La La Land

Bakgrunn

Regissør Damien Chazelle ønsket å hylle de klassiske filmmusikalene han vokste opp med. Han skrev manuset til La La Land i 2010. Formålet med filmen var «å ta den gamle musikalen og plassere den i virkeligheten, hvor ting ikke alltid løser seg». Chazelle ville hylle de kreative menneskene som flytter til Los Angeles for å oppfylle drømmene sine. Han fikk ideen da han studerte ved Harvard University med klassekameraten Justin Hurwitz. De spilte videre på konseptet i Chazelles debutfilm Guy and Madeline on a Park Bench, om en jazzmusiker i Boston. Han ble inspirert av filmer fra 1920-årene som hyllet storbyer, som for eksempel Manhatta (1921) og Man With a Movie Camera (1929). Chazelle og Hurwitz flyttet til Los Angeles i 2010 og fortsatte arbeidet med filmplanene. Handlingen ble flyttet fra Boston til Los Angeles, og Chazelle forsøkte å framheve byens særpreg: trafikken, byveksten og himmelen.
Det visuelle uttrykket i La La Land ble inspirert av Jacques Demys filmmusikaler Paraplyene i Cherbourg (1964) og Pikene fra Rochefort (1967); særlig av den sistnevnte, som hadde en mer danse- og jazzaktig tone. Filmen har også visuelle allusjoner til Hollywood-klassikerne Broadway-melodien (1940), Singin' in the Rain (1952) og Den store premièren (1953). Den har i tillegg flere likheter med Chazelles forrige musikkfilm, Whiplash (2014), om en ung jazztrommeslager som studerer ved en av USAs beste musikkskoler. Chazelle har sagt at de begge handler om artister som strever med å utøve yrket sitt og at de begge gjenspeiler regissørens egne erfaringer som filmskaper på vei opp Hollywoods karrièrestige. Chazelles opplevelse av å flytte til Los Angeles har også inspirert filmen.
Chazelle slet med å finne et filmstudio som ønsket å produsere La La Land. Dette skyldtes i hovedsak at det var en nyskrevet jazzmusikal uten kjente låter. Han og Hurwitz var i tillegg ukjente på den tiden, og det kan ha gjort studioprodusenter skeptiske til filmens potensiale. Chazelle ble etter hvert introdusert til filmprodusentene Fred Berger og Jordan Horowitz, og manuset ble sendt inn til filmselskapet Focus Features. De krevde at Chazelle gjorde omfattende endringer på manuset. Chazelle skrinla prosjektet og regisserte Whiplash i stedet. Da Whiplash fikk god kritikk og ble nominert til flere Oscar-priser, ble interessen rundt La La Land større. Fem år etter at manuset ble skrevet, takket Summit Entertainment og Black Label Media ja til å finansiere og distribuere filmprosjektet. Budsjettet lå på 30 millioner dollar.

