Henry Rinnan

Bakgrunn

Rinnan var eldste sønn av en skomaker fra Levanger, liten av vekst (159 cm), replikksikker, forfengelig og tiltalende. Han gikk på Mule skole i en liten bygd i Levanger. Det var trange kår i familien og vanskelig med arbeid. Rinnan fikk først jobb i en sportsforretning, siden som bilselger og lastebilsjåfør.

I tysk tjeneste

Det hevdes at han i 1939/40 prøvde å verve seg til vinterkrigen i Finland, men skal ha blitt avvist på grunn av svak fysikk. Dette er imidlertid ikke dokumentert. Etter den tyske invasjonen 9. april 1940 deltok Rinnan som sjåfør for de norske styrkene i Snåsa, og ble sammen med disse internert av okkupantene. Han lot seg verve som tysk agent allerede i slutten av juni samme år. Fram til årsskiftet 1941/42 arbeidet han i hovedsak alene som agent. Høsten 1941 infiltrerte han den venstreorienterte motstandsbevegelsen i Trondheim under dekknavnet «Fiskvik». Mellom femti og seksti personer ble arrestert i det tyskerne kalte «kommunistsaka», senere «den første kommunistsaka».
I januar 1942 vervet Henry Rinnan tre agenter til en aksjon mot flyktningtrafikken fra Ålesund: Ingvar Aalberg, Bjarne Jenshus og Ragnhild Strøm. Aalberg og Strøm ble fra mars 1942 medlemmer av organisasjonen Sonderabteilung Lola som var underlagt det tyske sikkerhetspolitiet. Her fikk Rinnan senere graden SS-Untersturmführer. Hans nestkommanderende fra mai 1942 til august 1944 var Ivar Grande. Gruppen fikk tilnavnet Rinnanbanden.

Arbeidsmetoder

Det første året drev Sonderabteilung Lola med etterretning og infiltrasjon, senere inkluderte aktiviteten tortur, drap og militære aksjoner.
Dels infiltrerte Rinnanbanden den ekte motstandsbevegelsen, dels ble det bygd opp falske motstandsgrupper der medlemmene trodde at de arbeidet for den rette siden, mens gruppene i virkeligheten var kontrollert av Rinnan. Metoden ble av tyskerne kalt «spill i det negative rom». Det er anslått at dette førte til at flere hundre ble torturert, og at mer enn 80 mennesker ble drept. Innad holdt Rinnan også streng justis. Ved regelbrudd opptrådte Rinnan selv som dommer og bøddel. Den tidligere frontkjemperen Per Wiik, en av flere som sluttet i banden frivillig, beundret Rinnans talent for etterretning, men beskrev ham ellers som en «kynisk rotte» og «sjofelist av dimensjoner». 
Rinnan hadde en svært livlig fantasi, noe som også fremgår av manuskriptet som han etter arrestasjonen i 1945 dikterte til to tidligere motstandsmenn. En av historiene går ut på at han i februar 1943 skal ha blitt beordret til Murmansk av det tyske sikkerhetspolitiet i Norge. I Murmansk skulle han hente noen viktige papirer som tyskerne trengte. Dette oppdraget tok cirka 21 dager, og da han kom velberget tilbake til Norge med papirene, ble Rinnan angivelig dekorert med Jernkorset av 1. og 2. klasse av tyskerne. Historien kan umulig stemme, ettersom Rinnan i denne perioden var travelt opptatt i Trøndelag – blant annet med å arrestere medlemmer av familien Morset i Selbu. (Rinnan fikk Jernkorset av 2. klasse av tyskerne 1944, det er ikke dokumentert at han fikk Jernkorset av 1. klasse.)

