google/wiki40b huggingface dataset:
Roald «Kniksen» Jensen

Privatliv

Roald «Kniksen» Jensen ble født i Eidsvåg i Bergen, som sønn av arkitekten Karl Ingolf Jensen (1908–75) og Kirsten Alice Rokne (1916–). Han giftet seg med hjelpepleier Eva Sofie Jetmundsen (født 31. oktober 1946), 15. juli 1967. Paret var bosatt på Eidsvågneset i Åsane. Jensen arbeidet som kasserer i Fiskernes Bank på Bryggen i Bergen, etter fotballkarrieren.

Brann

Roald «Kniksen» Jensen begynte tidlig i Brann og dominerte på klubbens juniorlag som vant NM i 1959. Han debuterte på A-laget til Brann som 17 åring i 1960. Han debuterte på landslaget 22. juni 1960, i en kamp mot Østerrike, da han var 17 år og 161 dager gammel. Tilnavnet «Kniksen» fikk han på grunn av sine dribleferdigheter og «Han é god til å knikse» ble det sagt av bergenserne. Han ble en viktig spiller for Brann, og bidro til seier i Hovedserien 1961-62, og gjentok bragden i 1963.

Hearts

Etter 1964-sesongen forlot han Brann for å bli profesjonell fotballspiller i skotske Hearts.

Tilbake i Brann

Da «Kniksen» vendte tilbake til Brann i 1971, fikk Brann en opptur. «Kniksen» spilte en viktig rolle da Brann ble Norgesmester i 1972, etter å ha slått Rosenborg 1–0.
Det var uventet da «Kniksen» etter 1973-sesongen meldte at han ville gi seg som fotballspiller. Han spilte sin siste kamp 1974, og la opp med totalt 160 kamper for Brann. Etter at fotballkarrieren var slutt, arbeidet han innenfor bank og forsikring.

Landslagskarriere

Roald «Kniksen» Jensen debuterte på landslaget 22. juni 1960, i en kamp mot Østerrike 22. juni 1960. Han var da bare 17 år og 161 dager gammel og var den yngste landslagsspiller i historien. Han er i dag Norges fjerde yngste debutant noensinne, bak Martin Ødegaard, Tormod Kjellsen og Tom Blohm. Han ble Norges yngste målscorer noensinne da han scoret i sin andre landskamp, mot Finland 28. august 1960 og var da 17 år og 227 dager gammel. 7. november 1963 ble han som 20-åring, den yngste spilleren som har fått Gullklokken for 25 spilte A-landskamper etter en landskamp mot Skottland. Totalt fikk «Kniksen» 31 landskamper for Norge. Dette tallet ville trolig vært høyere, ettersom Norges Fotballforbund frem til 1969 hadde en bestemmelse at utenlandsproffer ikke skulle ha adgang til å spille landskamper for Norge.

Død og ettermæle

6. oktober 1987 spilte «Kniksen» kamp for Branns veteranlag på Brann Stadion, da han plutselig segnet om som følge av hjertesvikt og døde. Meldingen om «Kniksens» tidlige død ble mottatt med sjokk og sorg i Bergen, hvor han regnes som en fotballegende.
I 1995 fikk Kniksen plass sin egen statue utenfor Brann Stadion. Bronsestatuen var laget av skulptøren Per Ung. I 2008 ble adressen til Brann Stadion forandret. Det nye navnet lyder Kniksens plass 1.
Den norske fotballprisen, Kniksenprisen, er oppkalt etter Roald «Kniksen» Jensen.
Coenonympha

Utseende

Små sommerfugler med rundede vinger, oftest med øyeflekker i alle fall i spissen av forvingen. På farge er de ofte okergule, men kan også være brune. Bakvingens underside er gjerne mørkere.

