google/wiki40b huggingface dataset:
Kogenerasjon

Kogenerasjon (engelsk: cogeneration) er en form for energigjenvinning innen energiproduksjon som innebærer at et varmekraftverk utnytter og leverer to ulike typer energi til markedet. Såkalte kraftvarmeverk fanger eller gjenbruker varmeenergien i produksjonen, og leverer denne til eksterne kunder som fjernvarme. Kogenerasjonen i et slikt tilfelle innebærer leveranse av både elektrisitet og fjernvarme. Dersom det leveres energi i tre ulike former til eksterne brukere – elektrisitet, kraftvarme og kuldeenergi – snakker vi om trigenerasjon, eller mer generelt polygenerasjon om utnytting og leveranse av mer enn to typer energi. Den første som utnyttet prinsippet var Thomas Edison i sitt kraftverk Pearl Street Station i New York fra 1882, som leverte både kraft og varme.
Kogenerasjon skjer ved at et varmekraftverk nytter én eller flere kogenerasjons-turbiner eller Combined-cycle Gas Turbin (CCGT), som gjenvinner varmen og gjenbruker den enten til ytterligere kraftproduksjon i kraftverket, eller i ekstern fjernvarmeleveranse. Dette gjør at virkningsgraden til anlegget øker fra ca. 30–40 % til rundt 90 %. Levering av kraftvarme som holder 80 til 130 °C bygger på at det finnes fjernvarmenett som kan ta imot den varmen som blir til overs ved produksjon av elektrisitet. Fjernvarme er svært vanlig i Danmark, Finland, Nederland, Tyskland, Øst-Europa, Canada og deler av USA som har kaldt klima. På engelsk kalles dette Combined Heat and Power (CHP).
I miljøperspektiv kan kogenerasjon øke effektiviteten av kraftverk og dermed redusere utslippene fra fossile brensler. EU har inkludert kogenerasjon i sin energipolitiske strategi. I EU stammer 11 % av elektrisiteten fra kogenerasjon og det reduserer kullfrorbruket. Flere EU-land har ambisiøse mål om å øke kogenerasjonen.
Kogenerasjon oppnås vanligvis i kullkraftverk og oljekraftverk, men i de senere årene har mange kogenerasjonsanlegg begynt å konvertere til fornybar energi som torv og biobrensel.
Longyear Energiverk i Longyearbyen på Svalbard driver kogenerasjon og leverer fjernvarme til hele tettstedet.
J. H. Campbell kullkraftverk

J. H. Campbell kullkraftverk  er et kullkraftverk ved West Olive i Ottawa County, delstaten Michigan i det østlig-sentrale USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 1731 MW, fordelt på 3 blokker / turbiner. Operatør er CMS Energy Co.
Anlegget ble bygget ut i årene 1962–1980. Brenselkilden er bitumenøst kull. 
I 2006 hadde hele anlegget utslipp på 9,0177 millioner tonn CO2.
Snik (Vest-Agder)

Snik, også kalt Snig, ligger på vestsiden av utløpet til Audna i Lindesnes kommune i Vest-Agder. Stedet ligger om lag 3,5 kilometer sør for kommunesenteret på Vigeland.

Historikk

Tidlig på 1600-tallet, senest 1640, ble det opprettet tollstasjon her. Dette var før Mandal fikk en slik institusjon. I 1859 fikk stedet ladestedsrettigheter av amtstinget, men dette ble stoppet av høyere myndigheter.

Bosetting

På 1600-tallet var det to hus her, på 1700-tallet tre, i år 1800 fem hus. Rundt 1900 var tallet oppe i 25 hus. Snik var et slags sentrum en periode, da Svinør hadde sin storhetstid og Snik var det nærmeste stedet med veiforbindelse opp dalen.

