google/wiki40b huggingface dataset:
Prosa-Lancelot

Prosa-Lancelot, også kjent som Vulgate-syklusen eller Lancelot-gralen, eller også Pseudo-Map-syklusen, er den mest betydelige kilden til legenden om kong Arthur som er skrevet på fransk. Det er en rekke på fem bind i prosa som forteller om søken etter den hellige gral og romansen mellom Lancelot og Guinevere. De viktigste delene er skrevet fra tidlig på 1200-tallet, men litteraturforskningen har få svar på forfatterskapet. En tilskrivelse til den walisiske skribenten Walter Map er ikke lenger troverdig da han døde for tidlig til at han kan være forfatteren, derav betegnelsen «pseudo-Map» for den ukjente forfatteren. Denne syklusen var en av de viktigste kildene til Thomas Malory da han skrev Le Morte d'Arthur (Arthurs død).

Utvidet kristen omforming

Prosa-Lancelot legger til en intrigerende dimensjon til tradisjonen om kong Arthur ved å fortsette de kristne temaene ved å ekspandere fortellingene om den hellige gralen og gjenfortelle riddernes strevsom søking. I løpet av denne perioden får materialet både en mer historisk som religiøs retning med fortellinger som omfatter Arthur og Merlins død, hovedsakelig ved å trekke veksler tilbake til Nennius’ Historia Brittonum. Verket kombinerer også elementer fra Det gamle testamente med Marlins fødsel, og dennes magiske opprinnelse er konsistente med de som er fortalt av Robert de Boron, ved at han er sønnen til en djevel og en menneskelig mor som angrer sine synder og er døpt. Merlin blir omformet til en profet og gitt muligheten av Gud til se framtidige hendelser.

Seksjoner

Verket er inndelt i fem seksjoner. De siste tre er faktisk de første som ble skrevet en gang på 1210-tallet. De to første kom senere, en gang rundt 1230-tallet.
Estoire del Saint Grail (Historien om den hellige gral), om Josef fra Arimatea og hans sønn Josephus som førte den hellige gral til Britannia. Til denne seksjonen legger Vulgate Suite du Merlin (Vulgate-Merlin fortsettelse) til flere av Arthurs tidligste begivenheter.
Lancelot propre, den lengste delen og utgjør halvparten av hele syklusen, handler om hendelsene til Lancelot og de andre ridderne av det runde bord, og affæren og utroskapen mellom Lancelot og Guinevere.
Queste del Saint Graal (Søken for den hellige gral) handler om letingen etter den hellige gral og dens ferdiggjøring av Galahad.
Mort Artu (Arthurs død) handler om kongens død, forsaket av Mordred og kongedømmets sammenbrudd.
Dette verket ble snart etterfulgt av et nytt verk som kalles for Post-Vulgate-syklusen. Det er skrevet i tidsrommet 1230 og 1240, og basert på Prosa-Lancelot eller Vulgate-syklusen (derav betegnelsen), men det senere verket skiller seg fra den første på mange måter.
Sierra Leones flagg

Sierra Leones flagg ble offisielt tatt i bruk 27. april 1961. Flagget er en trikolor i fargene grønt, hvitt og blått. Det grønne står for jordbruk, fjell og landets naturressurser. Det blå symboliserer håpet om at den naturlige havnen i Freetown vil bidra til fred i verden. Det hvite symboliserer enhet og rettferdighet.
Fargene i flagget er de samme som går igjen i Sierra Leones riksvåpen.
Willow Glen kraftverk

Willow Glen kraftverk er et varmekraftverk i Iberville County i Louisiana, USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 1.790 MW, fordelt på 5 turbiner. Operatør er energiselskapet Entergy Gulf States Louisiana LLC. 
Kraftverket stod ferdig utbygd i 1960, med utvidelser i 1976. Brenselkilden er naturgass (603 MW) eller fyringsolje (227 MW).
Kazuma Pan nasjonalpark

Landskap

Kazuma Pan nasjonalpark ligger på¨omtrent 1 000 moh. Terrenget er flat og tørr savanne som er rik på oppkommer som danner vannhull. Vegetasjonen består av blant annet mopane- og teak-trær.