Levevis

Diise artene finnes mest på enger, myrer og andre åpne områder. De er ikke særlig gode flygere og flyr helst lavt over vegetasjonen. Larvene lever på ulike gress (Poaceae) eller halvgress.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Palearktis og Nord-Amerika.
Den store grautstriden

Den store grautstriden var en offentlig debatt som foregikk i Norge i 1860-årene, hvor hoveddeltakerne i debatten var Peter Christen Asbjørnsen og Eilert Sundt.
Debatten gikk på hvorvidt norske bondekvinner laget grøt på en optimal måte eller ei. Bakgrunnen for debatten var at P. Chr. Asbjørnsen i 1864 ga ut boka Fornuftigt Madstel under pseudonymet Clemens Bonifacius, hvor han ved bruk av nyvunnet kjemikunnskap hevdet at det var uklokt av norske bondekvinner å blande mel i grauten etter at den var kokt, da han mente at kroppen ikke kunne nyttegjøre seg dette melet.
Eilert Sundt mente på den annen siden at man burde ha tillit til at kvinnene lagde grøt på bakgrunn av kunnskap opparbeidet gjennom generasjoner. Dette førte til en heftig debatt i pressen, hvor flere andre blandet seg inn.
Sundt måtte på bakgrunn av denne debatten gå av som redaktør for bladet han arbeidet for - selv om det i ettertid har vist seg at Sundt hadde rett i sine antakelser.
Ashtabula kullkraftverk

Ashtabula kraftverk er et kullkraftverk ved Eriesjøen i Ashtabula County, delstaten Ohio i det østlig-sentrale USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 256 MW, fordelt på 1 blokker / turbiner. Operatør er First Energy Corp.
Anlegget ble bygget ut i årene 1945–1953. Brenselkilden er bitumenøst kull. Utslippene av CO2 i 2007 var totalt 1,686 mill tonn.
Professor Pip

Handling

Professor Pips hustru skal ut å reise. Kofferten har gått i baklås. Professoren sendes av gårde for å hente en smed. Han glemmer sitt ærend underveis, fordi omgivelsene distraherer ham.
Bra vibrationer (sang)

Bakgrunn

Sangen var en av ti deltakerlåter i den svenske finalen, Melodifestivalen, lørdag 2. mars i Malmö. Teksten var skrevet av Ingela Forsman, mens Lasse Holm hadde komponert melodien. Holm hadde tidligere vunnet konkurransen som opphavsmann med «Dag efter dag» i 1982 og «Främling» i 1983.
Holm hadde først tilbudt Lena Philipsson å opptre med låten, men hun takket nei. I stedet tilbød han låten til sin mangeårige samarbeidspartner Kikki Danielsson. Danielsson var skeptisk til låten og mente den var «pop-ete». Men etter å ha blitt overtalt av naboene og sin daværende ektemann, Kjell Roos, takket hun ja til å fremføre den i Melodifestivalen.
I den svenske finalen vant sangen en klar seier og ble dermed Sveriges bidrag til Eurovision Song Contest 1985 som ble arrangert i Scandinavium i Göteborg lørdag 4. mai.

Eurovision Song Contest

I Göteborg var «Bra vibrationer» det 16.  bidraget ut på scenen av 19 deltakere – etter Sveits' Mariella Farré og Pino Gasparini med «Piano, Piano», og før Østerrikes Gary Lux med «Kinder dieser Welt». Curt-Eric Holmquist dirigerte det svenske bidraget. Danielsson stilte på scenen med danserne Mary Johnson og David Johnson samt et støttekor på tre vokalister.
I avstemningen lå sangen flere ganger i ledelsen – godt hjulpet av 12 poeng fra både Finland og Norge. Til slutt fikk sangen 103 poeng og endte på en tredjeplass. Dette var Sveriges tredje topp 3-plassering i konkurransen på rad.

Om sangen

Lasse Holm har senere innrømmet at han hadde hentet inspirasjon fra den britiske popgruppen Wham! og sangen «Wake Me Up Before You Go-Go» fra 1984. Han understreket imidlertid at inspirasjonen kom musikkstilen, og ikke selve sangen. 
I teksten relaterer sangens jeg-person sine sterke følelser av det å bli forelsket i en mann som hun nettopp har møtt. Hun er bekymret over at ting skjer for fort, men på slutten føler hun «gode vibrasjoner» og er glad for det som har skjedd.

