Matteuspasjonen (Bach)

Matteuspasjonen BWV 244 (Passio Domini Nostri J.C. Secundum Evangelistam Matthaeum) av Johann Sebastian Bach er en oratoriepasjon for sangsolister, to kor og to orkester.
Temaet er hentet fra Jesus Kristi lidelse og død basert på deler av Matteusevangeliet etter en libretto av Picander. Matteuspasjonen ble sannsynligvis oppført første gang langfredag 11. april 1727 i Leipzigs Thomaskirche. Johannes- og Matteuspasjonen er de to eneste fullstendig bevarte pasjonsverkene fra Bachs hånd.
Med nesten tre timers spilletid er dette Bachs mest omfangsrike verk; det største i den protestantiske kirkemusikken i det hele og et av høydepunktene i Bachs skaperverk.

Oppbygning og symbolikk

På grunn av det doble koret og orkesteret oppnås en stereofonisk virkning, der korene flere ganger fører en dialog med hverandre. Et eksempel på dette er de overveldende korene som verket åpner og slutter med. Innimellom er det flere lange, kontemplative arier som inderliggjør Jesu lidelse. Innimellom resitativene, korene og ariene er det fjorten koraler som settes inn på handlingens dramatiske høydepunkter. Koralen O Haupt voll Blut und Wunden av Paul Gerhardt spiller en sentral rolle, fem ganger klinger den med forskjellige strofer og ulik harmonisering.
Bach anvender musikalske symboler flere steder i Matteuspasjonen. Jesu ord i resitativene akkompagneres med «tørre» akkorder som symboliserer det guddommelige, mens handlende mennesker gjennomgående understøttes av generalbass. Strykeinstrumentene forstummer først idet Jesus sier sine siste ord på korset.
Det finnes en mengde undersøkelser der det hevdes at Bach brukte tallsymbolikk i pasjonen, men i det minste en del av eksemplene ser ut til å bero på tilfeldigheter. 
Ett eksempel er i kor nr. 15. I det tilhørende resitativet som kommer før sier Jesus til disiplene: «Wahrlich, ich sage euch: Einer unter euch wird mich verraten» («… en av dere vil forråde meg»). I det påfølgende opphissede koret spør de elleve ganger i munnen på hverandre: «Herr, bin ich's, bin ich's?» («… er det meg?»). At spørsmålet gjentas akkurat elleve ganger og ikke tolv som er antallet apostler, kan forstås slik at Judas, som var fullt klar over sin skyld, ikke våget å stille spørsmålet. En annen og mer plausibel forklaring gir seg av påfølgende resitativ da Judas eksplisitt spør «Herr, bin ichs?»

Opprinnelse og Matteuspasjonens historie

Det er ikke helt avklart om Matteuspasjonen ble oppført første gang i 1727 eller 1729. Verket har en tilknytning til den tapte kantaten Klagt, Kinder, klagt es aller Welt, den såkalte Köthener Trauermusik (BWV 244a) komponert i anledning fyrst Leopold av Anhalt-Köthens bortgang og oppført 24. mars 1729). Det er uklart om Trauerkantate er modellen eller parodien til BWV 244. Det som er sikkert er at Matteuspasjonen ble oppført i Thomaskirken i Leipzig under Bachs ledelse den 15. april 1729 (langfredag). Bach omarbeidet deler av verket to ganger i senere år, siste gang i 1736. Matteuspasjonen var ikke særlig påaktet i Bachs levetid. Pietistiske representanter for den evangeliske kirke og borgerskapet i Leipzig var direkte fiendtlig innstilt på grunn av verkets «operalignende» karakter.
I 1829 startet en Bach-renessanse da Felix Mendelssohn Bartholdy med Sing-Akademie zu Berlin oppførte en forkortet utgave av Matteuspasjonen. Dette var første gang etter Bachs død verket ble oppført, og få uker senere ble oppføringen gjentatt i Frankfurt am Main med Cäcilien-Verein.
På 1900-tallet kom det en rekke svært forskjellige innspillinger med berømte dirigenter og utøvere (for eksempel Wilhelm Furtwängler, Karl Richter, Otto Klemperer, Rudolf Mauersberger, Nikolaus Harnoncourt, Gustav Leonhardt, Ton Koopman, Peter Schreier, Helmuth Rilling, Georg Solti, John Eliot Gardiner, Philippe Herreweghe, Enoch zu Guttenberg) som viser det store spekteret fortolkningsmuligheter som verket åpner for.