Philip Massinger

Tidlig liv

Som sønn av Arthur Massinger eller Messenger ble han døpt i kirken St. Thomas's ved Salisbury den 24. november 1585. Han tilhørte åpenbart en eldre familie i Salisbury da navnet går igjen i byopptegnelsene så tidlig som 1415. Han er beskrevet ved sin immatrikulering ved St. Alban Hall (i dag Merton College) ved Universitet i Oxford i 1602 som sønn av en herremann. Hans far, som også hadde gått på St. Alban Hall, var et medlem av det engelske parlamentet, og var tilknyttet husholdningen til Henry Herbert, 2. jarl av Pembroke. Herbert anbefalte i 1587 Arthur for kontoret for eksaminator ved Court of the Marches.
Den 3. jarlen av Pembroke, William Herbert, hvis navn har blitt knyttet til William Shakespeares sonetter, arvet tittelen etter sin far i 1601. Det har blitt foreslått at han støttet Massinger ved Oxford, men uteblivelsen av noen referanse til ham i noen av Massingers forord støtter ikke denne antagelsen. Massinger forlot Oxford uten en akademisk grad i 1606. Hans far hadde dødd i 1603, og det kan ha betydd at Massinger også ble uten inntekter. Mangelen på en akademisk grad og ønske om støtte fra lord Pembroke kan forklare antakelsen om at Massinger konverterte til katolikk. Da han forlot universitetet dro han til London for å gjøre sin lykke som dramatiker, men hans navn kan helt sikkert ikke bli knyttet til noe skuespill før femten år senere da The Virgin Martyr (registrert med Stationers Company, 7. desember 1621) opptrådte som et verk av Massinger og Thomas Dekker.

Første skuespill

I løpet av disse årene samarbeidet han med andre dramatikere. Et felles brev fra Nathan Field, Robert Daborne og Philip Massinger til Philip Henslowe ber om et umiddelbart lån på fem pund for å frigjøre dem fra deres «ulykksalige ekstremitet», pengene skulle bli tatt fra betalingen av «skuespillet av Mr. Fletchers og oss selv». Et annet dokument viser at Massinger og Daborne skyldte Henslowe £3 den 4. juli 1615. Det tidligste notatet dateres til antagelig 1613, og fra denne tiden arbeidet Massinger åpenbart fast med John Fletcher.
Sir Aston Cockayne, Massingers faste venn og patron, refererer i tydelige former til dette samarbeidet i en sonett adressert til Humphrey Moseley ved utgivelsen av hans folioutgave av Beaumont og Fletcher (Small Poems of Divers Sorts, 1658), og i en epitaf (gravskrift) om de to poetene sier han: «Skuespillene de skrev sammen, var gode venner, og nå omfatter en grav dem i deres slutt».

Massinger og King's Men

Etter Philip Henslowes død i 1616 begynte Massinger og Fletcher å skrive for skuespillertroppen The King's Men. Mellom 1623 og 1626 produserte Massinger tre skuespill uten støtte for Lady Elizabeth's Men som da framførte ved Cockpit Theatre: The Parliament of Love, The Bondman og The Renegado. Med unntaket av disse skuespill, og The Great Duke of Florence, produsert i 1627 av Queen Henrietta's Men, fortsatte Massinger å skrive jevnt for King's Men inntil han døde. Tonen i dedikasjonene i hans siste skuespill har gitt bevis for hans fortsatte fattigdom. I forordet til The Maid of Honour (1632) skrev han adressert til sir Francis Foljambe og sir Thomas Bland: «Jeg har ikke ved denne tid utkomme, men at jeg var støttet av deres hyppige høfligheter og begunstninger».
Prologen til The Guardian (lisensiert i 1633) refererer til to ikke suksessfulle stykker og to år med taushet hvor forfatteren fryktet at han mistet den populære gunst. Det er sannsynlig at dette bruddet i hans produksjon hadde sin grunn i hans politiske aktivitet. I 1631 nektet Henry Herbert, leder av The Revels, å gi lisens til et stykke av Massinger uten kjent tittel på grunn av «det farlige emnet om avsettelsen av Sebastian, konge av Portugal», antagelig ut fra et ønske om ikke å sette det gode forholdet mellom Spania og England i fare. Det er liten tvil om at det var det samme stykket som Believe as You List, hvor tid og sted er endret. Antiochus er blitt benyttet framfor Sebastian og Roma framfor Spania. I prologen forsøker Massinger ironisk å unnskylde seg for sin historiske uvitenhet, og innrømmer at hans nøyaktighet er feil om hans bilde kommer for nært «et sent og sørgelig eksempel». Det opplagte «sene og sørgelige eksempelet» av en vandrende prins kan ikke være noen annen enn Karl I av Englands svoger, den valgte Palatinat, Fredrik V av Pfalz. En hentydning til det samme emne kan bli sporet i The Maid of Honour. I et annet skuespill av Massinger, dog ikke lenger bevart, er Karl I rapportert for at han selv strøk ut et avsnitt som var plassert i munnen til Don Pedro, konge av Spania, som «for uforskammet». Massinger synes å ha stått nær politikken til hans patron, Philip Herbert, 4. jarl av Pembroke, som hadde helninger mot demokrati og som var en personlig fiende av hertugen av Buckingham. Den servilitet henimot kronen som ble vist i dramaene til Beaumont og Fletcher reflekterte lynnet til Jakob I av Englands hoff. Holdningene til Massingers helter og heltinner mot kongene er svært forskjellig. Camiolas bemerkninger om begrensningene av kongelig forrett i Maid of Honour, akt V, scene v, kunne vanskelig nok bli akseptert ved hoffet.