Næringsvirksomhet

Snik var i tidligere tider en viktig utførselshavn for varer som ble produsert i Audnedalen: ved, tømmer, eikebark, tønnestav og kassebord. Fartøyene som fraktet disse varene hørte ofte hjemme i Snik eller i området rundt. Det var sikkert også mange hollendere her i gammel tid og lastet trelast som skulle til Nederland. På 1500- og 1600-tallet var det skipsbyggingsaktivitet her. Det har vært båtbyggeri i Snig, og i 1799-1800 ble Søllings båt nummer 4 «Snigs elven» bygget. Denne ble levert til Svinør i 1801. Rundt 1850 var det dampsag i Snik, og denne lå omtrent der bedehuset i dag ligger. Det har vært åtte butikker på stedet, den siste drevet fram til 1985. Bygdas største skomakerforretning på slutten av 1800-tallet lå i Snik. I Mågevannsbekken var der drift på flere kvernhus og en mølle fram til 1912. Kalkbrenneriet i Naversundet er en av få fredede bygninger i kommunen. 1914 ble det etablert et sementstøperi i Snik.

Fraktefart

Snik var et svært sentralt sted for utskiping av ulike råvarer. Her ble stav som kom ned elva på ferger lastet over i stavbuene, før de igjen ble lastet over til frakterfartøyer som fraktet staven til Vestlandet. Eiketømmer som ble skåret i bygdene eller på dampsaga i Snik ble fraktet videre i fartøyer herfra, og malm fra gruva på Rømteland ble i en periode fraktet til Snik, der den ble fraktet videre til Danmark.
Mange skip ble kjølhalt på stedet, og på stranda bortenfor bedehuset sees ennå en stein (bildet) som ble brukt til fortøyning av skipene mens de ble lagt over på siden. Denne steinen forsvant våren 2009, muligens som resultat av gravearbeider i nærheten, og et godt over 100 år gammelt kulturminne er dermed savnet fra stranda i Snik.
Tesarius

Utseende

Små (2,8 - 3,6 millimeter), brede, blanke, rødbrunlige til svarte gjødselbiller. Oversiden er kraftig punktert, dekkvingene hvelvede, litt pæreformede, med kraftige punktstriper. På pronotum danner punktene gjerne fordypede furer. Hodet har grynete overflate, fasettøynene er sterkt reduserte, litegrann innbuktet foran.

Levevis

Artene lever på sandete steder, både ved kysten og innenlands.

Utbredelse

Slekten har en spesiell utbredelse, den forekommer naturlig i det vestlige Nord-Amerika og på Tasmania. I nyere tid er den innført til England, New Zealand og Chile.
Nixon (film)

Handling

I Nixon tar regissør Oliver Stone for seg den mest omtalte, den mest hatede og mest elskede presidenten i USA, Richard Nixon. Tiden Nixon regjerte i var urolig; USA slet i Vietnamkrigen og demonstrende fredsaktivister krevde presidentens avgang. Men det som til slutt skulle drive Nixon ut av Det hvite hus var den såkalte Watergate-skandalen. 
Stone har valgt å ta utgangspunkt i såvel mennesket Nixon som presidenten. Han skildres som en mørk og herjet sjel med sterke paranoide tendenser. På slutten av sin tid som president ser han sammensvergelser og fiender over alt, og fremstår ikke som en sterk statsleder. Filmen inneholder også tilbakeblikk i oppveksten hans, som var preget av sterkt religiøse og strenge foreldre, og det antydes at dette var årsaken til hans personlige problemer.

Anmelderne

Filmen ble jevn over godt mottatt av kritikerne, noe som gjenspeiles i at den har fått så mye som 75 % på Rotten Tomatoes og 66 % på Metacritic. Den amerikanske filmkritikeren Roger Ebert gav den toppkarakter og beskrev den som en av årets beste filmer.
Den norske nettstedet CINERAMA gav den terningkast seks i 2004. Anmelderen skrev blant annet at: «For deg som er interessert i amerikansk historie og Watergate-skandalen er denne filmen et ”must” på lik linje med Alle presidentens menn. For deg som bare er interessert i en god film med ypperlige skuespillere og regi, er den også et ”must”! Anbefales på det sterkeste».

