google/wiki40b huggingface dataset:
Peter Andreas Heiberg

Barndom og ungdom

Hans far, Ludvig Heiberg, døde da Peter Andreas var to år. Deretter flyttet moren med brødrene, som bl.a. inkluderte broren Ludvig Heiberg, til sin far i Vemmetofte. Der vokste Heiberg opp inntil han selv skulle på latinskole. Han ble student i 1774 i København. I 1777 tok han den store filologiske eksamen på Københavns Universitet. I 1779 forlot han København, angivelig pga. spillegjeld. Han reiste til Sverige for å bli soldat. Halvannet år senere frikjøpte hans familie ham for tjeneste, og han dro etter et kort opphold i Uppsala til Bergen. Her tilbragte han de neste tre årene hos sin onkel. I Bergen møtte han mange forfattere, som inspirerte ham til selv å skrive. Da Heiberg kom tilbake til København, brukte han sine språkkunnskaper som tolk. Han oversatte «Eusebius, eller hva Frukt man høster av Dyden i våre Tider», av den franske forfatteren Jean-Charles Laveaux. Verket er kritisk mot overklassen. Det var nok grunnen til at Heiberg valgte å utgi det anonymt. I 1790 giftet han seg med den 16-årige Thomasine Buntzen (etter sitt senere ekteskap kjent som forfatterinnen fru Gyllembourg). Deres sønn var Johan Ludvig Heiberg (1791–1860).

Forfatterskapet

Mange av Heibergs forbilder var franske og typisk preget av opplysningstidens tanker, men spesielt den danske samtidige Niels Ditlev Riegels inspirerte og støttet ham til å skrive sine sterkt samfunnskritiske tekster. De to utviklet også et varmt vennskap, bl.a. skrev Heiberg et dikt i anledning av vennen Riegels bryllup.
Heibergs debutroman Rigdalersedlens Hændelser (1789-1793) forteller kritisk om kjøpmennene, adelen og den tyske innflytelsen i Danmark. Romanen er inspirert av den engelske forfatter Charles Johnstones Chrysal, or the Adventure of a Guinea, som sett gjennom en pengeseddels øyne beskriver forskjellige sider av livet, i dette tilfellet samtidens København. Etter innføringen av Trykkefrihetsforordningen av 1799 ble det under kronprins Frederik (den senere konge Frederik VI) gjeninnført delvis sensur i Danmark. 
Heiberg var allerede under anklager etter den gamle lovgivningen og hadde under rettssaken utgitt tidsskriftet Læsning for Publikum, som var beregnet på å opplyse folk om saken samtidig med at det gikk i strid med makthaverne. Etter den nye forordningen kunne han dømmes til landsforvisning hvis han forhånet eller oppfordret til hat mot landets regjering. Det var nettopp hva Heiberg hadde gjort. Han ble dømt med tilbakevirkende kraft for sine artikler Politisk Dispache og Sprog-Granskning. Dommen falt julaften 1799, og Heiberg forlot for alltid København den 7. februar 1800. En liknende skjebne rammet også dikteren Malthe Conrad Bruun året etter. De endte begge med å velge Paris som sitt oppholdssted. De hadde ikke mye til felles og følte snarere gjensidig uvilje. Heiberg så med forakt på den så radikale jakobineren Malthe Bruun da han omfavnet den eneveldige Napoleon uten betenkning.Thomasine lot seg skille i 1801 for umiddelbart å gifte seg med Carl Frederik Gyllembourg, som hun lenge hadde hatt et forhold til bak Heibergs rygg. Sønnen Johan Ludvig kom først som voksen til Paris for å besøke sin far. Heiberg var da blitt blind.
Basingstokekanalen

Basingstokekanalen er en kunstig kanal i Storbritannia. Den knytter Basingstoke til elven Wey ved Weybridge, og går via Odiham, Fleet, Aldershot, Mytchett, Brookwood og Woking. Dermed kunne man frakte varer vannveien fra London til Basingstoke over Themsen, Wey og denne kanalen.

