google/wiki40b huggingface dataset:
Det nordiske ødegårdsprosjekt

Det nordiske ødegårdsprosjekt var et samarbeidsprosjekt mellom nordiske historikere for å kartlegge nedleggingen av gårdsbruk (ødegårder) i senmiddelalderen i Norden. Prosjektet varte fra 1968 til 1981.
Ødegårdsprosjektets målsetting var formulert slik av Andreas Holmsen: «Prosjektet tar sikte på et samordnet og sammenlignende studium av bosetnings- og jordleiehistorien ca. 1300–1600, gjennom representative punktanalyser i hvert land og en felles sluttbearbeidelse av resultatene». I praksis var det studiet av ødegårdene (fraflyttede gårder) og tilbakegangen i bosetningen i senmiddelalderen (ca. 1300–1550) som kom til å stå i sentrum.

Historie

Et av temaene på den nordiske historikerkongressen i Bergen i 1964 var «Ødegårder og ny bosetning i de nordiske land i senmiddelalderen». Siden dette var et fenomen som hadde påvirket hele Norden, foreslo den norske professoren Knut Mykland at det skulle opprettes et samordnet, nordisk prosjekt for å undersøke ødegårdsfenomenet nærmere. Det var svensken Erik Lönnroth som satte prosjektet ut i livet, sammen med nordmannen Andreas Holmsen. Det nordiske statenes forskningsråd organiserte ødegårdsprosjektet som det første store samarbeidsprosjektet innenfor humanistiske fag.
De forberedende arbeidene til prosjektet begynte i 1968. I Finland ble arbeidet ledet av Arvo Soininen og Eino Jutikkala, i Sverige av Lars Olof Larsson, i Danmark av Svend Gissel, og i Norge av Andreas Holmsen. Holmsen ble senere etterfulgt av Jørn Sandnes. Ødegårdsprosjektet ble planlagt på konferanser på Lysebu ved Oslo i 1968 og 1969. Prosjektet arrangerte senere ekskursjoner og konferanser på forskjellige steder i Norden. I 1971 ble det opprettet et nordisk arbeidslederkollegium som skulle styre prosjektet, som hadde følgende medlemmer: Gissel (Danmark), Eva Österberg (Sverige), Jutikkala (Finland), Sandnes (Norge), Björn Teitsson (Island).

Arbeidet i Norge

Som faglig organ for prosjektets arbeid i Norge ble det i 1969 opprettet en «Norsk agrarhistorisk forskergruppe», med blant andre Rolf Fladby, Knut Johannessen, Håkon Hovstad, Kåre Lunden, Stein Tveite, Andreas Holmsen og Knut Mykland som medlemmer. Holmsen var formann til 1972, da han ble avløst av Jørn Sandnes.
I 1972 ble det dessuten opprettet et eget norsk råd for den norske avdelingen av ødegårdsprosjektet, som skulle stå ansvarlige overfor Norges almenvitenskapelige forskningsråd. Medlemmene var Rolf Fladby, Andreas Holmsen, Knut Mykland, Jørn Sandnes og Halvard Bjørkvik. Holmsen var formann til 1973, da Fladby overtok.
Flere vitenskapelige assistenter var tilknyttet prosjektet, blant dem de senere professorene Audun Dybdahl og Helge Salvesen. Mange hovedfagsstudenter deltok i arbeidet, og flere forskere fra andre fagområder (for eksempel arkeologer og botanikere) ble trukket inn i arbeidet.
Stortingsvalget 2013 i Vestfold

Stortingsvalget 2013 i Vestfold ble avholdt mandag 9. september 2013. Det skulle velges syv stortingsrepresentanter for Vestfold for perioden 2013 til 2017, herav seks distriktsmandater og ett utjevningsmandat.
Zafarnama (Yazdi)