Utgivelse

«Bra vibrationer» ble utgitt på singelen Mariann MAS 2427. Som b-side var sangen «Plingeling», et refusert bidrag til Melodifestivalen.

Norsk versjon

Terje Welle Busk har skrevet en norsk tekst med tittelen «Bra vibrasjoner». Den norske versjonen ble gitt ut av Jannicke på albumet Jannicke 4 i 1993.

Listeplasseringer

Kikki Danielssons versjon nådde ikke den svenske singellisten, men albumet med samme navn nådde en tolvteplass på albumlisten samme år.
Rising Star-grotten

Navnenes opphav

På 1980-tallet var navnene «Empire», «Westminster» og «Rising Star» i bruk.
Dinaledi-kammeret (k«ammeret til stjerner») ble navngitt av medlemmer av en av ekspedisjonene i 2013.
En del av hulen kalles «supermanns åling» (Superman's Crawl) fordi de fleste personer som klarer å komme gjennom innsnevringen, er nødt til å holde en arm tett inntil kroppen, mens den andre armen rettes forover, slik Supermann-rollefiguren gjør når han flyr gjennom lufta (for egen maskin).

Beskrivelse

«Kammeret med fossiler, kalt Dinaledi-kammeret («stjernekammeret» på Sothospråket (...), er omtrent 30 m under bakken og omtrent 80 m, i en rett linje, i fra den nåværende, nærmeste inngangen til grotten», sier Homo naledi, a new species of the genus Homo from the Dinaledi Chamber, South Africa. Adgang til Dinaledi-kammeret er via en omtrent 15 m klatring fra bunnen av et forkammer - «Dragerygg-kammeret» (the Dragon's Back Chamber), opp «Drageryggen» (the Dragon's Back) med dens skarpe kanter; fra toppen av Drageryggen, kommer man til Dinaledi-kammeret via en trang nordøstlig vertikal bergsprekk, der man må klatre loddrett ned 12 m - med innsnevringer så trange som 20 centimeter - for å nå gølvet. Hovedpassasjen som Dinaledi-kammeret består av er omtrent 25 til 50 cm på det trangeste og omtrent 10 m lang, og utvider seg der passasjen møter tverrgående passasjer. For å komme til Dragerygg-kammeret er det to ruter, den ene via «postkassa» (‘postbox’); rute 2 går via et trangt sted kalt «supermann-kryping» (‘superman crawl’).
Tartessos

Tartessos (gresk: Ταρτησσός) var en havneby og en omliggende sivilisasjon og kultur på sørkysten av Den iberiske halvøy (i dagens Andalucía i Spania) ved munningen av elven Baetis eller Oba (= Gullelv) (dagens Guadalquivir). Navnet Tartessos henger kanskje sammen med navnet Tarsis. 
Byen opptrer i kilder fra antikkens Hellas og Midtøsten fra rundt 500 f.Kr. Eksempelvis beskriver Herodot stedet som bortenfor Herkulessøylene, den antikke betegnelsen på Gibraltarstredet. Romerske skribenter tenderer til å være et ekko av tidligere greske kilder, men fra rundt slutten av millenniet er det indikasjoner på at navnet Tartessos hadde ramlet ut av bruk, og at byen hadde gått tapt i oversvømmelse, skjønt flere forfattere forsøker å identifisere den med byer med andre navn i samme område. Arkeologiske oppdagelser i regionen har avdekket et bilde av en langt mer utstrakt kultur som er identifisert som tartessisk.
Tartessianerne var rike på metall. På 300-tallet f.Kr. beskriver den greske historikeren Eforos stedet som «et meget blomstrende marked kalt Tartessos med mye tinn fraktet av elven, foruten også gull og kopper fra keltiske landområder». «Keltisk» her menes sannsynligvis sørenden av Storbritannia. Handel med tinn var meget lukrativt i bronsealderen ettersom det var en essensiell komponent for å framstille bronse, og var dessuten sjeldent. Herodot viser til en «konge» av Tartessos ved navn Arganthonios, antagelig grunnet hans rikdom på sølv. Navnet, eller tittelen, synes å være basert på det indoeuropeiske ordet for sølv og penger *arģ-, funnet i keltiberisk arkanta.
Folket fra Tartessos ble viktige handelspartnere med fønikerne som var til stede i Iberia fra 700-tallet f.Kr. og som bygde en egen havn ikke langt unna, Gades (som er dagens Cádiz).

