google/wiki40b huggingface dataset:
Harry Langdon

Bakgrunn

Harry Langdon var sønn av maleren William Worley Langdon og hans hustru Lavinia. Begge var offiserer i Frelsesarméen. Han vokste opp i Omaha og tjente sine lommepenger ved å selge aviser, som han helst brukte til teaterbesøk og til finansiering av et eget amatørteater. Han rømte hjemifra ved tolv års alder for å jobbe på sirkus.

Karriere

Langdon begynte sin karriere i vaudeville i 22 års alder, og ble etterhvert et kjent navn innen bransjen. Han ble velkjent for en sketsj kalt «Harry's New Car», som han framførte i forskjellige varianter i en 20-årsperiode. 
Han debuterte i filmbransjen som førtiåring, da han i 1924 medvirket i sine første kortfilmer for Mack Sennett. Han utviklet omsider en helt egen karakter, som et ofte ytterst forvirret «babyfjes». De helaftens komediene Den Sterke Mand (1926) og Tramp, Tramp, Tramp (1927) gjorde ham kjent, men Langdons triumf ble kortvarig. Han overtok regien over filmene sine i 1928 etter å ha sagt opp Frank Capra, og de to påfølgende filmene Three's a Crowd og The Chaser fikk angivelig dårlig respons både fra kritikere og publikum. Da lydfilmen slo igjennom i 1929 underskrev Langdon kontrakt hos Hal Roach, hvor han begynte å lage middels populære kortfilmer igjen. Senere spilte han mange bi-roller, blant annet i musikalen Hallelujah, I'm a Bum (1933). 
I løpet av 1930-tallet var han også skribent for komikerparet Laurel and Hardy (Helan og Halvan). I sine siste leveår spilte han igjen hovedrolle i et par lengre filmer.

Familie

Langdon var gift tre ganger: Med Rose Langdon (1903–1929), Helen Walton (1929–1932) og Mabel Sheldon (1934–1944).
Han fikk ett barn i sitt siste ekteskap, sønnen Harry Langdon Jr (f. 1934). Ifølge William Schellys Langdon-biografi Harry Langdon: His Life and Films (McFarland, 2008) er det mulig at Langdon også fikk et barn i sitt første ekteskap, omkring 1911, men barnet døde i så fall som spedbarn.
Basic Element

Historikk

Peter Thelenius og Cesar Zamini skapte gruppa i 1992 og fant sangerinna Zetma Prembo gjennom Arbetsförmedlingen. Bandnavnet har røttene sine i at Zamini svei hånda på en radiator (svensk element) mens de diskuterte hva gruppa skulle hete. I 1993 fikk de platekontrakt med EMI Records og de gav ut den første singelen sin, «Move Me». I 1994 blei «Move Me» etterfulgt av blant annet «The Promise Man», som nådde førsteplass på de svenske listene. Det første albumet, «Basic Injection», kom også dette året.
I 1995 forlot Prembo bandet på grunn av graviditet og Saunet Sparell kom inn som ny sangerinne. Det nye albumet «The Ultimate Ride» (med blant annet singlene «The Ride» og «The Fiddle») kom samme år. Bandets to grunnleggere begynte å bli uenige om framtida til bandet, noe som fikk Cesar Zamini til å forlate gruppa. Thelenius vant rettighetene til bandnavnet og har etter dette fortsatt bandet aleine. Det tredje albumet, «Star Tracks», var mer i 1970-talls disco-stil. Sparell forlot gruppa i 1997, etter eget utsagn fordi Thelenius ville bli popstjerne for enhver pris, mens hun var mest opptatt av å opptre. Prosjektet blei så lagt på is og seinere i 1997 slapp Thelenius et soloalbum («Trust Then Pain») under artistnavnet «Petrus». I 1998 var Basic Element tilbake med enda et album («The Earthquake») – denne gangen med Marie Fredriksson (må ikke forveksles med Roxettes sangerinne) som sangerinne og den opphavlige eurodancestilen.
Etter 1999 var gruppa lite aktive, men i 2005 kom de tilbake med en nyinnspilling av sangen «This Must Be A Dream» fra 1995 og med Mathias Olofson som nytt bandmedlem. I februar 2006 kom enda en singel (ved navn «Raise the Gain») og den 7. februar 2007 kom albumet «The Empire Strikes Back». Seinere i 2007 forlot Marie Fredriksson gruppa og blei erstatta av fotomodellen Andrea Myrander. Samtidig kom Jonas Wesslander inn som rapper. I 2008 kom enda et album, «The Truth», gruppas hittil siste album. Singelen «Got U Screaming» kom så i 2010, men er ennå ikke utgitt på noe album. I januar 2011 kunngjorde gruppa på hjemmesida si at Myrander var ferdig som sangerinne i bandet. Få måneder seinere, i mai 2011, blei en ny singel kalt «Turn Me On» kunngjort under en konsert. 27. mai kom singelen ut på nettstedet YouTube og 31. mai var den tilgjengelig i iTunes Store.
DS «Sanct Svithun»