Klima

Kazuma Pan nasjonalpark har tørt tropisk klima med årlig nedbørsmengde på mellom 550 og 700 mm. Temperaturen om sommeren kan være over 35 grader, mens det kan forekomme kuldegrader om vinteren.

Dyreliv

Vannhullene gjør at Kazuma Pan har et rikt dyreliv. Pattedyrarter som finnes her inkluderer giraff, sebra, roanantilope, sabelantilope, spydbukk, rørbukk, eland og ellipsevannbukk. I tørketiden, når det er vannmangel andre steder, kommer flokker med elefanter og bøfler til parken. Stumpneshorn kan også sees iblant. Oribi er en dvergantilope som sjeldent finnes i andre deler av Zimbabwe. Av rovdyr er løver og leoparder vanlige, mens geparder og villhunder bare finnes sporadisk.
Også mange arter av vannfugler trives i nærheten av vannhullene, som for eksempel storker, gråkrontrane, stylteløper, skarver, ender og isfugler.
For å sikre at det er tilstrekkelig med vann til dyrene i tørketiden, er flere brønner med solcelle-drevne vannpumper blitt installert i parken. Disse prosjektene er gjennomført av Zimbabwes myndigheter i samarbeid med både nasjonale og internasjonale organisasjoner og fond.

Turisme

Parken har noen grusveier men er ellers uberørt og lite tilrettelagt for besøkende. Det finnes to leirplasser for mindre grupper, men ingen permanente overnattingssteder (pr. 2017). I januar og februar (i regntiden) er parken stengt for besøkende, siden nedbøren gjør veiene i parken ufremkommelige.
Judith Heber

Familie

Judith Heber var datter av prost Andreas Emil Hansen (1837–1919) og Anna Judith Sørensen (1848–1929). Hun  var søster av litteraturviteren Lilly Heber og skuespilleren Abigail Heber g. Magnussøn. Navnet Heber hadde søsknene fra oldemoren. Dette fikk de tillatelse til å anta etter ansøkning til Kongen.

Liv og virke

Heber var elev av Agathe Backer Grøndahl, Astrid Onarheim og Dagmar Walle-Hansen. Hun gikk i harmonilære hos Gustav Fredrik Lange. I 1890-årene var hun en periode lærer ved Nøtterøy skole. I 1903 hadde hun et studieopphold i Berlin, hos Philipp Scharwenka.
Heber hadde sin konsertdebut i Kristiania i 1907. I hovedstaden hadde hun dessuten en komponistaften 17. september 1919. Kort etter døde hun, «den saa sørgelig tidlig døde Judith Heber, pianistinnen, henrykket alle ved sitt fornemme spil. Hun var som et snefnugg, et hvitt dun – bittelille, fotryllende Judith».
Nazianzos

Nazianzos (gresk: Ναζιανζός) eller Nazianz var en by i Kappadokia og ligger 4 km nordvest for dagens tyrkiske landsby Bekârlar (tidligere Nenezi).
Opprinnelig het byen Nadandos, og nevnes første gang i senromerske itinerarier; fra 325 er det belagt som bispesetet.I 382/83 ble Gregor av Nazianz biskop her som etterfølger etter sin far Gregor av Nazianz den eldre. På 1000-tallet ble bispedømmet elevert til metropolitansete, på 1300-tallet omtales det som oppgitt.
Bosettingen avrtegner seg ved to ruinhauger med bare ringe murrester og en senkning mellom, hvori er å finne en seldsjullisk türbe. Den en gang berømte oktagolale kirke som ble bygget av Gregor av Nazianz, er det intet igjen av.
Fernet Branca

