Bjørn Heger

Krigsinnsats

Da krigen brøt ut i 1940 var Bjørn Heger en ung medisinstudent. Han meldte seg raskt til motstandsarbeid, og ble en del av skiløperpatruljen i Mørkedalen. Heger ble arrestert av den tyske okkupasjonsmakten da han forsøkte å flykte over grensen til Sverige. Etter å ha sittet i flere tyske fengsler ble han sommeren 1943 overført til sivilinternering på det vilkår at han skulle arbeide i Leipzig på et sykehus for østeuropeere. Etter at Leipzig var ødelagt av bombing fikk Bjørn Heger fra nyttår 1944 bosette seg i Gross Kreutz. På godset Gross Kreutz i Sachsenhausen var det også andre som var internert, blant andre Johan Bernhard Hjort og hans familie. Familien Hjort hadde mange fremstående tyske slektninger og satt internert på slottet Groß Kreutz der de beveget seg ganske fritt og kunne blant annet besøke norske fanger i blant annet Sachsenhausen. De skaffet seg slik oversikt over mange norske fanger. Bjørn Heger ble en av de første fangene som Wanda Hjort møtte i Sachsenhausen. På Gross Kreutz ble Bjørn Heger involvert i familien Hjorts og andres arbeid for å hjelpe fanger i de tyske konsentrasjonsleirene. Til Gross Kreutz var Didrik Arup Seip kommet tidligere.

De hvite bussene

Da krigen nærmet seg slutten var det en reell frykt for at fangene i konsentrasjonsleirene ville bli likvidert, og både i London og i Stockholm vurderte en tiltak for å redde ut fanger. De allierte ville ha samlede tiltak for alle fangene, mens miljøet i Gross Kreutz var redd for at dette kunne føre til at hjelpen kom for sent. Gjennom aktiv korrespondanse bidro miljøet både med faktainformasjon og med sin vurdering av situasjonen.  Wanda Heger hadde også et møte med grev Folke Bernadotte i Berlin.
Grev Bernadotte greide i første omgang å oppnå at alle nordmenn og dansker i tysk fangenskap skulle samles i en leir, Neuengamme.  Ideen til dette kom fra Bjørn Heger. Redningsaksjonen ble gjennomført i regi av svensk Røde Kors, og aksjonen er i ettertid omtalt som De hvite bussene. Et stort antall kjøretøy malt hvite med Røde Kors-merker ble brukt til å samle fanger og transportere disse til Neuengamme. Navnelisten fra Gross Kreutz spilte en stor rolle i oppsamlingen av fanger. Både Wanda og Bjørn tok aktiv del i å lete opp fanger og sørge for at de kom med i transporten. Om lag 6000 norske og danske fanger ble i løpet av mars og april 1945 samlet i Neuengamme.
Fra Neuengamme ble de norske fangene transportert til Ramlösa i Sverige.

Krigsavslutning

Etter fredsslutningen våren 1945 giftet Bjørn Heger seg med Wanda Hjort. De ble værende en stund på tysk jord for å fortsette sitt hjelpearbeid. Wanda Heger arbeidet i Norwegian Relief Corps i Tyskland, med løytnants grad. Otto Ruge overbeviste Johan Bernhard Hjort om å bli værende i Groß Kreutz så lenge som mulig fordi Ruge mente det var svært nyttig å ha nordmenn i nærheten av Berlin når det tyske sammenbruddet kom. Oppgaven var å finne gjenværende norske fanger som ennå var igjen i Tyskland, og å få disse hjem. Repatrieringsarbeidet ble ledet av offiseren Bulukin som var forbindelsesoffiser til det allierte hovedkvarteret. Heger og Johan Hjort flyttet fra Berlin til Hamburg for å bistå i arbeidet der. De norske offiserene var ikke omfattet av Bernadottes aksjon med de hvite bussene.

Etter krigen

Høsten 1945 reiste Wanda og Bjørn Heger selv hjem til Norge. Bjørn Heger fullførte medisinstudiet og begynte å praktisere som lege, først som distriktslege i Nordland. Under fengselsoppholdene hadde han pådratt seg tuberkulose, og han var plaget av dette i årene etter krigen.
Bjørn og Wanda Heger fikk seks barn. Forfatteren Anders Heger og tingrettsdommer Kim Heger er blant disse.

Ordener og utmerkelser

I 1985 ble han og hustruen Wanda utnevnt til ridder af 1. klasse av St. Olavs Orden for sin innsats under krigen.