Historie

Etter Det Stavangerske Dampskibsselskabs inntreden i hurtigruten i 1919, ønsket rederiet å erstatte DS «Kong Haakon» med et spesialbygd hurtigruteskip (DS «Kong Haakon» var opprinnelig bygd for kystpostruten). I 1926 bestilte derfor rederiet et nytt skip ved verftet som hadde levert det laveste anbudet: International Shipbuilding & Engineering, eller Danziger Werft i Polen .

I hurtigruten

Etter overleveringen i juli 1927, ble skipet satt inn i fast rotasjon i hurtigruten. I 1931 fikk DS «Sanct Svithun» kjølerom for ferskfisk, og radiotelegraf. Under angrepet på Norge 9. april 1940 var DS «Sanct Svithun» på sitt årlige verkstedopphold mens DS «Kong Haakon» gikk som avløser. Hun slapp derfor uskadd fra krigshandlingene i 1940. Alle hurtigruteavganger ble innstilt etter invasjonen, men sommeren 1940 ble ruten gjenopptatt. Høsten 1941 ble Tromsø nordligste anløpshavn på grunn av faren for angrep nord for Finnmarkskysten. Finnmark ble betjent av den såkalte erstatningsruten som besto av mindre skip og kuttere.

Skipet

Ved levering var DS «Sanct Svithun»s tonnasje 1 376 bruttoregistertonn, 778 nettoregistertonn, og lasteevnen var 734 dødvekttonn. Hovedmaskinen var en kullfyrt Lentz dobbel compound dampmaskin med oppgitt ytelse 1 650 ihk (indikerte hestekrefter) og 242 nhk (nominelle hestekrefter). Toppfarten var 14 knop. Skipet hadde to passasjerklasser: 1. plass og 3. plass. Hun hadde 182 køyeplasser fordelt på 82 på 1. plass og 100 på 3. plass.
Oxefjordens indbyrdes Assuranceselskab

Oxefjordens indbyrdes Assuranceselskab var et sjøforsikringsselskap som ble stiftet 7. februar 1806 på Borøya utenfor Tvedestrand. Stifterne var 24 redere på strekningen fra Lyngør til Arendal. Selskapet tok navnet etter Oksefjorden, som er innløpet til Tvedestrand. De 24 rederne inntegnet ved opprettelsen 29 fartøyer, hvor 11 av dem ble ført av eierne selv. En av de som forsikret skipet sitt i selskapet var Jacob Aall på Nes jernverk. Selskapet regnes som Norges første assuranseforening eller gjensidige forsikringsselskap.

Vedtekter

Ifølge vedtektene skulle medlemmene ved totalforlis ha full erstatning etter antatt takst, med fradrag av eiers egen part. Vet partiell skade skulle halvparten av reparasjonsomkostningene godtgjøres, så fremt de oversteg 1/6 av taksten. Generalforsamlingen skulle imidlertid ha mulighet til å gjennomgå regningene samt oppta forklaringer.

Medlemmene

Foreningens årsmøter ble holdt på Borøya utenfor Tvedestrand. Stedet utgjorde det mest sentrale punkt i distriktet og det var også herfra nærmere halvparten av de første rederne som tegnet seg i selskapet hørte hjemme. Selskapet ble stiftet på et tid da skipsfarten i området var i oppsving. Rederne kom fra Dypvåg, Flosta og Holt. Det som bandt dem sammen var at de ofte reiste i følge, samt hadde felles opplagshavn om vinteren.
Det er usikkert hvem som hadde utkastet til selskapet, men det antas at det var John Christophersen fra Tverrdalsøya. Han var selskapets bokholder og faktiske leder i selskapets levetid.

