google/wiki40b huggingface dataset:
Ine Harrang

Utdanning

Ine Harrang har utdannelse ved Central School of Speech and Drama London, skuespillerlinjen, fra 1986 til 1989.
Senere fra 1996 til 1999, tok hun et studium innen arkitekturrelatert glass med vekt på glassmaleriet, ved Edinburgh College of Art, noe som ga henne en bachelorgrad (Honors).
I 2006 begynte hun et nytt studium i Visuell Kunst og Glass ved The Academy of Art, Architecture and Design (VSUP) i Praha, under veiledning av Rony Pleisl, Milena Dopitova og professor Vladimir Kopecky. Dette ga henne en mastergrad i 2010.

Teateret

Ine Harrang studerte først til skuespiller i London, mellom 1986 og 1989. Hun arbeidet som freelance skuespiller i årene 1989 til 1993. I årene 2000 og 2001 skrev hun teateranmeldelser i Romsdals Budstikke.

Glasskunstner

Ine Harrang er glasskunstner og arbeider med glass som medium, hvor det konseptuelle får størst plass. Hun blander ofte inn andre materialer i glasset.
Harrang har hatt en rekke separatutstillinger, deltatt på kollektivutstillinger i Norge, Skottland og Tsjekkia. I 2000 var hun festivalkunstner under Bjørnsonfestivalen, med illustrasjoner og scenografi. I 2004, 2005 og 2007 deltok hun i Land Art Symposium, ved den Norsk fjellfestival, Rauma.
Hun har laget et titalls offentlige utsmykninger, særlig i Møre og Romsdal. Blant arbeidene hennes er et glassmaleri i togkapellet på Åndalsnes. I 2003 lagde hun et dåpsfat i glass, til døpefonten i Herøy nye kirke.
Hun har vist et større visningsprosjekt, Memento Mori (2001 og 2002), i Molde, Drammen og Nidarosdomen, Trondheim. I 2002 produserte NRK en 25 minutter lang dokumentarfilm om dette visningsprosjektet. Året etter, i 2003, lagde hun et nytt prosjekt, Lux Gratiae (2003 og 2004), i Glasskatedralen, Hamar. Hun har også laget gave til det norske Kongeparet ved offisielt besøk i Møre og Romsdal. Av andre prosjekter kan nevnes Oh Dear (2005) og A room of my own (2010 og 2011) vist i Praha og Molde.
Hun har mottatt flere stipend, blant annet Statens utstillingstipend, arbeidsstipend fra BKH og Møre og Romsdals kunststipend.

Andre oppdrag

Ine Harrang har hatt engasjement som lærer ved den kommunale kulturskolen i Aukra og Molde i årene 2003 til 2006. Hun har også hatt driftsansvar ved Molde Kunstforening, hatt styreverv i Kunstnersenteret Møre og Romsdal og i en treårs periode vært leder i Billedkunstnerne i Møre og Romsdal. Hun har fra 2010 skrevet kunstanmeldelser for Romsdals Budstikke.
I perioden fra 1993 til 1996 var hun kontorleder og forfatteransvarlig for den årlige internasjonale litteraturfestivalen, Bjørnsonfestivalen.
Lux (kanin)

Historie

Luxkaninen oppstod tilfeldig. Karl Hoffmann fra Düsseldorf skapte Luxkaninen i sine krysningsforsøk og det viste seg at krysningen var stabil, det vil si at krysningene ved parring med hverandre reproduserte de nye egenskapene og ikke gikk tilbake til de opprinnelige rasene. I 1919 viste Hoffman den nye rasen for første gang på en utstiling og anerkjennelse av rasen fulgte i 1922. Luxkaninen er ikke vanlig i Norge, men har vært kjent i Norge i alle fall siden 1953.

