Kotelnijøya

Geologi

Kotelnijøya består av sedimentære bergarter og sediment fra tidlig paleozoikum til sen kenozoikum. De eldste bergartene er bergarter med forsteininger, kalkstein og dolomitt fra ordovicium til tidlig devonsk tid. Fra nyere devonisk tid fram til karbonsk tid finnes det bergrgarter med innlagret kalkstein, dolomitt, sandstein og konglomerat over det sedimentære laget. Laget fra permtiden og juratiden består av innlagret leirstein, siltstein og sandstein. Alle disse sedimentære bergartene er forkastet og foldet i komplekse antiklinaler og synklinaler, med innslag av tynne ganger av grønnstein. Sedimenter fra kvartærtiden til holocen som er fra 1 500 til mer enn 55 000 radiokarbonår gamle ligger under elveterrasser i elvedalene til Balyktakh og Dragotsennaja. Tykk permafrost har utviklet seg i disse avleiringene.
På Bunge Land og den sørvestlige delen av Kotelnyjøya er det relativt løse sedimenter fra tidlig krittid til kvartærtid over foldete og forkastete sedimentære bergarter. De eldste av disse sedimentene er leire, silt og sand fra tidlag krittid som inneholder konglomerat, tuff, tuffaktig sandstein, kull og på toppen rhyolitt. Sedimentene fra sen krittid ligger under elvesand fra eosen til pliocen og inneholder lag av leire, silt, grus, brunkull og forkullet trevirke.
Faddejevskijøya og Bunge Land består av løse sedimenter fra tidlig krittid til kvartærtid. Over disse sedimentene ligger elveleire og lakustrin leire og silt fra eosen som inneholder sjeldne leier av sand, brunkull og grus. I nord går disse sedimentene gradvis over til marin leire med fossile muslinger. Eosensedimentene ligger under fossilholdige, jordsand og marin sand fra oligocen til miocen som inneholder lag av leire, gjørme, grus og brunkull. Dette sandlaget er dannet i elva, innsjøer eller i havet og over denne sanden ligger tilsvarende gjørme, silt og sand fra pliocen.
Overflaten av Faddejevskijøya og Bunge Land består stort sett av avleiringer fra kvartærtiden. Et lag av elve- og innsjøavleiringer fra sen kvartærtid til holocen dekker sentrale og sørlige deler av Faddejevskij. Avleiringene fra mellom - og sen kvartærtid dekker den nordlige delen av øya. Permafrosten er omtrent 400-500 meter tykk. Den sentrale sletta på Faddejevskij har i stor grad blitt endret av termokarstprosesser. Sletten har dype innsnitt etter smelting av permafrosten om sommeren. Mange bajdzjarakher, termokarsthauger, ligger rundt i landskapet. Disse har oppstått som følge av smelting av mangekantede iskiler i permafrosten.

Vegetasjon

Gress og tundra dekker hele Faddejevskij og det meste av Kotelnyj. Tundraen består av lavtvoksende gress, siv, moser, lav og levermoser. Disse plantene dekker det meste av overflaten. Jordsmonnet er typisk fuktig, finkornet og ofte bakkete.
Dvergkratt og urtetundra dekker hele Bunge Land og den østlige delen av Kotelnijøya. Denne typen tundra består av tørr tundra som dekker deler av overflaten (20-80 %). De dominerende plantene er dvergkratt og urter som Dryas spp. og Salix arctica, som er mindre enn 5 cm høye. Lav er også vanlig.

Historie

Øya ble offisielt oppdaget av den russiske jegeren Ivan Ljakhov og kjøpmannen Protodjakonov i 1773. I 1770 hdde Ljakhov lagt merke til  reinsdyrspor i retning over havisen mot øst. I 1773 oppdaget han og Protodjakonov Ljakohvskijøyene med båt ved å følge retningen av sporene. Videre fra Ljakovskijøyene oppdaget de Kotelnyjøya og oppkalte «Grytøya» etter en kobbergryte som de fant der. Hvem som hadde besøkt Kotelnyj og etterlatt kobbergryta er ukjent. Tidligere er denne øya blitt kalt Thaddeusøya eller Thaddeusøyene på enkelte kart. 
Jakov Sannikov foretok flere jakt- og kartekspedisjoner til området mellom 1800 og 1810. På en av disse ekspedisjonene oppdaget han Faddejevskijøya. I 1809-1810 var Sannikov fører for Matvej Gedensjhtroms kartografiske ekspedisjon til Nysibirøyene. Sannikov rapporterte om et «nytt land» han mente å se nord for Kotelnyj i 1811. Dette var opphavet til det myteomspunne Zemlja Sannikova eller Sannikov Land.
I 1886 mente baron Eduard Von Toll at han også hadde sett et ukjent land nord for Kotelnyj og regnet med at det var det såkalte Sannikov land.

Strategisk betydning

Fra 1933 til 1993 var det en viktig base for Nordflåten anlagt på Kotelnijøya, samlokalisert med en arktisk forskningsstasjon.  I 2013 ble det vedtatt å gjenopprette basen, ved først å anlegge en midlertidig flystripe kalt Temp. Flystripen ble brukt i september 2013 for å utplassere forsyninger og personell for å betjene russiske sjøstridskrefter i De nysibirske øyene, under flaggskipet slagkrysseren Petr Velikiy. I 2015 var basen ferdig etablert med et standard bygningskompleks kalt Arktikskij Trilistnik.