Zafarnama (ظفرنامه, det vil si Seiersboken) er en biografi av Timur Lenk fullført av den persiske historiker Sharaf ad-Din Ali Yazdi noen gang mellom 1424 og 28 (AH 828–832). Oppdragsgiver var Ibrahim Sultan, Timurs barnebarn. Boken er en av de best kjente kilder til Timurs liv. Yazdi bygde i stor grad på en tidligere biografi om Timur, også kalt Zafarnama, skrevet av Nizam ad-Din Shami i 1404.
François Pétis de la Croix oversatte den til fransk i 1722, og året etter ble den videreoversatt til engelsk.
MS «Baronessa»

M/S «Baronessa» er en katamaran bygget i 1994 og er et søsterskip til MS «Baronen». Skipet gikk i rutefart for HSD Sjø.
Rettspluralisme

Rettspluralisme er en tilstand der det i et territorium eksisterer flere ulike rettsordener og rettssystemer, gjerne med utgangspunkt i at samfunnet består av flere samfunnsgrupper med ulike kulturer og tradisjoner eller at et statsterritorium har delt suverenitet innad. I en situasjon der man har rettspluralisme, vil den enkeltes gruppetilhørighet avgjøre hvilken rettsorden vedkommendes sak hører inn under, eller også hvilket rettsapparat saken behandles i. Rettspluralisme står i motsetning til rettslig sentralisme, som er kjennetegnet av en felles rettsorden i et territorium, der innbyggerne behandles som individuelle rettssubjekter i et enhetlig rettsapparat.
Rettspluralisme finnes i forskjellige former. Som en svak form for rettspluralisme regnes det at det innenfor ett rettssystem kan eksistere ulike rettskulturer eller rettsoppfatninger. En sterk form for rettspluralisme har man når det er snakk om helt separate rettssystemer.
Historisk sett har rettspluralisme vært det vanlige, mens rettslig sentralisme er knyttet til nasjonalstatstanken.
Satinangora

Historie

Rasen ble skapt av Mrs Leopoldina P. Meyer i Canada, gjennom å krysse satin med fransk angora. Den ble importert til Sverige i 1999 og ble godkjent i Nordisk Kaninstandard i 2001. Det var Gudrun Ahlberg som fikk rasen godkjent, og Anette Glad som importerte de første 20 satinangoraene til Sverige.

Rasebeskrivelse

Hårroten har et ytre skall som reflekterer lys, noe som resulterer i en dyp farge, mye glans, og ull av ekstremt myk tekstur. Satinangora ligner den franske angoraen, de har ingen markeringer i ansikt, ører eller føtter. Den er også enkel å børste sammenlignet med den engelske angoraen, selv om den myke konsistensen gjør at matting er et problem, og daglig kamming er anbefalt. Satinangoraens ull sies å være sterkere for spinning enn andre angora-raser, selv om ulla blir sett på som vanskeligere å spinne. Fordelene er mange, siden det laveste micron-antallet finnes i denne rasen. Ullen egner seg for ullundertøy og babyklær, og selv for folk som synes vanlig angora er for stikkende.
Rasen blir vist på flere ARBA-utstillinger hvor de må være av typen "white", eller "colored" ("broken", altså broket, er enda ikke godkjent). Som med andre kaniner som blir vist på ARBA-utstillinger bør også kaninens klør være ensfarget. Fargen på en satinangora er bestemt av fargen på hode, føtter og hale (alle skal være i samme farge).
Satinangoraen produserer ikke like mye ull som andre angora-raser. Denne egenskapen blir forbedret ved selektiv avl. Ulla skal ha en silkeaktig tekstur med mye glans, og med god kvalitet på dekkhårene for at vedlikehold av ulla skal gå enklere.
I Nordisk Kaninstandard er satinangora godkjent i 31 fargevarianter, og i tegningene hotot og russisk.
Boende

Boende er en by i Kongo-Kinshasa ved elven Tshuapa øst for Mbandaka. Det er hovedstaden i provinsen Tshuapa. Det er en havneby hvorfra man kan seile til Kinshasa.  Språket som benyttes lokalt er lingala men på veien mot Wema tales longombe-dialekten av mongo. I nærheten er det også  flyplass.
Etter en beregning fra 2010 var innbyggertallet på 33.765.
Spaethiella

Utseende

Nokså små, bredt ovale, blanke, røde til svarte bladbiller. I motsetning til flere andre lignende grupper er de ikke påfallende flate, men høyt hvelvede, nesten halvkuleformede. Hode og bein er vanligvis ikke synlige ovenfra. Antennene er nokså korte, gjerne rødlige. Oversiden er kraftig punktert, noe ujevn. Pronotum og dekkvingene danner en kontinuerlig kurve.

