Göran Magnus Sprengtporten

Bakgrunn og unge år

Göran Magnus Sprengtporten ble sannsynligvis født på Gammelbacka gård i Borgå sogn i Finland og var sønn av majoren Magnus Vilhelm Sprengtporten og dennes senere make Elisa Katarina Ulfsparre samt halvbror til Jacob Magnus Sprengtporten. Etter skolegang begynte Sprengtporten i ung alder i 1752 ved kadettskolen i Stockholm og fra 1757 tjenestegjorde han under Augustin Ehrensvärd ved Sveaborg. 
Sprengtporten deltok på svensk side i Pommerske krigen og utmerket seg, i 1760 ble han utnevnt til stabsadjutant for Axel von Fersen d.e. og året etter til kaptein i arméen samt kaptein i Sprengtportska regimentet, hvor han i 1770 ble sekundmajor. Ved riksdagen 1771-1772 var han ivrig tilhenger av Hattpartiet, adelens privilegier og han støttet Gustav IIIs statskupp i 1772 ved å sammen med sin halvbror sikre Sveaborg for kongen. 
Etter statskuppet ble han utnevnt til oberstløytnant, i 1773 oberst og i 1775 ble han sjef for Savolaks infanteriregiment. I denne stillingen viste han stor dugelighet, moderniserte og utviklet, tildels med egne midler, en svært kritisk sektor i forsvaret av Sveriges grense mot Russland.

Utenlandsreise og brudd med kongen

Det gode forholdet mellom Sprengtporten og kongen varte ikke lenge, kongen så med en viss skepsis på sin undersåtts mange aktiviteter og da invitasjoner til riksdagen i 1778 ble sendt ut var Sprengtporten ikke delegat. Sprengtporten anså seg også motarbeidet av kongens rådgiver Carl Sparre i sin ambisjon om å bli øverstkommanderende for de svenske styrkene i Finland og ansøkte derfor om på statens bekostning å få foreta en utenlandsreise for å studere krigføring.
I et egethendig skrevet brev underrettet kongen Sprengtporten at søknaden var innvilget og han skulle for 1778 og 1779 få 1 000 riksdaler pr år for dekning av reiseomkostninger, i tillegg til ordinær lønn. Sprengtporten drøyde avreisen, men dro så i mars 1779, først til St. Petersburg hvor han ble mottatt med store hedersbevisninger og deretter videre til Berlin. Selv om han hadde mottatt en god sum i reiseomkostninger holdt de ikke for hans levesett og da han ankom Paris i september 1779 hadde han økonomiske problemer.
Sprengtporten ble grepet av tidens frihetsideer, ønsket å bidra på fransk side under Den amerikanske uavhengighetskrigen og søkte derfor kongen om avskjed med pensjon og ekstra ytelser. Han ble bevilget avskjed i mai 1780, men det forventede økonomiske vederlaget lot vente på seg. Da Gustav III oppholdt seg i Spa ble han oppsøkt av Sprengtporten og lovte han utbetaling, kongen skulle også gjennom Sveriges ambassadør til Frankrike få ansettelse i den franske arméen. Det siste fikk han også, men den var hverken fast eller avlønnet, noe som gjorde Sprengtporten enda mer misfornøyd med Gustav III. 
I 1781 returnerte han til Finland og bosatte seg på sin eiendom Sasta, der begynte han å tenke på et selvstendig Finland som et storfyrstedømme under russisk beskyttelse. I 1785 fikk han på ny midler fra Gustav III for en utenlandsreise og var da en kortere tid i nederlandsk tjeneste, under den tiden diskuterte han en mulig finsk selvstendighet med den russiske ambassadøren til Nederland. I 1786 reiste han til Stockholm og deltok på opposisjonens side i Riksdagen, der diskuterte han også sin plan for Finland mer i detalj med den russiske ambassadøren Markov.

I russisk tjeneste

Sprengtporten fikk av den russiske ambassadøren i Stockholm et tilbud om å gå i russisk tjeneste, noe han antok og bega seg senere samme år til St. Petersburg hvor han ble vel mottatt, utnevnt til generalmajor og kammerherre. Under Den russisk-svenske krig (1788–1790) fortsatte han sitt virke for å løsrive Finland fra Sverige, både med kontakt med offiserende i Anjalaforbundet, men også med hertug Karl, dog uten noen fremgang.
Han ønsket å kjempe for finsk løsrivelse og søkte seg til den russiske arméen som i juni 1789 trengte inn i Savolaks, men ble hardt såret i slaget ved Porrassalmi og måtte trekke seg tilbake fra aktiv tjeneste. Sprengtportens engasjement på russisk side hadde imidlertid blitt så kjent at Gustav III ved Riksdagen i 1789 erklærte han som landsforræder og Åbo hovrett dømte han den 9. februar 1790 fra liv, ære og gods. Han begav seg igjen til vest-europa og returnerte til St. Petersburg i 1793. 
Han presenterte sine planer for den russiske tsaren Paul I, vant hans fortroende og ble av han utnevnt til general, men mordet på tsaren i 1801 satte en stopper for videre utvikling av planene. Først ved utbruddet av Finskekrigen gikk utviklingen i den retning Sprengtporten ønsket, da den russiske invasjonens formål raskt ble endret til Finlands løsrivelse fra Sverige. 
Den 19. november 1808 ble Göran Magnus Sprengtporten utnevnt til den første russiske generalguvernøren i storhertugdømmet Finland. Den finske befolkningen var imidlertid negativt innstilt til Sprengtporten og hans heftige temperament virket også i negativ retning, han ble derfor året etter presset til å søke avskjed fra stillingen.

Død og ettermæle

Etter å ha avgått fra stillingen som generalguvernør levde Sprengtporten resten av sine dager som privatperson, utenfor politikken. Om vinteren bodde han St. Petersburg og om sommeren på eiendommen Hietala ved Viborg. Sprengtporten døde 13. oktober 1819 i St. Petersburg.
Oppfatningene om Sprengtporten har vært svært ulike og skiftende, fra samtidens svenske som så han som forræder og til dagens finske som, tross hans mange feil, anerkjenner han som en avgjørende person for etableringen av et selvstendig Finland.