Fernet Branca er et bittert brennevin som inneholder i alt 27 urter. Oppskriften er en hemmelighet og ble oppfunnet av Maria Scala i 1845 i Milano som en medisin. Hun tok senere navnet Branca gjennom giftemål og som også ga navnet til brennevinet. 
Den blir vanligvis servert som en digestif etter et måltid. Mange turister inntar et lite glass daglig i den tro at den forebygger eller demper Faraos forbannelse.
Drinken er veldig populær i Argentina, og blir ofte feilaktig tatt for å være nasjonaldrinken. Vanligvis blir Fernet Branca drukket i selskap med andre.
Adolf Hitlers livvakt har fortalt at Hitler drakk et glass med Fernet Branca før han holdt taler.
Samiske geografiske navn i Meråker

Samiske geografiske navn i Meråker (knr 1711) angir stedsnavn i Meråker kommune som har en alternativ samisk form. Da stedsnavn kan referere til geografiske områder av noe utstrekning så kan de dekke flere kommuner.
De samiske stedsnavnene kan angis på forskjellig vis der det er etablert former på flere samiske språk. Dette skjer i grenseområder mellom språkene. Det er ni forskjellige former av samisk; sørsamisk, umesamisk, pitesamisk, lulesamisk, nordsamisk, skoltesamisk, enaresamisk, kildinsamisk og tersamisk. Det er også to utdødde former, kemisamisk og akkalasamisk. Bare sørsamisk er tatt med i denne oversikten for Meråker kommune.
Arthur Svenssons internasjonale pris for faglige rettigheter

Arthur Svenssons internasjonale pris for faglige rettigheter (også kalt Svenssonprisen) er en pris som ble opprettet av fagforbundet Industri Energi i 2010 og siden blitt utdelt årlig. Prisens formål er å fremme fagforeningsarbeid og faglige rettigheter nasjonalt og internasjonalt. Prisen er på 500 000 kroner, hvorav halvparten brukes på prosjekt i samarbeid med prisvinneren.
Prisen har fått navnet etter Arthur Svensson, som var leder av Kjemisk Forbund i 17 år. Som leder var han sterkt engasjert i internasjonalt solidaritetsarbeid. Juryen besto (per 2019)  av Frode Alfheim (leder), Trine Lise Sundnes, Atle Høie, Randi Gabric Bjørgen, Gerd Kristiansen, Haldis Holst og Liv Tørres.   
Prisen deles ut på eget arrangement i midten av juni hvert år. 
I 2014 ble Svenssonstiftelsen opprettet. Denne stiftelsen arbeider med å utvikle aktiviteter i tilknytning til prisen, informerer om den og følger opp prisvinnerne og deres arbeid.
Bjørkebukk

Utseende

En middelsstor (11-19 mm), slank, grønnliggrå trebukk med karakteristiske, svarte tegninger. Kroppen er kledt med utstående, mørke hår. Antennene er knapt så lange som kroppen, hvert ledd grønnliggrått med svart spiss. Hodet har en svart flekk ved hvert antennefeste og en trekantet, svart flekk bak. Pronotum er nesten kvadratisk, med stor, firkløverformet, svart flekk i midten. Dekkvingene har omfattende svarte tegninger, særlig på sidene.

Levevis

Larven utvikler seg på levende løvtrær, ikke bare bjørk men også eik, villapal, rogn, selje og or. Den lever mesteparten av tiden i innerbarken, men gnager seg inn i veden for å forpuppe seg. Larveutviklingen tar 1-2 år. De voksne billene kan finnes i mai-juli, av og til på blomster.

