google/wiki40b huggingface dataset:
Bombardier

Historie

Bombardier ble etablert i 1942 av Joseph-Armand Bombardier under navnet L'Auto-Neige Bombardier Limitée i Québec i Canada. Selskapet fokuserte i begynnelsen på produksjon av kjøretøy som kunne brukes på snø. Divisjonen som produserer snøskutere ble skilt ut som eget selskap i 2003.

Flydivisjonen

Flydivisjonen (Aerospace) produserer fly med inntil 150 seter for passasjertrafikk hvor også selskapet de Havilland Canada, som produserer propellfly, inngår. Videre produseres det business-jetfly samt amfibiefly som brukes til brannslukking.
Bombardier (de Havilland Canada) produserer turboprop passasjerflyserien Bombardier Q Series (Dash-8) som bl.a. benyttes av Widerøe. 
Bombardier utvikler for tiden jetfly i den såkalte Bombardier CSeries (100 til 150 seter). Dette er en flytype som er ment å ta opp kampen mot Boeings 737-serie og A320-serien til Airbus.
Bombardier produserer også jetflymodellen CRJ Series for segmentet 60 til 100 seter. I 2017 hadde Bombardier en ordrebeholdning på over 1900 CRJ Series fly på verdensbasis i 2017, noe som ifølge bedriftens hjemmeside gjør CRJ Series-familien av regionale jetfly til det mest etterspurte regionale flyprogram i verden.

Transportdivisjonen

Transportdivisjonen produserer trikker, motorvogner, lokomotiver og ulike godsvogner, både i Nord-Amerika og i Europa.
Renaissance Power gasskraftverk

Renaissance Power gasskraftverk er et varmekraftverk i Montcalm County i Michigan, USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 720 MW, fordelt på 4 turbiner. Operatør er energiselskapet Renaissance Power Co LLC. 
Kraftverket stod ferdig utbygd i 2002. Brenselkilden er naturgass, bare unntaksvis  fyringsolje.
Klo

Leddyr

Klør finnes normalt hos leddyr. Kloleddet hos leddyr kalles chela (plural chelae) på latin. Det er det ytterste leddet på foten. Et bein med et kloledd heter chelipeds. Her er normalt et par klør unguiculus. Disse kan være ubetydelige, små, eller kraftige med store haker, som hos lusefluene. Hos noen (fluer), finnes det to små puter (pulvilli) og hos en delgruppe av fluene er det i tillegg en ekstra midtstilt «pute» (empodium) eller en «hårbørste» (arolium). Hos enkelte arter er kloleddet lite, mens andre har kraftige klør. Det kan være tilbakedannet eller lite utviklet. Særlig arter som graver i jorden har ofte velutviklede kloledd, ofte i kombinasjon med utvekster på beina. Slik som hos enkelte biller i gruppen skarabider
Begrepet benyttes også om gripeorganene til enkelte leddyr, som kloreker, krabber og skorpioner.
St. Aleksander Nevskij-katedralen i Warszawa

St. Aleksander Nevskij-katedralen (polsk Sobór św. Aleksandra Newskiego) var en ortodoks katedral som befant seg på Den saksiske plass (i dag Piłsudski-plassen) i Warszawa, bygd av russiske myndigheter i det delte Polen. Den stod kun 15 år da den ble revet ned i 1924–1926.