Levevis

Både larver og voksne lever på palmer og eter fra dem.
Det kraftige skjoldet beskytter disse billene mot fiender, og de er i stand til å holde seg svært godt fast til underlaget ved hjelp av spesielle hår på føttene.

Utbredelse

Slekten er vidt utbredt i Sør-Amerika.
MK «Blia»

MK «Blia» var en brønnbåt og var av båtene som ble brukt av Shetlangsgjengen til å transportere flyktninger og kurerer mellom Norge og Shetland under andre verdenskrig. MK «Blia» var eid av A/S Jan Lerøy.
Den første turen med fartøyet ble utført 15. mars 1941 fra Glesvær. På en ny tur forliste «Blia» på et tidspunkt i perioden 11-14 november i 1941 under et kraftig uvær da den skulle frakte en gruppe flyktninger og kurerer til Shetland. 42 mennesker mistet livet i ulykken. Dette var det største enkelttapet av menneskeliv i Shetlandsgjengens virksomhet under hele andre verdenskrig. Syv av de omkomne var tilknyttet Shetlandsgjengen, blant dem var var SIS-agentene Billy Forthum og Bernhard Haavardsholm, mens resten var norske sivile. Kapteinen ombord var Ingvald Karsten Lerøy (21 år) fra Lerøyna i Sund kommune, som også var medeier i båten.
I havarirapporten etter ulykken skrev Leslie Herbert Mitchell (sjef for etterretningsavdelingen Military Establishment no.7 ME7 i Secret Intelligence Service) følgende: «… hvilket som helst skip kan møte sin overmann i været. Det er derfor jeg sier at Blia var så sjødyktig som hun kunne bli. En fiskebåt i perfekt stand, slik som Blia var, er ikke et trygt fartøy til å krysse Nordsjøen i om vinteren…».
Under den samme stormen seilte kutteren «Arthur» med Leif Larsen som skipper fra Lunna til Shetland etter endt oppdrag, hvor sjømann Karsten Sangolt ble skylt overbord og omkom.
Enköping kommune

Geografi

Kommunen ligger nord for innsjøen Mälaren og vest for Mälarens nordligste fjordarm, Ekoln. Flere øyer i Mälaren ligger i kommunen. Viktige vassdrag er Örsundaån, som munner ut i Ekoln ved Örsundsbro og Sagån som utgjør grensa mellom Västmanland og Uppland.
E18, Riksväg 55 og Riksväg 70 går gjennom kommunen. Enköping er forbundet til det svenske jernbanenettet gjennom Mälarbanan.
Entfliehet, verschwindet, entweichet ihr Sorgen

Entfliehet, verschwindet, entweichet ihr Sorgen (BWV 249a), også kjent som «Schäferkantate» («hyrdekantate»), er en verdslig hyllingskantate av Johann Sebastian Bach.

Opprinnelse

Kantaten ble skrevet i anledning hertug Christian av Sachsen-Weißenfels' 43. fødselsdag og uroppført som festlig taffelmusikk i Schloss Neu-Augustusburg 23. februar 1725.

Tematikk

Librettoen stammer fra Christian Friedrich Henrici, bedre kjent under pseudonymet Picander. Den enkle handlingen dreier seg om hyrdene Doris, Sylvia, Damoetas og Menalcas som forlater saueflokken å framføre sine lykkønskninger for hertugen av Sachsen-Weißenfels. De håper at sauene på egen hånd vugger seg i søvn i de allerede friskt grønne dalene.