Utbredelse

Arten er utbredt i så godt som hele Palearktis. I Norge finnes den over hele landet.
Elpidio R. Quirino

Bakgrunn

Elpidio R. Quirino ble født i Vigan i kjerneområdet for ilokanoene. Faren, Mariano Quirino, kom fra samme provins, og moren, Gregoria Rivera, fra Agoo i naboprovinsen La Union. Faren var betjent ved et fengsel.
Elpidio begynte sin videregående utdannelse ved Vigan High School og fullførte den ved Manila High School i 1911. I Manila arbeidet som kontorist blant annet ved politiet. Han tok også siviltjenestemannseksamen.

Politiker

Fra 1915 han jus ved University of the Philippines, og så arbeidet som advokat til han ble valgt til representant til den filippinske kongress. Fra 1919 til 1925 var han kongressmann; fra 1925 til 1931 senator. Deretter ble han finansminister og innenriksminister i Commonwealth-regjeringen – Filippinene var da et Commonwealth under USA.
I 1934 var han medlem av den filippinske delegasjon i Washington D.C. (ledet av Manuel Quezon), som lyktes i å få den amerikanske kongress til å vedta Tydings-McDuffie-loven som stipulerte at Filippinene skulle få full nasjonal uavhengighet i 1945. Uavhengigheten ble virkeliggjort den 4. juli 1946.
Under den annen verdenskrig myrdet japanerne hans kone Alicia Syquia og tre av hans fem barn. 
Etter krigen var han statsminister og visepresident under Manuel A. Roxas' presidenskapsperiode.

President

Da Roxas døde den 15. april 1948, ble Quirino president, og vant deretter det påfølgende presidentvalgene som kandidat for det liberale parti.
Den største utfordringen Quirino stod overfor som president, var den kommunistiske bevegelse Hukbalahap (ofte forkortet til Huk).  Selv om huk'ene opprinnelig hadde vært en anti-japansk geriljabevegelse på Luzon, klarte kommunistene etterhvert å ta over ledelsen. Da Quirinos forhandlinger med Huk-lederen  Luis Taruc brøt sammen i 1948, erklærte Taruc åpent at han var kommunist og oppfordret folk til å styrke regjeringen.
Hans seks år som president var preget av iherdig etterkrigsgjenoppbygging, økonomiske fremskritt, og økt økonomisk bistand fra USA. Men grunnleggende problemer, særlig på landsbygda, forble uløste. Hans administrasjon var heller ikke fritt for korrupsjon og grådighet.
Da han stilte til gjenvalg i 1953 ble han slått av sin tidligere visepresident Ramon F. Magsaysay, som hadde brutt med Quirino tidligere samme år. Han trakk seg da tilbake til Novaliches rett ved Manila. Han døde av hjerteslag på skuddårsdagen den 29. februar 1956.
Elpidio Quirino var katolikk, og den første filippinske president av ilocano-avstamning.
Anne Borg

Kunstnerisk virke

Hun studerte ballett i Oslo, London, New York og Leningrad. Fra 1960 til 1971 var hun solist, deretter ble hun ballettsjef. I perioden fra 1979 til 1983 var hun lektor, senere professor ved Statens balletthøgskole der hun fra 1991 til 1996 var rektor.
Da hun tiltrådte som ballettsjef i 1971 var hun 34 år gammel, og Operaens første norske ballettsjef. I denne stillingen arbeidet hun aktivt for å gi koreografene gode utviklingsmuligheter. Hun opprettet derfor Ballettverkstedet. Noen av de som har nytt godt av dette er Edith Roger, Kjersti Alveberg og Indra Lorentzen i tillegg til komponistene Arne Nordheim, Ketil Bjørnstad og Synne Skouen.
Borg inviterte også utenlandske koreografer til å sette opp verker ved Den Norske Opera. Slik ble det norske publikummet kjent med internasjonale koreografstjerner som blant andre Glen Tetley, Ulf Gadd, Mats Ek og Jiří Kylián.
I 1990 sa hun ja til å bli sjef for det konkursrammede ballettkompaniet Carte Blanche, som hadde flyttet til Bergen noen år tidligere. Hun lyktes i å gjenreise kompaniet under navnet Nye Carte Blanche.
I 2001 ble hun Norges første professor i ballettfaget. I 2006 ble hun tildelt Senter for Dansekunsts Ærespris for hennes bemerkelsesverdige innsats for norsk dans. Prisen ble overrakt av daværende statsminister Jens Stoltenberg etter en ballettforestilling i Den norske Opera.