Handling

Filmens åpningsscene viser bilister i en trafikkork på en motorvei i Los Angeles som bryter ut i dans og sang om drømmen om å lykkes i Hollywood («Another Day of Sun»).
Mia Dolan (Emma Stone) øver til en audition i bilen sin mens hun får blikkontakt med en sint sjåfør, Sebastian Wilder (Ryan Gosling), en jazzpianist. Auditionen går dårlig, til tross for innsatsen hun legger inn. Mias romvenninner tar henne med på en stor fest i Hollywood Hills for å oppmuntre henne («Someone in the Crowd»). Etter festen oppdager hun at bilen hennes ble tauet vekk og at hun må gå hjem igjen. Sebastian har samtidig fått en spillejobb på en restaurant og begynner å improvisere med ny jazzmusikk, til tross for eierens (J. K. Simmons) klare beskjed om at han må holde seg til spillelisten. Mia overhører Sebastians improviserte jazzlåt og går inn i restauranten («Mia and Sebastian's Theme»). Sebastian får sparken for ikke å ha fulgt spillelisten og gir Mia en kald skulder når hun prøver å gi ham et kompliment.
Flere måneder senere møtes de igjen på en fest hvor Sebastian spiller keyboard som medlem av et coverband. Mia gjør narr av ham ved å foreslå at bandet kan spille «I Ran». Etter spillejobben følger de hverandre til parkeringsplassen hvor de synger om deres manglende kjemi («A Lovely Night»). Mia viser Sebastian et filmsett og forteller ham om sin lidenskap for skuespill. Til gjengjeld viser Sebastian Mia en jazzklubb og forteller henne om sin lidenskap for jazz og ønsket om å starte sin egen jazzklubb. Sebastian begynner å få følelser for Mia («City of Stars») og inviterer henne til en filmvisning av Rotløs ungdom. Hun har allerede sagt ja til å bli med kjæresten (Finn Wittrock) på en date, men drar fra ham for å være med Sebastian. De tilbringer en romantisk kveld sammen på Griffith-observatoriet («Planetarium»).
Etter at stadig flere auditions går i vasken, begynner Mia å skrive manuset til sitt eget enmannsshow, etter et forslag fra Sebastian. Sebastian begynner å spille jevnlig på en lokal jazzklubb («Summer Montage»), og paret flytter inn sammen. En av Sebastians gamle skolekamerater, Keith (John Legend), inviterer ham til å bli med i et jazzband. Sebastian misliker bandets moderne popstil, men takker til slutt ja for å sikre seg en stabil karrière. Bandet blir svært populært. Mia dukker opp på en av konsertene, men blir overrasket over musikken («Start a Fire»). Hun vet at Sebastian ikke liker den jazzstilen som bandet spiller. Mia og Sebastian havner etter hvert i en krangel om Sebastians karrièrevalg. Mia mener at Sebastian har gitt opp drømmene sine, mens Sebastian mener at Mia likte ham bedre når han ikke var så suksessfull.
Sebastian må delta på en fotoshoot for bandet og rekker ikke å komme på premièrekvelden til Mias enmannsshow. Enmannsshowet blir en fiasko. Få personer dukker opp, og Mia overhører nedsettende kommentarer etter forestillingen. Hun føler seg motløs og bestemmer seg for å flytte hjem til Boulder City i Nevada. En dag får Sebastian en telefon fra en castingansvarlig som så Mias enmannsshow og som ønsker å invitere henne til en filmaudition. Sebastian drar til Boulder City og overbeviser Mia om å gå på auditionen. På auditionen blir Mia spurt om å fortelle en historie. Hun begynner å synge en låt om sin tante som inspirerte henne til å bli en skuespiller («Audition (The Fools Who Dream)»). Mia og Sebastian uttrykker sin kjærlighet for hverandre, men er usikre på hva fremtiden vil bringe.
Filmens siste scener foregår fem år senere. Mia har blitt en stor filmstjerne og er gift med en annen mann (Tom Everett Scott). De har også en datter sammen. En natt bestemmer paret seg for å besøke en jazzbar. Det viser seg at dette er Sebastians jazzklubb som han endelig har fått startet opp. Sebastian ser Mia i publikum og blir synlig opprørt. Han spiller melodien de møttes til, og de ser for seg et alternativt univers hvor de hadde endt opp sammen («Epilogue»). Filmen slutter med at Mia og Sebastian ser på hverandre en siste gang før Mia drar hjem med mannen sin.

Innspilling

Miles Teller og Emma Watson skulle egentlig spille hovedrollene som Sebastian og Mia. Watson forlot prosjektet fordi hun skulle spille i Skjønnheten og udyret (2017), mens Teller forlot prosjektet etter lange kontraktsforhandlinger. Chazelle bestemte seg for å gjøre figurene eldre og ga dem en felles konflikt: de sliter begge med å oppfylle drømmene sine. Han valgte Emma Stone til rollen som Mia etter å ha sett henne opptre i musikalen Cabaret på Broadway. Både Stone og Ryan Gosling ble valgt umiddelbart etter at Summit hadde kjøpt filmrettighetene. De lærte å synge og danse før innspillingen av filmen. Resten av ensemblet ble offentliggjort sommeren 2015. Dansescenene i filmen ble koreografert av Mandy Moore.
Chazelle ville at filmens musikalinnslag skulle bli spilt inn med skuespillerne i helfigur og i enkeltopptak, som i filmene til Fred Astaire og Ginger Rogers. Han ville også at filmen skulle etterligne CinemaScope-stilen til gamle filmmusikaler fra 1950-årene, som for eksempel Alltid vakkert vær (1955). Filmfotograf Linus Sandgren spilte inn La La Land på celluloidfilm med Panavision-utstyr i bredformat. Innspillingen ble satt i gang i Los Angeles 10. august 2015, og over 60 innspillingssteder i og i nærheten av Los Angeles ble tatt i bruk for filmen. Det tok 40 dager å filme alle scenene.
Deler av trafikkmaskinen Judge Harry Pregerson Interchange i Los Angeles ble stengt av for å spille inn åpningsscenen, hvor ensemblet fremfører «Another Day of Sun». Scenen skulle gi et inntrykk av byens størrelse. Filmen skulle også gjenskape gamle Hollywood ved å bruke gamle bygninger og monumenter som innspillingssteder, blant annet Angels Flight, en jernbane i Bunker Hill. Rekvisitør David Wasco ble i tillegg bedt om å lage falske filmplakater i gammel Hollywood-stil. Klippearbeidet med Tom Cross tok nesten et helt år fordi Chazelle ønsket å få frem den riktige tonen.

