Alessandro Volta

Bakgrunn

Alessandro Volta var sønn av en velstående familie i Como i det den gang habsburgske Nord-Italia. Han var ett av ni barn. Av dem ble fem – som også enkelte onkler – katolske prester. Faren selv hadde i lang tid vært novise hos jesuittene. 
Voltas foreldre, Filippo Volta og Maria Maddalena dei Conti Inzaghi, hadde forestilt seg at sønnen skulle ha en annen karrierevei enn den det ble. De sendte ham til en av jesuittenes skoler 1758-1760 for at han der skulle forberedes på en juristutdannelse. 
Ved selvstudium beskjeftiget Alessandro seg med bøker om elektrisitet (Pieter van Musschenbroek, Jean-Antoine Nollet, Giambatista Beccaria), og korresponderte med ledende lærde. Beccaria, som var fysikkprofessor i Torino, rådet ham til å konsentrere seg om eksperimentelt arbeid.

Karriere

Gjennom disse eksperimentene kom Volta til nye innsikter som dels brøt med, dels videreutviklet, for eksempel Galvani:
Batteriets tilblivelse hadde sitt opphav i en tilfeldig oppdagelse. Italieneren Luigi Galvani (født 1737, død 1798) var foreleser i anatomi og professor ved Universitetet i Bologna. Galvani forsket på elektrisitet i dyr. Han hadde fattet interesse for emnet da han la merke til hvordan musklene til en frosk av og til rykket til. Dette skjedde når frosken lå klar til dissekering på et bord, der det også var en elektrisk maskin. Galvani viste hvordan slike rykninger kunne framkalles ved å koble musklene til en død frosk direkte til en slik maskin. Men den viktigste observasjonen kom da froskenes ben ble hengt opp på en messingkrok som kom i kontakt med et gjerde av jern og de samme rykningene viste seg. Etter å ha forsøkt dette noen ganger, konkluderte han med at rykningene kom av energi som var lagret eller produsert i froskens muskler.
Dette var Alessandro Volta helt uenig i. Volta var professor i eksperimentalfysikk ved Pavia-universitetet i Lombardia. Han mente at rykningene skyldtes elektrisitet, men at den kom fra en utvendig kilde. I Galvanis tilfelle var det kontakten mellom messingkroken og gjerdet av jern. Dette var det vanskelige å bevise. Men Volta var god til å eksperimentere. Han gned metallstykker mot hverandre og stakk så tunga si mellom dem for å merke den elektriske strømmen som beveget seg mellom metallene. Bruk av tunga var mer fintfølende enn noe annet eksisterende apparat på den tiden. 
Arbeidet hans ble hemmet av urolighetene under den franske revolusjonen og en politisk strid mellom Østerrike og Frankrike om Lombardia-regionen. Men i 1799 hadde Volta funnet opp et tilfredsstillende apparat som ble kalt voltasøylen og som ble det aller første batteriet. Dette batteriet besto av en søyle med sølv- og sinkplater, alternerende stablet og skilt av papplater som var dyppet i saltoppløsning. Ved å koble endene til en krets med ladninger, ble det for første gang produsert en mer eller mindre kontinuerlig elektrisk strøm. Dette i motsetningen til kondensatoren som mistet all strømmen med en gang den ble koblet til noe som kortsluttet den. Der tidligere forskere kun forsket på statisk elektrisitet, ga den nye oppfinnelsen forskere utallige nye muligheter. Nå kunne de kontrollere  strømmen på egen hånd. Dette gjorde at fysikerne oppdaget nye og uventede egenskaper ved elektrisitet, som de ikke hadde forutsett.
Volta ble belønnet for sitt arbeid 54 år etter sin død, da måleenheten for elektrisk spenning offisielt ble kalt volt.