Familie

Anne Borg var gift med kunstneren Finn Hald fra 2006 til hans død i 2010. Paret giftet seg på Anne Borgs 70-årsdag.
Mummipappa på eventyr

Mummipappa på eventyr (svensk Muminpappas bravader, berättade av honom själv; revidert utgave Muminpappas memoarer 1968) en barnebok fra 1950 av den finlandssvenske forfatteren Tove Jansson; det er den fjerde boken i serien om Mummitrollet. Boken ble utgitt første gang på norsk i 1961.
Boken er, sammen med Kometen kommer, den mest omarbeidede av mummibøkene, og det er utgitt tre ulike versjoner, i 1950, 1956 og 1968.

Innhold

I boken forteller Mummipappa om sin oppvekst, sine dramatiske ungdomsår og om hvordan han omsider møtte Mummimamma. Boka er skrevet som en parodi, både over memoarsjangeren og eventyrsjangeren. Den er også preget av Janssons vedvarende, «bohem-opprør mot kald orden og overdreven renslighet».
Memoarene begynner med at Mummipappa blir funnet i en kurv utenfor et barnehjem, og vokser opp på barnehjemmet, som er styrt av en streng hemul-dame. Mummipappa rømmer, og blir kjent med Fredrikson, Fjomsedyret (som senere blir far til Sniff) og Jokseren (som senere blir far til Snusmumrikken). De bygget skipet Havsorkestern (feilstavet til «Haffsårkestern»), og legger ut på en dramatisk sjøreise.
Mummipappa redde hemulens moster fra Hufsa, og de slår leir på en øy hvor de møter Mymlen. Til sist redder Mummipappa et annet mummitroll fra å drukne. Det viser seg å være Mummimamma, og med det knyttes hendelsene sammen med kronologien i den første av bøkene; Småtrollene og den store oversvømmelsen.

Tema

I rammefortellingen forteller Mummipappa om sine opplevelser til Mummitrollet, Sniff og Snusmumrikken. Historien kan oppfattes som en parallell til begivenheter som Mummitrollet og vennene hans selv kunne ha opplevd. Ved at boken blir fortellingen om ikke bare én, men tre fedres opplevelser, er boken med på å gi mummifamilien en bredere bakgrunn og større historisk sammenheng. Det er også en løsrivelses- og frigjøringsfortelling.
Boken kan også oppfattes som en fortelling om meningsbærende vennskap.
Mummipappa utstyres i første utgave av boken med samme fødselsdato som forfatteren selv har, 9. august, og hans fortelling kan også oppfattes som en metafiksjon om forfatterrollen. Den har også preg av en «kjærlighetserklæring til en litt selvopptatt og distré, men spennende og eventyrlig pappa.»
Boken er preget av mummibøkenes gjennomgående hovedtema: katastrofer og redningsaksjoner. Alle de dramatiske hendelsene i boken får et preg av opphopning.
Antialiasing

Antialiasing, eller kantutjevning, er en gjengivelsesmetode innen datagrafikk og bildebehandling for å gi inntrykk av større oppløsning og finere detaljer i det digitale bildet enn det det egentlig er. Teknikken blir mye brukt i videospill, simulatorer og typografiske dataprogrammer. Den går ut på at kanter blir gjort uklare og gjengis i en fargetone mellom hovedfigurens og bakgrunnens, slik at kantene ser mindre hakkete og ujevne ut. Antialiasing kan kreve mye ytelse av en grafikkprosessor. Desto høyere nivåer av antialiasing som er brukt i et program, desto mer ytelse kreves det av grafikkprosessoren.

