google/wiki40b huggingface dataset:
Purpurfargen

Purpurfargen (Originaltittel: The Color Purple) er en amerikansk spillefilm fra 1985 regissert av Steven Spielberg.
Filmen er en filmatisering av Alice Walkers prisbelønte bok The Color Purple og handler om Celie, en ung, farget jente som vokser opp på landet i USA på begynnelsen av 1900-tallet. Vi følger henne i 30 år av hennes liv, fra og med fylte 14 år i 1909.
Filmen hadde premiere 18. desember 1985. Den ble nominert til elleve Oscar-priser, men vant ingen.
Whoopi Goldberg debuterte som filmskuespiller i rollen som Celie. Andre roller er besatt av blant annet Danny Glover og Oprah Winfrey.
Villarino vannkraftverk

Villarino I vannkraftverk er et undergrunns vannkraftverk i provinsen Salamanca, vestre Spania. Kraftverket ligger i nedslagsfeltet til elva Duero, nær landsbyen Villarino nær Salamanca, ikke langt fra grensen til Portugal. Det får vann fra Almendra-demningen.
Installert kapasitet i kraftverket er om lag 810 MW, fordelt på 6 reversible turbiner. Dette er et såkalt pumpekraftverk som nytter vannkraft fra to vannreservoarer i ulik høyde, hvor vann fra nedre reservoar kan pumpes tilbake opp i øvre reservoar i perioder med lavere etterspørsel etter elektrisk kraft.
Kraftverket må ikke forveksles med et kraftverk med samme navn i Argentina.
S-400 (missil)

Mål og rolle

Luftvernet av typen S-400 Triumf er russernes svar på Patriot-systemet brukt i USA/NATO. Det er designet for forsvar mot fly, kryssermissiler og spesielt ballistiske missiler, men kan også brukes mot bakkemål. Systemet har en rekkevidde på 400 kilometer, og kan ta ut mål i en høyde på opptil 30 kilometer.
Onorelucanus marujae

Utseende

En nokså liten, halvblank, brunsvart hjortebille, dekkvingene med brede, mørkrøde sidestriper. Hannens kjever er litt lengre enn hodet, knivformede. Pannen har en stor, U-formet grop. Pronotum er rundet med noe framstående forhjørner, fint punktert. Dekkvingene er blankere enn forkroppen, tett og kraftig punkterte.

Levevis

Den er funnet i rundt 1800 meters høyde i skråningene av Andesfjellene.

Utbredelse

Arten lever i Peru.
Bukhara

Befolkning

Majoriteten av byens befolkning er persisk-språklige tadsjiker. Bukhara og Samarkand er de to viktigste sentrene til tadsjikisk-persisk kultur og historie, og begge disse byene var viktige knutepunkter på Silkeveien. 
I sovjetisk tid var disse to tadsjikske sentrene anneksert inn i Usbekistan SSR, til mye avsky fra tadsjikene i Sentral-Asia. Hele tiden siden, har harde assimileringsprogram og kulturell begrensning blitt gjennomført på tadsjikene i Usbekistan av usbekiske autoriteter.
Bukhara er også hjemmet til et stort antall jøder, hvis forfedre slo seg ned i byen i romertiden. Begrepet bukharisk jøde er jevnlig brukt for å beskrive jøder som kommer fra Sentral-Asia.

Historie

Bukhara har vært et av hovedsentrene for iransk sivilisasjon i løpet av dens historie. Dens arkitektur og arkeologiske steder danner en av pillarene for persisk historie og kunst. Regionen til Bukhara var lenge en del av det persiske riket. Opprinnelsen til dets innbyggere går tilbake til perioden til arisk immigrasjon i regionen. Iranske soghdianere bodde i området og noen århundrer senere ble det persiske språket dominerende blant dem. Den siste emiren i Bukhara var Muhammed Alim Khan (1880–1944).
Det historiske sentrumet til Bukhara har blitt satt opp i listen til UNESCO som del av verdensarven. Det inneholder utallige moskéer og madrassaer.
En statue av den populistiske filosofen og vismannen Nasreddin Hodja finnes i et torg i sentrum. Den viser ham ridende baklengs på sitt esel mens han holder halen, slik han tradisjonelt fremstilles.
Walid Ktila

