google/wiki40b huggingface dataset:
Oljefat

Volum

Oljefat i Norge de siste 50 årene har rommet 208 liter væske. Det er ikke dermed gitt at de alltid har blitt fylt med de 208 liter som det oppmålte salgsprodukt det skulle emballere eller oppbevare. Standardmål ute var 55 US Gallons. Det er verdt å merke seg at norske oljefat ikke samsvarer med måleenheten fat (engelsk "barrel") som brukes i internasjonal oljeomsetning. Denne enheten tilsvarer 42 US gallons eller  159 liter (158,987 liter).

Oljefat i Bibelen

Fra Det nye testamente, evangeliet etter Lukas i historien om «den kloke forvalteren» hører vi utsagnet «Hundre fat olje», og i evangeliet etter Johannes brukes anker i fortellingen om bryllupet i Kana. Anker (bat) og fat regnes som synonymer og skal ha rommet noe som tilsvarer ca. 306 liter.

Annen bruk

Tradisjonelle oljefat er framstilt i jern og har god holdbarhet. Tomme oljefat har derfor ofte blitt brukt om igjen for å samle opp regnvann, til avfallsforbrenning, som musikkinstrument og som griller etter at de har blitt delt i to.

Oljefat som musikkinstrument

Oljefat som musikkinstrument ble utviklet på Trinidad i tidlig etterkrigstid. Bruken spredte seg raskt til å omfatte store deler av engelsktalende Vest-India. Musikken kalles steelband-musikk.
Musikkinstrumentet lages ved å skjære et oljefat tvers over. Dette glødes, og lokket hamres til med tonefelter. «Skjørtelengden» bestemmer klang og tonehøyde. Denne kan justeres oppover ved å kutte vekk. Dypere klang krever derfor at en begynner på nytt med et annet fat. Det krever både intuisjon, erfaring og et godt toneøre for å lage gode «steel-band-drums».
Også det norske rockebandet Kaizers Orchestra bruker gamle oljefat som slagverk i sine konserter.
Tashunga

Merknad

Manusforfatternes, filmselskapenes og produsentenes navn varierer fra kilde til kilde. Kilden som er brukt i denne artikkelen er filmdatabasen til British Film Institute.
Kuiper Airborne Observatory

Gerard P. Kuiper Airborne Observatory (KAO) var en nasjonal innretning drevet av NASA for å støtte forskningen innen infrarød astronomi. Observasjonsplatformen var et svært modifisert C-141A med en rekkevidde på 6 000 nautiske mil (11 000 km) og i stand til å gjennomføre forskningsoperasjoner opp mot 48 000 fot (14 km).
Spinnerigangen