Død

Massinger døde brått i sitt hus i nærheten av teateret Globe, og ble gravlagt i kirkegården ved St. Saviour's i Southwark den 18. mars 1640. I opptegnelsene i sogneregisteret er han beskrevet som en «fremmed», noe som imidlertid ikke trenger bety noe mer enn at han tilhørte et annet kirkesogn. Han er gravlagt i den samme graven som Fletcher. Denne graven kan ses i kirkekoret til hva som i dag er Southwark-katedralen i nærheten av London Bridge på sørbredden av elven Thames. Der er navnene til Fletcher og Massinger på en plakett på gulvet mellom korparkettene. Ved siden av disse er det en plakett som minnes Edmund Shakespeare, en yngre bror av William, som også er gravlagt i katedralen, men det nøyaktige stedet er ukjent.

Religion og politikk

Antagelsen at Massinger var katolikk hviler på tre av hans skuespill: The Virgin Martyr (lisensiert 1620), The Renegado (lisensiert 1624) og The Maid of Honour (ca. 1621). Førstnevnte, som Dekker antagelig hadde en større andel av, er egentlig et mirakelspill som handler om martyriumet til Dorothea i tiden under keiser Diokletian, og det overnaturlige elementet er benyttet fritt. Forsiktighet må benyttes i tolkningen av dette stykket som en forklaring på Massingers meninger og syn da det ikke er hans verk alene. I The Renegado er imidlertid handlingen dominert av den velgjørerende innflytelsen til en jesuittprest, Francisco, og læren til dåpen som gjenfødelse er påtvungen. I The Maid of Honour er en komplisert situasjon løst ved beslutningen til heltinnen, Camiola, ved å ta sløret og bli nonne. For dette er hun holdt opp «til alle etterkommere som et rettskaffent eksempel for edle piker å etterligne».
Omvendt er figurer i Massingers skuespill tidvis maskert som katolske prester (The Bashful Lover) og faktisk hører de troendes skriftemål (The Emperor of the East) — et brudd på et sakrament som ville ha vært overraskende for en katolikk.
Som notert overfor satte Massinger moral og religiøse bekymringer foran politiske betraktninger på måter som fornærmet interessene til kongen og staten i hans generasjon. Mens han ikke var en «demokrat» i en moderne mening (noe ingen i hans samfunn var), hadde Massinger politiske sympatier, i den grad disse kan bli tolket fra hans stykker, som tilsynelatende var sammenfallende med hans patron, jarlen av Pembroke – som fant ut at han ikke kunne støtte kong Karl I i den engelske borgerkrigen, og ble en av de få adelsmenn som støttet den parlamentariske siden. Massinger selv levde ikke lenge nok til å kunne ha en andel i denne konflikten.

Stil og innflytelse

Det synes tvilsomt om Massinger noen gang var en allment populær dramatiker da de beste kvalitetene i hans dramaer synes heller å appellere til politikere og moralister enn det ordinære teaterpublikumet. Han bidro derimot til minst en stor og populær figur på den engelske scene. Sir Giles Overreach, i A New Way to Pay Old Debts, som er en form for kommersiell Richard III, en sammensetning av løve og rødrev, og rollen ga mange muligheter for en stor skuespiller. 
Massinger ga et annet betydelig bidrag til en form for komedie, «comedy of manners», i The City Madam. I hans egen bedømmelse var The Roman Actor «den mest perfekte fødsel fra hans Minerva». Det er en studie av tyrannen Domitian, og resultatene av et despotisk styre for despoten selv og hans hoff. Andre gode eksempler på hans høytidelig og beherskede kunst er The Duke of Milan, The Bondman og The Great Duke of Florence.

Massingers verker

Dette skjemaet er basert på forskningen til Cyrus Hoy, Ian Fletcher, og Terence P. Logan. (Se referansene.)