Beskrivelse

Kanalen ble unnfanget som en måte å stimulere landbruksutviklingen i Hampshire. Som en følge av et parlamentarisk vedtak i 1778, men grunnet problemer med å skaffe nødvendige økonomiske midler kom ikke konstruksjonen i gang før ti år senere, i oktober 1788 og den ble fullført den 4. september 1794. Ingeniør John Smeaton og hans assistant William Jessop arbeidet på kanalen sammen med Benjamin Henry Latrobe. Det som først og fremst ble fraktet på kanalen var tømmer fra Basingstoke.
Jernbanelinjen London and South Western Railway, anlagt i viktoriansk tid, går parallelt med kanalen i en stor del av dens lende, og var en av grunnene til at den ble nedlagt. Den vestlige delen fra North Warnborough til Basingstoke er nå ikke lenger farbar, ettersom Greywelltunnelen delvis har kollapset. Det er usikkert om tunnelen noen gang kan bli restaurert, ettersom en fredet flaggermuskoloni har tilhold der. Den østlige delen er åpen, og det finnes et informasjonssenter for kanalen i Mytchett.
Gevingåsen tunnel

Gevingåsen tunnel er en jernbanetunnel mellom Hommelvik og Hell på Nordlandsbanen. Tunnelen ble tatt i bruk 15. august 2011 og offisielt åpnet 23. august 2011. Byggingen av tunnelen reduserte reisetiden mellom Stjørdal og Trondheim med fire–fem minutter. Kapasiteten på strekningen mellom Hommelvik og Hell ble økt fra 5,4 til 8 tog per time, samtidig som strekningen mellom Hommelvik og Hell stasjoner ble 1 627 meter kortere enn den gamle. En annen positiv konsekvens av tunnelen er at en rasutsatt og vedlikeholdstung strekning kunne legges ned, noe som er sikkerhetsmessig og økonomisk gunstig. Det gamle sporet mellom Muruvik og Hommelvik vil bli revet, mens strekningen fra Muruvik i retning Hell opprettholdes som sidespor. Over kulverten i Hommelvik er det anlagt en ny rundkjøring på fylkesvei 950.

Tekniske data

Tunnelen er 4 400 meter lang med enkeltspor, og totalt ble det lagt 5 700 meter nytt spor i forbindelse med nybyggingen. Kostnadsrammen var på 677 millioner kroner, og det første toget passerte gjennom tunnelen før klokken 6 om morgenen, mandag 15. august 2011. Gjennomslag i tunnelen skjedde 12. august 2010. Tunnelen er klargjort for en eventuell, fremtidig elektrifisering av strekningene mellom Trondheim – Steinkjer og Trondheim – Storlien, og dessuten er forberedelser for å kunne drive et tunnelløp parallelt med dette truffet, og kulverten i Hommelvik er bygget slik at det er plass til et spor til.
Drivingen gav 400 000 kubikkmeter masse som ble brukt av Avinor i forbindelse med utvidelsen av Trondheim Lufthavn, Værnes. Tunnelen krysser 17 meter under Helltunnelen på E6, og det er en rømningsvei mellom tunnelene, en felles rømningsvei, samt to rømningsveier som munner ut i Muruvik.
Euroman