Spinnerigangen er et musikkalbum med Visvas, utgitt i 1978. Plata ble produsert i Rosenborg Studio fra 4. til 8. september 1978. Settet besto av Andris Snortheim på sang, gitar, munnharpe og kazoo, Gudny Hagen på sang, trekkspill og skjeer, Dick Hansen på sang, gitar og sitter, og Rolf E. Jansen på sang, gitar, horn og kazoo. Ellers medvirket Johnny Johansen på elgitar, Jan Ellingsen på kontrabass, Per Schyller på perkusjon, Torstein Kvenaas på blåseinstrumenter (fløyte, leirgjøk og sykkelpumpe), Hege Rimestad på fele, Tor Welo på klarinett og piano, Vidar Johansen på saksofon. Eva Torill Jacobsen var forteller på plata og bandt sammen sangene. Teknikerne var Hans Petter Danielsen og Inge Holst Jacobsen.
Konsept
"Spinnerigangen er navnet på en gammal bygård", sier fortelleren. Plata presenterer miljøet i en bygård på Oslo Øst i søttiåra, et lite miljø med melkebutikk, feier, bakstekjerring, vaktmester og mange "spinneriunger". Miljøet som skildres springer ut av arbeiderklassen, og det er langt til skogen, som de reiser med buss for å nå. Det er heller ikke daghjem, og dette strever folka i gården for å få på plass, på grunn av problemer med aktivisering av barna som ellers må gå ute. Vaktmesteren i gården, Eivind, må ofte gå inn i rollen som aktivisator for ungene. Pedersen i kolonialen ønsker å få ha lokalbutikken sin i fred, og føler seg truet av de nye kjøpesentrene som tvinger seg fram. Platas generelle budskap går inn i de overliggende ideene som preget søttitallet i Norge politisk. At det er en innvandrerfamilie i gården ("Pakistan i fjerde"), blir kommentert, og her er det et ønske om toleranse og solidaritet som preger plata. Talemålet til fortelleren er sterkt preget av dialekta fra Oslos østkant, og det avsluttende budskapet er "stol på egne krefter", et sitat som er tillagt Mao Zedong. 
Musikalsk spenner plata over flere sjangre, fra reinlender i spor 1 (med trekkspill og fele), til vise, og så til rein rock. To eller tre av sporene kan regnes som direkte politiske: "Arbeidsfolk", "Spinnerigangen Daghjem" (som stiller krav om egen barnehage), og "Spinnerigangen Kolonial", som tar opp problemet med lokalbutikk vs kjøpesenter. Ellers er pendlerproblemet kommentert i visa om Larsen som må flytte, fordi han må følge etter arbeidsplassen sin som skal sette opp produksjon et annet sted. "Larsen vil ha katt", det korteste sporet på plata, ble brukt om igjen i BarneTV-serien Huset med det rare i. Her var det Odd Grythe som spilte Larsen.
Fryken

Fryken er tre sjøer i Värmland i Sverige: Nedre Fryken, Mellan-Fryken og Övre Fryken.  
Sjøene er adskilte av to sund, Nilsbysundet mellom Nedre Fryken og Mellan-Fryken, og sundet ved tettstedet Sunne mellom Mellanfryken og Övre Fryken. Sjøene ligger i Kils, Sunne og Torsby kommuner i Fryksdalen i Värmland. 
Norsälven renner fra Nedre Fryken til Vänern.
Ladinsk

Historie

Fra tidlig på 1000-tallet hørte de ladinskspråklige områdene til fyrstbispedømmet Brixen respektive grevskapet Tirol (Anpezo fra 1509). På denne tiden hadde det ladinske språk en betydelig større utbredelse. Sannsynligvis fantes et sammenhengende retoromansk språkområdet fra dagens Graubünden i vest via Tirol til Friuli i øst. Også i historisk tid ble ladinsk snakket i noen av nabodalene til dagens utbredelsesområde (bl.a. Eggental og Val di Fiemme).
Språket har vært truet fra to kanter: fortrengning gjennom tysk og assimilering fra italiensk. Det har derfor bare overlevd høyt til fjells (stort sett mellom 1200 og 1600 moh.) i alpedaler som tildels er nokså vanskelig tilgjengelige fra nabodalene. Germaniseringspresset økte utover 1800-tallet med Østerrikes økende sentralisering og innskrenkningen av Tirols autonomi, bl.a. ble ladinsk forbudt som skolespråk. Etter første verdenskrig falt Tirol syd for Alpenes hovedkam til Italia. Den ladinske befolkningen hadde votert for å forbli en del av Tirol (og Østerrike), men ble like lite hørt som det tyske flertallet i området.
Under italiensk styre fortsatte undertrykkelsen av det ladinske språk. Med fascistenes maktovertagelse ble italieniseringen av den ikke-italiensktalende befolkningen satt i system. Som det tyske språk ble ladinsk utsatt for forbud, diskriminering og utvandringspress – det siste selv om fascistene hadde definert ladinsk til å være en italiensk dialekt. I tillegg ble det ladinske språkområdet offer for «splitt og hersk»-teknikken: De fem dalene ble fordelt over tre ulike provinser. Den sydligste ble slått til den nyopprettete provinsen Trento, og de to vestlige til provinsen Belluno. De to resterende forble hos Syd-Tirol.
Først med «autonomipakken» for Syd-Tirol i 1972 ble ladinsk for første gang anerkjent offisielt. Det tok imidlertid mange år før de fleste løftene hadde blitt innfridd. Men selv ikke disse likestiller ladinsk fullstendig med italiensk og tysk.
For å styrke ladinskens stilling, har det i 1998 blitt utviklet et felles skriftspråk – ladin dolomitan eller ladin standard – for de fem ladinske dialektene. Mens de fleste ladinsktalende har vært positive, er det også en del skepsis mot dette skriftspråket.
Länderkammer