Kortvarig levetid

Foretaket ble imidlertid kortvarig. For selv om selskapet økte i antall forsikrede skip i løpet av 1807, fra 29 til 41. Så gikk selskapet gikk i oppløsning i 1808. Årsaken var at Danmark-Norge ble en deltakende part i Napoleonskrigene, noe som medførte at lisensfarten til England måtte innstilles. I 1808 var det kun 8 forsikrede skip igjen. Selskapet ble endelig innstilt i 1819.

Arkivet

Arkivet etter Oxefjordens indbyrdes Assuranceselskab befinner seg på Kuben i Arendal. Arkivet omfatter en forhandlingsprotokoll med vedtekter og regnskap. Forhandlingsportokollen er skannet og lagt ut på arkivportalen.
Skarabider (Scarabaeoidea)

Bladhorninger

Skarabidenes mest slående fellestrekk er formen på antennene, som ender i en kølle der leddene som oftest har bladformede utvekster. Gruppen blir også kalt Lamellicornia, «bladhorninger». Hos de fleste artene kan denne bladformede køllen åpnes og lukkes som en vifte, særlig utpreget hos hannene.

Karakteristiske bein

Formen på beina er forholdsvis lik hos de fleste skarabidene. Leggene (tibiae) er korte og kraftige, på det fremste beinparet har de flere store tenner på utsiden som billene bruker til å grave med. Mellom- og bakleggene har vanligvis to skarpe lengdelister på utsiden. De fleste har store sporer ytterst på leggen. Føttene er fem-leddete, vanligvis ganske lange og slanke med store klør ytterst.

Scarabaeiforme larver

Skarabidenes larver er vanligvis ganske karakteristiske, og denne larvetypen har fått navn etter gruppen. En skarabidelarve er vanligvis hvit, tynnhudet, ganske tykk og holder kroppen i C-form. De tre parene med bein er korte og kraftige, og kjevene (mandiblene) er korte men kraftige.

Levevis

En så artsrik gruppe som skarabidene har nødvendigvis et mangfold av levemåter, men det er likevel mulig å sette opp noen fellestrekk. Larvene til de aller fleste skarabider lever på råtnende plantemateriale av et eller annet slag nede i jorden. De aller fleste har underjordiske larver. Mange lever på møkk som graves ned, og de er derfor viktige ved at de fordeler gjødsel nedover mot planterøttene. Larveutviklingen tar ofte lang tid, opptil 10 år eller mer for noen arter. Unntakene når det gjelder larvenes næringsvalg er familien knokkelbiller, som har larver som lever på animalsk materiale (bein, fjær og hudrester), og oldenborrer og noen beslektede grupper, som har larver som lever av levende planterøtter. 
De voksne billene flyr vanligvis godt, gjerne om natten. Frambeina er svært kraftige og brukes til graving.
Bergmaleriene på Hindhammar

Hindhammar, også kjent som Hondhammar i Tingvoll kommune, Møre og Romsdal, er en lokalitet med hellemalinger fra eldre steinalder. Stedet ligger på østsiden av Tingvollfjorden, ca. fem kilometer sør for Tingvoll. Hellemalingene er fordelt over to lokaliteter som ligger ca. 500 meter fra hverandre. En regner med at tilsammen utgjør disse feltene en av Norges største lokaliteter i sitt slag. 
Det nordligste feltet ligger i en bratt vestvendt skrent ut mot fjorden og består utelukkende av figurer som forestiller fisk. Det sørligste er på en noe mindre sørvendt bergflate og  forestiller hjort og/eller elg foruten noen geometriske figurer. Etter figurene å dømme tilhører Honnhammermalingene en jeger-sankerbefolkning fra slutten av eldre steinalder, anslagsvis 4500 f.Kr. Det er imidlertid risset inn et par små båtfigurer på det sørligste feltet som kan være yngre, kanskje fra bronsealderen.
Hellemalingene må ha vært kjent svært lenge blant lokalbefolkningen. De er første gang beskrevet i biskop Gerhard Schønings reisebeskrivelser fra 1778. Antikvar Nicolay Nicolaysen beskriver dem i 1869. Han hadde imidlertid ikke vært på stedet selv, og omtalte figurene feilaktig som ristninger. I 1878 besøkte Bendix Edvard Bendixen stedet, og han beskriver figurene helt korrekt som hellemalinger. Bendixen antok imidlertid at figurene måtte være laget i nyere tid. Det var først den svenske arkeologen Gunnar Hallström som i 1909 påviste at de måtte være førhistoriske. I den senere tid er feltene blitt intensivt undersøkt i flere omganger, både av arkeologer og konservatorer.
Benjamin Orr