Navn

Man bestemte seg i Tyskland for skriveformen luxkanin. Utenfor Tyskland er rasen kalt opp etter gaupa og skriveformen luchs brukes i Nederland og i Frankrike lynx. I engelsktalende land brukes også lynx om kaninen, men lynx må ikke forveksles med lux, lux kommer fra det latinske ordet for «lys». Både lynx på engelsk og luchs på tysk betyr gaupe og kommer begge fra det greske ordet λύγξ som sannsynligvis kommer fra det greske ordet for å se og henviser til at gaupa ser godt og oppfatter raskt det den ser.
Gustav Paulsen

Gustav Paulsen A/S ble grunnlagt i 1899 av bokbinder Gustav Paulsen. 
Gustav Paulsen overtok virksomheten etter sin far Joh. G. Paulsen når han døde.
Johan Gustav Paulsen fikk 11. mars 1883 borgerskap i Stavanger som handelsmann og hadde tittel bogbindermester.
Han hadde tatt utdannelse i utlandet og overtok forretningen etter sin far.
Han startet sin forretning i Vogedsmauet og hadde flere svenner i arbeid.
Han var kjent som en flink hånd- og pressforgyller.
Gustav Paulsen var født 8. mars 1871, fikk svennebrev 19. oktober 1899 og borgerskap i Stavanger som handelsmann og bokbinder 20. oktober 1899.
Bedriften startet i leide lokaler i Laugmannsgt. 13 og kjøpte senere Nygt 9 som de flyttet inn i 1910. 
Opprinnelig var bedriften et bokbinderi med et beskjedent butikklokale for salg av papir og småartikler.
Bedriften ble gjennom årene utvidet til å omfatte bokbinderi, boktrykkeri, linjerverksted, albumfabrikk og løsbladprotokoller. Den produserte fra rundt 1905 postkort med Stavanger-motiver.
Boktrykkeriet startet i 1918.
Firmaet spesialiserte seg på album og løsbladprotokoller.
Sønnen til Gustav Paulsen, Olaf Paulsen , giftet seg i 1934 med Randi Larssen og de fikk datteren Anne Emilie 16.1.1935.
I 1938 ble firmaet aksjeselskap samtidig som Gustav Paulsens to sønner kom aktivt med i ledelsen.
Olaf Paulsen ble arrestert av tyskerne 1. oktober 1942, overført til Grini 2. november 1942 og til Sachsenhausen 27. februar 1943 hvor han ble til freden.
I hans fravær drev Randi Paulsen bedriften.
I perioden 1945-1973 ble firmaet ledet av brødrene  Olav Paulsen og Henrik Paulsen og etter det av siviløkonom Bjørn Kalvig som disponent og sivilingeniør Gustav Paulsen.
I 1959 spesialiserte firmaet seg på formulartrykking.
I 1986 ble navnet endret til DataTrykk - Gustav Paulsen as.
Det ble stiftet DataTrykk satellitter i flere norske byer. Oslo, Trondheim, Bergen, Tromsø osv.
Bedriftene var delvis franchise, delvis eid av moderbedriften.
I 1992 gikk moderfirmaet konkurs.
Flukten fra Alcatraz

Handling

Filmen handler om de eneste mennene som noen sinne har klart å flykte fra fengslet på øya Alcatraz. I løpet av 29 år fengselet var i drift var det bare en gruppe på tre menn som klarte å bryte seg ut av det tilsynelatende rømningssikre fengselet, der også Al Capone og «Birdman» Robert Stroud var fanger. Det er aldri blitt hørt noe fra mennene siden flukten og det er usikkert om hvorvidt de overlevde ferden inn til land. Ingen ble blitt funnet. 
Filmens hovedfokus er på Frank Lee Morris, den slue bankraneren som planla den svært detaljerte flukten. Han sendes til Alcatraz etter å ha rømt fra et annet fengsel. Fengselsbestyreren møter ham med beskjeden: «Hvis du bryter samfunnets lover, havner du i fengsel. Hvis du bryter fengslets lover, havner du på Alcatraz. Velkommen til oss. Vi skaper ikke gode borgere, men gode fanger. Ingen har noen sinne rømt fra Alcatraz.». Frank nekter å la seg kue av det undertrykkende systemet som råder der og etter en tid får han med seg tre andre på en fluktplan. Den planlagte flukten må planlegges meget nøye siden fengselet regnes som rømningssikkert.

