Skånelandene

Skånelandene, Skånelandskapen eller de skånske landskapene er et historisk-geografisk begrep uten administrativ betydning for et område i dagens sørlige Sverige. Størrelsen for dette området varierer noe, avhengig av sammenhengen. Navnet er en nyere konstruksjon basert på det latinske navnet Terra Scaniæ.
I historisk sammenheng var Skånelandene et dansk landområde mens det selvstyrte Skåne slo seg sammen med Sjælland og Jylland i dannelsen av en dansk stat tidlig på 800-tallet, Som en kulturell og historisk region besto det av provinsene Skåne, Halland, Blekinge og Bornholm. Det ble en dansk provins, stundom referert til som De østlige provinsene, etter borgerkrigen som ble kalt for Det skånske opprør. Regionen ble en del av de områder som ble avgitt til Sverige i 1658 under traktaten i Roskilde, men etter et opprør på Bornholm ble denne øya avstått tilbake til Danmark i 1660 under traktaten i København i bytte med 18 krongods i Skåne. Siden denne traktaten har de dansk-svenske grensene forblitt uendret. 
Skåneland har også vært benyttet som et poetisk navn for landskapet  Skåne i en del dikt, eksempelvis «Skåneland» av Nils Norling (1880–1956) eller «Hembygden» av Nils Hildestrand (1849–1916). Skåneland (iblant også Skånelandet ) kan selv på moderne svensk bli benyttet som en omskrivning for Skåne, omtrent som Värmeland benyttes for Värmland.

Begrepet

Det første skriftlige belegget for begrepet «Skåneland» er i henhold til Svenska Akademiens ordbok fra 1719. Det er uklart hvilket område som begrepet tegner. Carl von Linné benyttet det i 1751, skrevet i henhold til tidens skikk, om landskapet Skåne i sin bok Skånska resa (1751).
Begrepet «Skåneland» som kortform for de skånske landskapene synes å ha bli lansert av historikeren og skandinavisten Martin Weibull i siste halvdel 1800-tallet i hans politiske påberopelse Samlingar till Skånes historia i 1868 for å belyse om den felles førsvenske historie i Skåne, Blekinge, og Halland. Begrepet er hovedsakelig en oversettelse av middelalderlatinske terra Scaniæ («Skånes land» eller «Skåneland»). Weibull benyttet begrepet som en kombinert begrep for de fire provinsene hvor Skånelagen (den skånske lov, den eldste provinsielle lov for nordiske landene) hadde sin domsmakt, foruten også området til erkebispesetet i Lund inntil reformasjonen i 1536, siden det danske lutherske bispesetet Lund. Denne formen for Skåneland var deretter anvendt av fagtidsskriftet Historisk tidskrift för Skåneland som i årene 1901–1921 ble utgitt av De skånska landskapens historiska förening (og Martin Weibulls sønn, Lauritz Weibull. Dette kan regnes som gjennombruddet for begrepets anvendelse i historisk sammenheng. På dansk benyttes normalt formen Skånelandene.

Tidlig historie

Fra 1104 var det et danske erkebispesete i Lund, og det var her det første danske "universitet" ble grunnlagt, Akademiet i Lund (1425–1536).
De første danske historikere som skrev på 1100- og 1200-tallet, mente at det danske kongedømmet hadde eksistert siden den legendariske kong Dan en gang i en fjern fortid. Kilder på 700-tallet nevner eksistensen av Danmark som et kongedømme. I henhold til frankiske kilder fra 800-tallet anerkjente mange høvdinger i den sørlige delen av Norden danske konger som deres overherre, skjønt begrepet «kongedømme» var egentlig svært løse forbund av høvdinger fram til midten av middelalderen da sentraliseringen økte. Vest- og sørkysten av dagens Sverige var således en del av det danske rike i den omtalte tidsepoke som var kjent som «Danmark»Svein Estridsson, konge av Danmark i tiden 1047 til rundt 1074, som selv kan ha vært fra Skåne, er referert til den konge som med sin slekt etablerte Skåne som en integrert, og tidvis som den viktigste, delen av Danmark.
I 1332 døde kong Kristoffer II av Danmark som en «konge uten et land» etter at han og hans eldre bror og etterfølger hadde pantsatt Danmark stykke for stykke. Magnus VII av Sverige dro fordel av hans nabos elendighet og utløste panten for de østlige danske provinsene for et stort beløp i sølv, og ble således hersker av også Skåne (1332–1360), men han ble erstattet i 1360 av Valdemar Atterdag av Danmark.