Vadstena kloster

Vadstena kloster er et kloster grunnlagt av Den hellige Birgitta av Vadstena i 1384, som også planla og tegnet det. Klosteret ligger i Vadstena  kommune i det svenske fylket Östergötland.
Vadstena kloster var et kloster for Birgittinerordenen i Vadstena, og var et dobbeltkloster som omfattet både nonner og munker. Det spilte en viktig rolle i middelalderen, da det var moderkloster for andre klostre av samme orden. Vadstena kloster ble stengt i 1595, men i 1935 opprettet man et nytt kloster av birgittinerordenen på samme sted.

Klosterets storhetstid

Klosteret ble etablert ved at kong Magnus Eriksson og dronning Blanka av Namur testamenterte kongepalasset som stod på stedet til et nytt kloster. Det skjedde først i deres svenske testamente i 1346 og senere i det norske testamentet året etter. Kongeparets hensikt var at de skulle begraves i klosterets kirke  som skulle opprettes, og at klostrets prester på kongeparets dødsdager skulle be for deres sjeler.
Det drøyde til 1370 før Birgittes ordensplaner ble godkjent av paven, om enn i modifisert grad. Planleggingen av det nye klosteret begynte umiddelbart, men det kunne ikke innvies før i 1384, noe som skjedde etter både Birgittes og hennes datter Katarina Ulfsdotters død.
I overensstemmelse med Birgittes instruksjoner skulle klostret bestå av 60 søstre og 25 brødre, hvorav åtte lekbrødre. Både munkene og nonnene så vel som hele klostret var i det det store og det hele underlagt en abbedisse, mens en priorinne fikk ansvaret for nonnene spesielt og en generalkonfessor for brødrene. Hensikten med å ha et dobbeltkloster med et mannlig konvent, hvis generalkonfessor ble utpekt av abbedissen, sammen med et søsterkonvent var trolig å sikre nonnenes behov for prester for skriftemål og messer. De mannlige og kvinnlige medlemmene levde likevel ikke alltid så adskilt som reglene foreskrev, de kunne til og med omgås. Dette beskrives i et brev fra søster Ingrid Pärsdotter i 1498 da hun stevnet møte med en mann utenfor klostret: "Brødre og søstre lekte og spilte, drakk vin og danset med hverandre i hagen om aftenen og morgenen" I 1419 ble det holdt refselse og en undersøkelse ble utført da det ryktes at abbedissen og nonnene skal ha tatt imot private gaver av verdslige menn, sluppet inn lekmenn i klostret og truffet menn privat 
Klosteret ble begunstiget av  kongehuset ogadelen og ble snart både Sveriges fremste åndelige sentrum og landets største grunneier. Klosteret drev en sykestue, et såkalt  helligåndshus, i det minste fra  året 1401. Klosteret innlosjerte allerede tidig beginer, kvinner fra den fremste adel som levde på klostrets almisser og av kirken ble ansett å leve et utsvevende liv, og i 1412 ble det forbudt klosteret å  ta dem imot, men beginer fantes beviselig fortsatt på Vadstena frem til 1506. I 1436 tok opprørsmannen Jösse Eriksson sin tilflukt til klosteret, hvor han allikevel ble grepet. Vadstena kloster hadde internasjonal betydning som moderkloster for andre klostre av birgittinerordenen rundt om i Europa, slik som klostrene i Reval, Nådendal, Bergen og Danzig, hvor Vadstena pleide å utføre inspeksjoner, og  Syon Abbey i England, som hadde blitt grunnlagt på anmodning av en engelsk delegasjon. Både nonner og munker ble sendt ut til disse klostrene. I 1406 kom en engelsk delegasjon under ledelse av Henrik Fitzhuger og ba om medlemmer for å grunnlegge et kloster av birgittinerordenen i England, og i 1415 ble fire nonner, tre nonnenoviser, en munk og en prestemunk eskortert under store høytidligheter og i nærvær av alle Sveriges biskoper fra klosteret for å reise til England ved grunnleggelsen av Syon Abbey.