Popularitet og økonomi

Filmen ble en moderat kinosuksess i USA, hvor den innbragte 43 millioner dollar på kino. Den havnet på 15-plass over de mest innbringende kinofilmene i USA i 1979. 
Produksjonskostnadene var på ca $8 millioner.

Anmelderne

Flukten fra Alcatraz ble godt mottatt av anmelderne og har fått 95 % på Rotten Tomatoes. Den amerikanske filmkritikeren Roger Ebert gav den 3,5 av 4 stjerner, mens Leonard Maltin gav den 3 av 4 stjerner.
VG og Dagsavisen gav den terningkast fem, mens Dagbladet gav den fire.
Veteranforeningen Forsvarets Spesialkommando

Veteranforeningen Forsvarets Spesialkommando er en norsk, partipolitisk uavhengig forening etablert i 2008. Medlemskap tilbys soldater som har hatt «spesialjeger»-sertifiseringen eller som «har vært fast ansatt ved FSK/HJK og deltatt i skarpe oppdrag sammen med avdelingen». «Krigsveteraner fra Kompani Linge, 10th Interallied Commando, Independent Parachute Company eller tilsvarende enheter» tilbys også medlemskap.
Foreningen har som sitt formål å fremme de sosiale forbindelsene mellom medlemmene og ivareta deres interesser. Den legger særlig vekt på at foreningen skal være til støtte ved sykdom, invaliditet og død. Foreningen arbeider for å øke soldatenes status i samfunnet og for bedre ivaretakelse av veteraner.
Skjellakk

Skjellakk blir fremstilt av et harpikslignende stoff som blir utskilt av lakkskjoldlusen Coccus lacca.
Spettkaka

Spettkaka eller spiddekauga på skånsk er en kake fra Skåne laget av friske egg, potetmel og sukker. Kaken er meget tørr, og serveres med is, krem og friske bær. Opprinnelsen til denne spesialiteten kan spores til 1500-tallets Tyskland. 
Kaken er anerkjent som regional spesialitet av EU, hvilket vil si at kaken kun kan tilvirkes i Skåne.
Jean-Baptiste Donatien de Vimeur

Militærliv

De Vimeur ble født i Vendôme i Loir-et-Cher. Han var opprinnelig tiltenkt en karriere i den katolske kirke, og ble oppdratt ved den jesuittiske skolen i Blois. Men etter at hans eldre bror døde, gikk han inn i et kavaleriregiment og tjente i Böhmen, Bayern og ved Rhinen under den østerrikske arvefølgekrigen. I 1747 hadde han fått graden oberst.
Han deltok i beleiringen av Maastricht i 1748 og ble guvernør i Vendôme i 1749. Etter at han utmerket seg i 1756 i slaget ved Menorca i utbruddet av sjuårskrigen, ble han forfremmet til brigadegeneral i infanteriet. Han kjempet i Tyskland i 1758, blant annet i slaget ved Krefeld. Han ble også såret flere ganger i slaget ved Clostercamp i 1760. Han ble utnevnt til maréchal de camp og kavaleriinspektør året etter. I denne stillingen, ble han ofte konsultert av ministere i tekniske spørsmål.

Amerikanske revolusjon

De Vimeur ble gitt graden generalløytnant og kommandoen over 5000 franske soldater og ble sendt for å slutte seg til amerikanske kolonister under George Washington i 1780 for å kjempe mot britene i den amerikanske uavhengighetskrigen.
Han gikk i land i Newport, Rhode Island, den 10. juli, men forble i ro i et år på grunn av hans motvillighet til å forlate den franske flåten som var under britisk blokade i Narrangansett Bay. Til slutt, i juli 1781, forlot endelig de Vimeurs styrke Rhode Island og marsjerte gjennom Connecticut for å slutte seg til Washington ved Hudsonelva. De samlet sine styrker og marsjerte sammen til beleiringen av Yorktown. 22. september sluttet de seg til Marquis de La Fayettes styrker og tvang Charles Cornwallis til å overgi seg den 19. oktober.
De Vimeur har fått mye ære for sin oppførsel. Han plasserte seg fullstendig under Washingtons kommando og behandlet sine styrker som del av den kontinentale armé. I anerkjennelse av hans tjenester, takket den kontinentale kongressen ham og hans styrker og gav ham to kanoner som var blitt tatt fra britene. Disse kanonene, som de Vimeur tok med seg hjem til Vendôme, ble beslaglagt i 1792.