Tartessisk språk

Tartessisk språk er utdødd førromersk språk som en gang ble snakket i sørlige Iberia. De eldste kjente innfødte og stedegne tekstene i Iberia, datert til 600-500 f.Kr., ble skrevet på tartessisk. Inskripsjonene ble skrevet i et delvis stavelsesskrift og ble funnet i det generelle området hvor Tartessos var lokalisert og i omgivelsen rundt dette området. Tartessiske tekster er blitt funnet i sørvestlige Spania og sørlige Portugal (hovedsakelig Conii-områdene i Algarve og sørlige Alentejo, disse blir ofte referert til som sørvestlig skrift). Tilknytningen til tartessisk er usikker. I henhold til et forslag fra forskeren John T. Koch har det blitt gjort forsøk på å forstå tartessisk som et skriftlig keltisk språk.
Römerberg

Römerberg eller Römerberget er rådhusplassen i Frankfurt am Main, og har vært senteret i gamlebyen siden høymiddelalderen. Omkring 200 meter øst ligger stedet hvor byen oppstod, domsøya. Den har vært befolket siden den yngre stenalder og var i romersk tid sete for en militærleir og i tidlig middelalder en merovingisk kongsgård. Den østlige delen av Romerberget kalles også Samstagsberg eller Lørdagsberget.
Clark gasskraftverk

Clark gasskraftverk er et varmekraftverk i delstaten Nevada i det vestlige USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 618 MW, fordelt på 12 like store blokker med moderne gassturbiner. Operatør er Nevada Power Co.
Utstyret er vesentlig levert av Pratt & Whitney. Anlegget ble bygget 2007–2009. Brenselkilden er naturgass.
Barnefilm

Barnefilmer er filmer som er laget for barn. Filmene kan være både lengre spillefilmer og kortfilmer, animasjons- og realfilmer. Barnefilmer vises på TV og kino og kan leies, lånes eller kjøpes på DVD-er o.l. I Norge er det dessuten rundt 35 barnefilmklubber som viser filmer for barn og unge.
Innholdet i barnefilmer er tilpasset målgruppen tematisk og fortellerteknisk, ofte med barn i viktige roller, tydelig handling, enkel dialog og rettlinjet kronologi. Filmene kan være spennende og humoristiske, men er sjelden svært skremmende. De pleier ellers å ha en tydelig moral eller ideologi og nesten alltid en lykkelig slutt.  Filmene kan også være poetiske og estetisk utfordrende. Innholdet er oftest rent underholdende og skjønnlitterært. Dokumentarer, fakta- og undervisningsfilmer beregnet på barn og unge kan være opplærings- eller skolefilmer. 
Filmer tillatt vist for barn trenger ikke nødvendigvis være barnefilmer. Filmkontrollens aldersgrenser forteller bare at innholdet i filmene ikke er skremmende for barn. 
Det er en rekke internasjonale barnefilmfestivaler, blant annet i Chicago. I Norge er det filmfestival for barnefilm hvert år i Kristiansand.

Familiefilm

Familiefilmen har mange fellestrekk med barnefilmen, men har en bredere målgruppe enn bare barn. Dette vil oftest dreie seg om underholdningsfilmer som passer for både barn og voksne. 
Populære filmer om ungdom og ungdomskultur betegnes som ungdomsfilmer.
Kivik