Flukt og arrestasjon

I maidagene 1945 gjennomførte Rinnan en håpløs flukt med medhjelpere og gisler, men ble tatt halvannen mil fra svenskegrensen i Verdalsfjellene den 14. mai. Julaften 1945 rømte han fra fengselet (angivelig i den hensikt å flykte til Sovjetunionen og begynne å arbeide for sovjetisk etterretning), men ble tatt etter rundt 1½ time da han forgjeves søkte tilflukt hos en kjent kommunist i Trondheim. 
Rinnan var redd for å møte menneskene utenfor Misjonshotellet da han ble overført til fengselet der, og nektet å gå ut av bilen, slik at vokterne måtte trekke ham ut. Selv om det var tidlig på morgenen, hadde det samlet seg en del skuelystne. En av tilskuerne snek seg under politisperringen og slo Rinnan i ansiktet til stor jubel fra de tilstedeværende. Rinnan ble ved flere anledninger banket opp og mishandlet mens han var fengslet, og møtte til de første avhørene med opphovnet ansikt. Han ble også utsatt for fingerte henrettelser.
Landssvikpolitiet i Trondheim etterforsket det første fredsåret 2 394 landssvik- og krigsforbrytersaker; langt de fleste hadde sammenheng med Rinnan-banden. Man antar at Sonderabteilung Lola var ansvarlige for at 83 personer døde og at de sto for minst tusen tilfeller av grov tortur, og at gruppen medvirket til at omkring tusen nordmenn ble sendt til tyske konsentrasjonsleire. Rinnan selv samarbeidet tett med Landssvikpolitiet ved å peke ut tidligere tyske medlemmer av Gestapo som hadde gjemt seg mellom Wehrmacht-soldatene. Ved flere tilfeller lot ham la dem passere, slik at de i flere minutter trodde de var på vei ut i friheten – før han kalte dem tilbake. Hans assistanse førte til flere dødsdommer for Gestapo-medlemmer. 
I det norske landssvikoppgjøret etter krigen ble Rinnan og elleve andre fra Rinnanbanden dømt til døden, og ti av dem ble henrettet. Rinnan ble blant annet dømt for 13 mord. Rettsprotokollen fra saken mot Rinnan og de 29 andre tiltalte finnes i Krigstidsarkivet (Trøndelag) i NTNU Universitetsbiblioteket Gunnerusbiblioteket i Trondheim, og i samlingen til Justismuseet.

Henrettelse

Han ble henrettet ved skyting på Kristiansten festning i Trondheim klokken 04.05 den 1. februar 1947. Eksekusjonspelotongen var ledet av løytnant Odd Sørli som etter pelotongens skudd med tsjekkiske mausere kaliber 7,92 ga Rinnan to nådeskudd i tinningen på nært hold. Rinnan ble umiddelbart kremert, noe som har vært gjenstand for spekulasjoner i senere tid. Det faktum at liket ble kremert umiddelbart var imidlertid i tråd med den kongelige resolusjon for henrettelser. Rinnan skal forøvrig ikke ha ligget i en kiste da han ble kremert.  Urnen med asken etter Rinnan ble satt ned i en umerket grav på Levanger kirkegård i Nord-Trøndelag. Dødsattesten og den offisielle eksekusjonsrapporten er forsvunnet, muligens som følge av at dokumenter ble flyttet rundt på før Riksarkivet fikk dokumentene i 1972.

Familien

Rinnans enke, Klara, satt en stund fengslet på Falstad, men hun hadde ingen kjennskap til mannens virksomhet under krigen, og ble satt fri. Hun tok de tre barna med seg til Oslo i håp om å gi dem en anonym fremtid der. Hun møtte Rinnan i fengselet like før henrettelsen, utelukkende fordi fengselspresten bad henne innstendig om det. Rinnans daværende kjæreste, bandemedlemmet Gunlaug Julie Dundas, tok abort i fengselet og ville heller ikke ha noe med Rinnan å gjøre. Rinnan hadde også et forhold til Kitty Grande, som etter å ha sonet en dom for landssvik flyttet til Sverige og giftet seg med en tysker. Hun tok navnet Kitty Fitte.
I dag har familien i Innherred skiftet navn til Persøy.

Ettermæle og spekulasjoner

I ettertid ble det sagt at Henry Oliver Rinnan var den nyttigste ikke-tysker som Heinrich Himmler hadde i hele Nord-Europa. Selv hevdet Rinnan at hans kommunist-arkiv omfattet 5000 navn.  Det er siden blitt påstått at Politiets overvåkningstjeneste overtok dette arkivet. Rinnans vurdering av seg selv som «kommunistekspert» er imidlertid høyst diskutabel. I likhet med sine tyske oppdragsgivere, hadde han en tendens å inkludere også moderate sosialdemokrater i kategorien kommunister.
I tiden etter Rinnans henrettelse gikk det enkelte rykter om at henrettelsen ikke hadde funnet sted, for eksempel mente noen øyenvitner å ha sett Rinnan bli ført ombord i et fly noen timer etter at henrettelsen skulle ha funnet sted. I forkant av lanseringen av en bok skrevet av Rinnans yngre bror blusset spørsmålet om omstendighetene rundt eksekusjonen opp i 1994. Rinnans bror stilte spørsmål ved enkelte omstendigheter rundt henrettelsen. Påstandene ble i dagene som fulgte tilbakevist av en rekke personer med kjennskap til hendelsen.
Riksarkivar John Herstad viste til at det forelå dokumentasjon på at Rinnans henrettelse hadde funnet sted. Dokumentasjonen bestod av en kvittering der forstanderen i krematoriet bekreftet å ha mottatt liket, en innberetning der politimesteren i Trondheim stadfestet at dommen var blitt fullbyrdet og at dødsattesten hadde blitt sendt til Trondheim skifterett, samt det faktum at Statistisk sentralbyrås arkiv viste at Rinnans død ble innført i dødsregisteret for Bakklandet menighet.