Tilbake til Frankrike

Da han returnerte til Frankrike, ble han hedret av kong Ludvig XVI og ble gjort til guvernør av Picardie.
Under revolusjonen, ledet han Armée du Nord i 1790, men trakk seg i 1792 etter flere tilbakeslag. De Vimeur ble arrestert under terrorveldet og unnslapp såvidt giljotinen. Han ble etterpå pensjonert av Napoléon Bonaparte og døde i Thoré-la-Rochette under det første franske keiserrike.
Hiltgunt Zassenhaus

Bakgrunn

Zassenhaus vokste opp i et hjem av dannelsesborgerskapet i Hamburg. Hun var søster av matematikeren Hans Julius Zassenhaus. Etter abitur i 1935 ved Gymnasium Allee dro hun til Danmark for atten måneder. Deretter studerte hun skandinavistikk ved Universitetet i Hamburg, der også hennes brødre hadde studert. I 1938 var hun blitt Diplom-Übersetzerin.

Andre verdenskrig

Hun ble straks etter eksamen ansatt som tolk ved retten i Hamburg, og etter utbruddet av andre verdenskrig ble hun også ansatt ved postsensuren i Hamburg. Der skulle hun blant annet gjennomlese brev til og fra Skandinavia. Her sørget hun for at brev fra de jødiske ghettoene i Polen, med bønner om å sende pakker med mat, kom videre til skandinaviske mottakere.
I 1943 begynte hun å studere medisin, og ble kort etter tolk for først den norske sjømannspresten Conrad Vogt-Svendsen, og siden også den danske Sophus Boas, når de besøkte sine landsmenn i tukthuset i Hamburg. Da fangene senere ble plassert i forskjellige fengsler rundt omkring i Tyskland, reiste hun sammen med prestene til en del av disse. Under disse besøkene sørget hun for at det kunne snakkes fritt, og var med på å smugle især tobakk inn til fangene. Hun utarbeidet også et kartotek over hvor de forskjellige fangene befant seg, da det var nødvendig å oppgi navn på de fangene som prestene ønsket å besøke når de kom til et fengsel. Kartoteket gjorde senere nytte ved Folke Bernadottes aksjon med de hvite bussene.

Etterkrigstiden

Etter krigen fortsatte Zassenhaus sine medisinstudier, først i Hamburg og siden i København. I 1952 avsluttet hun studiene og flyttet til USA, hvor hun bosatte seg i Baltimore.
For sitt arbeide under krigen mottok hun blant annet St. Olavs Orden i Norge, Dannebrogordenen i Danmark og Forbundsrepublikken Tysklands fortjenstorden.
I 1947 utkom hennes erindringer om arbeidet med tukthusfangene på norsk under tittelen Stå vakt i mørket. I 1973 utga hun en ny bok med tittelen Handlingens dag.
Skogflatbiller

Utseende

Små (1,3 – 5,5 mm), flate, avlange og parallellsidige biller. Oversiden er fint hårete og matt, og de er som oftest brunlige på farge. Hodet er stort, omtrent så bredt som brystskjoldet, med små, runde fasettøyne. Antennene er 11-leddete (sjelden 9-leddete), omtrent så lange som hodet og brystskjoldet til sammen, og tråd- eller svakt kølleformede. Brystskjoldet (pronotum) varierer mye i formen. Det har ofte tenner langs sideranden, eller fremskytende forhjørner, og lengdefurer på oversiden. Dekkvingene er avlange, vanligvis med punktrekker. Beina er vanligvis forholdsvis korte, med fem-leddete føtter der det fjerde leddet er svært lite og lett å overse (pseudotetramere føtter). Som oftest er minst ett av fotleddene tolappet.