Andre reaksjoner

To dager før filmen hadde premiere kom the Richard Nixon Library med en uttalelse på vegne av familien til Nixon, der de beskyldte filmen for å sverte Nixon minne. Andre reagerte også sterkt, blant dem Walt Disneys datter, Diane Disney Miller, som skrev et brev til Nixons datter der hun kom med anklager rettet mot Stone om at han hadde påført skade på både familien, presidentembetet og amerikanske historie.

Publikum

Filmen ble ingen publikumssuksess i USA hvor den kun innbrakte drøyt 13 millioner dollar. Dette var under en tredjedel av produksjonskostnadene, som var på 44 millioner.

Priser

Den ble nominert til fire Oscar, en BAFTA og en Golden Globe. Den vant flere andre priser.
Sjumannsrugby under Panamerikanske leker 2015

Sjumannsrugby under Panamerikanske leker 2015 blir arrangert på Exhibition Stadium den 11. og 12. juli 2015, som en av flere sporter under de 17. Panamerikanske leker i Toronto i Canada.
Sjumannsrugby arrangeres for andre gang under de Panamerikanske lekene, men for kvinnene er dette første gang sporten står på programmet.

Kvalifiserte nasjoner

Åtte herrelag og seks kvinnelag er kvalifisert til årets leker.
Karl Wittfogel

Liv og virke

Wittfogel tok sin filosofiske doktorgrad ved Johann Wolfgang Goethe-Universität i 1928. Han ble medlem av Tysklands kommunistparti, Kommunistische Partei Deutschlands, i 1920 og var aktivt medlem på 1920-tallet og begynnelsen av 1930-tallet. Mellom 1925 og 1933 var han medlem av Frankfurterskolen som vokste frem rundt Institut für Sozialforschung i Frankfurt. I løpet av denne perioden var han en høylytt kritiker av det tyske nazipartiet NSDAP og da Hitler kom til makten i 1933 så han seg nødtvunget til å forlate Tyskland. Før han kunne dra ble han arrestert og internert i en konsentrasjonsleir, men ble løslatt etter internasjonalt press. Han flyttet til USA og ble amerikansk statsborger i 1939. Han holdt akademiske posisjoner ved Columbia University og ved Universitet i Washington i Seattle hvor han virket som professor i historie mellom 1947 og 1966.

Akademisk virke

Wittfogel er best kjent for sitt verk Oriental Despotism: A comparative Study of Total Power (Orientalsk tyranni: en sammenlignende studie av fullstendig makt), som ble utgitt 1957. Han startet fra en marxistisk analyse i henhold til tankene til Max Weber om Kina og Indias «hydraulisk-byråkratiske funksjonærstat», det såkalte hydrauliske samfunn som hadde sin forutsetning i elver og kanalsystemenes administrative krav, og bygget på Karl Marx’ syn på den asiatiske metoden for (mat-)produksjon. Wittfogel kom opp med en analyse av vanningsanleggenes rolle i oldtidens riker i Asia (Kina, India, Sumer og Egypt, sistnevnte lå riktignok hovedsakelig i Afrika), de byråkratiske strukturer som var nødvendige for å opprettholde dem og den innvirkning disse hadde på samfunnet. I hans syn var mange samfunn i hovedsakelig i Asia avhengig av å bygge store irrigasjon- og vanningsanlegg og for å gjøre dette måtte staten organisere tvangsarbeid fra befolkningen. Det krevde et stort og komplekst byråkrati fylt med kompetente og skriftlærde ledere. Denne strukturen var også tilpasset for å knuse sivil ulydighet og enhver uro som truet statens totale makt. En slik stat ville uunngåelig bli meget despotisk, mektig, rikt og stabilt.
Etter at Wittfogel kom til USA begynte han å revurdere kommunismens vesen og ble etterhvert en sterk motstander av dens ideologi. Han kom til å mene at den sosialiserte økonomi i  Sovjetunionen ville uunngåelig føre til et despotisk styre selv mer tyrannisk en de i «tradisjonelle Asia». Wittfogel kom til å betrakte Sovjetunionen og Folkerepublikken Kina som de største trusler mot menneskehetens videre utvikling. Disse to statene var de eksempler han hadde i tankene da han skrev om «asiatisk tyranni». Han vitnet for en av Joseph McCartys antikommunistiske domstoler i 1951.
Skomakargatan (Stockholm)