Euroman er et dansk månedsblad rettet mot menn, men med mange kvinnelige lesere. Det er karakterisert ved store portretter av interessante personligheter og grundig journalistikk innenfor livsstil, mote, sport og politikk. 
Magasinet ble grunnlagt i 1992 av Peter Linck og Morten Linck. Opplaget er på 23.655 (Dansk Oplagskontrol, 2. halvår 2008) og bladet har 179.000 lesere månedlig (4. kvartal 2019).
Bladets første nummer kom på gaten i mars 1992 og hadde den britiske skuespilleren Jeremy Irons på forsiden. De første årene utkom Euroman hver annen eller tredje måned, men det har siden høsten 1995 utkommet månedlig. Innholdet dreier seg rundt livsstil i bred forstand og med et intellektuelt tilsnitt samt portretter og artikler om aktuelle samfunnsforhold, ofte skrevet av kjente journalister. Mads Christensen var i mange år bladets moteredaktør, senere kom Thomas Bach til, derefter Chris Pedersen og Frederik Lentz Andersen.
I de senere år er Euroman utvidet ved også å publiseres daglig på nettstedet euroman.dk. Her kan en få nyheter, motetips og lengre artikler, som en kjenner det fra bladet. Utover artikler produserer de også videoer og podcasts. I desember 2018 hadde euroman.dk 322.000 månedlige brukere ifølge Dansk Online Index.
Euroman utgis av Euroman Publications A/S, som opprinnelig var et selvstendig selskap, men som i 2000 ble overtatt av Egmont.
New Zealands sentralbank

Historie

Før sentralbankens etablering var det de store bankene som utstedte valuta på New Zealand. Storbritannia jobbet for at New Zealand skulle etablere en sentralbank etter modell av Bank of England, men New Zealands regjering ønsket ikke dette. Gjennom 1920- og 30-tallet endret imidlertid regjeringen holdning, bl.a. etter at Otto Niemeyer i 1930 anbefalte New Zealand å etablere en sentralbank. New Zealand ba Niemeyer om anbefaling om valutapolitikk, da han var i Australia, og ble anbefalt å etablere en sentralbank. Regjeringen var fortsatt ikke overbevist, men bl.a. synliggjorde Den store depresjonen behovet for en bedre kontroll med valutakurs og valutareserver, derfor begynte finansminister Joseph Gordon Coates, sammen med bl.a. Bernard Ashwin, å utvikle lovgivingen rundt en sentralbank.
Den 1. april 1934 ble sentalbankloven vedtatt (Reserve Bank Act 1934), og 1. august samme år var sentralbanken i drift, med Leslie Lefeaux som sentralbanksjef. Han var tidligere sjefkasserer i Bank of England. Sentralbanken utstedte i 1934 sin første pengeserie, og de private bankenes sedler gikk ut av omløp. Den første pengeserien var midlertidig, men den andre serien, som ble utgitt i 1940, var i sirkulasjon fram til 1967 da den ble konvertert til desimalsystemet. I 1989 fikk sentralbanken også ansvaret for landets mynter.
Sentralbankloven er revidert flere ganger. Det kom mindre endringer i 1936, 1950 og 1960, og i 1964 ble den kraftig revidert. Sentralbankens oppgaver har også blitt tilpasset landets økonomiske situasjon gjennom årene, bl.a. ga sentralbankloven av 1989 sentalbanken som hovedoppgave å bruke pengepolitikk for å redusere inflasjonen, som var et stort problem.
Fra slutten av 1980-tallet reduserte sentralbanken antall ansatte, fra over 600 på det meste, til bare 170 i 2002. Dette økte til ca. 230 i 2009.

Sentralbanksjef

Pr desember 2014 er Graeme Wheeler sentralbanksjef. Han ble utnevnt i juni 2012, og overtok som sentralbanksjef i september 2012. Han overtok da etter Alan Bollard, som hadde sittet siden 2002.
Visesentralbanksjefer er Grant Spencer og Geoff Bascand.
Halsør

Halsør er en bygd på østsiden av Vågsøy i Sogn og Fjordane fylke, knapt tre kilometer nord for Raudeberg. Området er i le av de sterkeste vindene. Fra Halsør ser man øyene Silda og Barmøya.
Ennå kan man se flere merker etter installasjoner fra den andre verdenskrig her. Fortet på Halsør var bemannet av 87 personer, en offiser, 15 underoffiserer og 71 menige. De bodde i seks brakker. Man hadde fire 105 mm feltkanoner, en 75 mm feltkanon, fem mitraljøser, 16 flammekastere og to 20 mm luftvernkanoner. Anlegget var beskyttet mot en eventuell invasjonsstyrke på Refviksanden med et minefelt med 899 miner.
I perioden fra 1945, da Nord-Vågsøy kirke på Raudeberg brant, til 1950, da den var bygget opp igjen, ble kantinebygget i leiren brukt som kirke for Nord-Vågsøy. Senere ble bygget brukt til barnehage.
Grå barkmåler