Kivik (tidligere dansk: Kivig) er et tettsted i Simrishamn kommune i Skåne län i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 960 innbyggere.
Kivik er opprinnelig et fiskevær, der hovednæringene i dag er fiske og turisme. Kivik er kommunens nest største tettsted etter Simrishamn.
Kivik er i dag mest kjent for sine ulike markeder, blant annet Kiviks marknad og Äppelmarknaden i Kivik, og har de siste årene blitt utviklet til et eksklusivt feriemål. Kivik er det sentrale stedet for epledyrkingen i området. Kiviks musteri driver produksjon av eplemost i Karakås.
Kivik er spesielt kjent for en gravrøys fra bronsealderen, den 3 000 år gamle «kungagraven». Det er det største gravminnet i sitt slag i Sverige og måler 75 meter i diameter.
Kivik ble municipalsamhälle i 1890. Senere ble Kivik administrasjonssenter i den tidligere Kivik kommune, som i dag inngår i Simrishamn kommune.
Great Indian Peninsula Railway

Great Indian Peninsula Railway (GIPR) var et jernbaneselskap i India. Det åpnet for passasjertrafikk i 1853 og hadde Bombay som utgangspunkt. Etter utbygginger knyttet GIPR Bombay til andre storbyer som Madras, Calcutta og Delhi.
GIPR åpnet i 1853 en 33,8 km lang strekning fra Bombay til Thane. Videre utbygging knyttet i 1867 GIPR til Bengal-Nagpur Railway, i 1870 til nettverket til East India Railway og i 1871 til Madras Railway. Senere forlengelser knyttet i 1905 GIPR til Delhi. På begynnelsen av 1900-tallet trafikkerte GIPR et banenett på 4809 kilometer, det tredje lengste i India på den tid. I 1904 fraktet selskapet 22,5 millioner passasjerer.
Selskapet garanterte investorene et utbytte på 5%. Det ble i 1905 sammenslått med Indian Midland Railway Company.
Ohalo

Ohalo er et arkeologisk funnsted ved Genesaretsjøen i Nord-Israel. Ohalo II fra ca. 18 000 f.Kr. er blant de aller eldste steder med utvetydige spor etter bofast neolittisk levevis, med steinsatte runde hus, forbruk av vill-korn (hvete og bygg), og liggende kvernsteiner for maling av korn. Levesettet ved Ohalo var ikke fullverdig landbruk, men systematisk og stedfast sanking av ville korn og mer enn 100 andre plantesorter fra sjøkanten og opp til 1 000 meter over havet. 
Det ble drevet omfattende fiske og jakt på en rekke små og mellomstore dyr, men det er ikke funnet spor av husdyrhold. Stedet lå den gang ved en stor sjø, Lisansjøen, som dekket det som idag er Dødehavet, Genesaretsjøen og landet imellom – det vil si Jordanelva.
Tidsepoken fra istidens høydepunkt, 18 000 f.Kr., til 12 000 f.Kr. kalles ofte Epipaleolittisk, og kommer forut for den natufiske eller neolittiske periode fra 12 000 f.Kr., da regulært jordbruk med bevisst og systematisk planting av korn og husdyrhold oppstod i Midtøsten.
Ohalo er på mange måter en anakronisme. Andre steder fra samme periode vitner om et mer «primitivt» levevis med nomadisk eller sesongavhengig jeger- og sankerøkonomi.

Mulige kjønnsmessig arbeidsfordeling

Konsentrasjonen av flintmateriale i områdets inngang står i kontrast til konsentrasjonen av plantemateriale og plassering av møllesteiner i andre steder ved hytten, noe som kan antyde en særskilt fordeling av aktivitetsområder for matlaging og redskapslagring. Imidlertid er det mulig at de to aktivitetene ikke var fullstendig begrenset til sine respektive områder. Romlig adskillelse kan antyde en kjønnsrollefordeling mellom oppgavene. Det er imidlertid ikke klart om så var tilfelle. Mens det er en tendens i mange samfunn for kvinner å ta seg av matlaging og menn for å være engasjert i hogge redskaper av flint, er det unntak for denne regelen og kulturell mangfold er stor. Det er mulig at skille mellom oppgavene skjedde av praktiske årsaker som hygiene, og av kjønnsmessig årsak.
Gehenna (dal utenfor Jerusalem)