Karriere

Han begynte sin karriere som vokalist, låtskriver og gitarist i bandet The Grasshoppers, som ga ut to singler i 1965. På begynnelsen av 1970-tallet flyttet han til Cleveland, hvor startet bandet Milkwood, som ga ut albumet How's The Weather? i 1972, men uten særlig suksess. 
I Cleveland møtte han også Ric Ocasek, som han i 1976 startet bandet The Cars sammen med. Selv om han skrev egne låter, bidro han aldri til låtskrivingen i The Cars. Han var derimot hovedvokalist på omtrent en tredel av The Cars' sanger. Under bandets pause mellom 1985 og 1987 ga han ut sitt eneste soloalbum, The Lace, i 1986.
Da The Cars ble oppløst i 1988, forsøkte Orr seg med en solokarriere, men denne resulterte ikke i noen utgivelser. Han var med i tre band, ORR, The Voices of Classic Rock, og Big People. I april 2000 fikk han diagnosen bukspyttkjertelkreft, og ble innlagt på sykehus. Han fortsatte senere en turné med bandet Big People, og holdt sin siste konsert i Anchorage i Alaska 27. september. Seks dager senere døde han i sitt hjem i Atlanta.
I 2018 ble The Cars og dermed Orr innvotert i Rock and Roll Hall of Fame.
Cabinet Office Briefing Rooms

Cabinet Office Briefing Rooms (forkortes COBR, men kalles ofte COBRA eller Cobra fordi møtene holdes i rom A i COBR) er et koordineringsorgan for Storbritannias regjering under nasjonale eller regionale katastrofer og krisesituasjoner, eller ved hendelser utenlands som har større betydning for Storbritannia. Betegnelsen omfatter både lokalene og Civil Contingencies Committee som møtes der. I tillegg til regjeringsmedlemmene kan også sentrale personer som Metropolitan Police Commissioner, Londons borgermester og andre innkalles. Hvem som leder møtene avhenger av hva slags situasjon det er som drøftes.
COBR ligger på Whitehall, på et sted som ikke er kjent for allmennheten. Det skal angivelig være i «kontorer innenfor kabinettbygningen». Det som er kjent er at det dreier seg om flere rom som er sterkt fysisk og elektonisk sikret, og som inneholder alt nødvendig kommunikasjonsutstyr.
Ved en dramatisk nasjonal krise kan COBR påberope seg nødfullmakter, som inneholder makt til å oppløse parlamentet (med monarkens samtykke) eller å begrense reisefrihet innen riket.

Kjente møter

Før 2005 kjenner man til at COBR ble brukt under Kosovokrigen i 1999, drivstoffprotesten i september 2000 og under utbruddet av munn- og klovsyke i 2001.
Etter terrorangrepet i London 7. juli 2005 ble responsen koordinert fra COBR. Det samme skjedde to uker senere, etter terrorangrepet i London 21. juli.
Den 6. april 2006 ble COBR sammenkalt etter funn av fugleinfluensaviruset H5N1 i Fife.
Natten mellom 9. og 10. august 2006 var det minst tre møter etter at en plan om å sprenge transatlantiske fly.
Det var flere møter i forbindelse med drapet av Aleksandr Litvinenko, som døde av radioaktiv forgiftning den 23. november 2006.
I 2007 var det flere møter i forbindelse med nye funn av H5N1, det første i februar.
Den 23. mars 2007 ble COBR samlet etter den iranske arrestasjonen av Royal Navy-personell.
Den 29. mai 2007 var det møte for å diskutere kidnappingen av fem briter fra en regjeringsbygning i Bagdad.
29. juni 2007 ble COBR samlet på grunn av bilbomber i London. Dagen etter var det to møter, ledet av statsminister Gordon Brown, på grunn av terrorangrepet mot Glasgow lufthavn. Nok et møte ble holdt 1. juli.
Anna Girò