Særtrekk

Originalen og avskriftene av hyrdekantaten er tapt. Bare et teksttrykk er bevart i det første bindet av Picanders dikt, samt i tre ulike versjoner av Påskeoratoriet. Bachforskeren Friedrich Smend påviste at musikken til samtlige arier, inklusive duetter og kvartetter, ble brukt om igjen i Påskeoratoriet, og de motsvarende satsende i Schäferkantate kan derfor rekonstrueres uten særlige problemer. Bare resitativene er tapt, men de har Hermann Keller føyd til, slik at det igjen er mulig å oppføre den den tapte kantaten.
Verket åpner med en sinfonia som består av en allegrosats og en påfølgende adagio; utvidet med den påfølgende duetten Entfliehet, verschwindet, entweichet ihr Sorgen utgjør dette en fullstendig instrumentalkonsert. Det antas at Bach her brukte opp igjen en konsert fra tiden i Köthen, men mulig er at denne omfangsrike innledningen ble skrevet for Påskeoratoriet, slik at den originale Schäferkantate i virkeligheten åpnet med duettsatsen. Den klanglige sjarmen ved arien Wieget euch, ihr satten Schafe beror på instrumentasjonen med dempede fioliner og doblingen i øvre oktav av blokkfløyter over en rolig bankende, orgelpunktaktig continuo i bassen. Dermed oppstår det like mye et inntrykk av voggesang som av hyrdemusikk; begge fører til at satsen er en av de mest sjarmerende og inspirerte blant Bachs verdslige kantater. Koret «Glück und Heil» avslutter verket.
Holøyen

Holøyen er ei lita bygd i Tolga kommune. Bygda ligger sørøst for kommunesenteret, stasjonsbyen Tolga, langs Holavassdraget, og ved 26Fylkesvei 26 mellom Tolga og Drevsjø. Den sogner til Holøydalen kapell.
I bygda ligger det en nedlagt skole, som nå brukes som vevstue.
Olethreutini

Utseende

Små (vingespenn hos de norske artene  10 – 25 millimeter), tettbygde sommerfugler. Forvingene er trekantet og vanligvis mer eller mindre grå- eller brunspraglete. Bakvingene er lysgrå. Hos denne gruppen er forvingenes grunnfarge vanligvis brunaktig, med lyse tverrbånd og ofte sølvaktig metalliske streker eller flekker.

Levevis

Viklernes larver utvikler seg på knopper eller blader av en lang rekke ulike løvtrær, busker og urter. Familiens norske navn kommer av at larvene til mange arter lever inne i hylstre av blader holdt sammen med silke. Noen Olethreutini begrenser seg til én vertsplante, men de fleste kan bruke flere. De voksne sommerfuglene flyr gjerne om ettermiddagen eller kvelden.
Wuhou

Wuhou (kinesisk: 武侯区, pinyin: Wǔhóu Qū) er et bydistrikt i provinsen Sichuan. Det ligger under den subprovinsielle by Chengdu. Wuhou har et areal på 76,56 km² og teller ca. 620 000 innbyggere (2003).
Althorp

Historie

Landeiendommen har vært familiehjemmet til familien Spencer siden det 16. århundre. Familieformuen stammer fra deres tidligste kjente stamfar, Sir John Spencer fra Wormleighton i Warwickshire, som kjøpte Althorp i 1522 for fortjeneste fra saueoppdrett. Huset var opprinnelig en rød mursteinbygningen i Tudorstil, men utseendet var radikalt forandret i det 18. århundre, da arkitekten Henry Holland fikk i oppdrag å foreta omfattende endringer. Interiøret i huset er generelt betraktet sitt sterkeste aktivum da Spencer familien har samlet en imponerende samling av portrettkunst herunder flere stykker malt av Flamske mesteren Anthony van Dyck. Althorps stallbygning har blitt omgjort til en utstilling viet til minne om Diana, prinsesse av Wales, og gir et attraktivt sandstein uttrykk som effektivt offsetter den imponerende fasaden til huset. Diana ble gravlagt på en liten øy midt i en innsjø i nærheten av herregården. I september 2009 begynte Lord Spencer et større restaureringsprosjekt for å reparere taket, murverk og de matematiske fliser som kledd i bygningen.