Gehenna (gresk: γέεννα, geènna), fra hebraiske Gehinnom (rabbinsk hebraisk: גהנום/גהנם) er betegnelser avledet fra et sted utenfor oldtidens Jerusalem, kjent i den hebraiske Bibelen (Det gamle testamente) som «Dalen til Hinnoms sønn» (hebraisk: גֵיא בֶן־הִנֹּם eller גיא בן-הינום, Gai Ben-Hinnom).
Betegnelsen «Hinnoms dal» er i dag i vanlig bruk, enten den tilsvarer den gamle bibelbetydningen eller ikke, som navnet benyttet for dalen som omfavner Jerusalems Gamleby, inkludert Sionfjellet, fra vest og sør. Den møter og går sammen med Kedrondalen, den andre av to hoveddaler rundt Gamlebyen, i nærheten av det sørøstlige hjørnet av byen.
I den hebraiske Bibelen var Gehenna opprinnelig hvor frafalne israelitter og tilhengere av Baal og andre kanaanittiske guder, inkludert Molok, ofret sine barn med ild (Andre Krønikebok). Deretter var den dømt til å bli forbannet (Jeremias bok). Av den grunn ble Gehenna en figurativ tilsvarighet til betegnelsen Helvete. Den tradisjonelle forklaringen at brenning av søppel i Hinnomdalen sør om Jerusalem ga opphav til forestillingen om et flammende Gehenna som de fortaptes pinested, er tilskrevet rabbiner David Kimhi (1160–1235) og hans kommentarer til Salmenes bok 27:13. Det er dog verken arkeologiske eller litterære bevis som støtter denne teorien, verken i bibeltekster eller i senere rabbinske kilder.
I jødiske, kristne og senere i islamske skrifter er Gehenna en destinasjon for det onde. Det er forskjellig fra det mer nøytrale Sheol/Hades, boligen til de døde, skjønt i vestlige språk benytter bibeloversettelsen vanligvis helvete, som i engelske «hell». Helvete er av norrøn opprinnelse og i slekt med «hell» som også er av germansk opprinnelse.
I Koranen er Jahannam (جهنم) et sted for plager og pinsler for syndere og vantro, eller den islamske tilsvarighet av helvete.
Neil Strauss

Bakgrunn

Strauss vokste opp i Chicago, og boka Spillet er bygget på egne opplevelser. I boka forteller han om hvordan han lærte seg teknikker for å forføre vakre kvinner og ble en guru innen sjekkeartistenes fellesskap. Han forvandlet seg fra tynn skribent med høyt hårfeste, til en for kvinner uimotståelig smørpratende Style. Han forteller videre at fra å være et "Middels frustrert kjøtthue", ble han en legendarisk PUA (Pick Up Artist). I boka beskriver han ikke bare sine forførelsesteknikker, men også uforglemmelige møter med alle fra Tom Cruise til Courtney Love, fra Paris Hilton til Britney Spears.

Annet

Han har også regissert kortfilmen Shoot, hvorpå han også medvirker. filmen Shoot på Nett-TV
Hans innflytelse på nordmenn har vært markant. Neil Strauss har blant annet vært gjest i Først og Sist med Fredrik Skavlan, og hans bok "The Game" har vært inspirasjonen til kreatørene bak det største norske sjekkeforumet, www.pickupartist.no
Homophileurus quadrituberculatus

Utseende

En ganske stor (gjerne 30-40 millimeter), avlang, blankt svart hornbille. Hos denne slekten er pronotum mye bredere enn langt, med en bred og dyp midtfure, hvelvet og blankt, med et par små knøler i midten, foran disse loddrett. Hannen har to korte horn i pannen, langt ut på sidene. Dekkvingene har fine men sterke punktstriper.

Levevis

Larvene utvikler seg under barken på døde trær, mest løvtrær. De ser ut til å leve mest av andre insekter og vokser raskt, utviklingen tar ca. 4 måneder.
De voksne billene er aktive rovdyr som dreper og spiser andre insekter, men de spiser trolig også en del frukt. De kan leve opptil tre år som voksne.