Levevis

Mange av artene er som navnet (både det norske og det latinske) sier skogsinsekter, men da de lever mesteparten av livet under barken på døde trær, ser man dem sjelden. Av og til kan man finne dem rundt nyfelt tømmer. Den flate kroppsformen hjelper dem til å bevege seg under barken. Man vet ikke sikkert hva de spiser, men det er antatt at de ikke er rovdyr, kanskje heller soppetere. Noen arter finnes også mellom løvstrø. De mest kjente artene i denne familien er de som lever innendørs og gjør skade på matvarer. Dette gjelder slekter som Nausibius, Ahasverus og Oryzaephilus. Siden disse billene opprinnelig er tropiske, trives de best i oppvarmede rom, et moderne kjøkken er utmerket for dem. Billene er små, slanke og flate og kan gjemme seg i svært små sprekker, de er derfor vanskelige å bli kvitt fra skuffer og skap om de først har kommet inn. Angrepne matvarer kastes eller fryses. Den mest brysomme arten er tannet nøttebille (Oryzaephilus surinamensis, som betyr riselskeren fra Surinam). Denne billen er ca. 2 mm lang og brun, med tannet kant på brystskjoldet. Den angriper melvarer, kjeks, nøtter og andre tørre matvarer. Det beste mottiltaket mot den er å oppbevare alle slike varer i tette beholdere (for eksempel plastbokser med tettsluttende lokk).
Thorvald Steen

Bakgrunn og forfatterskap

Fra Thorvald Steen var tjue år har han hatt en rekke verv i fagbevegelsen. I flere tiår har han vært særlig opptatt av marxismens og psykiatriens forhold til etiske spørsmål.
Fra 1974 arbeidet han som pleiemedhjelper, og fra 1976, som maler og hovedverneombud ved Gaustad sykehus. Han tok fagbrevet som maler i 1979. Steen studerte idéhistorie, historie og filosofi ved Universitetet i Oslo og ble cand.philol. i 1983. Samme år debuterte han som lyriker med Hemmeligstemplede roser, og startet den aksjonistiske litterære gruppen Stuntpoetene. 
Internasjonal anerkjennelse fikk han gjennom en rekke nyskapende historiske romaner – Don Carlos (1993), Giovanni, Konstantinopel, Den lille hesten, Kamelskyer, Løvehjerte og den foreløpige siste av disse; Det usynlige biblioteket, som utkom i 2015. Thorvald Steen har uttalt at han startet å skrive historiske romaner for å forstå mer av sin egen bakgrunn og samtid. 
Med romanen Vekten av snøkrystaller (2006), fikk forfatterskapet en ny dimensjon. Her trekker Steen inn sin egen historie som ung skihopper. Femten år gammel får han vite at han har en kronisk muskelsykdom og blir nektet å hoppe mer. Han gjennomfører et siste hopp, uten legens samtykke. Det lengste svevet (2008) og Balanse (2012) har klare biografiske trekk. I essaysamlingen Den besværlige historien (2014) diskuterer han bakgrunnen for de to hovedårene i forfatterskapet: de selvbiografiske og de som omhandler historiske og fiktive personer.
Siden 1980-tallet har han skrevet i norske og utenlandske aviser og tidsskrifter om politikk, internasjonale spørsmål, psykiatri, historie, etikk og litteratur.
Phanis

Utseende

Crossotini er middelsstore, kraftige, mer eller mindre brunspraglete trebukker. Antennene er omtrent så lange som kroppen. Pronotum mangler en tann midt på sidekanten, men har gjerne en nær bakkanten. Disse artene er kontrastrikt spraglete i gulbrunt og svart.