Karriere

Ved Paralympiske sommerleker 2012 i London vant han gull på både 100 og 200 meter. På 200 meter slo han Jason Lachances verdensrekord og paralympiske rekord fra 2000, da han løp på 27,98. Lachances gamle verdensrekord var 28,82, og den paralympiske rekorden fra Paralympiske sommerleker 2000 var på 29,17. I finalen tangerte Ktila denne rekorden, og vant foran Mohamed Hammadi og Rheed McCracken. 
Dette var første gang 100 meter ble avholdt i Paralympics i denne klassen, så da han vant det første innledningsheatet satte han paralympisk rekord på 15,95. I finalen forbedret han denne rekorden til 15,91, og vant gull foran Rheed McCracken og Mohamed Hammadi. Ktila hadde selv verdensrekorden før de paralympiske lekene, med 15,69.
Acuticosta sichuanica

Utbredelse

Arten finnes i Sichuan i Kina.
Trichohippopsis

Utseende

Middelsstore, lange og tynne, lyst brunlige trebukker. Antennene er ganske lange, hos hannene tydelig lengre enn kroppen. Hodet er påfallende lite. Pronotum er litt smalere enn de jevnbrede dekkvingene, omtrent sylindrisk.

Levevis

Larvene lever vanligvis i de hule stammene på storvokste urter, særlig tistler og lignende. De voksne billene finnes ofte på blomster.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sør-Amerika, for det meste i Brasil men også i omkringliggende land.
Berlinerpoplene

Dramatisert for teater

Teaterversjonen av Berlinerpoplene hadde premiere på Trøndelag Teater 4. november 2006. Otto Homlung hadde dramatisert romanen, og hadde regi på oppsetningen.

Fjernsynsdrama

Den norske dramaserien Berlinerpoplene på seks episoder gikk på NRK1 og NRK3 høsten 2007. Serien er basert på de to romanene Berlinerpoplene og Eremittkrepsene. 975.000 Tv-seere så de seks første episodene, noe som er en rekord for en norsk dramaserie.
Serien hadde premiere på NRK1 den 8. oktober 2007. Regien var delt mellom  Anders T. Andersen (episode 1-3) og Sirin Eide (4-6). Produsent  Bitte Monn-Iversen. Manus  Anne Regine Klovholt og Åse Vikene.Line Producer Jardar Øyen. En NRK Drama produksjon.
Berlinerpoplene vant hele tre priser under Gullruten 2008. Selve serien ble kåret til beste TV-drama, mens skuespillerne Nils Sletta og Andrine Sæther ble kåret til beste mannlige og kvinnelige skuespiller. Under Gullruten 2009 ble Espen Skjønberg kåret til beste mannlige skuespiller.
20. september 2008 vant  Berlinerpoplene Prix Italia for beste Tv-drama.
Single-modus fiber

Innen fiberoptisk kommunikasjon opererer man med to begreper; single-modus fiber og multi-modus fiber. Forskjellen mellom disse typene, er antall modi en optisk fiber egner seg til å transportere. En single-modus er laget slik at den overfører én lysmodi, i motsetning til en multi-modus fiber, som har så stor kjerne at flere modi kan overføres. Single-modus fiber har normalt langt mindre dempning, og kan derfor brukes på lange avstander, i motsetning til multi-modus fiber, som sjeldent brukes til overføring mer enn noen hundre meter. 
En vanlig misforståelse er at single-modus fiber bare kan overføre én bølgelengde/ett signal, mens en multi-modus fiber kan overføre flere signaler/bølgelengder samtidig. Det er ikke riktig, betegnelsen single- eller multi-modus er en henvisning til fiberens konstruksjon, med tanke på hvordan lyset beveger seg gjennom glasset.