Oppgaver

Länderkammer kunne legge fram lovforslag og hadde vetorett overfor lovvedtak fra Folkekammeret, men Folkekammeret kunne omstøte vetoet. Länderkammer gjorde aldri bruk av sin vetorett.

Avskaffelse

Gjennom Forvaltningsreformen av 1952 ble delstatene avskaffet og erstattet av Bezirke (regioner). Bezirkstage var deres folkevalgte forsamlinger. Ettersom Landdagene ikke lenger eksisterte i 1954, trådte de ulike Bezirkstage i hver enkelt tidligere delstat sammen og valgte representater til Länderkammer under felles møter. I 1958 ble representantene valgt av de enkelte Bezirkstage. Folkekammeret vedtok 8. desember 1958 at Länderkammer skulle avskaffes.
Eva Dahr

Bakgrunn og arbeid

Eva Dahr  var utdannet ved Distriktshøyskolen i Volda og ved Bela Balaz studio i Budapest i Ungarn.

Verker og priser

Av spillefilmer regisserte Eva Dahr filmdramaet Brennende blomster (1985), etter et originalmanuskript av Lars Saabye Christensen, der hun stod for regien sammen med Eva Isaksen.
Hun laget den romaniske dramakomedien Mars & Venus (2007) med Pia Tjelta og Thorbjørn Harr. Filmen ble nominert til Årets kinofilm, og Pia Tjelta ble nominert til Amandapris for beste kvinnelige hovedrolle. Filmen ble sett av 130 000 på norske kinoer.
Eva Dahr filmatiserte Appelsinpiken (2009), basert på Jostein Gaarders roman av samme navn. Filmen var en coproduksjon mellom Norge, Spania og Tyskland. Filmen ble nominert til Folkets Amanda og distribuert på kino i Tyskland, der den ble sett av over 50 000 personer.
I 2013 regisserte Eva Dahr ungdomserien Stikk for NRK Super, seks episoder på 30 minutter. TV-serien kom på annenplass i mønstringen Prix Jeunesse 2013.
«Stikk» ble Emmy-nominert 2013, og Eva Dahr, manusforfatter Morten Hovland og produsent Jeanette Sundby representerte serien i New York på prisutdelingen.
Sammen med søsteren, skuespilleren Juni Dahr, laget hun tre kortfilmer, Dolce Vita (1989), der Juni Dahr spiller en kvinnelig skopusser, Du er ikke alene og Troll (1991).
I 2008 regisserte Dahr sin første TV-serie, NRKs dramaserie Himmelblå. Hun var «konseptuell regissør» på serien som hun startet opp og regisserte de to siste episoden som ble sendt våren 2010. Himmelblå vant Gullruten for beste tv-dramaserie 2009, den ble også nominert til Prix Italia. Himmelblå satte publikumsrekord for norsk tv-drama med 1,3 millioner tv-seere på det meste. For de to avsluttende episodene av serien ble Eva Dahr nominert til Gullrutens fagpris «Beste regi».
Eva Dahr laget også flere filmer for barn, blant annet Drømmehesten, Taktikk og In Transit.
Eva Dahr ble tildelt flere norske og internasjonale priser, deriblant en Amandastatuett og to ganger Gullstolen under Kortfilmfestivalen i Grimstad for kortfilmene Dolce Vita og En mann (1997), som inspirert av Mannsrolleutvalget så den nye mannsrollen med kvinneblikk.