Utbredelse

Slekten er funnet i Etiopia og Tanzania.
KNM «Fridtjof Nansen»

Piratjakt

I februar 2009 bestemte regjeringen at KNM «Fridtjof Nansen» fra og med 1. august 2009 skulle settes inn i oppdrag i Adenbukta ved Afrikas horn som del av EU-styrke Task Force Atalanta, i kampen mot somaliske pirater som herjet dette sjøområdet. 
«Fridtjof Nansen» var i området i seks måneder, i en operasjon som kostet ca. 200 millioner kroner. I forkant av oppdraget ble skipet utstyrt med ekstra våpen og annen utrustning. Et eget fengsel for potensielle fangete pirater ble også bygget ombord. 
Norske marinejegere fra Forsvarets marinejegerkommando ble med skipet sydover, og bemannet to hurtiggående båter som opererte ut ifra skipet.
Natt til 14. august seilte fregatten gjennom Suezkanalen, og sluttet seg dermed til EUs anti-piratoperasjon «Atalanta». 
Allerede om morgenen 22. august fanget mannskapet syv mistenkte pirater da de bordet et mistenkelig fartøy og fant bl.a våpen og leidere ombord. De syv mistenkte ble i forvaring av de norske spesialstyrkene. Den norske fregatten brukte sine hurtiggående båter i samarbeide med et helikopter fra den nederlandske fregatten Evertsen og et japansk overvåkingsfly. Episoden skjedde ca. 42 nautiske mil, 70 kilometer fra kysten av Jemen, og 115 nautiske mil, omtrent 200 kilometer fra kysten av Somalia. Etter en diskusjon med den nederlandske lederen av styrkene i området, ble de syv satt fri igjen grunnet «mangel på bevis for piratvirksomhet».
Grijalva

Grijalva (spansk: Río Grijalva), også kalt Tabasco-elva, lokalt også kalt Río Chiapa) er ei 480 km lang elv i det sørøstre Mexico. Den er oppkalt etter Juan de Grijalva, som besøkte området i 1518. Elva har sine kilder i Chiapas-høylandet og renner fra Chiapas til delstaten Tabasco gjennom Sumidero-kløfta til munningen i Campechebukta rundt 10 km nordvest for Frontera. Elva har et nedbørfelt på 134 400 km².
Galeazzo II Visconti

Galeazzo II Visconti (født ca. 1320, død 4. august 1378) var et medlem av Viscontidynastiet og hersker av byen Milano i Italia. Han var sønn av Stefano Visconti og Valentina Doria.
I 1343 gjorde Visconti en pilegrimsreise til Jerusalem. To år senere ble forvist fra byen av sin onkel Luchino, og kom tilbake under erkebiskop Giovanni Visconti som gjorde ham til guvernør av Bologna i nordlige Italia.
I 1356 kjempet sammen med sin bror Bernabò mot Huset Este og Huset Gonzaga sammen med Pandolfo II Malatesta som kommandør av troppene. Han var på vinnersiden ved Casorate og kunne således utvide sine egne områder. Da hans bror Matteo II Visconti døde overtok Galeazzo den vestlige delen av Lombardia mens broren Bernabò overtok den østlige delen.
Galeazzo har blitt beskrevet som kjekk og stilfull mann, beskytter av poeten Francesco Petrarca, grunnla Universitet i Pavia og var en dyktig diplomat. Han giftet sin datter Violante til Lionel av Antwerpen, sønn av kong Edvard III av England og ga medgift på 200 000 gullflorentiner. Hans sønn Gian Galeazzo Visconti ble giftet bort til Isabelle, datter av kong Johan II av Frankrike.
Han møtte flere opprør i løpet av sitt regime. I 1362 ble hans helse dårligere og dårligere, og han flyttet sitt hoff til Pavia som han hadde erobret to år tidligere og her døde han i 1378.
IMAP

IMAP er en protokoll for å motta e-post via Internett. Akronymet står for Internet Message Access Protocol, en tidligere betegnelse var Interactive Mail Access Protocol.
Den brukes for å få tilgang til en e-post-server for å motta post. Protokollen kjennetegnes ved at mottatt post blir lagret på serveren også etter at den er lastet ned. Dette betyr at e-posten er tilgjengelig fra en hvilken som helst e-post-klient på Internett, ikke bare lokalt der hvor innholdet ble lastet ned først.
Vesle Per

