Nevrodegenerative jernavleiringssykdommer

Nevrodegenerative jernavleiringssykdommer (Neurodegeneration with Brain Iron Accumulation, forkortet til NBIA) er en fellesbetegnelse for flere sjeldne, arvelige sykdommer med overlappende symptomer og funn. Sykdommene har til felles at det avleires jern i hjernen og dette synes å være forårsaket av komplekse og sammensatte mekanismer. Det forskes på hvordan forstyrrelser i slik som jernhåndtering og fettsyremetabolisme bidrar i sykdomsmekanismene.
NBIA preges i varierende grad av motoriske symptomer, blant annet parkinsonisme, dystoni, pyramidebaneaffeksjon og nevropsykiatriske plager (kognitiv svikt, depresjon, psykose). Sykdommene starter ofte tidlig i barneårene, men kan også starte senere, avhengig av undertype. Diagnosen stilles på bakgrunn av klinisk mistanke, MR-bilder, supplert av andre undersøkelser og genetisk testing.
Behandlingen er kun rettet mot lindring av symptomene til pasientene. Per i dag finnes det ingen kurerede behandling tilgjengelig.

Utbredelse

Nevrodegenerative jernavleiringssykdommer (NBIA) rammer ca. 1-3:1000000 mennesker på verdensbasis. Den vanligste typen er PKAN (tidligere kalt Hallervorden-Spatz syndrom) (50%), deretter PLAN (20%), MPAN (6-10%) og BPAN (1-2%). Resten av sykdommene regnes å være svært sjeldne.
Forekomsten i Norge er ukjent.

Mekanismer

Som gruppe kjennetegnes nevrodegenerative sykdommer ved at de er alvorlige, kroniske og progredierende sykdommer som rammer nervesystemet.

Ikke-NBIA-relatert jernavleiring

Jernavleiring i det sentrale nervesystem kan oppstå som ledd i normal aldring og i en rekke andre sykdommer enn NBIA som intrakraniell blødning, multippel sklerose, Alzheimers sykdom, amyloid angiopati, osv. Avleiringen følger da et mer diffust mønster sammenlignet med NBIA hvor den ofte er symmetrisk og kun affiserer enkelte strukturer i hjernen. Ved disse tilstandene finnes som oftest sykdomsspesifikke symptomer og radiologiske funn.
Hos pasienter med arvelig hemokromatose og dermed en systemisk forstyrrelse i jernmetabolismen, observeres det sjelden eller ingen jernavleiring i det sentrale nervesystem.  Sannsynligvis skyldes dette at blod-hjerne-barrieren fungerer som et skille mellom den systemiske og den sentralnervøse håndteringen av jern.

Påvirkning av basalganglienes funksjon

Basalgangliene er en ansamling dype kjerner i hjernen og begrepet brukes som regel for å omtale striatum (består av putamen og nucleus caudatus), globus pallidus, nucleus subthalamicus og substantia nigra. Basalgangliene er viktige for motorisk kontroll, øyebevegelser, kognitive funksjoner, følelser og motivasjon.
Spesielt basalganglienes rolle i initiering, regulering, hemning og kontroll av bevegelser er av interesse ved NBIA. Forstyrrelser i basalganglienes motoriske funksjoner vil gi utslag som nedsatt eller økt bevegelighet i kroppen, slik som dystoni, chorea, tremor og parkinonistiske symptomer.

Diagnostikk

De forskjellige jernavleiringssykdommene kan variere i sin presentasjon både i alvorlighetsgrad, debutalder, progresjon og symptommanifestasjon. På grunn av mye overlapp mellom de forskjellige typene vil det også være svært vanskelig, om ikke umulig, å stille diagnosen kun basert på klinikk.

Molekylærgenetiske metoder

Det neste steget for å fastsette en eksakt diagnose vil være molekylærgenetisk testing der man enten ser på et enkelt gen eller et panel med flere gener man vet er assosiert med NBIA. På grunn av genetisk heterogenitet (det at  samme fenotype (kliniske uttrykk) kan forårsakes av flere forskjellige genotyper) vil det oftest være mer effektivt å gjennomføre analysene ved et sett av gener (genpanel). Per i dag testes det i Norge ett gen av gangen, men flere laboratorier i utlandet tilbyr såkalt genpaneler for NBIA.
Arvegangene er som tidligere nevnt oftest autosomale recessive (7 av de 9 nevnte), mens nevroferritinopati er autosomal dominant og BPAN har X-bundet arv.
Som ved annen genetisk testing er det viktig med genetisk veiledning, noe som er pålagt under Bioteknologiloven. Før testing skal man gi tilstrekkelig informasjon og i tillegg tilby genetisk veiledning etter svaret er mottatt til pasienten og evnt  familiemedlemmer.
Bioteknologiloven dekker også testing av de under 16 år, pre-implantasjons- og fosterdiagnostikk.

Behandling

Behandlingen er symptomatisk og man har per 2016 ingen kur. Pasientene bør få oppfølging, i tillegg til tverrfaglig vurdering slik som behandling hos fysioterapeut, ergoterapeut, logoped der det er behov for det.
Dystoni og spastisitet kan holdes i sjakk med antikolinergika, benzodiazepiner eller baklofen. Botulinumtoxin-injeksjoner kan være aktuelt ved fokale dystonier. Parkinsonisme som ved PLAN og Kufor-Rakeb kan forsøksvis behandles med levodopa. Aceruloplasminemipasienter kan ha effekt av å få økt serum-ceruloplasmin nivået gjennom; antioksidanter og zinc-sulfat per oralt.
Pasienter kan også ha symtpomdempning av dyp hjernestimulering (DBS) spesielt for å behandle sekundær dystoni. Det forsker på medikamenter som kan bremse utviklingen av sykdommene, bla et jernbindende middel som kan krysse blod-hjerne-barrieren, deferipron, hos PKAN pasienter.