Teori

Lys består av en blanding av elektriske- og magnetiske stråler. Disse to strålingsformer opererer sammen, og energien forflytter seg i samme retning, men innbyrdes beveger de seg ulikt. For en bestemt modus er det innbyrdes forholdet mellom disse strålingsformene likt. Men dette innbyrdes forholdet er ulikt det innbyrdes forholdet i en annen modus. Lys med en gitt bølgelengde/frekvens inneholder ett utall av disse bølgetyper, som sammen danner energien til denne frekvensen.

Egenskap

Grunnen til at vi opererer med disse to begrepene, er et lysfordreiningsfenomen som kalles dispersjon. Dette er et fenomen som fører til at ulike lysbølger går forskjellige veier gjennom en fiber, som etter en viss tid fører til en fordreining av signalet. Siden en single-modus fiber brukes til å transportere én lysbølge (som dermed ikke har mulighet til å "blande" seg med andre lysbølger), egner en single-modus fiber seg derfor til å transportere signaler over store avstander.
En single-modus fiber har en kjerne med diameter mindre enn 9 µm og en ytre radius av fiber på 125 µm. På grunn av den lille kjernediameteren, vil denne fiberen kun egne seg til å transportere én modus for lys over en gitt bølgelengde. For single-modus fiber opererer man også med ett begrep som heter "cut-off". Det vil si den laveste bølgelengde som egner seg for single-modus. For bølgelengder lavere enn denne "cut-off" verdien, blir fiberen faktisk en multi-modus fiber.
I dag er maksimal båndbredde 100 Gbit/s per bølgelengde over single-modus fiber med kommersielt tilgjengelig utstyr. Ved hjelp av bølgelengdemultipleksing kan en enkel fiber transportere opptil 160 slike 100 Gbit/s bølgelengder.
Georgij Tsjitsjerin

Bakgrunn

Tsjitsjerin var sønn av legasjonsråd Vasilij Tsjitsjerin (død 1882) og hans tyskbaltiske hustru Karoline Georgine født von Meyendorff (1836-1897). Peter von Meyendorff var hans grandonkel.

Karriere og virksomhet til 1917

Etter å ha tjenestegjort i tsarens diplomatiske korps, sluttet Tsjitsjerin seg til den sosialdemokratiske bevegelse, først tll mensjevikene og senere til bolsjevikene. Han måtte flykte fra Russland i 1904 på grunn av sin politiske virksomhet, og tilbragte deretter i 14 år i Berlin, Paris, London og Brussel. 
Han ble i 1907 sekretær i Russlands sosialdemokratiske arbeiderpartis utenlandsorganisasjon, men ble arrestert og utvist fra Tyskland året derpå. 
Ved utbruddet av første verdenskrig i 1914 flyktet han fra Brussel til London. Der ble han sekretær i de russiske flyktingers organisasjonskomité, og etter februarrevolusjonen i 1917 og tsarens avsettelse ble han sekretær i en komité for de russiske emigranters hjemferd. På grunn av sin krigsmotstand, en oppfatning han delte med Vladimir Lenin, ble han fengslet i Storbritannia, der myndighetene ville at Russland skulle fortsette krigen.