FXAA

Grafikkytelse er ikke påvirket. FXAA er heller ikke noe særlig effektivt på mindre oppløsninger. Den kan forårsake at grafikken ser mer «tåkete» ut sammenlignet med den ordinære grafikken.

TXAA

TXAA kan være svært krevende, men veldig effektivt. Noen ganger kan også TXAA gjøre grafikken «tåkete» og «glatt».

MSAA

MSAA er som regel den beste måten å kantutjevne grafikk på. På 4x MSAA får man nesten en perfekt balanse mellom grafikkvalitet og ytelse. På grunn av dette er MSAA et av de mest populære antialiasinger brukt i spill.
Søren Norby

Søren Norby (også Severin Norbi, født på 1400-tallet på Fyn, død 1530 ved Firenze) var en dansk sjøoffiser.
Han var sønn av adelsmannen Anders Norby fra landsbyen Uggerslev. Norby deltok sannsynligvis i krigene mod Lübeck og Sverige i 1530. Han hadde kommandoen over en eskadre under angrepet på Åland og straffetokt mod Venden i 1509 og 1511. Han var også med under slaget mellom den danske og lybske flåten ved Bornholm 1511. Dette slaget hadde ingen klar seierherre.

Lensmann og øverstkommanderende

Søren Norby ble som belønning med forlenet Børringe kloster i fri forlening, samt Haraldsborg Len i Roskilde som pantelen. I 1514 ble han lensmann på Island. Christian 2. gjorde ham i 1517 til øverstkommanderende over flåten og samtidig lensmann på Visborg og Gotland under krigen mod Sverige. Han inntok Öland (og Borgholm) i 1519 og i 1520 sperret han Stockholm fra sjøsiden. Senere samme år ble han lensmann på Kalmar slott.

I Østersjøen

Han forsøkte å nedkjempe Gustav Vasas opprør i Dalarna og drev svenskene ut av Finland og bort fra Åland. Christian 2. ga ham deretter i 1522 Finland og Norrbotten i forlening, men i 1523 mistet han herredømmet over Borgholm på Øland og Kalmar slott. Han hadde base på Gotland og ville gjerne holde denne øya under dansk herredømme. Fra sin base på Gotland oppbrakte han mange skip som tilhørte Lübeck og anerkjente derfor efter svenske angrep Frederik 1. som sin lensherre.
Da betingelsene i Malmørecessen den 1. september 1524 overlot Gotland til svenskekongen, nektet Søren Norby å forlate Visborg.
På initiativ fra danskene ble han avskåret fra forsyninger fra Sverige og hansabyene, og han begynte derfor på nytt å oppbringe handelsskip i Østersjøen. Senere gjorde han landgang i Blekinge og rykket inn i Skåne der bøndene i store antall sluttet seg til ham. På vegne av Christian 2. lot han seg deretter hylle på Lunds landsting.
Da han beleiret Helsingborg ble han slått av Frederik 1.'s feltherre Johan Rantzau i slaget ved Lund og slaget ved Bunketofte.
Søren Norby inngikk 28. juni 1525 et forlik med danskene og fikk Lyckå og Sølvesborg i forlening mot å avstå Gotland. Herfra fortsatte han sine tvister med Gustav Vasa og Lübeck, men led det endelige nederlag i et sjøslag mod danske, svenske og lybske flåter ved Blekinge den 24. august 1526.
Etter å ha unnsluppet til Livland sluttet han seg til Christian 2. i Nederland i 1528. Han tok tjeneste hos keiseren og deltok i beleiringen av Firenze fra 1529. Han falt ved Firenze i 1530. Han har fått oppkalt etter seg Søren Norbys Allé på Amager samt Søren Norbys Vej i Frederikshavn.
Skihopping i Bulgaria

Bulgaria er ikke en stor skinasjon, selv om landet har tatt OL-medaljer i både skiskyting og langrenn. Bulgarske skihoppere har deltatt i Hoppuka, verdenscupen, VM og OL siden første halvdel av 1970-tallet. De har oppnådd respektable plasseringer ved noen få anledninger.

