av døpte medlemmer. «Charge», tidligere «J2U», er menighetens ungdomsarbeid. For ungdom i konfirmasjonsalder tilbyr menigheten den frikirkelige konfirmantundervisningen Tentro.

Misjon

Pinsekirka Filadelfia er engasjert i misjonsarbeid i Kenya, Ukraina og Russland, og er utsendermenighet for misjonærene Hege og Yngvar Aarseth. Menigheten støtter arbeidet til Halvard Hasseløy, Lisa og David Loen sitt arbeide. I 2007 var menighetens misjonsregnskap på 665 700,- kr.
Bell OH-58 Kiowa

Land som har brukt eller bruker OH-58 Kiowa

Amerikas forente stater, Australia, Canada (har brukt), Den dominikanske republikk, Saudi-Arabia, Taiwan, Østerrike
Elektra (Sofokles)

Elektra (Gresk: Ἠλέκτρα) er et skuespill fra ca 410 f.Kr., skrevet av den greske dramatikeren Sofokles, en av de tre store tragedieforfatterne i den greske antikkens litteratur.
Historien er lagt til byen Argos noen år etter trojanerkrigen og er en av flere versjoner av myten om Elektra og broren Orestes, og deres hevn over moren Klytaimnestra og stefaren Aigisthos for drapet på Elektras far, kong Agamemnon. Før handlingen begynner har først Agamemnon ofret sin og Klytaimnestras datter Ifigeneia til gudene, han har bedratt sin hustru med kongsdatteren Kassandra fra Troja, deretter har Klytaimnestra bedratt og drept ektemannen i ledtog med sin elsker Aigosthos. Elektra redder Orestes unna morens drapslyst, men lever selv sammen med moren og stefaren. Handlingen begynner med at den nå voksne Orestes vender hjem, og at søsknene fullbyrder hevnen ved å ta livet av Klytaimnestra og Aigosthos.
Aiskhylos (i trilogien Orestien) og Evripides (Elektra) har også skrevet om denne dramatiske myten, men behandlet emnet annerledes. Mens Sofokles nærmest opphøyer søskenparets hevn over moren til noe moralsk riktig, framstiller Evripides søskenparet nærmest som psykisk ustabile personer. Også Aiskhylos legger vekt på Orestes' psykiske problemer etter moderdrapet, mens Elektra hos ham spiller en mer underordnet rolle.
Komponisten Richard Strauss skrev operaen Elektra (uroppført 1909) med tekst av Hugo von Hofmannsthal basert blant annet på Sofokles' drama.
Stykket er oversatt til norsk av Matias Skard (1927, nynorsk) og Peder Østbye (1959, riksmål). Det blir jevnlig spilt på norske scener, sist på Centralteatret 2008 i en norsk-pakistansk sammenheng, med manus av Petter S. Rosenlund med Pia Tjelta i tittelrollen.
Level Up

Level Up Norge  er en norsk YouTube-kanal og tidligere norsk ukentlig spillmagasin. Det ble opprinnelig sendt på VGs nettbaserte TV-kanal VGTV i perioden 2011 - 2015. Magasinet ble nedlagt etter den niende sesongen på grunn av nedbemanning i VG. Programlederne Rune Fjeld Olsen og Karl-Martin Hogsnes, har siden 2016 drevet Level Up videre som en Youtube-kanal. Kanalen finansieres av seerbidrag gjennom en Patreon-side.
I etterkant av dette ble det også laget en dokumentar av Level Up i mai 2016. 
I sesong 5 startet programmet en podcast under navnet Level Up podcast. Podcasten ble senere døpt Level Upcast. Nå heter podcasten Level Backup. Under sesong 6 ble noen av episodene lastet opp til programmets egen YouTube-kanal.