Etter oktoberrevolusjonen

Etter oktoberrevolusjonen senere på året og bolsjevikenes maktovertakelse klarte Lev Trotskij å få ham løslatt i bytte mot britiske borgere som satt fengslet i Russland. I januar 1918 kunne han vende tilbake til Moskva.
Der ble han straks utnevnt til visefolkekommissær for utenrikssaker under Trotskij. Rett etter at freden i Brest-Litovsk var blitt undertegnet i februar 1918 etterfulgte han Trotskij, ettersom denne hadde gått inn for en mindre kompromissvennlig linje overfor Tyskland og sentralmaktene. Som folkekommissær for utenrikssaker (utenriksminister) deltok Tsjitsjerin i Genovakonferansen i 1922 og ved fremforhandlingen av Rapallotraktaten samme år. Denne siste erstattet Brest-Litovsk og innebar at Sovjet-Russland fikk tilbake tapte områder og at diplomatiske forbindelser ble opprettet med Weimarrepublikken. Utover den gjensidige anerkjennelse, som var den første diplomatiske anerkjennelse sovjetregimet fikk, gav sovjetrusserne avkall på å fremsette krigsskadeerstatningskrav mot Tyskland. 
Georgij Tsjitsjerin etterstrebet en samarbeidspolitikk ovverfor tyskerne og utviklet et godt forhold til Ulrich Graf von Brockdorff-Rantzau.
I denne perioden hadde han også diplomatiske forhandlinger med den apostoliske nuntius Eugenio Pacelli, den fremtidige pave Pius XII, om den katolske kirkes status i Sovjetunionen.
Tsjitsjerin var kjent som en arbeidshest, nærmest en arbeidsnarkoman, men han ble fra 1928 av helsemessig mer og mer svekket og ble derfor avløst i enbedet.
Tsjitsjerin var brorsønn av den russiske filosofen og juristen Boris Tsjitsjerin.
VM i innebandy 1996

Innebandy-VM 1996 for menn var det første verdensmesterskapet i innebandy, og ble avviklet i Sverige hvor 12 lag deltok.
Biel-turneringen i sjakk

Biel-turneringen er en stormesterturnering i sjakk som årlig arrangeres i den sveitsiske byen Biel/Bienne. Turneringen inngår i Biel Internationales Schachfestival (tysk) eller Bienne Festival international d'échecs (fransk), som er blitt arrangert årlig siden 1976. 
Nordmannen Magnus Carlsen har deltatt fem ganger. Han ble nummer seks i 2005, kom på andreplass bak Aleksandr Morozevitsj i 2006, vant i 2007, ble nummer tre i 2008 og vant i 2011.
Alexander Kruse Berg

Alexander Kruse Berg (født 12. august 1991 i Bergen) er en norsk futsalspiller som er spillende trener for Lillestrøm Futsal. Han har også spilt fotball på bestemte alderstrinn i LSK, og har også fått en kamp for LSK 2 borte mot Vindbjart i 2 divisjon avdeling 1.
Hjertefrekvens

Hjertefrekvens eller pulsfrekvens er antallet hjerteslag per tidsenhet, vanligvis oppgitt som slag per minutt (engelsk: beats per minute, BPM). Hjertefrekvensen kan variere alt etter som kroppens behov for å ta opp oksygen og kvitte seg med karbondioksid endrer seg, slik som under fysisk aktivitet eller søvn. Begrepet må ikke forveksles med puls, blodstrømmens mekaniske puls gjennom kapillærene som skapes av hjertets kontraksjoner per minutt.
Målinger av hjertefrekvens brukes av helsepersonell til å bistå i diagnostisering og oppfølging av medisinske tilstander. Målinger blir også utført av enkeltpersoner, slik som idrettsutøvere, som er interessert i å overvåke sin hjertefrekvens for å oppnå maksimal effektivitet fra treningen sin.

Maksimal hjertefrekvens

En persons maksimale hjertefrekvens avhenger av medfødte egenskaper, den er genetisk betinget. I tillegg varierer den med alder. Det er gjort flere undersøkelser på dette, en av de største er Tanaka, Monahan og Seals (2001). De gir sammenhengen
HR_{max} = 207 - (0.7 \cdot alder)
Denne formelen gir gjennomsnittet for en folkegruppe ved en gitt alder, men standardavviket er 10 slag i minuttet. Dette betyr at formelen ±10 slag i minuttet vil gi korrekt svar for 68 % av individene, og ±20 slag i minuttet gir korrekt svar for 95 %. Maksimal hjertefrekvens kan måles ved flere ulike fysiske tester.
Shahdol (distrikt)

Demografi

Ved folketellingen i 2011 var det 1 064 989 innbyggere i distriktet, mot 908 148 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 20,60 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 14,46 % i 2011 mot 17,42 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 946 i 2011 mot 969 i 2001.
Feuillantklubben