Tilgjengelighet

Eiendommen og huset er åpent for besøkende i sommermånedene fra 1. juli til 30. august. Alt overskudd blir donert til Diana, Princess of Wales Memorial Fund. Eiendommen ble først åpnet for publikum i 1953, av den 7. jarl Spencer, for å avhjelpe skattlegging. Eiendommen hadde sin egen jernbanestasjon som heter Althorp Park på Northampton Loop Line inntil 1960. Når det kongelige toget besøkte Diana, prinsesse av Wales' begravelse stoppet det ved Long Buckby jernbanestasjon.

Landsbyen Althorp

På eiendommen kan man se tegn i terrenget av den tapte landsbyen Althorp som herregården ble bygget på.
Amphipterygidae

Utseende

Forholdsvis store og robuste vannymfer, gjerne gråblå på farge. Vingene er klare med markert vingemerke. De skiller seg fra de fleste andre vannymfer ved at de i hvile holder vingene rett ut fra kroppen, i likhet med libeller. Larvene er temmelig kraftige, bakkroppen ender i tre sekkaktige gjelleblader som ender i en spiss, ofte med lange børster.

Levevis

Amphipterygidae er knyttet til rasktrennende elver og bekker. Larvene ser ut til å fange en rekke forskjellige små, vannlevende leddyr, kanskje særlig mygglarver.
Geirmundar þáttr heljarskinns

Geirmundar þáttr heljarskinns («Tåtten om Geirmund helvetesskinn») er en tått, en kort islendingesaga fra ca 1300. Historien foregår i Norge og Island i landnåmstiden sist på 800-tallet og handler om Geirmund  og tvillingbroren Håmund, fra fødselen og fram til Geirmund sitter som gammel landnåmsmann på Geirmundstad. Tåtten finnes som åpningskapittel i Sturlunga saga, og er muligens skrevet av Geirmunds etterkommer Þórðr Narfason á Skarði, som var forfatter/redaktør for Króksfjarðarbók-versjonen av Sturlunga saga.
Da kongssønnene Geirmund og Håmund blir født, er de så stygge, storvokste og mørke i huden at moren, dronningen, ikke vil ha dem hos seg, men bytter dem bort mot trellesønnen Leif, som er født på samme tid. Da guttene er tre år gamle avslører imidlertid skalden Brage at guttene er av herskermentalitet, og tar initiativ til å tilbakeføre guttene til sin rette stand og posisjon. Brødrene lykkes godt i oppveksten, og deltar på flere suksessfulle vikingtokt. Geirmund blir landnåmsmann på Island, og den siste halvdelen av tåtten skildrer hans velstand der. Det siste avsnittet i tåtten skildrer Geirmunds motvilje mot en bestemt dal på eiendommen sin, hvor han mener at lyset faller på en eiendommelig måte som forstyrrer ham. Kombinasjonen av lys og et rognetre (guden Tors tre) blir oppfattet som et forvarsel om kristningen av Island.
Qianshan (Anqing)

Qianshan (kinesisk: 潜山县; pinyin: Qiánshān Xiàn) er et fylke i Anhui i Folkerepublikken Kina. Det er del av byprefekturet Anqing.
Befolkningen var på 562 920 innbyggere i 1999.

Kulturminner

Det neolittiske funnstedet Xuejiagang (薛家岗遗址, Xuējiāgǎng yízhǐ) og uthugningene i stein i Tianzhu-fjellet (天柱山山谷流泉摩崖石刻, Tiānzhùshan shāngǔ liúquán móyá shíkè) er oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Camilla Prytz

Bakgrunn

Camilla Prytz ble født i Oslo i 1971. Hun har sin utdannelse fra Kosta Boda Glasskole, og jobbet i glasshytta i Stavern 1993-1996.  Fra 1997 har Camilla drevet sitt eget glass studio i Oslo, og siden 2011 på Odderøya i Kristiansand. I 2018 åpner hun Kristiansand Emaljeverksted, hvor hun har restaurert den gamle emaljeovnen til sin slektning Grete Prytz Kittelsen.