Konsulentvirksomhet, undervisning og annet

Eva Dahr var kortfilmkonsulent ved Norsk filminstitutt og Norsk filmfond i perioden fra 1998 til 2002. Videre var hun seksjonssjef og producer i reklamebyrået Stayer og linjeleder ved Kunst og Filmskolen i Nordland, Kabelvåg.
Fra 2013 var Eva Dahr engasjert i en deltidsstilling som hovedlærer i regi ved Den norske filmskolen på Lillehammer. Hun var førsteamanuensis i regi for film og tv-drama.
Hun var i mange år også tilknyttet NISS/Westerdals, Nordland Kunst og filmskole og NSKI (Norsk skuespillerinstitutt) som gjestelærer, veileder og sensor.
Eva Dahr hadde også utstillingsoppdrag for flere norske museer, blant annet Forsvarsmuseet på Akershus, Alta Museum, Norsk Landbruksmuseum og Norsk Veimuseum.

Stipend

Eva Dahr mottok treårig arbeidsstipend fra Statens Kunsterstipend og VIP-stipend fra NFI for faglig utvikling og fordypning (2012).
Graham Norton

Bakgrunn

I 1992 begynte Norton som stand-up-komiker ved Edinburgh Festival Fringe. Hans første opptredener innen kringkasting var som komiker på BBC Radio 4-showet Loose Ends, som gikk hver lørdag morgen tidlig i 1990-årene. Han fikk berømmelse på Channel 5, da han vant en pris for sin opptreden som reserve-vert for et talkshow som vanligvis ble presentert av Jack Docherty. 
Norton er kjent som vert for talkshowet The Graham Norton Show, og som britenes kommentator for Eurovision Song Contest. I 2003 ble Norton gjenstand for kontrovers da han på Channel 4, gjorde en komisk referanse til den nylige avdøde Bee Gees-musikeren Maurice Gibb. Norton forårsaket ny kontrovers 7. oktober 2006, da han beskrev ecstasy som en «fantastisk opplevelse».
Norton er åpent homofil og lider av vitiligo, en hudsykdom der flekker av pigmentert hud kan forekomme.
Henri Arnold Seyrig

Bakgrunn

Seyrig var sønn av skogvokteren Abel Seyrig (garde général des forêts) og Julia de Lacroix i en storborgerlig og kalvinistisk familie. Bestefaren vat ingeniøren Théophile Seyrig. I det den gan tyske Alsace gikk han først på skole i Mülhausen, og senere fortsatte han på den protestantiske internatsskolen École des Roches i Normandie. En engelsk høyerr utannelse fikk han i 1913 i Oxford. 
Under første verdenskrig var Seyrig soldat på fransk side ved Verdun, og ble for sin innsats belønnet med Croix de Guerre. I 1917 ble han sendt til den tyrkiske front ved Saloniki. Der kom han i berøring med antikkens verden.