Feuillantklubben var et konstitusjonelt monarkistisk parti under den franske revolusjon, grunnlagt den 16. juli 1791 etter en splittelse i jakobinerklubben.
De kalte seg selv Les amis de la Constitution («Forfatningens venner»), men det øvrige politiske miljø kalte dem Feuillantenes klubb, fordi deres lokale var i feuillantmunkenes tidligere kloster i St. Honoré-gaten, ved Vendôme-plassen. «Feuillantenes terrasse» ut mot Tuilerie-haven var en promenade der pariserlivet, ikke minst det politiske, pulserte sterkt.
Årsakene til skismaet blant jakobinerne var forskjellige meninger om gjenvalgbarheten av nasjonalforsamlingens medlemmer til den kommende lovstiftende forsamling, og synet på republikken og kongens avsettelse etter kongefamiliens fluktforsøk til Varennes i juni 1791.
Samtidig med Feuillantklubbens dannelse fant Massakren på Marsfeltet sted (den 17. juli 1791), og representerte en reaksjon på den nyvekkede agitasjon for republikk. Feuillantklubben, under ledelse av 1789 års menn som Antoine Barnave, Adrien Duport og brødrene Alexandre og Théodore de Lameth, ville forsvare det konstitusjonelle monarki som var på vei til å bli stadfestet. Andre ledende medlemmer var Marquis de La Fayette, Vincent-Marie Viénot de Vaublanc og Bernard Germain de Lacépède. Feuillantene var motstandere av alminnelig stemmerett, av demokratisering av den franskje nasjonalgarde, og mot avskaffelsen av slaveriet av «de svarte».
Det var ikke helt lett å bli medlem av Feuillantenes klubb. Kontingenten var med vilje satt høyt, og det ble vraket mange. Det lyktes imidlertid den unge danske historiker Frederik Sneedorff, som var i Paris under sin lange Europa-reise, som det eneste ikke-franske medlem, å bli opptatt.
I mars 1792 ble feuillantenes ministre tvunget til avgang av girondistene, som gjengjeldelse for deres motstand mot krig mot Østerrike. De ble brennemerket av sine motstandere som rojalister, og ble forfulgt etter monarkiets fall.
Ved klubbens oppløsning i august 1792 talte deres medlemslisten 841 medlemmer. Navnene ble publisert. De ble etterlyst for forræderi. Barnave ble giljotinert den 29. november 1793.
Navnet feuillant ble i noen måneders tid etter en fornærmende merkelapp for moderate, rojalister og aristokrater.
Goliathus albosignatus

Utseende

Tross at den er den minste arten i slekten Goliathus er det en ganske stor bille, med en kroppslengde på 40-70 millimeter. Hannene har en gaffelformet fremspring i pannen og en lengdekjøl på hver side av hodet. Beina er svarte, nokså lange og kraftige, leggene (tibiae) litt utvidete, hos hunnen med et par skarpe pigger på yttersiden. På mellom- og bakbeina har leggen en tett hårbrem på innersiden. Kroppen er hvit, lysbrun eller lysgrå med tre par brede, svarte lengdestriper på pronotum og uregelmessige, svarte tverrbånd på dekkvingene.

Levevis

Ikke mye er kjent om denne artens biologi. Voksne biller samles gjerne ved marula (Sclerocarya birrea, Anacardiaceae)-trær og eter råtnende frukt.

Utbredelse

Arten er utbredt i det sørøstlige Afrika, fra Tanzania i nord til det nordøstlige Sør-Afrika i sør.
Liberalt forskningsinstitutt

