google/wiki40b huggingface dataset:
Reinhold Messner

Biografi

Han er født i Brixen (Syd-Tirol i Italia) og har tysk som morsmål. Han tilbragte sine ungdomsår med å klatre i Alpene og ble bergtatt av Dolomittene. Hans far, Josef Messner, var lærer. Da Reinhold var 13, begynte han å klatre med broren Günther, som var 11 år gammel. Da Reinhold og Günther var i begynnelsen av tyveårene, var de allerede regnet blant Europas beste klatrere.
Siden 1960-tallet, og inspirert av Hermann Buhl, var han en av de første og mest entusiastiske tilhengere av en klatrestil, Alpe-stilen, som besto i å klatre med meget lett utstyr og et minimum av hjelpemidler. Messner betraktet den vanlige ekspedisjons-stilens «beleiringstaktikk» som respektløs overfor naturen og fjellene.
Hans første større bestiging i Himalaya i 1970, Nanga Parbat, viste seg å bli en tragisk suksess. Både han og hans bror Günther Messner nådde toppen, men Günther døde to dager senere under nedstigningen. Reinhold mistet syv tær og tre fingre, som var sterkt forfrosset under bestigningen og som måtte amputeres. 
I 1980 ble Messner den første som besteg Mount Everest alene, uten medbragt oksygen. (Messner hadde gjort dette tidligere som en del av et tomannslag med Peter Habeler i 1978). Han ble i 1986 den første som fullførte alle fjorten  «åttetusener» (topper over 8 000 moh., noen ganger kalt «Himalayas krone»), og vant således kappløpet mot Jerzy Kukuczka. Han har også gjennomført solobestigning av det teknisk meget vanskelige Nanga Parbat. Messner har krysset Antarktis på ski sammen med Arved Fuchs langs den såkalte Messner-ruta. Han har skrevet en rekke bøker om sine erfaringer. Flere av dem er oversatt til en rekke språk, blant annet engelsk. Det ble laget en film om ham i 1984, Werner Herzogs  The Dark Glow of the Mountains.
Solobestigningen av Everest, da ingen andre klatrere var til stede på fjellet, er ansett som enestående.
Messner leder i dag en rekke forskjellige foretak  som bygger på hans erfaringer, kunnskaper og ferdigheter som innen fjellsport. Fra 1999 til 2004 var han medlem av Europaparlamentet for Det italienske grønne partiet (Federazione dei Verdi).
I 2004 gikk han 2000 kilometer gjennom Gobi-ørkenen. Han hadde nå hovedsakelig ofret seg for  Messner Mountain Museum, et konglomerat av museer som han hadde grunnlagt og som omhandlet forskjellige tema fra fjellverden.
Squaw Valley (California)

Geografi

Squaw Valley ligger i fjellområdene øst i California, ved bredden av elva Truckee, i nærheten av Lake Tahoe på grensen mellom California og Nevada. Squaw Valley ligger ca 125 km unna delstatshovedstaten i California, Sacramento, ca 40 km unna Nevadas delstatshovedstad, Carson City og ca 50 km unna Reno i Nevada. Oppover fjellene mot vest ligger Squaw Valley Ski Resort og OL-landsbyen.

Olympiske vinterleker

Squaw Valley var arrangørby for Vinter-OL i 1960, og er den minste byen OL har blitt arrangert i. Under avstmningen om hvor lekene skulle bli arrangert, vant Squaw Valley den første runden med 30 stemmer, mot de andre kandidatene, Innsbruck i Østerrike, Garmisch-Partenkirchen i Tyskland og St. Moritz i Sveits. Squaw Valley og Innsbruck gikk videre til andre runde, hvor Squaw Valley vant med 32 stemmer mot 30.
665 personer fra 30 land deltok i lekene. Det var til sammen åtte ulike idretter, skiskyting, ishockey, kunstløp, hurtigløp, alpint, langrenn, kombinert og skihopp.