Utseende

En middelsstor (vingespenn 30 – 40 mm), middels kraftig, gråspraglete måler. Hannen har trådformede antenner. Vingene er lyst grå med små, mørkere flekker. Forvingen har som oftest tre mer eller mindre tydelige, buede, mørke tverrbånd. Det midterste av disse kan være ganske bredt, de to andre er smale. Bakvingen har ett slikt tverrbånd. Det finnes også en mørk (melanistisk) fargevariant. Larven er lang og slank, naken, brungul med mørkere lengdestriper.

Levevis

Denne arten lever i løvskog, hager og parker. Larvene kan finnes på en rekke ulike busker, blant andre hagtorn, slåpetorn, bergflette, liguster og klematis. De voksne sommerfuglene flyr om natten i juli – august og kommer gjerne til lys.

Utbredelse

Arten finnes i Nord-Afrika, Europa og de vestlige delene av Asia. I Norge ble den først registrert ved Kristiansand i 1999 og den er foreløpig bare funnet i Aust-Agder og Vest-Agder. Denne arten kan lett forveksles med flere andre, vanligere arter og det er mulig at den i noen grad har blitt oversett.
Nicolai Gedda

Bakgrunn

Geddas mor, Clary Linnea Lindberg, var svensk og faren, Nikolai Gädda, hadde russisk bakgrunn. Nicolai Gedda vokste opp hos sin tante Olga Gedda og adoptivfaren Mikhail Ustinov (en slektning av donkosakken Peter Ustinov) som også var sanger. Fra 1928 til 1934 bodde de i Leipzig. De vendte tilbake tuil Sverige fordi de ville ut av Adolf Hitlers nasjonalsosialistiske styre.
Gedda studerte sang for Martin Öhman og for sin adoptivfar, ved Gedda studerte ved Musikhögskolan 1949-1950.

Karriere

Han debuterte i 1952 som Chapelou i Adolphe Adams «Le Postillon de Lonjumeau» og hadde i 1953 sitt gjennombrudd internasjonalt i Mozarts Don Giovanni på  La Scala i Milano. Gedda opptrådte på flere ledende operascener som Covent Garden i London, Metropolitan i New York og Pariseroperaen.
Geddas repertoar omfattet over 50 roller, deriblant i operaer av Mozart, Wagner, Berlioz og Puccini. Gedda snakket flere språk: svensk, russisk, tysk, engelsk, fransk og andre. Gedda spilte inn over 70 plater og samarbeidet med blant annet Maria Callas og Herbert von Karajan.
På senere år hadde han turnéer i Russland og ble mottatt med stående ovasjoner. Ved siden av engasjementene ved de forskjellige operahus sag han i kirker over hele Sverige. Hans selvbiografi fra 1977, Gåvan är inte gratis, ble oversatt til både engelsk og tysk.
Han opptrådte siste gang offentlig i 2005, da han sang i Uspenskijkatedralen.
I 1965 fikk han den svenske hederstittelen hovsångare. I 2010 ble han utnevnt til ridder av den franske Æreslegionen.
Dendra