Produksjon

Fra 1993-1996 blåste Camilla ca 2000 drikkeglass. Fra 1997- har hun laget fat, serviser og utsmykninger i fusingteknikk. 2001 begynte Camilla Prytz å lage sine første smykker. Hun har laget smykker i glass og sølv, fisker, hjerter, kors og sommerfugler. Smykkekolleksjonen Animals i sølv ble brukt av Olsen-tvillingene, Rihanna, norske-og utenlandske prinsesser, kjendiser og fashionistaer. I 2011 lanserte Camilla en norskprodusert emaljesmykkekolleksjon i samarbeid med Opro Produkter.  
Alle Camillas arbeider er inspirert av kollektiv symbolisme, og hun beveger seg hele tiden mellom kunst, design og fashion. Hun har nominert til designprisene Nåløyet og Costume Awards hvert år siden 2011. I 2012 vant hun årets fagpris under Oslo fashion Awards.
Camilla har laget 2 smykkebøker sammen med fotografen Knut Bry: Friends of Glass (2005) og Elle Melle (2010). Hun har skrevet bidrag i bøkene ”Kjære Mor” og boka ”Evig Barnefri”.
Camilla har håndlaget glassdråpe-smykker for Voss Foundation i flere år, hvor pengene går uavkortet til vannprosjektet Kvinner hjelper Kvinner i Afrika.
I 2014 var CP den første kunstneren som designet Rosa Sløyfes Kunstpin for Kreftforeningen. Pinen solgte i over 100 000 eksemplarer.
Camilla Prytz har hatt 60-70 utstillinger i Norge og utlandet siden hun begynte som kunstner for 20 år siden.
I 2015 startet hun kunst-og kulturbloggen www.artistlife.no under Aller Media sin store nye kvinnesatsning.
I 2016 har Camilla blitt ny designer på Magnor Glassverk.
I 2016/17 har Camilla mottatt Kristiansand Kommunes Kunstnerstipend for etablerte kunstnere, og Vestagder Fylkeskommunes arbeidsstipend for kunstnere.
2018 Åpnet Kristiansand Emaljeverksted, og stilte ut sine første emaljearbeider på utstillingen Burn Baby Burn på Galleri FineArt i Oslo
Kunsthal Charlottenborg

Bygningen

Utstillingsbygningen sto ferdig i 1883 og er tegnet av arkitekt Albert Jensen og Ferdinand Meldahl. Bygningen er fredet. Fredningen omfatter det trefløyede anlegg fra 1883, «Billedhugger-haven» fra 1777 og havemuren mot Heibergsgade.
Danmarks Kunstbibliotek holder til i samme bygning.
Glomma (skrivemåter)

Glomma og Glåma (IPA-uttaler: /²gɽumɑ/, /²gɽɔmɑ/, /²gɽoːmɑ/ og /²gɽoːmən/) er sidestilte offisielle skrivemåter. Glomma er den største elva i Norge og renner fra Tydal, gjennom Østerdalen, Solør og Romerike og ut i havet i Fredrikstad. Til daglig kalles den ofte Elva (IPA-uttale: /¹æɽʋɑ/) eller Storelva (IPA-uttale: /²stuːræɽʋɑ/) av folk som bor langs Glomma. «Storelva» brukes etter at Glomma møter Vorma i Nes i Akershus. Navnet kommer fra norrønt Gláma som betyr den bleikblå eller bleike.  Glomma er Norges lengste elv, omtrent 600 km lang. I eldre tid var Gláma bare navnet på den øverste delen. Den nederste delen het Raumelf.