Karriere

Etter studier ved Sorbonne under Victor Bérard (1864–1931) bestod han i 1922 agrégation og vant en konkurranse om å bli medlem av École française d’Athènes i Hellas, der han ble i syn år, fra 1928 som generalsekretær. 
I 1929 ble Seyrig på anvegaling fra arkeologen René Dussaud utnevnt til Charles Virolleauds etterfølger som Directeur général des Antiquités de Syrie et du Liban i Beirut. Syria og Libanon var fra 1922 franske mandatsområder. Seyrig forfattet den lov gitt av Høykommissaren for Syria og Libanon den 7. november 1933 om oldsaker, og dens forskrifter (Réglement sur les Antiquités), han satte opp regler for delingen av funnene og utstedte utgravningslisensene. I Beirut (Musée national de Beyrouth, 1942) og Damaskus (Musée national de Damas, 1936) sørget gan for grunnleggelse av museer, og likeså for regionalmuseene i As-Suwaida i Hauran, Palmyra, Aleppo (1931) og Latakia. I forbindelse med de store internasjonale arkeologiske prosjekter i Baalbek, Palmyra og Krak des Chevaliers sørgrt han for den nyere bosetting ble fortrengt til gunst for utgravningene.
Etter den franske kapitulasjon i juni 1940 i Europa og fort for den britiske okkupasjon av Syria i juli 1941 dro Seyrig først til Mexico og så videre til New York og arbeidet der for Forces Françaises Libres. 
Etter krigsslutt vendte han tilbake til Beirut og var for tyve år direktøtr for Institut français d'archéologie du Proche-Orient (IFAPO). Seyrig hadde nå gode forbindelser til forskningsorganidsasjoner i USA, og var mellom 1964 og 1969glere ganger gjestende forsker ved Institute for Advanced Study ved Princeton University. 
I 1967 trakk han seg tilbake, og flyttet fra Beirut til Sveits. Hans etterfølger i Beirut ble Daniel Schlumberger.
Seyrig hadde i 1930 giftet seg med Hermine de Saussure. Deres datter Delphine Seyrig, senere skuespillerinne og regissør, ble født i 1932 i Beirut. 
Seyrig ble i 1952 medlem av Académie des Inscriptions et Belles-Lettres. Numismatikerne tildelte ham i 1952 Archer M. Huntington Medal og i 1961 Medaille der Royal Numismatic Society . 
Seyrig var i besittelse av en stor samling bysantinske blysegl, som nå oppbevares i Cabinet des Médailles i Paris. Noen oldsaker fra hans samling bli skjenket til Louvre.
Gnoma

Utseende

Middelsstore til nokså store, mer eller mindre mørkbrune trebukker med lange antenner. Slektene ser noe ulike ut. Slekten Gnoma utmerker seg ved at pronotum er svært langt og smalt, nærmest rørformet. Imantocera kan kjennes på en kraftig dusk av stive, mørke hår omtrent midt på antennene, slekten Psectrocera har to slike dusker på hver antenne.

Utbredelse

Gruppen er utbredt i Sørøst-Asia og Australia, like fra India i vest til Ny-Caledonia i øst.
MS «Seattle»

Kryssild

Urolighetene i Europa førte til at skipet ble kommandert til nøytral havn. Kapteinen valgte først å gå mot den nederlandske kolonien Curaçao. Da skipet ankom Curaçao var ikke Nederland lenger en nøytral stat. MS Seattle ble satt under blokade og lå innesperret bak blokaden i lengre tid. Da skipet fant en mulighet for det, brøt det blokaden.
MS «Seattle» som fryktet å bli satt i arrest igjen av en fiendtlig stat, satte kursen nordover fra De nederlandske Antiller i Karibia.  Skipet seilte først til Island og satte kursen mot Tromsø. I Tromsø var norske myndigheter på inspeksjon i skipet.  MS «Seattle» fikk tillatelse til å følge den norske kysten sørover og videre til svenskegrensen. Den 8. april kom Seattle til Kristiansand og ble beordret til land av den norske jageren KNM «Gyller». Kl 0500 9. april Seilte MS «Seattle» ut fra Kristiansand i lett morgentåke, på vei ut møtte det ni krigsskip på vei inn.
MS «Seattle» signaliserte en identifisering til de innkommende krigsskipene, men fikk ingen svar tilbake. Det ble derfor antatt at det dreide seg om britiske krigsskip som var fiendtlig innstilt. MS «Seattle» valgte å snu tilbake mot byen. Det viste seg at krigsskipene var tyske. Odderøya fort identifiserte krigsskipene som tyske invasjonsstyrker og antok at MS «Seattle» hadde rollen som tysk forsyningsfartøy og skjøt to 150 mm granater mot skipet. Kort tid etter besvarte de tyske krigsskipene ilden og MS «Seattle» var fanget i kryssilden. Granatene antente trelasten ombord. Flammene grep raskt om seg. Hele mannskapet måtte gå i livbåtene og rodde til land, der de ble tatt til fange av norske styrker.  Ingen av mannskapet omkom, men skipet ble liggende og brenne i flere dager i Kristiansandsfjorden, før det tok inn vann og sank i Korsvikfjorden.