Skihoppere

Landets mest meritterte skihopper er Vladimir Brejtsjev, som var med i Hoppuka, verdenscupen og mesterskap (tre OL og fem VM) fra 1977 til 1992. Hans 19.-plass (av 58 deltakere) i normalbakken i OL i Sarajevo i 1984 er den beste plasseringen en bulgarsk skihopper har i OL eller VM for senior. I den tysk-østerrikske hoppuka ble han nummer 25 sammenlagt i 1989/90. Av de sju gangene en bulgarer har blitt blant de 15 beste i verdenscuprenn, har Vladimir Brejtsjev greid det seks ganger, med 7.-plass i storbakken i Planica i mars 1990 som den beste plasseringen. Han ble nummer 34 sammenlagt i verdenscupen sesongen 1989/90. Zakhari Sotirov ble nummer 10 i et verdenscuprenn i Liberec i januar 1990, og er den andre bulgareren som har plassering blant de 15 beste.
Siden 2000 har bare to bulgarere kvalifisert seg til renn i verdenscupen. Georgi Zjarkov var med i et renn i 2001, men greide ikke å ta verdenscuppoeng. Vladimir Zografski deltok første gang i verdenscupen i 2008, og ble i desember 2010 den første bulgarer på 20 år som tok verdenscuppoeng, da han ble nummer 28 i Engelberg. (Til og med sesongen 1992/93 fikk bare de 15 beste i verdenscuprenn poeng; etter det har de 30 beste fått poeng.) Zografski ble juniorverdensmester i Otepää i 2011, og ble også nummer 7 i Hinterzarten i 2010, og tok sølvmedalje i det eutopeiske ungdoms-OL i Szczyrk i 2009. Noen få bulgarske skihoppere konkurrerer nå (2010) i FIS-cupen og kontinentalcupen.

Hoppbakker og arrangerte mesterskap

Vinter-universiaden (studentlekene) i 1983 og 1989 ble arrangert i Sofia, og byen var søkerby til vinter-OL i 1992, 1994 og 2014. Hopprennene under universiaden ble arrangert i Borovets, som har Bulgarias eneste K90-bakke. Denne bakken er imidlertid umoderne, og var forfalt og helt ute av bruk i flere år fra 2001. Landets eneste hoppanlegg som er i vanlig bruk ligger i Samokov, der den største hoppbakken er K40, men også dette anlegget er slitt. Det bulgarske skiforbundet planlegger å bygge et nytt helårs treningsanlegg i Samokov med tre hoppbakker på opptil K70. Skiforbundet vurderer også om det skal bygges et anlegg med større hoppbakker i Sofia, ved foten av fjellet Vitosja. Borovets anses som uegnet for et nytt hoppanlegg fordi infrastrukturen i området er for dårlig.
Middelhavsregionen (Tyrkia)

Middelhavsregionen (tyrkisk Akdeniz Bölgesi) er en av regionane i Tyrkia. Den grenser til Egearregionen i vest, Sentral-Anatolia i nord, Øst-Anatolia i nordøst, Sørøst-Anatolia i øst, Syria i sørøst og Middelhavet i sør.
Lagtingsvalget på Færøyene 1980

Lagtingsvalget på Færøyene 1980 ble avholdt 8. november 1980. 23 273 stemmer ble talt opp.
Phosphate Hill gasskraftverk

Phosphate Hill gasskraftverk er et varmekraftverk utenfor Mount Isa i Queensland, Australia. Det har en installert produksjonskapasitet på brutto 42 MW, fordelt på 9 turbiner, hovedsakelig gassturbiner.
Brenselkilden er naturgass. Anlegget ble utbygd med ferdigstillelse i 2000.