Utbredelse

Arten er vidt utbredt i Sør- og Mellom-Amerika, fra Mexico i nord til Bolivia i sør, inkludert flere av øyene i Karibia.
Wheels on Meals

Handling

Thomas (Jackie Chan) og David (Yuen Biao) er to nære slektinger som driver en fastfood-bil i Barcelona. Maten leveres av Thomas, som bruker skateboard for å levere ordrene. Etter å ha hamlet opp med en motorsykkelgjeng møter de den vakre Sylvia (Lola Forner), som ber dem om å gjemme henne i varebilen for å unngå poitiet. Begge blir betatt av kvinnen, men da de lar henne overnattet i leiligheten deres oppdager de dagen etter at både hun og sparepengene deres er borte. Dagen etter dumper de tilfeldigvis inn i Moby (Sammo Hung), som er en privatetterforsker på leting etter Sylvia. De får etterhvert vite at Sylvia er en arving til en stor sum penger som en kriminell gjeng har til hensikt å stjele fra henne. Da hun kidnappes og bringes til et slott slår Thomas, Davis og Moby seg sammen for å befri henne. Det hele utvikler seg til et spektakulært karateslagsmål der de mest fantastiske stunts fremvises.

Om filmen

Filmen ble i 1985 nominert til en Hong Kong Film Award.
Wheels on Meals var en av de første "Jackie Chan"-filmene som kom på video i Norge og var også en av de første som var med på å gjøre denne skuespilleren kjent. 
Filmen hadde engelsk tale i Europa og Nord-Amerika.
Orizabapåfuglspinner

Utseende

En meget stor (vingespenn opptil 180 mm), brokete spinner. Vingene er store sammenlignet med kroppen. Kroppen er kledt med rødgule hår, disse dekker også et felt ved roten av forvingen. Dette feltet er utad begrenset av et hvitt og svart tverrbånd. Midt i hver vinge er det en stor, trekantet til firkantet, halvgjennomsiktig flekk. Utenfor denne er det en (fargene innefra og ut) svart, hvitt og rødt tverrbånd. Ved forvingens spiss er det en stor, trekantet, hvit flekk. Ytterst en tynn, mørk sikksakkband. Den hårete larven er blågrønn på undersiden, gulgrønn på oversiden, med en tynn, hvit stripe mellom.

Levevis

Larven lever på forskjellige løvtrær. Som hos de fleste påfuglspinnere sitter hunnen mest i ro og sender ut feromoner, som kan tiltrekke hanner fra lang avstand.
Martin Tangen Vinjor

Landslaget

7. juni 2019 fikk han sin første U21-landskamp for Norge U21 mot Sverige.
Yé-yé

Yé-yé, også stavet yéyé (fransk uttale: ​[jeje]), er en type popmusikk som oppsto i Frankrike og Sør-Europa i begynnelsen av 1960-årene. Navnet «yé-yé» stammer fra det engelske uttrykket «yeah! yeah!» som ble popularisert av britiske beatmusikk-band som The Beatles. Yé-yé-bølgen spredte seg til hele verden utover i 1960-årene, takket være franske artister og låtskrivere som Serge Gainsbourg, France Gall og Françoise Hardy. Yé-yé var også en spesiell form for motkultur som hentet mye av sin inspirasjon fra amerikansk og britisk rock and roll. l tillegg har sjangeren elementer av barokk, exotica, pop, jazz og den fransk chanson-sjangeren.

Bakgrunn

Yé-yé-bølgen har sin opprinnelse i det franske radioprogrammet Salut les copains (norsk oversettelse: hei, folkens eller hei, gutta), skapt av Jean Frydman og ledet av Daniel Filipacchi og Frank Ténot. Programmet ble første gang sendt i desember 1959. Programmet ble en øyeblikkelig suksess, og ett av segmentene i programmet – Le chouchou de la semaine (ukens søtnos) – ble startgropen for mange yé-yé-artister. Nesten hver eneste sang som ble presentert som en chouchou, gikk rett til topps på den franske singellisten. Fenomenet Salut les copains fortsatte med magasinet med samme navn, først publisert i Frankrike i 1962. Senere fulgte egne utgaver på italiensk, spansk og tysk.