Farlig vrakdykking

Vraket av MS «Seattle» har vært et yndet objekt for vrakdykking. Det har vist seg ikke å være ufarlig. Det har vært flere dødsulykker.  Nesledyr som dødmannshånd og sekkedyr og svamper har festet seg til vraket i stort antall.
Koji Okamoto

Karriere

Koji Okamoto startet sin profesjonelle karriere i Vissel Kobe i 1995.
Grottebadet

Grottebadet er et badeland (svømmehall) i Harstad i Troms. Hallen er sprengt inn i fjellet i Harstad sentrum, og har blant annet 25 meters konkurransebasseng, lekeland og varmtvannsbasseng. Byggearbeidene startet i 1999 og Grottebadet ble åpnet i juni 2003. Da Grottebadet åpnet, ble den gamle svømmehallen i Kanebogen stengt. Byggekostnaden for Grottebadet var ca. 130 millioner kroner.
Grottebadet slet med dårlig økonomi i starten. Avisa Harstad Tidende meldte både i 2006 og 2007 om stort, negativt driftsresultat for Grottebadet. Etter åpningen av Lofast har besøkstallene økt. I 2009 var Grottebadet Nord-Norges nest mest besøkte opplevelsesattraksjon – kun slått av Nordkapp – med 198 065 besøkende. I 2010 snudde den økonomiske trenden  og i 2014 var Grottebadet blant gasellebedrifter i Troms fylke  
Grottebadet AS eies 100% av Harstad kommune. Bedriften ansetter ca. 30 personer. Grottebadet har tett samarbeid med Actic treningssenter. I bygget befinner seg også Capelli frisør.
EM for brassband 1982

EM for brassband 1982, det 5. europamesterskapet for brassband ble arrangert 3. oktober 1982 i Royal Albert Hall, London.

Musikk

Pliktnummer i konkurransen var Journey into Freedom av Eric Ball. I sin selvvalgte avdeling fremførte Black Dyke Mills Band Pageantry av Herbert Howells.
Styringsretten

Forankring

Styringsretten er forankret i den private eiendomsretten. All den tid en privat person – enten direkte eller indirekte – eier eller leder en virksomhet, er det denne personen eller dennes representanter som bestemmer over alle sider ved selskapet. Den ansatte kan således ikke utøve eiermakt, men har gjennom arbeidskontrakten rett til å utføre arbeid ved virksomheten og motta lønn for dette.
Ramsåsgrottene

Ramsåsgrottene er to grotter i Tromsdalen i Verdal kommune i Trøndelag.
Grottene er dannet i nyere tid av en bekk som fortsatt renner gjennom deler av systemet. Bekken renner inn i Øvre Ramsåsgrotta 295 m over havet. Denne grotten er ca. 400 m lang med 6-8 m høye meandersvinger og canyoner samt et 4 m høyt fossefall. Grotten er svært trang, og flere ras må forseres. Grotten kommer ut ved "Storhølet" hvor bekken faller ned i et 20 m dypt hull hvor bekken forsvinner inn i fjellet. 
Rett nedenfor dette hullet starter Nedre Ramsåsgrotte. I starten er denne grotta et tørt system og inneholder høye meandersvinger og canyoner samt et større rom ca. 100 m inn med 20 m takhøyde. Her faller grotta loddrett ned i rommet og personer som går gjennom må rappellere ned. Halvveis kommer bekken inn fra en annen smal gang. Grotten fortsetter med bekken et stykke før den kommer ut gjennom et hull, 250 m fra der den startet.
Et lokalt firma, Tromsdalen Opplevelser, guider turer i Nedre Ramsåsgrotta.
Magli Elster