Squaw Valley Ski Resort

Squaw Valley Ski Resort er et av de største vintersportsstedene i USA. Det er det nest største vintersportsstedet i Lake Tahoe-området, etter Heavenly Mountain Resort, som ligger lengre mot sørøst. Squaw Valley Ski Resort er 15 km² stort og har 30 stolheiser.
Ischnispa

Utseende

Middelsstore (6,7 - 7,5 millimeter), lange og tynne, ganske flate, blanke, guloransje til svarte bladbiller. Antennene er litt lengre enn hode + pronotum med 11 ledd, ganske tynne. Hodet har et kort horn mellom antennefestene. Pronotum er firkantet, dekkvingene nokså lange og jevnbrede, med 6-8 rader av grove punkter (tallet øker bakover), med tre opphøyde lengderibber. Beina er temmelig korte.

Levevis

Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Disse artenes vertsplanter er ukjente, men de fleste andre Cryptonychini lever på palmer.

Utbredelse

Artene er endemiske for Ny-Guinea.
Rasmus R. Bogstad (1861–1947)

Biografi

Rasmus Bogstad var sønn av enken Johanne Olsdatter Bogstad (f. ca. 1824) og hennes andre mann, Rasmus Olson (f. ca. 1833), også han fra Breim. Fra sitt første ekteskap hadde hans mor tre barn. Den eldste het også Rasmus R. Bogstad, tok over bruket og ble senere ordfører i Breim fra 1914 til 1920. 
Med magre utsikter i hjembygda, reiste han til Bergen, og den 17. april 1880 reiste han med «Allan linjen» til USA. Han reiste sammen med to andre unge menn fra Breim. I USA tok han seg vestover og gikk på Northfield Seminary og Luther College i Decorah, Iowa. Han giftet seg 27. desember 1894 med Valborg Nelson (f. 23. januar 1874 i Otter Tail County, Minnesota, død juli 1959, samme sted). Bogstad ble ordinert til pastor i 1890, og flyttet til Red River Valley i Minnesota og arbeidet ved Concordia College fra 1891. Han var president ved skolen fra 1902 til 1909. Concordia var et universitet etablert av norske utvandere, der den kristne tro stod sentralt.
I 1912 flyttet han med kona til Washington, og ble der til 1942 da han pensjonerte seg. Han benevnes i skrifter som Dr. Bogstad, og det kan antas at han hadde tatt høyere utdannelse. De bodde et par år i konens barndomsby Fergus Falls, Minnesota før han flyttet tilbake til Washington hvor han døde i mai 1947. Han kone Valborg døde i juli 1959 i Minnesota. De hadde tre barn; Hulda (f. 1896), Rudolph (f. 1898) og Ruth (f. 1906).
Clastocnemis quadrimaculatus

Utseende

En middelsstor, avlang, langbeint, blankt svart gullbasse. Dekkvingene er blekt brungule med fire svarte lengdeflekker som ofte er grodd sammen til to streker, av og til er dekkvingene nesten helt svarte. Dekkvingene har grove punktrader. "Snuten" er litt forlenget, i midten dypt U-formet innskåret.

Levevis

Larvene lever i morkent treverk eller hule trær, utviklingen tar gjerne flere år. De voksne billene besøker ofte blomster.

Utbredelse

Arten er vidt utbredt i det vestlige og sentrale Afrika.
Bangstad

Bangstad er ei grend og en gård i Bindal kommune i Nordland, med om lag 22 innbyggere. Grenda er i umiddelbar nærhet av bygda Helstad og ligger ca. 9 km fra kommunesenteret Terråk. Bangstad fikk veisamband med Åbygda i 1973/74. Frem til Vassåsbrua ble åpnet i 1980 slik at Bangstad og Åbygda fikk fast veiforbindelse til Terråk, var Helstad knutepunkt på fylkesvei 1 med ferjesamband til Terråk og Årsandøy. Ferjeleiet ved Helstadsjøen ble etter hvert demontert.