Liberalt forskningsinstitutt (LIFO) er en liberal forskningsstiftelse som ble dannet i 1988 da Libertas opphørte som organisasjon. Fra Libertas fikk LIFO en grunnkapital på 20 millioner kroner i form av aksjer og obligasjoner.
Fra 1988 til 2001 var professor Jan Brøgger stiftelsens generalsekretær. I denne perioden utgav stiftelsen kulturtidsskriftet «Kulturelt Perspektiv». Brøgger fratrådte stillingen som generalsekretær samtidig som Kulturelt Perspektiv ble nedlagt. Som følge av børsraset i 2000 ble LIFOs inntekter redusert betydelig, og etter styrets mening var det lite hensiktsmessig å drive virksomheten videre i daværende form. Siden den tid har styret prioritert å finansiere annen virksomhet i tråd med LIFOs formål. 
I 2001 tok LIFO initiativ til å opprette en ny politisk tenketank i Norge. Etter samtaler med de borgerlige partiene viste det seg å være en viss interesse, men ikke tilstrekkelig oppslutning til å iverksette noe konkret. LIFO tok deretter kontakt med Norges Rederiforbund og NHO. Sammen utarbeidet man et grunnlagsdokument for etablering og drift som alle tre organisasjoners styrende organer sluttet seg til, og som man var villig til å finansiere. Resultatet ble Civita som startet sin virksomhet i 2003.  
LIFOs formålsparagraf har siden 1988 vært identisk med Libertas formålsparagraf fra 1970-tallet: «Stiftelsen skal arbeide for åndsfrihet, næringsfrihet og politisk frihet som grunnlag for en fullverdig livsstandard for alle.» I 2007 ble det utarbeidet et idégrunnlagsdokument.   
LIFO har siden etableringen av Civita i hovedsak gitt økonomisk støtte til Civita og Minerva. I tillegg har LIFO fra tid til annen også støttet enkelte bokprosjekter på ad hoc-basis. Årlig samlet støttebeløp de siste fem årene har vært på om lag 2 millioner kroner. Ved utgangen av 2014 hadde LIFO en samlet finanskapital på 23 millioner kroner. 
Nåværende styreleder i LIFO er Aage Figenschou. De øvrige styremedlemmer i 2014 var Tormod Andreassen, Andreas Bjelland, Lars Peder Nordbakken og Jan Arild Snoen. (som også er journalist og kommentator i Minerva).
I tillegg til styret har LIFO et råd bestående av 19 medlemmer og et finansråd med 3 medlemmer.
Trondra

Trondra er en øy i den skotske øygruppen Shetland. Øya har en befolkning på 100 og et areal på 3 km². Øya har broforbindelse med den sørlige delen av Mainland og til Burra. Broforbindelsen til Mainland ble åpnet i 1971.
Sortland Alpinklubb

Sortland Alpinklubb hører til på Sortland i Nordland, og ble stiftet som egen gruppe i 1973. Klubben eier og driver Ånstadblåheia skitrekk, som ble tatt i bruk i 1979. Sortland Alpinklubb arrangerte nordnorsk mesterskap for jenter og gutter i 1980, og NM i utfor for yngre junior i 1981. I februar 2013 arrangerte klubben igjen nordnorsk mesterskap i alpint (slalåm, storslalåm og super-G).
Før alpinanlegget i Ånstadblåheia ble bygd, brukte alpinklubben et lite skitrekk i Rundheia ved Sortland, som var satt opp i siste halvdel av 1960-tallet.
Toppalpinisten Merete Fjeldavlie trente en periode med klubben. Pia Nic Gundersen, som har vunnet flere NM både som junior og senior, kommer fra Sortland og har vært medlem i Sortland Alpinklubb. Hun deltar sesongen 2012/13 i verdenscupen i freeride.
Stikk i strid

Stikk i strid, med undertittelen Ein biografi om Einar Førde, er en prisbelønt biografi om politikeren Einar Førde (1943–2004), mangeårig nestleder og parlamentarisk leder for Arbeiderpartiet og senere sjef for NRK. Boka er skrevet av journalisten Frank Rossavik, og utkom i 2007 på Spartacus forlag med støtte fra Fritt Ord og Det faglitterære fond.
Rossavik (født 1965) kjente verken Førde personlig, eller hadde noen gang selv intervjuet ham. Boka er derfor i sin helhet basert på et omfattende arbeid med åpne historiske kilder, samt ikke minst intervjuer med til sammen 134 muntlige kilder (tallet er hentet fra bokas forord). Disse intervjuobjektene omfatter både kjente og mindre kjente personer fra Einar Førdes nære omgivelser i familien, oppvekstmiljøet i Høyanger, Eidsvoll landsgymnas, Universitetet i Oslo, Arbeiderbladet, idrettsklubben Tjalve, DNA, AUF, LO, Stortinget, NRK og media for øvrig (pluss noen til), og er navngitt i en gruppevis oversikt bakerst i boka. Kildene som sentrale opplysninger i hvert av bokas 21 kapitler bygger på er også ordnet etter kapittel og listet opp i et eget vedlegg. Fotnoter er for lesbarhetens skyld ikke benyttet.