Liv og karriere

Giròs far var en fransk barbér og parykkmaker som hadde slått seg ned i Mantova. 
Hun begynte å studere med Vivaldi rundt 1720 og scenedebuterte i Treviso høsten 1723, i Venezia 1724 i Tomaso Albinonis Laodice. Den første opptreden i en Vivaldi-operaen var som Eudamia i Dorilla in Tempe (1726).
Vivaldi skrev flere operaroller for Girò.  De samarbeidet i flere år og foretok mange reiser sammen, så både deres samtidige og musikkhistorikere har spekulert rundt forholdet deres, men Vivaldi selv hevdet alltid hardnakket at samarbeidet var rent kunstnerisk.
Girò var prima donna under drøyt ti operaoppføringer. Karrieren fortsatte fram til 1748, da hun opptrådte under karnevalet i Piacenza. Deretter giftet hun seg med grev Antonio Maria Zanardi Landi og trakk seg tilbake fra scenen.
Den kulturelle skolesekken

Den kulturelle skolesekken, forkortet DKS, er en nasjonal satsing som skal bidra til at elever i grunnskolen og i videregående opplæring i Norge får møte profesjonell kunst og kultur av alle slag. Satsingen finansieres av Tippemiddeloverskuddet og forutsetter et samarbeid mellom kultur- og skolesektoren. Skolesekken har som fremste mål å gi barn en kulturell kapital og kompetanse som vil gjøre de bedre i stand til å møte utfordringene i samfunnet.

Bakgrunn

Bakgrunnen for Den kulturelle skolesekken kom utover på 1990-tallet. Da ble det satt fokus på at barn og unge har krav på et kulturtilbud som er likeverdig med det tilbudet voksne har. I stortingsmelding nummer 61 (1991–1992) ble det understreket som et viktig prinsipp at barn og unge på den ene siden må få opplevelser med profesjonell kunst, og på den andre siden at barnas egne kulturelle ressurser blir tatt i bruk. Videre ble det i handlingsplanen Broen og den blå hesten (KUF og KD, 1996) lagt vekt på at barn må få opplevelser med profesjonell kunst av høy kvalitet, samtidig som de får utfolde seg med egne kulturelle aktiviteter.

Gullsekken

Gullsekken var frem til og med 2014 en årlig prisutdeling knyttet til Den kulturelle skolesekken. Én skole og én produksjon vant hver sin pris, utdelt av en fagjury.
Svolvær barne- og ungdomsskole ble i 2007 tildelt den første Gullsekken. Prisene var på 100 000 kroner. I 2008 vant fem grunnskoler i Bamble i Telemark og regissør Kaja Wright Polmar og animatør Mats Grorud for animasjonsfilmen Asylsøkere. Gullsekken for 2009 for beste kulturarbeid i skolen gikk til Gosen skole i Stavanger. Prisen for beste produksjon gikk til det psykologiske dramaet Kulde, produsert av Trøndelag Teater.
I 2010 gikk prisen for beste kulturarbeid i skolen til Unneberg skole i Sandefjord, mens den interaktive forestillingen Usynlig (produsert av Katrine M.E. Strøm og Maja Bugge) fikk prisen for beste produksjon. Teaterkompaniet NIEs forestilling «Kollaps / Everything Falls Apart» vant produksjonsprisen og Søre Ål skole fra Lillehammer skoleprisen i 2011. 2012s gullsekker gikk til Linderud skole i Oslo og Thea Danielsen Fjørtoft fra Grue for forestillingen Superwoman. I 2013 ble den tildelt Iveland skole i Aust-Agder og produksjonsprisen gikk til dansegruppen Absence Crew fra Bergen for forestillingen «Askeladden på nye eventyr».
De siste gullsekkene ble i 2014 tildelt festivalen Filmfest Salten for beste produksjon og Kippermoen ungdomsskole fra Vefsn som beste skole.
Drogheda

Historie

Byen ligger nær byen Newgrange. En gravhaug fra ca. 3200 f.Kr. en handelsplass og en bosetning har eksistert på stedet siden romertida og ble da kalt Inver Colpa. Selve byen ble grunnlagt i 911 av vikinger og fikk offisiell bystatus i 1194.
Det irske parlamentet flyttet til byen i 1494. Byen ble beleiret to ganger under de irske krigene. Under den andre beleiringen ble den erobret av Oliver Cromwell i september 1649 som en del av Cromwells erobring av Irland, der Cromwell massakrerte de rojalistiske styrkene. Slaget ved Boyne i 1690 stod bare 6 km vest for byen ved bredden av elva Boyne ved Oldbridge. 
Drogheda sitt byvåpen viser en stjerne og en halvmåne og har sitt opphav fra Rikard I av England (Løvehjerte), da Drogheda fikk bystatus i Hugh de Lacys regjeringstid i 1194.
Jarledømet Drogheda ble dannet i 1661.
Meliske relieffer