Historie

Bangstad ligger på østsiden avv innløpet til Tosenfjorden. I vest og sør grenser gården mot Helstad, mens i nord mot Urvoldvik. Gården er første gang nevnt av Olav Engelbrektsons jordebok på 1400-tallet . Der står det at det tilhørte ei lakseelv til eiendommen, dette er trolig Urvoldelva. Etter navnet å dømme er gården fra vikingtiden. Det som måtte finnes av gravhauger er sannsynligvis overdyrka. Gården har et bruttoareal på 16695 mål. Produktivt skogareal er på 4239 mål. Det er 382 mål fulldyrka.

Næringsliv

Hovednæringene er jordbruk og skogbruk. Helstad landbruksverksted er et foretak som ligger i bygda Helstad, et annet foretak er spisetedet Mon Amour som ligger på Bangstad. Bygda hadde frem til midten 1980-tallet eget postkontor med postnummer 8945 og på Helstad hadde dagligvareforretning med drivstoffsalg, til denne også ble nedlagt på begynnelsen av 2000-tallet. Helstad og Bangstad har ellers eget forsamlingshus drevet av bygdas ungdomslag, og skytebane med elektronisk skiveanvisning på 100 meteren og 200 meteren drevet av skytterlaget.
Antoine Boësset

Liv og virke

Antoine Boësset var komponisten Pierre Guédrons svigersønn og fikk en rekke viktige poster ved kongens hoff, blant annet ble han utnevnt til Surintendant de la musique de la chambre du roi i 1623. Han forble aktiv i de viktigste av disse postene fram til sin død.
Boësset er kjent som en av komponistene med bidrag i en samling airs de cour som ble gitt ut i 1608: 200 fire- til femstemmige «airs» i lutt-tabulatur ble gitt ut i ni bind. I sin funksjon som hoffmusiker skrev han musikk til mer enn 20 balletter. Kirkemusikken som ble tilskrevet ham, ser ut til å være skrevet av sønnen Jean-Baptiste Boësset.
Marin Mersenne holdt Antoine Boësset for å være den største mester innen forsiringskunsten, som var så viktig i fransk barokkmusikk, og anbefalte andre å kopiere ham.
Gresk skulptur

Arkaisk stil

Skulpturene skal sees forfra, i profil er de så tynne at det ikke er mulig å se at det skal være mennesker. Nese og øyne er store, munnen rett, ørene er ofte utelatt, og det store og lange håret er flettet. Mennene er nakne, mens kvinnene bærer en peplos, en fotsid drakt. Marmorskulpturene var strengt geometriske og symmetriske. Inspirert av egypterne. Uten religiøse aspekter.

Tidlig klassisk stil («den strenge stil»)

Naturalistisk, mer detaljert enn arkaisk. Skulpturene hadde tidligere blitt laget i stein, men ble etterhvert også støpt i bronse. Grunnen til dette var at det var enklere å få fram detaljene i bronse. I motsetning til arkaisk stil kom tidlig klassisk stil med mer bevegelse  i skulpturene slik at de så mer naturlige ut.

Klassisk stil (høyklassisk stil)

Nå ble skulpturene individualisert. Det var bevegelsesmotivet billedhuggerne nå var opptatt av, og det var noe nytt. Kontrapost-stillingen kom og ble ikke bare veldig populær blant billedhuggerne, men også malerne etc. Det ble riktige proporsjoner, forholdet mellom kroppens deler, mellom hode og kropp, legg og lår etc som endelig erstattet helt det faste formskjemaet i Arkaisk stil.

Senklassisk stil

Uttrykket ble større følsomhet, mindre kraft. Omsorg og innadvendthet ble sentralt. Det var mye portrettmalerier, og gipsavstøpninger gjorde det mulig å kunne få detaljerte portretter.