Skomakargatan er en gate i Gamla stan i Stockholm. Den går fra Stortorget til Tyska brinken. Sammen med Köpmangatan er Skomakargatan Stockholms tidligst dokumenterte gatenavn som ennå er i bruk. 
Allerede i 1337 er gata nevnt med navnet i latinsk form in vico sutorum/på skomakarnas gata. Navnet viser at gata i middelalderen var skomakernes spesielle strøk, der de bodde og produserte og solgte sine varer. Helt til begynnelsen av 1700-tallet fantes det et stort antall skomakere blant tomteeierne i denne gata. 
Skomakargatan førte til Skomakarbrinken. Dette stedet ble også kalt Skomakarporten etter en port i bymuren. Denne porten er nevnt første gang i 1432. Da Tyska kyrkan (1638–1642) ble bygd endret Skomakarbrinken navn til Tyska brinken. 
De høye gatenumrene skyldes at Skomakargatan regnes som en fortsettelse av Trångsund.
I TV-serien Fiendens fiende basert på boka av Jan Guillou ved samme navn bor Carl Hamilton på Skomakargatan.
Katja

Etymologi

Katja er en slovensk, tysk og nordisk form av det russiske navnet Katja (kyrillisk: Катя), som er en kjæleform av Jekaterina (Екатерина), den russisk formen av greske Aikaterine. Navnet har usikker opprinnelse og betydning, men har i nyere tid blitt assosiert med gresk katharos (καθαρος), «ren».
Nikolai Astrup (politiker)

Bakgrunn og yrkeskarrière

Astrup er sønn av forretningsmannen Eivind Astrup (født 1945) og Vibeke Astrup (f. Mortensen) (født 1947), gift med advokat Helle Astrup (født 1982). Nikolai Astrup var elev ved Voksen skole 1985–1991 og Hovseter ungdomsskole 1991–1994. Han gikk på skole i Sveits 1994–1995, og var deretter elev ved IB-linjen ved Berg videregående skole 1995–1997. Han er utdannet statsviter, med bachelorgrad i internasjonal politikk fra 2000 og mastergrad i europeisk politikk og styring fra 2005, begge fra London School of Economics and Political Science. 
Astrup var praktikant hos Verdens helseorganisasjon i 1999, konsulent innen strategi og forretningsutvikling hos Arkwright 2000–2002, ansvarlig redaktør i tidsskriftet Minerva 2001–2008 og vitenskapelig assistent ved London School of Economics and Political Science 2005–2006.

Politisk karriere

Han var leder i Oslo Unge Høyre 2002–2004, og som leder her skrev han boken Velferd etter velferdsstaten sammen med Torbjørn Røe Isaksen i 2004. Astrup var videre medlem av Studentparlamentet i Oslo 2002–2003, politisk rådgiver for Høyres stortingsgruppe 2006–2008 og byrådssekretær for Erling Lae, daværende byrådsleder i Oslo 2008-2009.
Astrup har blant annet markert seg i debatten om norsk narkotikapolitikk. I 2003 foreslo han at Norge skulle dele ut heroin til 600 narkomane i Oslo, etter modell fra blant annet Nederland og Sveits. Blant argumentene til Astrup var at dette kunne føre til en nedgang i prostitusjonen i Oslo, og at det var liten eller ingen forskjell på å dele ut heroin og metadon. Astrup har også gått inn for å endre sosialtjenesteloven, slik at sosialhjelp skal ytes i en persons hjemkommune, for å unngå tilstrømming av narkomane til Oslo.
Astrup ble nestleder i Oslo Høyre i 2008, og samme år også leder i Høyres EU-utvalg. Han var 4. vararepresentant til Stortinget 2005–2009, men ble i 2009 nominert som Høyres 4. kandidat, og ble innvalgt på fast mandat. Dette skjedde etter en forholdsvis mye omtalt nominasjonsrunde hvor Inge Lønning i tur tapte gjennominasjon mot Michael Tetzschner på 3.-plass og Astrup på 4.-plass. En annen utfordrer til Astrups plass på listen var Afshan Rafiq. Astrup ble valgt til leder av Oslo Høyre i 2012, et verv han hadde frem til han ble statsråd i 2018. Han ble etterfulgt av Heidi Nordby Lunde.
På Stortinget var Astrup også medlem av Stortingets delegasjon til parlamentarikerkomiteene i EFTA og EØS.
I 2011 ble han tildelt prisen Årets europeer av Europeisk Ungdom.
MK «Faxsen»

