Tyrkias geografi

Grensene

Tyrkia er omgitt av åtte land og seks forskjellige havområder. Omringet av vann på tre sider og beskyttet av høye fjell langs sin østlige grense har landet generelt veldefinerte naturlige grenser. Grensene mot nabolandene ble avgjort gjennom forskjellige traktater tidlig i det tjuende århundre og har siden holdt seg stabile. 
Grensen mot Hellas ble bekreftet ved Lausannetraktaten i 1923, som løste en vedvarende tvist om grenser og territorielle krav som omfattet områder i Thrakia, og ga åpning for en befolkningsutveksling. Avtalen gjorde at de fleste greske innbyggerne i det vestlige Tyrkia ble tvunget til å flytte tilbake til Hellas, mens majoriteten av de tyrkisk-talende innbyggerne i Thrakia som ikke var tvunget ut under Balkankrigene ble flyttet til Tyrkia. 
Grensen mot Bulgaria ble også bekreftet ved Lausannetraktaten i 1923. 
Siden 1991 har den mer enn 500 kilometer lange grensen mot det tidligere Sovjetunionen, som ble definert i Moskvatraktaten og Karstraktaten i 1921, dannet Tyrkias grenser mot de uavhengige landene Armenia, Aserbajdsjan og Georgia. Til tross forat  Armenia tapte territorium som følge av avtalen, har Armenia etter sin selvstendighet, som en juridisk etterfølger til det armenske SSR, erklært sin lojalitet til Karstraktaten, og alle avtaler som den tidligere sovjetiske armenske regjeringen inngikk.
Grensen mot Iran ble bekreftet av Kasr-i Sirin traktaten i 1638. 
Grensen mot Irak ble bekreftet ved traktaten i Angora (Ankara) i 1926. Tyrkias to naboer i sør, Irak og Syria, hadde vært en del av Det ottomanske riket frem til 1918. I henhold til bestemmelsene i Lausannetraktaten, oppga Tyrkia alle sine krav i disse to landene, som hadde vært organisert som mandater i Folkeforbundet under Storbritannias og Frankrikes styre. Tyrkia og Storbritannia ble enige om grensen i traktaten av Angora (Ankara). 
Tyrkias grense mot Syria har ikke blitt anerkjent av Syria. Som følge av Lausannetraktaten ble den tidligere ottomanske provinsen Alexandretta (i dag Hatayprovinsen) avstått til Syria. Men i juni 1939 dannet folket i Hatay en ny, selvstendig stat, og umiddelbart etter dette stemte parlamentet der for å forene den med Tyrkia. Siden Syrias uavhengighet i 1946 har landet næret et langvarig sinne over tapet av provinsen og dens viktigste byer Antiokia og Iskenderun (tidligere Antiokia og Alexandretta). Dette problemet har fortsatt å være et irritasjonsmoment i syrisk-tyrkiske forbindelser.
Tyrkia har tilsammen rundt 7 200 km kystlinje. Langs Svartehavet og Middelhavet er landets maritime krav på 12 nautiske mil, langs Egeerhavet strekker landets territorialfarvann seg, etter en avtale med det tidligere Sovjetunionen, kun 6 nautiske mil ut fra kysten.

Topografi

Tyrkias varierte landskap er produktet av en rekke tektoniske prosesser som har formet Anatolia over millioner av år og som fortsetter i dag, noe som kan ses ved hyppige jordskjelv og sporadiske vulkanske utbrudd. Bortsett fra en relativt liten del av territoriet langs grensen til Syria, som er en fortsettelse av den arabiske plattform, er Tyrkia geologisk sett en del av det store alpine belte som strekker seg fra Atlanterhavet til Himalayafjellene. Dette beltet ble dannet i løpet av tertiærtiden (ca. 65 millioner til 1,6 millioner f.Kr.), da den arabiske, afrikanske og indiske kontinentalsokkelen begynte å kollidere med den eurasiske platen. Denne prosessen er fremdeles pågående i dag når den afrikanske plate konvergerer med den eurasiske plate og den anatoliske plate glir mot vest og sørvest langs forkastningene. Som et resultat av dette ligger Tyrkia i en av verdens mest aktive seismologiske regioner.
Jordskjelvene som rammer Tyrkia i dag varierer fra knapt merkbare skjelvinger til store bevegelser som måler fem eller høyere på Richters skala. Tyrkias mest alvorlige jordskjelv i det tjuende århundret skjedde i Erzincan om natten mellom 28. og 29. desember 1939; det ødela det meste av byen og forårsaket rundt 160 000 dødsfall. Jordskjelv av moderat intensitet fortsetter ofte med sporadiske etterskjelv over perioder på flere dager eller til og med uker. Den mest jordskjelvutsatte delen av Tyrkia er et bueformet område som strekker seg fra området i nærheten av Kocaeli til området nord for Vansjøen på grensen til Armenia og Georgia. 
Tyrkias terreng er strukturelt komplekst. Et sentralt massiv fremstår som et platå med ujevnt terreng, klemt mellom to fjellkjeder som kommer sammen i øst. Lavlandet er begrenset til Ergenesletten i Thrakia, som strekker seg langs elver som renner inn i Egeerhavet eller i Marmarahavet, og til et par smale kyststrimler langs Svartehavet og Middelhavet kyster.
Nesten 85% av landet har en høyde på minst 450 meter; medianen er 1128 meter. Mer enn 80% av landets overflate er ujevn og fjellrik, og derfor av begrenset verdi for landbruksformål. Terrenget er spesielt røft i den østlige delen av landet, hvor to fjellkjeder kommer sammen i en oppløftet region med en medianhøyde på mer enn 1500 meter, som når sitt høyeste punkt langs grensene mot Armenia, Aserbajdsjan og Iran. Tyrkias høyeste punkt er fjellet Ararat (Agri Dağı) – 5137 meter høyt – som ligger i nærheten av punktet hvor grensene mellom de fire landene møtes.