Statens kartverk

Navnekonsulentene i Norges geografiske oppmåling (nå Statens kartverk) bestemte at Glåma var rett skrivemåte. For kartbladet Brandval noterte to forskjellige topografer Glomma etter arbeidsinstruksen om å skrive navnene mest mulig etter dialektuttalen. Én navnekonsulent fikk alt til gjennomsyn i 1960 og endret skrivemåten til Glåma. Det var nok den eneste mulighet denne konsulenten kunne tenke seg. I disse delene av Hedmark uttales nemlig o sjelden som å foran dobbel konsonant. I en fagartikkel i 1975 er det kun ett alternativ: Glåma. Navnekonsulentene hadde sagt sitt.Topografene skrev nå Glåma både i Akershus og Østfold. De skrev det de trodde navnekonsulentene ville ha. Lokal uttale var glåmma med tykk l og tostavelsestone.
Økonomisk kartverk som ble utgitt omkring 70-tallet hadde som praksis å bruke formen Glomma innafor Østfold, Akershus, og Sør-Hedmark fra Stor-Elvdal og sørover og formen Glåma i Sør-Trøndelag og Nord-Hedmark fra og med Rendalen og nordover. Dette skille praktiseres fortsatt i felles kartdatabase (FKB) som administreres av fylkeskartkontorene.
Den topografiske hovedkartserien (Norge 1:50 000) startet i 1955 og ble ferdig i 1988. Her var Glommen mest vanlig. Glomma ble brukt både nord og sør i Hedmark. Glåma ble kun brukt på et kart over Alvdal. I hovedkartserien i dag brukes formen Glomma i Østfold og Akershus, mens Glåma blir brukt i Hedmark og Sør-Trøndelag. Dette er praksisen som brukes av kartverkets hovedkontor på Hønefoss.

Konklusjon

Glomma og Glåma er sidestilte former. Offentlige etater og institusjoner bestemmer selv hvilke former de skal bruke, men kan etter stedsnavnloven ikke bruke andre skrivemåter. Kart, skilter, lærebøker og andre offentlige forekomster av navnet kan derfor ha forskjellige stavemåter uavhengig av Statens kartverks praktiske valg. Privat kan man fritt velge skrivemåte.
Lærad

Lærad (norrønt Læraðr) er i den norrøne mytologien navnet på treet som vokser på taket av Valhall, den største festhallen i den mektige gudeborgen Åsgård. Greinene på Lærad gir mat til geita Heidrun og hjorten Eiktyrne, som beiter på taket.
Orebuskmåler

Utseende

En middelsstor (vingespenn 27 – 34 mm), slank, mer eller mindre grå måler. Forvingens grunnfarge kan være litt grønnlig men sjelden påfallende grønn, slik seljebuskmåleren oftest er. Forvingenes mønster er sterkt varierende. De kan være ensfarget mørkgrå, eller lysgrå, gjerne med to mørkere tverrbånd. Midt i vingen er det gjerne et bredt, lysere tverrbånd.
Langs vingens forkant er det fire firkantede, mørke tverrflekker, men disse er ofte vanskelige å se. Bakvingen er gråhvit. Larven er forholdsvis kraftig og mørk rødlilla på farge. Den har en del korte børster.

Levevis

Larven lever på or, spesielt svartor (Alnus glutinosa). De voksne målerne flyr i mai – juni og kan dermed skilles fra den ellers meget like seljebuskmåleren på flygetiden.

Utbredelse

Arten finnes over det meste av den palearktiske faunaregion. I Norge er den funnet over hele landet bortsett fra deler av Troms og Finnmark.
Startlån

Startlån er en norsk låneordning. Den gis til personer som skal kjøpe bolig for første gang eller som er i en vanskelig livsfase og må etablere seg på nytt.
Startlån kan finansiere inntil 100 prosent av kjøpesum til samme lave husbankrente.
Startlån kan også gis som toppfinansiering i tillegg til lån fra private banker.
Startlån kan gis til kjøp av bolig, utbedring og tilpasning av bolig, for eksempel for funksjonshemmede og til refinansiering.
Boligen må være nøktern og regnet i forhold til hvor mange som skal bo i boligen.
Du må ha evne til å betjene lånet over tid og betjeningsevnen avgjør hvor stort lån du kan få.
Daniel Chodowiecki

Utvalgte verker

Gemäldegalerie i Berlin har en egen avdeling med verker av Chodowiecki.