MK «Faxsen» er en 70,5 fots kutter fra 1916. Den ble bygget av Nils Skandfer på Skandfers Baadbyggeri på Kulstadsjøen utenfor Mosjøen. Originalt sto det en Alpa glødekulemotor i maskinrommet. Den ble i 1939 byttet ut med en ensylindret 50HK Wichmann, type K. Denne semidieselen er fortsatt i bruk i dag. «Faxsen» har drevet fiske etter torsk, storsei, sild, kveite, steinbit, brosme, akkar og håbrann.
Driften av MK «Faxsen» er det nå Kystlaget SALTA ved Stiftelsen Faxsen i Bodø som står for.
Bronaugh

Historie

Bronaugh ble grunnlagt i 1866 da jernbanen ble forlenget til dette punktet. Det fikk sitt navn etter W. C. Bronaugh, som var den opprinnelige eieren av området.

Geografi

Den geografiske plasseringen av Bronaugh er 37,693313 N, -94,467188 V.
Ifølge United States Census Bureau har stedet et totalt areal på 0,75 km² og alt er landområder.
Clilopocha

Levevis

Larvene lever i jorda av røtter, mens de voksne insektene kan finnes gnagende på blader. Disse billene flyr godt og er mest aktive om dagen.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Australia.
Anenaria

Utseende

En middelsstor, oval, matt brunrød oldenborre. Oversiden er kledt med korte, fine, lyse hår. Hodet er kort og bredt med nokså store, runde fasettøyne, pronotum er omtrent dobbelt så bredt som langt. Dekkvingene er parallellsidige. Beina er lyst brunrøde.

Utbredelse

Arten finnes på Madagaskar.
Boxing

Boxing (kinesisk: 博兴县; pinyin: Bóxīng Xiàn) er et fylke i provinsen Shandong i Folkerepublikken Kina. Det ligger under byprefekturet Binzhou.
Befolkningen i 1999 var på 462.561.
Fylket har en betydelig katolsk minoritet.

Samferdsel

Kinas riksvei 205 passerer gjennom området. Den begynner i Shanhaiguan i Hebei og ender opp sør i Shenzhen i provinsen Guangdong. Underveis er den innom blant annet Tangshan, Tianjin, Zibo, Huai'an, Nanjing, Wuhu, Sanming, Heyuan og Huizhou.
Varaholla

Varaholla er en bygd i Trysil kommune.
Alexandru Chipciu

Landslaget

Han ble tatt ut i Romanias EM-tropp til EM i Frankrike 2016.
Sunshine

Handling

Året er 2057. Solen er døende, og jorda står i fare for å gå under. Menneskeheten sender ut romskipet Icarus I, som bærer på en enorm energibombe som skal gjenoppstarte solen. Robert Capa (Cillian Murphy), Mace (Chris Evans), Corazon (Michelle Yeoh), Cassie (Rose Byrne), Harvey (Troy Garity), Kaneda (Hiroyuki Sanada), Trey (Benedict Wong), Pinbacker (Mark Strong) og Searle (Cliff Curtis) er gruppen med astronauter som setter ut i rommet for å redde jordens eksistens. Det er stor uenighet innad i gruppen for hvordan man skal gjennomføre oppdraget, feil gjøres underveis, men gjennom diskusjoner, krangler, reparasjoner og modige handlinger gjør de alt de kan for å utføre jobben – selv om det kan bety at deres egne liv er i fare.
Fekting under Europalekene 2015 – Kårde Menn