Utgivelse

La La Land var åpningsfilmen på den 73. filmfestivalen i Venezia, og den hadde verdenspremiere der 31. august 2016. Filmen ble også vist på en rekke andre filmfestivaler, blant annet Tromsø Internasjonale Filmfestival. Den hadde premiere på utvalgte kinoer i USA 9. desember 2016 og ordinær kinopremiere 25. desember. Den norske kinopremieren var 24. februar 2017. Filmen fikk aldersgrensen PG-13 i USA, som vil si at noe innhold kan være uegnet for barn under 13. Den fikk 12 års-aldersgrense i Storbritannia av British Board of Film Classification. I Norge fikk filmen aldersgrensen A, som vil si at den er tillat for alle. Filmen ble markedsført med taglinen «Here's to the fools who dream» (tekstutdrag fra låten «Audition (The Fools Who Dream)»).
Filmen spilte inn 446,1 millioner dollar på verdensbasis i billettinntekter og tilsvarende 2,3 millioner dollar i Norge. La La Land ble utgitt på DVD og Blu-ray i Norge 19. juni 2017.

Anmeldelser

La La Land fikk god kritikk, spesielt for manuset, regien, rolleskildringene, lydsporet og musikalinnslagene. Den amerikanske nettsiden Rotten Tomatoes anslo at 91 % av totalt 426 anmeldelser var positive. Kritikernes konsensus er at «La La Land puster nytt liv i en svunnet sjanger med pirrende sikker regi, sterke rolletolkninger og et uimotståelig overskudd av hjertevarme». A. O. Scott fra The New York Times skrev at filmen «lykkes både som en boblende fantasi og en nøktern fabel, en romantisk komedie og et showbiz-melodrama, et enestående kunstig og rørende autentisk arbeid. Kunstigheten ligger i de nydelige fargene, de belevne kamerabevegelsene og de elegante bredformatskomposisjonene. [...] Det er mer sannsynlig at du kommer til å huske det du så enn det du hørte.»
May Synnøve Rogne fra Aftenposten ga filmen terningkast 6 og skrev: «Åpningssekvensen setter tonen i La La Land, men heldigvis makter regissør Damien Chazelle å fornye en av filmens mest klisjéfylte sjangre. [...] La La Land er ikke bare en hyllest, men også en vemodig, sart og romantisk pastisj over Hollywoods storhetstid. Det er en kjærlighetserklæring til en sjanger og en stilart. Heldigvis kjøres ikke kjærligheten gjennom den postmodernistiske kvernen som ser alt med ironisk distanserte briller. Filmet i Cinemascope etterligner den stilen, men gjør den til sin egen og tilfører dermed så mye mer. Filmen greier å gi et forfriskende blikk på en kjærlighetshistorie vi har sett mange ganger. Det er mye takket være Gosling og Stone som uttrykksfullt spiller Sebastian og Mia med ung naivitet, håpefulle drømmerier og bittersøt melankoli. Chazelles La La Land er kanskje ikke spesielt dyp, men den er et solid stykke sofistikert og magisk retroglamour.»
Birger Vestmo fra Filmpolitiet var også fornøyd og kalte filmen «en berusende musikal som unnviker sjangerens potensielle fallgruver og forteller en sjarmerende historie med et stort hjerte for sine figurer. [...] Gosling og Stone er et flott filmpar, der spesielt sistnevnte imponerer med sin veksling mellom søtt og sårt spill.» Vestmo mente at «flere av låtene kunne med fordel ha vært fremført med enda større innlevelse og emosjonelt spenn» og skrev at historien ikke er «den mest oppsiktsvekkende». Inger Merete Hobbelstad fra Dagbladet var ikke helt fornøyd med de store musikknumrene og mente at Chazelle ikke utnytter virkemidlene helt ut.

Utmerkelser

La La Land ble nominert til 14 Oscar-priser under den 89. Oscar-utdelingen og tangerte dermed nominasjonsrekorden til Alt om Eva (1950) og Titanic (1997). Filmen vant seks priser for beste regi (Damien Chazelle), beste kvinnelige hovedrolle (Emma Stone), beste foto (Linus Sandgren), beste originalmusikk (Justin Hurwitz), beste sang (Hurwitz, Benj Pasek og Justin Paul for «City of Stars») og beste scenografi (David Wasco og Sandy Reynolds-Wasco). La La Land ble i tillegg nominert til beste film, beste mannlige hovedrolle (Ryan Gosling), beste originalmanus (Chazelle), beste klipping (Tom Cross), beste kostymedesign (Mary Zophres), beste sang (Hurwitz, Pasek og Paul for «Audition (The Fools Who Dream)»), beste lydklipp (Ai-Ling Lee og Mildred Iatrou Morgan) og beste lydmiks (Andy Nelson, Lee og Steve A. Morrow). Filmen vant sju Golden Globe-priser, blant annet for beste musikal eller komedie og beste regi (Chazelle), og ble den enkeltfilmen i historien med flest Golden Globe-priser. La La Land ble nominert til elleve priser under den 70. BAFTA-utdelingen og vant fem, blant annet for beste film, beste regi (Chazelle) og beste kvinnelige hovedrolle (Stone).