Hellenistisk stil

Den enkelte, isolerte statue ble mindre vanlig og ofte avløst av skulpturgruppen. Billedhuggerne ble opptatt av å avbilde psykiske reaksjoner og stemninger, beskrive hele mennesket i alle aldre, skjønt og uskjønt. En trang til realisme oppstod. Eksempel på gresk skulptur i hellenistisk stil er Laokoon-gruppen fra ca. 50 f.Kr.
Narvikskjoldet

Narvikskjoldet (tysk: Narvikschild) var en tysk militær dekorasjon under andre verdenskrig som ble tildelt alle tyske styrker delaktig i slagene ved Narvik mellom 9. april og 8. juni 1940. Den ble innført den 19. august 1940 av Adolf Hitler, og Wehrmachts overkommando (Oberkommando der Wehrmacht, OKW) utga ordenen samme dag. Totalt 8577 militærpersonell mottok dekorasjonen. Den ble utdelt av general Eduard Dietl, Armégruppe Narviks kommandant.

1957-versjon

I 1957 ble Narviksjoldet, sammen med en rekke andre tyske militære dekorasjoner fra andre verdenskrig, på nytt godkjent for bruk av kvalifiserte veteraner. Den nye versjonen var uten Det tredje rikets ørne- og hakekorssymbol.

Utdelingspraksis og -tall

Søknad om tildeling måtte sendes innen 31. januar 1942, men skjoldet kunne også deles ut posthumt. I dette fall ble skjoldet sendt med bevis til de pårørende. Allerede den 21. november etterspurte Gebirgskorpset 10 000 Narvikskjold i sølv, men disse befant seg på et skip som var fastfrosset i havnen i Stettin. Seremonien ble dermed utsatt til påfølgende vår. Den 21. mars 1941 ble generalen for bergstyrkene, Dietl, personlig tildelt skjoldet. Etter dette begynte tildelingen til de øvrige mottakere. Innen 15. juni 1941 hadde 8527 tildelinger blitt registrert.
Bjørn Tidmand

Bakgrunn

Tidmand sang som ung i Københavns Drengekor, som da var ledet av Mogens Wöldike. Senere opptrådte han på Københavns restauranter og nattklubber. I 1957 hadde han sin første opptreden på fjernsyn, i programmet Soldaterstafetten, og samme år spilte han inn sin første plate, singelen «Seksten et halvt» – en dansk versjon av «Only Sixteen». 
I 1963 kom hans store gjennombrudd med sangen «Brænd mine breve», og samme år deltok han i Dansk Melodi Grand Prix med sangen «Amiga mia» som ble nummer to. Året etter vant han konkurransen med «Sangen om dig», og endte på en niendeplass på hjemmebane i Eurovision Song Contest 1964. Seieren gjorde ham til en av Danmarks mest populære sangere, og han ga ut nye hits som «Nu ta'r jeg til Dublin», «Du skal ikke gi' mig roser» og landeplagen «Lille sommerfugl».
Bjørn Tidmand var ble også en gjenganger på Dansktoppen fra starten i 1968. Her fikk han en rekke slagere med sanger som «Når det bli'r sommer igen», «Mini-midi-maxi girl» og «Rosen er rød min ven». Da Dansktoppen ble lagt ned i 1977, hadde Tidmand rekorden med 30 sanger på listen og har på grunn av dette blitt omtalt som «kongen av Dansktoppen».
I 1970-årene var Bjørn Tidmand programleder i et tv-program sammen med Gustav Winckler, og i 1980-årene ga han ut flere sanger som ble hits i Danmark.
Siden 1960-årene har Bjørn Tidmand turnert Danmark rundt på større og mindre arrangementer, og han har vært konferansier i parkshow i Botanisk Have og i Tivoli Friheden i Aarhus. I 2016 debuterte han som foredragsholder for tegneren Storm P.s monolog «Sangforeningen Morgenrøden» på Frederiksberg Runddel.
Bjørn Tidmand var en rekke år medlem av Den Danske Frimurerorden, men meldte seg ut i 2010-årene. Han oppnådde 9. grad.
Kari Bremnes