Dendra (gresk: Δενδρά) er et arkeologisk funnsted i Hellas som ligger i utkanten av landsbyen med samme navn som tilhører kommunen Midea i Argolida i periferien Peloponnes. Det ligger rundt seks km øst for byen Argos.
Det arkeologiske stedet har en historie som strekker seg tilbake til tidlig bronsealder og er betydningsfull for den bronsealdergravstedet som ble utgravd av den svenske arkeologen Axel W. Persson fra 1926. Persson undersøkte uberørte tholosgraver og mange mykenske kammergraver, antagelig tilhørende de herskende klasser som hadde sine boliger i den nærliggende borgen i Midea. Dette grunnet at beboerne av akropolis i Midea og nekropolis i Dendra hadde en forbindelse grunnet den korte avstanden mellom de to stedene.
Allerede i løpet av den første utgravningssesongen kunne Persson konkludere med at Midea var en befestet mykensk borg. I 1939 ble forsvarsmuren avdekket. Perssons resultater ble publisert i to utgivelser, 1931 og 1943 (se litteraturlisten). Den andre verdenskrig satte en stopper for hans videre arbeid. Isteden ble det Paul Åström som fortsatte de svenske arkeologiarbeidet ved Dendra og Midea, og i 1960 ble fortsatt arbeid utført under felles svensk-gresk ledelse. Disse aktivitetene ble publisert i 1977 og 1983.
Påfølgende utgravninger, som begynte etter delvis vellykte forsøk på å plyndre de graver som ennå ikke var utgravde, avdekket unike og utsøkte dendrarustninger av bronse. Disse er i dag bevart og utstilt i det arkeologiske museum i den nærliggende byen Nafplio. Ytterligere utgravninger senere har avdekket gravhaug fra bronsealderen hester som gravgods.
Sør for landsbyen står det 270 meter høye fjellet Midea hvor tyske arkeologer i 1907 gjorde undersøkelser. Svensk arkeologi er fortsatt forpliktet i Dendra, og et av målene er å dokumentere arkeologiske bevis fra tidlig forhistorisk bosetning (se artikkel fra Det svenske institutt i Athen i Eksterne lenker).
Nicolò Ridolfi

Bakgrunn

Han var sønn av Piero Ridolfi og Contessina de' Medici (datter av Lorenzo de' Medici il magnifico), og var dermed pave Leo Xs nevø. Dette førte til at hans kirkelige karriere var rask. Han ble utnevnt til guvernør av Spoleto for perioden 1514-1516 og ble apostolisk protonotar som trettenåring.

Kardinal

Han ble som 16-åring kreert til kardinal i juli 1517 av pave Leo X. Det var hans femte konsistorium. Kort etter ble han utnevnt til administrator av bispedømmet Orvieto. Pave Klemens VII utnevnte ham til erkebiskop av Firenze den 11. januar 1524. Han frasa seg embedet i oktober 1532. 
Under sacco di Roma (1527) ble han og andre kardinaler tatt som gisler av Hugo av Moncada.
Hav var medlem av en spesialkommisjon med 11 kardinaler for reform av den romerske kurie. I 1543 ble han for annen gang utnevnt til erkebiskop av Firenze; igjen trakk han seg fra embedet etter noen år, i mai 1548.
Han var litt av en bibliofil, og samlet på seg en stor mengde verdifulle bøker, blant annet greske bøker som kan kjøpte fra den greske høylærde Janus Lascaris. Blant disse er en gresk-latinsk illustrert tetraevangiebok som senere er havnet på Bibliothèque nationale de France.
Etter pave Paul IIIs død ble han ansett som papabile; han deltok på konklavet som ble innledet i 1549, men måtte dra derfra grunnet sykdom. Han døde kort tid etter.
Per-Erik Rundquist

Personlige liv

Rundquist studerte i sine unge år ved Otte Skölds målarskola, deretter fortsatte han studiene ved en reklamekunstskole. Han har hovedsakelig være i virksomhet som  forfatter. Han var gift med skuespillerinnen Irma Christenson og far til skuespilleren Mikael Rundquist.
P3 Sessions

P3 Sessions er et norsk musikkprogram som gikk på NRK Radio fra 2003 til 2010. Konseptet gikk ut på å sende konserter fra norske artister. Sendingene gikk på P3 og ble overført direkte fra NRKs livescene, Studio 19. Essensen i P3 Sessions var den nære og fysiske interaksjonen mellom publikum og artister. Formålet var å gjøre hver P3Session til en unik og eksklusiv opplevelse. Håkon Moslet var hoveddrivkraften bak programmet.
Første sending var med Bigbang og Karen Jo Fields. Siden fulgte konserter med artister som blant annet Dimmu Borgir, Kaizers Orchestra, Raga Rockers, Bigbang, Travis samt Håkan Hellström. De fleste konsertene ble overført fra NRKs Studio 19. Andre ble sendt fra andre scener og til og med skoler, blant annet skolegården til Spjelkavik VGS i Ålesund.
Første sending gikk på luften den 3. september 2003.
Crystal River kraftverk