Historie

Katedralen og det frittstående klokketårnet ble tegnet av den russiske arkitekten Leon Benois og bygd i årene 1894–1912, etter initiativ av generalguvernøren Iosif Gurko. Klokketårnet var på den tiden med sin høyde på 70 m den høyeste bygningen i Warszawa. Katedralinteriøret ble utformet i 12 år etter tegninger av professor Nikolaj Pokrovskij. Freskene ble malt av Viktor Vasnetsov. Kirken ble dekorert med 16 mosaikker med edelstener, marmor og granitt av Vasnetsov og Andrej Rjabusjkin. Alteret ble pyntet med jaspissøyler, og kirken fikk 14 klokker.
Byggingskomiteen ble opprettet den 28. august 1893, under ledelse av Gurko. En stor del pengesummen som ble brukt på bygningen ble donert av privatpersoner fra nesten det hele russiske keiserdømmet. Resten av pengene kom fra pålagte regninger fra alle byene innenfor jurisdiksjonen til Gurko. Han innførte også tvangsbetaling fra alle borgmestrene og økte skatten i selve Warszawa. Personer som ikke ønsket å betale ble tvunget til det, noe som skapte kontroverser rundt hele prosjektet og anklager om byggingsarbeidets politiske karakter.
Russerne trakk seg tilbake fra Warszawa i 1915, og mesteparten av byens ortodokse innbyggere forlot byen og tok med seg de mest verdifulle kunstverkene fra katedralen. Under den tyske okkupasjonen i 1915–1918 ble katedralen omgjort til garnisonskirke for de tyske styrkene.
Etter at Polen gjenvant sin selvstendighet i 1918 ble katedralen gjenstand for oppildnet diskusjon. Den ble til slutt revet ned i årene 1924–1926, sammen med resten av de ortodokse kirkene i Warszawa. Kun to av dem ble spart: St. Maria Magdalena ortodokse kirke og St. Jan Klimak ortodokse kirke. Selve rivningen var nokså komplisert og det ble utført 15 tusen kontrollerte sprengninger. Mosaikkene ble demontert og en del av dem ble gitt til den ortodokse kirken i Baranowicze. Resten ble gitt til Nasjonalmuseet, og ble senere plassert i St. Maria Magdalena ortodokse katedral i bydelen Praga i Warszawa.
Bakgrunnen for rivningen, som ble gjort til en stor nasjonal og politisk hendelse, var i stor grad de antirussiske og antiordokse stemningene i Polen i mellomkrigstiden, som følge av de russiske represjonene, diskrimineringen og russifiseringen av polakkene på de russiskokkuperte områdene i det delte Polen. Katedralen ble sett på som et symbol på den russiske og ortodokse dominans, særlig siden den ble bygd på en av Warszawas viktigste plasser. Et annet argument var at katedralen, som representerte østlig arkitektur, ikke passet inn i bybildet.
East Melbourne

Historikk

Bydelen ble planlagt i 1837 av landmåleren Robert Hoddle, men ble ikke bosatt før i 1840, etter Fitzroy og Collingwood. Blant de første bosetterne var Charles La Trobe som bygget hus her i 1840. Gateplanen ble vedtatt i juli 1849.

Landemerker og bygninger

I East Melbourne ligger flere av Melbournes landemerker.
På Spring Street finnes flere regjeringsbygg knyttet til delstatsmyndighetene i Victoria. Blant annet parlamentet i Victoria som ble bygget i 1857. East Melbourne har dessuten flere parker og åpne områder som stammer fra viktoriansk tid. Blant annet Treasury Gardens og Fitzroy Gardens.

Sport

Melbourne Cricket Ground ligger i Jolimont i East Melbourne og er Melbournes hovedarena for cricket og australsk fotball.
Svalefalk

Beskrivelse

Svalefalken er liten og butt. Den måler cirka 25–28 cm. Hunnen er størst og veier typisk 297–346 g, mens hannen veier cirka 212–233 g. Vingespennet ligger på cirka 61–72 cm avhengig av kjønn. Hodet og oversiden er nærmet sort, mens hundersiden er rustrød med sorte spetter. Strupen, halsen og ned del av kinnene er hvit til kremhvit, mens stjerten er kort og mellomgrå til litt mørkere grå ytterst. Hunnen er dusere utfarget enn hannen, og ungfugler er mer mørkebrun oventil.

Utbredelse og habitat

Arten er fragmentert utbredt i den afromontane sonen i det østlige Afrika, fra det sørvestlige Etiopia i nord og sørover til det nordøstre Sør-Afrika i sør. Fuglen trives i områder med relativt begrenset regnfall, typisk nær fjellkløfter og klippevegger. Hvilestedet og redet ligger høyt, opp mot 3 800 moh., men den jakter bredt over tørre skogområder, delvis kultivert mark og savanne.
Arten er svært sjelden i Etiopia (kjent fra kun fire observasjoner, hvorav én relativt nylig), og den blir dessuten ofte oversett i resten av utbredelsen. En relativ vanlig observasjon er arten kun på Mount Elgon (2 par) i Uganda og langs Batoka Gorges (8–10 par), en cirka 60 km lang strekning av Zambezi, på grensen mellom Zambia og Zimbabwe. I Zimbabwe er det estimert at det finnes cirka 20–50 par. Man regner også med minst fire par i Mpumalanga/Limpopo i Sør-Afrika.