«Vesle Per» er en vise skrevet av Erling Stordahl i 1953.
På Frem fra Glemselen kap. 8 forteller Erling Stordahls kone Anna, at det ikke lå noen spesiell bakgrunn for sangen om «Vesle Per». Han fikk bare plutselig inspirasjon til den.
Hiromasa Tokioka

Karriere

Hiromasa Tokioka startet sin profesjonelle karriere i Consadole Sapporo i 1997. Han har også spilt for Sagawa Express Tokyo.
Beli Manastir

Navn

Navnet betyr "hvitt kloster" på kroatisk og spesielt på serbisk (dens navn "Beli manastir" i motsetning til standard kroatiske "Bijeli samostan" samsvarer det med det lokale talemålet til den slaviske befolkningen heller enn til spesifikke kroatiske eller serbiske retningslinjer). Dette navnet ble introdusert i 1923 under Kongeriket av serbere, kroater og slovenere, og før dette kjent som Monoštor på kroatisk og serbisk og Pélmonostor på ungarsk. Andre navn brukt på byen opp gjennom historien er: Pél, Bell, og Monostor. Alle navnene er knyttet til klostrene som har vært på stedet opp gjennom historien. Det første klosteret ble bygget i det 9. århundre under styret til den slaviske hertugen Kocelj. Klosteret ble seinere razed, og det eneste tingen som var igjen fra det var pil (obelisk), derav det seinere ungarske navnet Pél, som var en versjon av dette slaviske ordet.

Historie

Byen ble først nevnt i 1212 under navnet Pél. Den har hatt en meget diversifisert etnisk sammensetning siden dens tidligste tider. Befolkningen i byen opp gjennom historien inkludere kroater, serbere, madjarere, tyskere og Roma  (sigøynere).
Ifølge folketellingen i 1910, hadde byen 2 447 innbyggere, hvorav 1 496 (61,1 %) var tyskere, 478 (19,5 %) serbere og 443 (18,1%) madjarere.
I 1929 bestod befolkningen av: madjarere (33,8 %), tyskere (32,6 %), kroatiske (18,8 %) og serbere (rundt 12 %).
Under Kroatia-krigen, ble Beli Manastir innlemmet sammen med byer inn i utbryterrepublikken Den Serbiske Republikken Krajina som ikke ble anerkjent. Den ble levert tilbake til kroatisk kontroll etter krigen.

1929

Ungarere – 33,8 %
Tyskere – 32,6 %
Kroater – 18,8 %
Serbere – 12 %

Bygninger og strukturer

Kringkastingsanlegg med en 202 meter høy mast, bygget i 1966
Älvsbyn kommune

Geografi

Piteälven renner gjennom kommunen, og elva danner Europas største uregulerte foss, Storforsen, ved bygda Bredsel. 
Älvsbyen er knytta til det svenske jernbanenettet gjennom Stambanan genom övre Norrland og sidelinja Piteåbanan forbinder Älvsbyen med nærmeste større by, Piteå.

Næringsliv

Ferdighusprodusenten Älvsbyhus og bakeribedriften Polarbröd ble grunnlagt i kommunen, og er fortsatt viktige arbeidsgivere.
Hankø

Annen verdenskrig

Under den andre verdenskrig overtok de tyske styrkene hele Hankø. Her ble det bygd et radaranlegg med kodenavn Heinbuche med to flyvarslingsradarer: en Wassermann M-II som sto på odden nord for Vabukta og en Freya på «Varden», høyeste punkt øst for Vabukta. Videre to «y-linje» radiopeilestasjoner på Onsøyknipen og to store følgeradarer med parabolantenner, FuMo 214 «Würzburg-Riese», lenger inne ved Mossikhuset.
Granbarkglansvikler

Utseende

En middelsstor (vingespenn 12-15 millimeter), mørkbrun vikler. Forvingen har tre buede, hvite tverrbånd. Bakvingen er like mørk som forvingen.

Levevis

Larvene minerer i barken på gran (Picea abies). Larveangrepene kan sees ved at kvae flyter ut.

Utbredelse

Arten er utbredt i Europa, unntatt lengst i sør, og i det nordlige Asia.
I Norge er den bare kjent fra områdene rundt Oslofjorden.