Bakgrunn

Via storebroren Ola Bremnes ble hun tidlig kjent med musikken til artister som Joni Mitchell, Frank Zappa, Donovan, Leonard Cohen, Bob Dylan, Simon and Garfunkel, The Beatles, Led Zeppelin og Pink Floyd. Hun satset til å begynne med ikke på musikk, før hun som 20-åring reiste til Oslo i 1977. Her begynte hun å lese med en skuespiller og jobbet på et psykiatrisk sykehus. 
Kari Bremnes debuterte som plateartist med utgivelsen Folk i husan i 1980 sammen med broren Ola Bremnes. Hun medvirket også i Melodi Grand Prix 1982 med låten Romantikk. På denne tiden jobbet Kari Bremnes som journalist i Nationen og etter hvert i Aftenpostens kulturavdeling. 
Det store gjennombruddet kom i 1987, med albumet Mitt ville hjerte, som også var hennes første soloalbum, hvor hun sang dikt av Tove Ditlevsen, akkompagnert av musikk komponert av Petter Henriksen og hvor Erik Hillestad og Kirkelig kulturverksted sto for utgivelsen. Mitt ville hjerte mottok Spellemannprisen samme året. Etter dette bestemte Kari Bremnes seg for å satse for fullt på musikken og det neste albumet, Blå krukke, kom i 1989. Dette albumet besto av egne tekster og var særlig preget av at Bremnes på denne tiden var gravid. Erik Hillestad sto igjen for utgivelsen.
Siden har Bremnes gitt ut en rekke album, både alene og i samarbeid med andre artister som søskene Ola og Lars Bremnes, Lars Klevstrand, Ole Paus og Mari Boine. Hun har vunnet en rekke priser og har blant annet mottatt Spellemannprisen tre ganger og vært nominert til ytterligere seks Spellemannpriser. I 2018 ble hun innlemmet i Rockheim Hall of Fame etter å ha blitt nominert fire ganger. Kari Bremnes har turnert i Japan, Tyskland, Frankrike og Østerrike, og har blitt spesielt godt mottatt i Tyskland.
Kari Bremnes har med tiden blitt godt etablert som en av landets fremste kvinnelige sangere, tekstforfattere og melodiskapere.
Sangen «Københavnerkneipe», som kom ut på albumet Spor fra 1991 regnes idag som en av de mest kjente sangene av Kari Bremnes. Sangen er også den første Bremnes selv skrev. Den handler om et møte med en ung jente i København. I 2012 utga den svenske hiphop-artisten Timbuktu en egen versjon av låten i programmet Cover Me på TV 2. Og Kari Bremnes fremførte en norsk versjon av Timbuktus hitlåt, «Alla vill till himlen men ingen vill dø».
I en dokumentar på TV 2 høsten 2013 fortalte Bremnes at hun har hatt kreft i 20 år og at hun lever med frykten for at sykdommen skal blusse opp. I dokumentaren «Dokument 2: Mitt hjerte» kom det frem at kreften sitter i både ryggrad og lever, skyldes sykdom i immunsystemet.
Bremnes er cand.mag. i nordisk språk og litteratur, historie og teatervitenskap fra Universitetet i Oslo.
Hun er datter av dikteren Ole H. Bremnes.
Port Charcot

Port Charcot er en tre kilometer bred bukt på nordsiden av Booth Island på vestkysten av Antarktishalvøya. Bukta ble kartlagt av Jean-Baptiste Charcots første ekspedisjon (1903–05) og er navngitt til minne om hans far, den berømte franske nevrologen Jean-Martin Charcot (1825–93).
Charcot benyttet bukta som vinterbase i 1904 for ekspedisjonsskipet «Français». Mannskapet oppførte en steinvarde på stedet, med en trestøtte og plakett med navnene til alle ekspedisjonsmedlemmene. Dette minnesmerket er oppført på Antarktistraktatens liste over historiske steder og kulturminner i Antarktis.
David Cole