Atferd

Svalefalk regnes normalt som en standfugl med eget territorium, men det er kjent at arten (da helst yngre fugler) sporadisk kan flytte på seg til andre reirplasser. Arten fanger byttet i flukt, typisk mindre fugler på omkring 80–120 g (ofte svaler), men av og til også større fugler (som purpurkroneturako, Tauraco porphyreolophus). Av og til kan den også ta større insekter og små øgler. Par jakter ofte sammen. Når fuglene ikke jakter kan de sitte oppe på et utkikkspunkt i klippene, der de også kan samle litt mat.
Hunnen legger i april–juli i Øst-Afrika og i august–oktober (hovedsakelig i september) i Sør-Afrika. Hun foretrekker et rede av gamle kvister uten fôring, vanligvis i ei hule med skygge høyt oppe i ei klippe (typisk 75–120 m over bakken, av og til opp mot 300 m over bakken. Arten er svært defensiv i reirområdet og deler mange av de samme behovene som vandrefalken har. I Sør-Afrika er hekketettheten 4,1–7,8 km mellom parene, og 0,8–2,6 km mellom nærmeste par av vandrefalk eller libellefalk. Hunnen legger vanligvis 2–4 egg, som hun i hovedsak ruger ut selv. Inkubasjonstiden er normalt 31–33 dager, og i denne tiden mates hun hovedsakelig av hannen. Ungene har grå dun når de klekker, blek til å begynne med, men mørkere etter hvert. Ungen mates av hunnen, som på sin side mates av hannen. Etter cirka 42 dager får ungene ny fjærdrakt og blir flygedyktige.

Annet

Arten er også oppført på CITES liste II, som omfatter truede arter der den internasjonal handel må begrenses for å sikre artenes overlevelse. Bestanden er pr. 2017 anslått til å være mellom 500 og 1 000 individer, og den er minkende. Dette gjør at den er klassifisert som en sårbar art av Verdens naturvernunion (IUCN).
Motforestilling

Motforestilling er en norsk film fra 1972, regissert av Erik Løchen.
Filmen var et forsøk på ikke-linjær historiefortelling, og fikk blandede kritikker da den kom. Programheftet fremhever som plott for filmen «Den alminnelige mann, hvilken rolle spiller han i politikken?»
Filmen forteller om en filminnspilling hvor ingen ferdig handlingsutvikling foreligger, og man bare jobber ut fra stikkord til scener som er fantasi i dag, men kan være virkelighet i morgen.

Aktenes rekkefølge

Filmen ble en tid etter premieren klipt om slik at de fem aktene (filmrullene på den originale 35mm-utgaven) skulle kunne vises i valgfri rekkefølge. Løchen sto selv bak visninger i flere rekkefølger, men det er også blitt arrangert visninger med ren tilfeldig visning av aktene. I DVD-utgaven av filmen er denne muligheten ivaretatt.
Livet under vann med Steve Zissou

Livet under vann med Steve Zissou er en amerikansk film fra 2004. Filmen er regissert av Wes Anderson og har en stjernespekket rolleliste: Bill Murray, Owen Wilson, Cate Blanchett, Anjelica Huston, Willem Dafoe, Jeff Goldblum, Michael Gambon og Bud Cort.
Livet under vann er et surrealistisk eventyrdrama. Anderson hentet inspirasjon fra Jacques-Yves Cousteau og Louis Malles dykkerfilmer fra 1950- og 60-tallet, særlig Den tause verden fra 1956. Til og med besetningens røde toppluer er hentet fra Cousteaus dokumentar.

Filmens handling

Steve Zissou (spilt av Bill Murray) er mannen som tok verden med storm med sine dokumentarfilmer fra undervannsverdenen. Nå er talentet hans forsvunnet, og filmene hans flopper på kinomarkedet. Hans siste film er intet unntak. Selv om Steves beste venn ble drept i et haiangrep, vekker filmen med disse scenene ikke interesse hos publikum.
Nå er han ute etter hevn. Han skal drepe morderhaien – koste hva det koste vil. Han setter i gang aksjonen, med kameraene på plass. Men så blir båten deres angrepet av sjørøvere som kidnapper en av besetningen.
Religionskritisk forlag

Religionskritisk Forlag som ble stiftet i 1979, er et forlag som utgir religionskritisk litteratur. Av utgivelsene kan nevnes Luthers lille brune, Allahs lille brune og Guds lille brune.
Actionspill

Actionspill er en type videospill hvor handlingen ofte er dominert av tester av ens ferdigheter. Slike spill utfordrer gjerne spilleren mye, også ofte med tidspress. Actionspill-sjangeren er spillverdens actionfilmer, med underkategorier som beat 'em up, shoot 'em up og plattformspill.
Ikke alle actionspill handler om fysisk vold, selv om dette er hovedformen. Spill som går ut på at spilleren skal utsettes for krevende mentale oppgaver og rask reaksjonsevne. Bilspill og pinball-spill er to av disse fartsfylte spillkategoriene som kan regnes som actionspill.
Salekhard

Salekhard (russisk: Салеха́рд, nenetsisk: Саля'харад, oversatt: hus på ei halvøy) er en by og administrativt senter i det autonome området Jamalo-Nenetsk i Russland. Byen ligger i det nordvestre Sibir, ved elva Poluj kun 3 km fra samløpet med Ob. Salekhard er den eneste byen i verden som ligger på polarsirkelen. Innbyggertall: 36 827 (folketelling 2002), 32 334 (folketelling 1989).