Fekting under Europalekene 2015 - Kårde menn i Baku.
Vedsag

Vedsag er et håndverktøy som er laget for å dele opp vedskier til kubber.
Saga besto av et bøyd jernrør og et rett sagblad som sto sammen i trapesform med sagbladet som lengste side. Bøylen ble etterhvert formet flatere, for å bli stivere uten å bli tyngre. I ene enden var en festemekanisme, mens den andre hadde strammer i tillegg. Vedsag fåes fortsatt hos jernvarehandleren, men er utkonkurrert av kjedesager med motor.
Sagbladet var grovtannet, med store lommer mellom tennene til å trekke vekk sagspon med. Konstruksjonen var beregnet for saging av tildels rå ved (Tørr ved har andre egenskaper og der brukes andre tannsett).
Vedskiene ble levert i ca. alenlengde, og måtte deles for å passe i en vanlig vedovn. Skiene ble lagt på en sagkrakk og delt i to eller tre etter hvor stor brennkammeret i ovnen var.
På småsteder kunne en ofte støte på «sagemannen» som dro rundt på en elektrisk drevet sirkelsag. Han sto for sagingen for de som ikke maktet det selv for en rimelig penge.
Skyrud sag

Skyrud sag eller Skyrudsaga er et nedlagt sagbruk som ligger nord for Knapper i Nord-Odal. Ankomst til saga er enten via Romedal almenning langs Solør-Odalsvegen, skogsveien fra Malungen, eller via Knapper.

Historie

Tidligere har det vært flere bedrifter som har operert på stedet. Sist var det sagbruk. Med operativt anlegg her gav det flere arbeidsplasser til Nord-Odal. Sagbruket dekommisjonerte 26. januar 1996, ifølge en beskjed funnet inne i fyrkjelebygget. Området består av flere lagerhaller, et eget anlegg med fyrkjele, og en egen avdeling med elektrisk utstyr. I tillegg er det et hovedbygg med kontorer her. Anlegget er forsvarlig stengt med flere av dørene tungt barrikadert. Alt er fremdeles nesten intakt.

Annet

Fremdeles arrangeres det utekino på anlegget, hvor bilene kan parkere på de svære plassene utenfor, og et stort lerret strekkes ut over veggen på det ene lagerbygget.
Nord-Kosovo

Nord-Kosovo (serbisk: Северно Косово, Severno Kosovo, albansk: Kosova Veriore) er et uoffisielt navn på den nordlige delen av Kosovo som er befolket av etniske serbere. Kosovo for øvrig har albansk flertall. Etter at Kosovo erklærte selvstendighet i 2008, nektet den serbiske befolkningen i  Nord-Kosovo å godta dette og regionen fortsatte å eksistere som et serbiskstyrt område, med tette bånd til Serbia. Serbia og Kosovo ble i april 2013 om delvis selvstyre for Nord-Kosovo, som et ledd i en avtale om normalisering av forbindelsene mellom de to landene.

Bakgrunn

NATOs krig mot Serbia i 1999 ledet til at Kosovo ble satt under FN-administrasjon, og Serbia mistet dermed den utøvende makten i området selv om det fortsatt ble ansett som en del av Serbia i følge FN-resolusjonen 1244.  Serberne i Nord-Kosovo nektet å anerkjenne myndighetene i Priština. I stedet fungerte Nord-Kosovo med egne myndighetsorganer og offentlig forvaltning, finansiert av Serbia. I 2008 erklærte selvstyremyndigheten i Kosovo seg ensidig som et uavhengig land, uten at dette har blitt anerkjent i FN, men de har dog blitt anerkjent bilateralt av ca. 101 FN medlemsland. Uavhengighetserklæringen ble møtt med protester fra serberne i Kosovo og det kom til opptøyer.