David Cole (også kjent som David Stein) er en amerikansk jødisk filmskaper som har spesialisert seg på Holocaust og er kjent som en Holocaust-benekter.
Cole forsvant da han ble utsatt for drapstrusler av Jewish Defense League i 1998. I 2013 kom han tilbake da det ble avslørt at han var den samme som filmskaperen David Stein som hadde deltatt i blant annet Evig solskinn i et plettfritt sinn (2004), Black Swan (2010), 12 Years a Slave (2013) og Slekten er verst (2000). I denne perioden hadde Cole/Stein blitt en velkjent konservativ republikaner i Hollywood som drev gruppen Republican Party Animals, en klubb for kjendiser og republikanere og han blogget på countercontempt.com
David Cole kom med en selvbiografi i mai 2014 kalt Republican Party Animal.
Booboo Stewart

Karriere

I perioden 2006–2010 var Booboo Stewart med i flere mindre filmer og TV-filmer. Han var også med i seks episoder av barne-tv-serien Blue Dolphin Kids i Hawaii, og gjorde stunt scener i filmer som Zoom og Beowulf. Han har også hatt mindre roller i serier som Steve Harvey's Big Time Challenge, Akutten, Dante's Cove, and Everybody Hates Chris.  turnerte med Hannah Montana/Miley Cyrus i hennes Best of Both Worlds Tour sammen med Jonas Brothers. 
Han har også spilt inn åpningsmelodien til Disney Channel Games 2008 kalt «Let's Go!», og i 2010 «Under the Sea (fraDen lille havfrue)» for Disney CD-en DisneyMania 7. I 2010, spilte han i filmen Logan.
I perioden 2006–2008 var han med i Disneys gruppa T-Squad.

I 2010 ble han kjent etter å ha spilt Seth Clearwater i The Twilight Saga – Eclipse. Stewarts karakter spiller en større rolle i The Twilight Saga: Breaking Dawn Part 1 and Part 2.

Personlig liv

Stewart er født i Beverly Hills, California og er sønn av Nils Allen Stewart Sr, og Renee Stewart. Han har aner fra Japan, Kina, og Korea fra morens side og Blackfoot, Russland og Skottland fra farens side. Stewart var med i musikkgruppa «Echoes of Angels» og turnérte sammen med de tre sisters Maegan, Fivel og Sage, som be kalt «TSC» (The Stewart Clan).
Boo Boo Stewart har også drevet med kampsport.
Jamaah Ansharut Tauhid

Jamaah Ansharut Tauhid (ofte forkortet JAT) er en indonesisk organsisasjon betegnet som en terrorgruppe av USA. Gruppen er stiftet av Abu Bakar Bashir som også var med på å stifte Jemaah Islamiyah. Sistnevnte gruppe er mest kjent for å stå bak terrorangrepet på Bali 2002.
Den første flåten

Den første flåten (engelsk: First Fleet) var en gruppe skip som dro fra Storbritannia til Australia med straffedømte, soldater og pårørende. Flåten på elleve skip forlot Storbritannia 13. mai 1787. Den ankom Botany Bay i Australia i 18. januar 1788. Botany Bay ble ansett som uegnet til bosetting og den 26. januar ankret flåten i stedet opp i Sydney Cove i Port Jackson (nå del av Sydney Harbour). Der ble den første britiske bosettingen etablert.

Framme i Australia

Da skipene først ankom Botany Bay, levde ikke området opp til forventningene. Bukta var åpen og ubeskyttet og vannet var for grunt til at skipene kunne seile innover mot land. Ferskvann var det mangel på, og jorda var dårlig. Hyttene som ble bygd for offiserne kollapset som følge av regnstorm. Sammen med frykten for å bli angrepet av andre, ble det bestemt av kapteinen Arthur Phillip om å flytte kolonien til et annet sted.
Tre dager senere, den 21. januar, seilte tre små båter oppover mot andre bukter lenger nord. På ferden oppdaget Phillip havna Port Jackson, som lå 12 kilometer mot nord. Han avgjorde at det var et perfekt sted å opprette kolonien, i og med at det hadde ferskvann og bra jordmonn. Etter å ha tilbrakt to netter der, reiste de tilbake til Botany Bay 23. januar. Der ble det gitt beskjed til de andre skipene om å etablere kolonien i Port Jackson.
Den 26. januar seilte skipene mot Port Jackson. Det britiske flagget ble plantet og erklært som koloni tilhørende Storbritannia. Datoen markeres i dag som nasjonaldag til landet.