Crystal River kjernekraftverk er et kraftproduserende anlegg med både kull- og kjernekraft-basert strømproduksjon. Anlegget ligger i Citrus County ved utløpet av Crystal River på nordvestkysten av Florida, i det sørøstlige USA.
Atomreaktoren Crystal River 3 ble godkjent for igangsetting i 1977. Installert maksimal effekt er 838 MW med produksjon på 6,954 TWh i 2006.
Hele komplekset inklusive kullkraftverket har en produksjonskapasitet på 3 148 MW, og årsproduksjonen i 2007 var på om lag 22,0 TWh elektrisk kraft.
Totale utslipp av CO₂ i 2007 var 21.1590 millioner tonn.
Anlegget eies av Progress Energy Florida Inc. Den kjernefysiske delen av produksjonsanlegget har en reaktor som etter dagens konsesjoner skal opphøre i 2036.
STS-99

Høydepunkter fra ferden

«Shuttle Radar Topography Mission» (SRTM) er et internasjonalt prosjekt ledet av «National Imagery and Mapping Agency» og NASA, med deltagelse av det tyske «Aerospace Center» DLR. Målet er å skaffe seg det mest komplette og detaljerte høy-resolusjon digitale topografiske database av Jorden. SRTM består av et spesielt modifisert radar-system ombord i romfergen under den 11 dager lange ferden. Dette radar-systemet samlet rundt 8 terabytes med data for å produsere 3D-bilder av jordoverflaten, som en aldri før hadde sett maken til.
SRTM bruker C-band og X-band «interferometric synthetic aperture radar» (IFSAR) for å oppnå data av Jordens landmasse (mellom 60°N og 56°S). Det produserer digitale topografiske krart-produkter som møter spesifikasjonene til «Interferometric Terrain Height Data» (ITHD)-2 specifications.
Resultatet av «Shuttle Radar Topography Mission» (SRTM) kan være så nært som 1 trilliontedels måling av Jordens topografi. Ved siden av å bidra til sterkt fobedrede kart, kan disse målingene sørge for bedre modellering av drenering, bedre flysimulatorer, bedre lokalisering av antenner for mobiltelefoner og økt sikkerhet ved navigering.
«Shuttle Radar Topography Mission» (SRTM) sin mast ble satt ut uten problemer i sin fulle lengde, og antennen ble beveget til sin operasjonelle posisjon. Etter en vellykket sjekk av radar-systemene, begynte kartleggingen kl 12:31 a.m., mindre enn 12 timer etter oppskyting. Mannskapet delte seg i to skift, slik at de kunne arbeide kontinuerlig, og begynte arbeide med å kartlegge områdene mellom 60°N og 56°S. Data ble sendt tilbake til Jet Propulsion Laboratory for analyse og tidlige indikasjoner viste at dataene var av utmerket kvalitet.
Kartleggingen fortsatte uten særlige problemer, men så ble det oppdaget at forbruket av drivstoff til motorene til romfergen hadde doblet seg fra 0.07 til 0.15 % pr time på grunn av en feil. Som et resultat av dette, måtte ferden reduseres fra 11 til 9 dager, etter at en gjorde tiltak slik at en reddet noe av ferden.
Radar-innsamlingen ble avsluttet kl 6:54 a.m. EST på den tiende dagen av ferden, etter en avsluttende kartlegging over Australia. Etter 222 timer og 23 minutter med kartlegging, kartla Endeavour 99.98 % av det planlagte området, mellom 60°N og 56°S minst en gang, og 94.6 % av det minst to ganger. Nok data ble samlet inn til å fylle omtrent 20 000 CD-plater.
Også ombord på romfergen var et student-eksperiment med navn EarthKAM, som tok 2715 digitale foto under ferden gjennom et av romfergens vinduer. Det NASA-sponsete programmet lot studenter velge mål for fotograferingen, og motta disse via internett. Denne ferden satte en rekord for antall bilder tatt i EarthKAM, da 4 tidligere slike ferder tok 2018 bilder.
Franz Etzel