Mottakelsen av boka

Boka ble i all hovedsak godt mottatt av anmelderne, og ble tildelt Brageprisen i 2007, det året den kom ut.
Villa dei Papyri

Villa dei Papyri («Papyrusenes villa») er den mest kjente og storslåtte villaen fra Romertiden ved vulkanen Vesuv i Italia. Den ligger rett vest for den antikke byen Herculaneum, og ble begravd sammen med den under vulkanens store utbrudd 79 e.Kr. Villaen ble funnet i 1752, og påfølgende utgravninger avdekket rundt 1800 forkullede papyrus-ruller.

Beliggenhet og kunstskatter

Villa dei Papyri menes å ha vært boligen til Lucius Calpurnius Piso Caesoninus, Julius Cæsars svigerfar. Villaen lå helt nede ved den antikke strandlinjen og dekket 250 m av den. Etter oppdagelsen av villaen på 1700-tallet gravde man et intrikat tunellsystem som avdekket villaens grunnplan og ga anledning til å ta ut en lang rekke kunstskatter, deriblant omtrent 80 helplastiske statuer i bronse og marmor. De fleste av disse befinner seg i det arkeologiske museet i Napoli. Det var antatt at villaen hadde to etasjer, men videre utgravning på 1990-tallet viste at den hadde fire. Utgravningene stanset i 1998 av økonomiske årsaker, og det er fremdeles store deler av villaen som ikke er ferdig utgravd.

Biblioteket

Under utgravningene i 1752–54 ble det funnet om lag 1 800 papyrus-ruller. Takket være Vesuvs utbrudd er dette det eneste biblioteket fra den gresk-romerske antikken som har overlevd til vår tid. Å lese tekstene har imidlertid vært svært utfordrende siden skriftrullene har blitt vætet av vulkansk søle, presset sammen og forkullet. Skriftruller og papyruser fra villaen er siden 1800-tallet samlet i Nasjonalbiblioteket i Napoli.
Mange ruller ble ødelagt under tidlige forsøk på å rulle ut tekstene ved hjelp av kjemisk eksperimentering med alt fra kvikksølv, vann, svoveldamp og syre. En relativt skånsom mekanisk innretning for langsom utrulling ble utviklet av Antonio Piaggio i 1756. Fremdeles er det hundrevis av ruller som ikke har blitt åpnet, og i dag eksperimenteres det med teknikker for å lese rullene uten å måtte åpne de.
Tydingen av tekstene har også blitt vanskeliggjort av at nyansen til blekket er svært likt den til papyrusfibrene. Siden 1970-tallet har man gjort fremskritt ved hjelp av mikroskopi, og siden slutten av 1990-tallet ved hjelp av digital, multispektral avbildning (MSI). Brigham Young University har bidratt med digitalisering.
Blant tekstene som er tydet utgjør en liten andel latinsk poesi, mens størsteparten er  epikuristiske filosofiske tekster på gresk, inkludert et stort antall tekster av Filodemos. En stor del av villaen er fremdeles ikke gravd ut, og det er ikke usannsynlig at det befinner seg ytterligere skriftruller der.

Getty Villa

«Getty-villaen» ble bygget for J. Paul Getty i Pacific Palisades, California i 1954, og er i dag del av et museumskompleks. Villaen er et forsøk på å skape en kopi av Villa dei Papyri.