Liv og virke

Magli Elster ville som sin far bli psykoanalytiker, og hun gikk i læreanalyse hos Otto Fenichel slik også Ola Raknes hadde gjort. Temperament og mangel på tålmodighet var hennes egen begrunnelse for at det ikke ble den veien hun skulle gå. Å bli lyriker var aldri noe hun bestemte seg for. Slik «ble det bare». Elster debuterte i 1952 med samlingen «Trikken går i engen», og gjennombruddet kom med de glødende kjærlighetsdiktene i den neste boka, «Med hilsen fra natten». Hennes tidlige arbeider ble da de utkom karakterisert som modernistiske. 
En samling av hennes kjærlighetsdikt ble utgitt av Gyldendal til åttiårsdagen hennes i 1992. I tillegg til sine fem utgitte diktsamlinger, skrev Magli Elster også en rekke bestillingsdikt og prologer.
Det er kjærlighetsdiktene som går igjen i Elsters diktning. Hun skrev ofte i en lekende og munter tone. Et av de meste kjente diktene hennes er «Erklæring» som handler om ei jente som kunne hinke til Drammen i forelskelsens rus. God lyrikk kan for en som har følt kaos i seg fungere som en religionserstatning, sa Elster i et portrettintervju da hun fylte 60 år. «Det som er utenfor mennesket og naturen, er totalt uinteressant for meg,» mente hun.
Magli Elster arbeidet ved siden av sin diktergjerning både som litteraturkritiker i Arbeiderbladet og som oversetter av et femtitall bøker. Hun var i perioden 1960 til 1970 formann i Norsk Litteraturkritikerlag. 
Som bokanmelder var det også viktig for henne å formidle det menneskesyn hun sterkt bekjente seg til, sosialismen. Hun ga uttrykk for at dersom noen skulle mene om en av hennes anmeldelser at den ikke var skrevet av en sosialist, så hun på den som mislykket.  I sosialismen så hun kampen for det enkelte individs menneskerett. I 1986 fikk hun sammen med sin mann Fritt Ord-prisen «for deres fantasirike og meningsfulle bruk av det frie ord i poesi og prosa og for deres brennende engasjement for verdens flyktninger».
Magli Elster, hennes mann Torolf og sønnen Jon var flyktninger i Sverige under andre verdenskrig.
Lundugle

Beskrivelse

De voksne fuglene har rustbrune eller mørk grå mønstret fjærdrakt med streker på buken. De er korte og tettbygde, med kort hale og brede vinger, rundt hode med kraftige øredusker, gule øyne og gulaktig nebb.
I den sørlige delen av utbredelsesområdet er den rustrøde varianten mer vanlig, og par med ulike farger forekommer. En lys grå variant finnes også i vestlige Canada og nordlige til sentrale USA.

Habitat og utbredelse

Lunduglen hekker i løvskog eller blandingsskog i østlige Nord-Amerika. De legger reiret i et hult tre; enten naturlig hule trær eller forlatte hakkespetthull. De kan også bruke rugekasser. De er utelukkende nattaktive, om dagen vagler de seg i et hult tre eller nær en trestamme.

Levevis

De jakter ved å vente på en lav gren i åpent skoglandskap eller i skogkanten og slå ned på byttet. De kan også fange insekter i flukten. De spiser hovedsakelig store insekter og små gnagere, og også små fugler. De jakter om natten eller like før grålysningen, de bruker sin ypperlige hørsel og nattsyn til å lokalisere byttet.
Lunduglen lager en rekke forskjellige låter. Dens engelske navn, Eastern Screech-owl kommer av et kallerop som ligner et slags hestevrinsk mer enn et skrik. De gir også fra seg en rask melodiøs pludring som er vanskelig å stedfeste. Hvis den blir lett irritert, truet eller opphisset på andre måter kan de knurre som en liten bulldog. Ved alvorlig opphisselse eller irritasjon klapper den med nebbet. Enkelte mener at denne lyden lages ved at den klikker med tungen.