Flåtens møte med urfolket

Den første flåten kom i kontakt med urfolket da de ankom Botany Bay. Det gjorde skipene også da de ankom Port Jackson.  Den britiske regjeringen hadde gitt klar beskjed på forhånd om å etablere god kontakt med urfolket, noe Arthur Phillip var tydelig på overfor passasjerene og offiserene ombord skipene. Likevel tok det ikke lang tid før konflikter oppsto. Kolonistene undertegnet ikke fredsavtaler med urfolket. Dette ble begynnelsen på en lang strid mellom urfolket og britene, noe som fortsatt preger befolkningen i dag.
Morkafjorden

Morkafjorden er en fjordarm av Skråfjorden i Åfjord kommune i Trøndelag. Fjorden starter ved Tørrhoggøyene i sør og ligger på nordsiden av Markanes. Den strekker seg 4,5 kilometer nordøstover til Morkestrand i bunnen av fjorden.
Grendene Morka, som den er oppkalt etter, og Kvenndalen, ligger på nordvestsiden. Midt i fjorden ligger Kvenndalsholmen, som danner to smale sund på hver sin side inn til den indre delen av fjorden. Fjorden grenser til Eidsfjorden i sørøst, som han går parallelt til. 
Fylkesvei 723 går langs nordvestsiden av fjorden.
Emomalii Rahmon

Veien til makten

Han ble født inn i en bondefamilie i Dangara, som ligger i Kulob oblast, i dag en del av Khatlon-provinsen. Som apparatsjik (funksjonær i kommunistpartiet) som jobbet seg opp gjennom nomenklaturaen, var hans første kilde til makt stillingen som formann i den kollektive, statseide gården i hjembyen Dangara. 
I 1990 ble han valgt inn som folkerepresentant i Tadsjikistans høyesterett. President Rahmon Nabiyev fratrådte sin stilling i august 1992, fordi han fryktet for sitt liv under de store protestene mot regjeringen. Akbarsho Iskandarov, som var talsmann for Sovjetunionen, tok over som fungerende president, men trakk seg i november i et forsøk på å redusere uroen i befolkningen. Rahmonov var da talsmann for parlamentet, og tok over som regjeringssjef. 
6. november 1994 ble Rahmonov valgt til den nyetablerte stillingen som president for Tadsjikistan, og ble tatt i ed 16. november. Etter en grunnlovsendring ble han gjenvalgt 6. november 1999, med 97 % av stemmene. Presidentperioden var da satt til 7 år. 22. juni 2003 vant han en folkeavstemning, der det ble besluttet at presidenten skal kunne stille til gjenvalg to ganger etter en presidentperiode. Opposisjonen hevder at dette grunnlovstillegget var så skjult at det grenset til valgfusk. 
6. november 2006 ble Rahmonov gjenvalgt som president, med ca. 79% av stemmene. 
Rahmonov overlevde i april 2007 et attentatforsøk i Khujand, og har også stått imot to forsøk på statskupp; i august 1997 og november 1998. 
Han er gift med Azizmo Asadullayeva, og sammen har de ni barn.

Navnebyttet

I mars 2007 ble det rapportert at Rahmonov hadde byttet etternavn til Rahmon. Han fjernet m.a.o. endingen -ov, som er en russisk ending som ble lagt til fedres fornavn i Russland, for å danne gutters etternavn. Han oppfordret samtidig andre tadsjikere til å følge hans eksempel, for å gjenfinne sine kulturelle og nasjonale røtter. Presidentskapets offisielle nettsted brukte konsekvent navnet Eomali Rahmonov fram til 20. mars 2007, men Emomalii Rahmon etter denne datoen, uten at de oppgir noen grunn til endringen.  
Den ekstra ien på slutten av fornavnet er en persisk endelse som gjør at navnet betyr "Emomali fra Rahmon".