Politiske posisjoner

Etter jusstudiet arbeidet Etzel som advokat. Han var medlem av NSDAP, men meldte seg ut i 1927. Fra 1931 til 1933 var han ungdomsleder for DNVP. Under den andre verdenskrigen deltok Etzel som infanterist og endte som premierløytnant i reserven. Etzel deltok i grunnleggelsen av CDU i Duisburg i 1945.
Han var i 1947 leder av næringspolitisk utvalg for CDU i den britiske okkupasjonssone, leder av Forbundsdagens næringskomite fra 1949 til 1952 og fra 1957 til 1961 visepresident i Det europeiske kull- og stålfellesskap.

Politisk virke etter den andre verdenskrigen

Etzel var i CDU en talsmann for næringslivets interesser, innenfor rammen av den sosiale markedsøkonomi og den tyske såkalte ordoliberalismen. Dette politiske syn sto i en viss motsetning til det sosialistisk-liknende tankegods som etter stiftelsen i 1945 også preget deler av det nye CDU, blant annet formulert i det såkalte Ahlen-programmet fra 1957. Etzel utgjorde i Forbundsdagen en støtte til Ludwig Erhard i hans tid som næringsminister fra 1949 til 1963.
Da Etzel ble visepresident i Det europeiske kull- og stålfellesskap trådte han ut av Forbundsdagen. I dette nye vervet la han mye av grunnlaget for etableringen av Det europeiske fellesskap. Det oppsto uenigheter mellom Etzel og Erhard, da sistnevnte helt avviste et dypere mellomstatelig samarbeid på europeisk plan. Samtidig bedret han i den samme perioden sin forbindelse til Konrad Adenauer.
I sin tid som finansminister gjennomførte han en vellykket valutapolitikk som vernet om landets pengereserver. Han lykkes i den grad med sin politikk at det ikke ble nødvendig med store låneopptak for nødvendige offentlige investeringer. Etzels skattereform innebar reduserte skatter. Videre ble sparing premiert og det muliggjorde kapitaloverføring gjennom lån til næringslivet. Etzel ble i denne perioden regnet som regjeringens mest populære medlem.
Adenauer lanserte i 1959 Etzel som en mulig ny kansler. Dels vurderte Adenauer selv å bli president, dels ønsket han å forhindre Erhard som ny kansler. Etzels ønske om en nøktern finanspolitikk, uten høyt offentlig forbruk og nye skatter, var imidlertid ikke forenlige med de aktuelle krav i opinionen om blant annet krigsoffererstatninger. Hans uttalelser om å drive statens budsjetter «på grensen til underskudd», ble holdt imot ham. Etzels tapte sin popularitet, og i 1965 gikk han ut av Forbundsdagen. Fritz Etzel gikk deretter tilbake til næringslivet.
Sjømil

En sjømil er en foreldet måleenhet for distanse til sjøs. På slutten kunne den settes lik fire (internasjonale) nautiske mil, altså 7 408 meter. Tidligere ble nautisk mil også kalt kvartmil fordi en nautisk mil utgjorde ¹⁄₄ sjømil.
Da meterkonvensjonen ble innført i 1875, ble én sjømil definert som én geografisk mil (dvs. lengden av ¹⁄₁₅ lengdegrad ved ekvator, 7 421,43 m). Fra gammelt av kunne én sjømil også kalles én dampskibsmil og utgjorde 11 850 alen som tilsvarte 23 700 fot.
En vanlig misforståelse er å bruke betegnelsen sjømil ensbetydende med nautisk mil, hvilket altså ikke er korrekt.