Meliske relieffer er særegen form for relieffer i terrakotta, tynne fliser i leire, som ble framskapt på den greske øya Milos i antikken, fra tiden rundt 470 f.Kr. og fram til 416 f.Kr. De fleste av dem er funnet på selve Milos.
Relieffene deler de samme tekniske egenskaper: et lavbunnet relieff, ikke høyere enn 1,5 cm, en flat bakgrunn og gjennomsnittlig i størrelsen 11 × 14 cm. Detaljene var opprinnelig malt i kraftige farger, men fargelegging har siden erodert bort. De viste oftest fortellende scener fra gresk mytologi, velkjente for samtidens tilskuere. Relieffene var muligens framstilt for kister av tre som inneholdt mindre etterligninger i mer kostbare materialer som eksempelvis elfenbein. De kan også ha vært benyttet som dekor av møbler. Mange av de meliske relieffene har festehull.
Rundt 110 eksemplarer er kjent, hvorav de fleste er funnet på Milos, og har således navn etter øya. Andre steder er det funnet varianter, blant annet på Sicilia og Anatolia. Relieffenes stil og kvalitet er meget varierende. Deres motiv var mangfoldige. Det er scener fra hverdagslivet og fra gresk mytologi hvor de olympiske gudene spilte en mindre rolle. Bellerofon, Persevs, og Medusa er godt dokumentert.
I 416 f.Kr. ble Milos angrepet og herjet av Athen i Peloponneskrigen, og befolkningen solgt til slaveri, noe som antagelig også var slutten på den stedegne kunstframstillingen.

Billedgalleri

Alle gjenstander er funnet på Milos, unntatt hvor anmerket
Smeerenburgfjorden

Smeerenburgfjorden er en 20 km lang og 4 km bred fjord ved den nordvestligste spissen av Spitsbergen på Svalbard. Den har fått navnet etter hvalfangarstasjonen Smeerenburg, som lå på sørøstkysten av Amsterdamøya på 1600-tallet. Fjorden ligger øst for Danskøya og Amsterdamøya.
Mellom Danskøya og fastlandet skjærer sundet Sørgattet mot sørvest, og mellom Danskøya og Amsterdamøya ligger Danskegattet. Begge sundene fører inn til Smeerenburgfjorden fra havet i øst. Den indre delen av Smeerenburgfjorden kalles Bjørnefjorden, og her munner Smeerenburgbreen ut.
Området ligger i Nordvest-Spitsbergen nasjonalpark.
Oljeselskap

Typer

Noen oljeselskaper deltar bare i oppstrømsaktivitetene, det vil si leting og utvinning, eller bare i nedstrømsaktivitetene, altså raffinering og forsyning. Et oljeselskap som er virksomt i alle delene av petroleumsindustrien, kalles et integrert oljeselskap. Flernasjonale foretak kan være organisert vertikalt med et morselskap i det opprinnelige hjemlandet og datterselskaper i utlandet. Det er for eksempel flere amerikanske oljeselskaper som utvinner olje i Midtøsten og selger oljeprodukter i Europa og andre steder. Også på norsk sokkel er det mange internasjonale selskaper som operer i ulike funksjoner. Multinasjonale foretak som derimot er bygd opp horisontalt, lager liknende produkter i anlegg i flere land.

Oljeselskaper

Listene under viser noen av verdens mange større og mindre olje- og gasselskaper, både tidligere og nåværende.
Ofte forveksles navn på oljeselskaper med merkevarenavn på oljeprodukter og bensinstasjonkjeder, navn som kan variere fra land til land. For eksempel ble det amerikanske selskapet Gulf Oil overtatt av det seinere ChevronTexaco i 1984, men varemerket Gulf brukes fortsatt i flere land. Tilsvarende har det amerikanske selskapet ExxonMobil beholdt navnet Esso som varemerke på sine produkter i land utenfor USA. Det tidligere selskapnavnet Exxon ble innført over hele USA i 1972, mens Esso ble beholdt som navn på bensinstasjoner i utlandet. Det tidligere belgiske selskapet Petrofina, som opprinnelig ble grunnlagt i 1920 under navnet Compagnie Financière Belge des Pétroles og i 1999 ble slått sammen med Total, markedsførte sine oljeprodukter under varemerket Fina. Det amerikanske oljeselskapet ConocoPhillips selger bensin og andre oljeprodukter under navnet Jet.