Klosterets siste tid

Da reformasjonen kom til Sverige i 1527, innledet det avviklingen av Sveriges kloster gjennom et forbud for dem å ta imot nye noviser, mens de gamle medlemmene fikk fortsette å leve der på livstid med underhold fra klosterets tidligere eiendom, som ble konfiskert av kronen. Sveriges øvrige klostre forfalt, men Vadstena, som hadde en sterk posisjon gjennom sine forbindelser med adelen og sitt internasjonale rykte, klarte seg bedre enn andre klostre. Kong Gustav Vasas egen søster Anna, var på denne tiden nonne i Vadstena.
Vadstena fikk til forskjell fra andre svenske klostre fortsatt ta imot noviser, dog med forbehold om at de måtte få kongens særskilte tillatelse. I 1527, etter at en kvinne hadde rømt fra klosteret med sin før dette trolovede, ga Gustav Vasa instruksjoner til biskop Hans Brask at ingen kvinne heretter fikk vies til nonne i Vadstena uten spesiell tillatelse fra kongen De som allerede var medlemmer fikk tillatelse til å forlate klosteret. Vadstenas abbedisse, Birgitta Botolfsdotter, forlot klosteret og giftet seg i 1539. De yngre nonnene skal ha vært mer villige til å gi seg av enn de eldre, og abbedissen ble forbudt på kongelig befaling å hindre dem. I 1544 fikk nonnene og munkene, etteropplysning på eget ønske, uttrykkelig kongelig tillatelse til å forlate klosteret og gifte seg. Vadstena kloster slutter å nedtegne hvem som antas som nonner etter 1528, så kunnskapen om hvem som ble antatt i klostret etter reformasjonen er ufullstendig, men munkene anførte nye medlemmer frem til 1542. Myndighetene skaffet munkene nye erverv som leger, lærere, prester og misjonærer etter at de hadde avsvoret seg katolisismen, og munkene forlot klosteret raskere og i større mengde enn nonnene, som ikke kunne forsørge seg utenfor klosteret og i høyere grad ble værende, selv om kongen forbød abbedissen å forhindre nonner som ville gifte seg å forlate klosteret.
I 1539 ble det forbudt for klosterets munker å holde katolske prekener. I 1540 ble det laget en fortegnelse over klosterets verdigjenstander, som straks etter ble fjernet. På 1540-tallet ble klosterets eiendom konfiskert. I 1541 fikk klosteret tillatelse til å ta imot almisser på den betingelse at munkene avholdt seg fra å preke offentlig, mens nonnene skulle få motta luthersk undervisning. I mai 1540 kom magister Jeorgius, superintendent og kongens ombud, samt biskop Henrik i Västerås til Vadstena og forbød den katolske messen og messen til helgnene. Biskopen holdt deretter en svensk messe i klosteret i nonnenes nærvær. Embetsmennene kunngjorde siden de nye bestemmelsene først i munkenes del av klosteret og deretter overfor nonnene. Ifølge sagnene skal nonnene ha stoppet voks i ørene på de lutherske gudstjenestene de ble tvunget til å overvære. Flere donasjoner ble gjort frem til stengningen. Blant deres donatorer fantes dronning Margareta Eriksdotter (Leijonhufvud) og hennes familie samt dronning Karin Månsdotter. I 1545 opphørte Vadstenadiariet. Klosterets mannlige avdeling ble avviklet i 1555, da munkene av kongen ble gjort til prester eller leger. Da Erik XIV ble avsatt i 1568, fantes det 18 nonner i klosteret.
Klosteret opplevde en siste blomstringstid under Johan III, som i 1575 ga klosteret tillatelse til å ta imot nye noviser. Dronning Katarina Jagellonica sendte vin og penger under fasten, og formidlet til og med kontakter til den katolske kirken og antas å ha ligget bak kardinal Possevinos besøk. I 1580 fikk klosteret besøk av pavens sendebud Antonio Possevino, som ble værende i seks uker, innførte de nyeste katolske doktrinene og oppdaterte virksomheten. Ved denne hendelsen fikk alle nonnene, da 14 stykker, på ny avlegge sine løfter, og abbedissen og priorinnen fikk sverge den tridentiske eden. Han hadde også med seg et antall gutter da han reiste som skulle ta katolsk presteutdannelse. I 1587 fikk klosteret besøk av monarken og tronfølgeren, og den første høytidlige katolske messe siden reformasjonen ble forrettet i klosteret. I 1592 ble det opprettet en katolsk presteskole av Anders Magnusson. Sigismund ga klosteret sin beskyttelse før han besteg tronen i 1594, pavens sendebud, Malaspina, besøkte klosteret og en pike ble antatt som novise.
Den kvinnlige klosterdelen bestod til og med året 1595, da den ble stengt på ordre av hertug Karl. Av de elleve nonnene som da fantes igjen i klosteret forlot åtte Sverige sammen med den siste abbedissen, Katarina Olofsdotter, og reiste til et annet birgittinerkloster i Danzig i Polen. Nonnene skal ha tilbragt vinteren i Söderköping og reist til Polen våren 1596. Nonnene som ble etterlatt var til stede ved biskop Angermannus visitt i juli 1596. Av de tre nonnene som ble igjen i Sverige ble en gift med en ung offiser som var kammersvenn til Karl IX, og en annen ble ansatt som kammerjomfru hos Kristina av Holstein-Gottorp. Den gjenstående, Karin Johansdotter, fikk tillatelse til å bli igjen i klosteret for å ta hånd om dets hageanlegg
a

I mellomtiden

Klosterbygningene stod siden tomme i omkring førti år. Det fantes planer om å opprette ett universitet i dem, men dette ble det aldri noe av. I 1641 ble det isteden innrettet et såkalt krigsmannshus for tidligere soldater og offiserer og deres familier, såkalte gratialister, i det tidligere nonneklosteret. På denne tiden ble det også organisert en egen forsamling og skole for gratialistene og deres familier. Krigsmannshuset bestod fram til 1783.
I 1795 ble det opprettet et sykehus for kjønnssykdommer i både det tidligere nonneklostret og det tidligere munkeklosteret. Sykehuset for kjønnssykdommer forlot snart nonneklostrets lokaler, men ble fortsatt værende i munkenes fløy, hvor man fra 1840-tallet til og med tok imot andra pasienter og ble lasarett. Det var i drift fram til 1909.
I 1757 hadde et sinnssykehus, kalt "Stora Dårhuset", blitt bygd på klosterområdet. Sidan sykehuset for kjønnssykdommer hadde blitt flyttet fra nonneklostret, tjente det fra 1810 til 1825 som et fengsel, og fra 1825 til 1951 som en del av Vadstena sinnssykehus.

Klosteret gjenopprettes

Birgittinerne vendte tilbake til Sverige og Vadstena gjennom Elisabeth Hesselblads understøttelse i 1935. De slo seg ned utenfor det gamle klosterområdet, ved Vätterns strand. Dette nye klosteret, av den såkalte svenske grenen av birgittinerordnen, sluttet seg i 1963 til klostret Maria Refugie i Uden, Nederland, av den middelalderske grenen. I 1988 ble det selvstendig, og fra og med 1991 er det et abbedissekloster under navnet Pax Mariæ.