Avtale om regionalt selvstyre

Regjeringene i Kosovo og Serbia inngikk i april 2013 en avtale om å «normalisere» forbindelsene mellom de to Serbia og selvstyremyndighetene i Pristina. En femten punkter lang avtale ble undertegnet. Etter denne avtalen skal kommunene i Nord-Kosovo utgjøre en region med selvstyre i saker som gjelder økonomisk utvikling, arealplanlegging, skolevesen og helse. Nord-Kosovo skal underlegges Kosovos lover og integreres i Kosovos politi- og rettssystem, men skal ha en regional ankedomstol og en serbisk, regional politisjef utpekt av Kosovos innenriksdepartement og godkjent av regionen.
Avtalen gjelder områdene omkring byene som på serbisk heter Leposavić, Zubin Potok og Zvečan, samt den nordlige delen av Mitrovica.
Shemp Howard

Karriere

Howard arbeidet en kort tid med Larry Fine og Moe Howard i gruppa The Three Stooges tidlig på 1930-tallet. Han returnerte til gruppen i 1947 for å erstatte Curly Howard som var blitt syk. Hans første film, Fright Night (1947), var en kortfilm med The Three Stooges, fulgt av Out West (1947), en av de beste episoder spilt av The Three Stooges. Shemp filmet 73 kortfilmer med The Three Stooges mellem 1947 og 1955. Disse omfattet I'm a Monkey's Uncle (1948), Mummy's Dummies (1948), Hokus Pokus (1949), The Ghost Talks (1949), Malice in the Palace (1949), Three Arabian Nuts (1951), Corny Casanovas (1952), Up in Daisy's Penthouse (1953) og Musty Musketeers (1954). Shemp Howard deltok også i TV-produksjoner med The Three Stooges.
Udupi kullkraftverk

Udupi kullkraftverk er et kullkraftverk under bygging i distriktet Udupi i delstaten Karnataka, India. Brenselstypen blir bitumenøst kull. Det åpnes 2x600 MW enheter i 2012, den første av disse enhetene stod ferdig i 2010. Totaleffekten skal bli 1 200 MW fordelt på to enheter når anlegget står ferdig. Utbygger er Lanco Group Ltd.
Orgelbøye

Konstruksjon

Orgelbøyen er konstruert slik at luft suges inn i bøyen når havet løfter bøyen. Når bøyen dukker ned i vannet igjen, trykkes lufta sammen og en stor fløyte gir fra seg en ulende lyd. Noen orgelbøyer var utstyrt med lys i tillegg til lydmekanismen.

Eksempel

Rakkestuten var en orgelbøye.

Andre typer lydbøyer

Før i tiden brukte man ofte lydbøyer, disse varslet om det blåste opp til uvær, man hørte da på fløytens lengde om den var kort eller lang, på den måten kunne folk på land ha en viss peil på hvordan bølgehøyden var. Det har blitt benyttet to typer lydbøyer i norske farvann; klokkebøyer og orgelbøyer. Klokkebøyer har – som betegnelsen tilsier – en klokke fastmontert på toppen. Når havet beveger klokkebøyen, slår en løsthengende hammer mot klokka. Både orgelbøyer og klokkebøyer brukes som sjømerke eller i noen tilfeller fortøyning.
Vannpolo under Sentralamerikanske og karibiske leker 2006

Vannpolo under Sentralamerikanske og karibiske leker 2006. Vannpolo var en av flere sporter i de 20. sentralamerikanske og karibiske leker som ble arrangert i Cartagena i Colombia i perioden 15. til 30. juli 2006. Det var syttende gangen som vannpolo var med i lekene. Det var to turneringer, en for menn og en for kvinner. Det var første gangen som kvinner deltok i vannpolo i de sentralamerikanske og karibiske leker. Cuba vant begge turneringene.