Historie

Bosetningen Obdorsk (russisk: Обдорск) ble grunnlagt i 1595 på stedet hvor khanty-bosetningen Polnovat-Vozj (russisk: Полноват-вож) lå, av russiske nybyggere som etterfulgte  Jermak Timofejevitsj erobring av Sibir. Bosetningen lå ved elva, og navnet er antagelig avledet av dette. Landet rundt Obdorsk ble under tsarene referert til som Obdorskij kraj, eller Obdorija.
10. desember 1930 ble stedet administrativt senter i den nye Jamal (Nenets) nasjonale okrug (russisk: Ямальский (Ненецкий) национальный округ). Navnet ble endret til Salekhard i 1933, og bosetningen fikk bystatus i 1938.

Økonomi og næringsliv

Jamalia er Russlands viktigste kilde til naturgass. Selskapet Novatek, som er Russlands nest største gassleverandør, har hovedkvarteret sitt i byen.
I Salekhard er det også fiskehermetikkindustri og skipsverft. Det kommer ut én avis, Poljarnyj krug (Полярный круг). Det er flere universitetsavdelinger i Salekhard.

Transport

Salekhard er en viktig havneby langs bredden av Ob. 
Det går jernbanelinjer fra nabobyen Labytnangi (på motsatt side av Ob) over Uralfjellene til Vorkuta og videre langs stambanen i republikken Komi, til resten av det russiske jernbanenettet. Dette er i dag det nordøstre endepunktet på det vest-russiske jernbanesystemet. Fra 1949 til 1953 ble det med Salekhard–Igarkabanen gjort et mislykket forsøk på å forlenge jernbanen fra Salekhard til Igarka, et prosjekt som kostet flere tusen Gulag-fanger livet.
Salekhard lufthavn ligger 7 km nord for byen.
Klaus Töpfer

Bakgrunn, utdannelse og yrke

Etter at familien ble fordrevet fra hjemmet i Schlesien i 1945 tok Töpfer i 1959 Abitur (artium) ved König-Wilhelm-Gymnasium i Höxter. Han avtjente frem til 1960 verneplikten, og ble dimittert som løytnant av reserven.
Deretter studerte han sosialøkonomi i Mainz, Frankfurt am Main og Münster, og fullførte studiet med diplom (hovedfag) i 1964. Fra 1965 til 1971 var han vitenskapelig assistent ved Zentralinstitut für Raumforschung und Landesplanung ved Westfälische Wilhelms-Universität, og tok i 1968 doktorgraden med avhandlingen Regionalpolitik und Standortentscheidung. Fra 1971 til 1978 var han avdelingsleder for planlegning og informasjon i Saarlands statskanselli. Han underviste også ved høyskolen for forvaltningsvitenskaper i Speyer, og hadde utviklingspolitiske oppdrag i Egypt, Malawi, Brasil og Jordan. Fra 1978 til 1979 var han professor og direktør for Institut für Raumforschung und Landesplanung ved Universität Hannover. I samme periode var han også medlem av Rat der Sachverständigen für Umweltfragen og forvaltningsrådet i Kreditanstalt für Wiederaufbau. Fra 1985 til 1986 var han honorærprofessor ved Johannes-Gutenberg-Universität Mainz, og i november 2005 ble han utnevnt til honorærprofessor ved det økonomiske fakultet ved Eberhard-Karls-Universität Tübingen.

Familie

Klaus Töpfer er gift og har tre barn.

Parti

Töpfer har siden 1972 vært medlem av CDU. Han var formann for CDUs lokallag i Saarbrücken fra 1977 til 1979, og medlem av delstatsstyret i CDU. Fra 1987 til 1989 var han formann for CDU i Rhein-Hunsrück, og fra 1989 til 1998 medlem av CDUs føderale styre og fra 1992 til 1998 også CDUs presidium (sentralstyre). Fra 1990 til 1995 var han formann for CDU i Saarland. Han var CDUs statsministerkandidat i Saarland i 1990 og 1994, men tapte begge ganger for Oskar Lafontaine.

Parlamentsmedlem

Töpfer var fra 1990 til 1998 medlem av Forbundsdagen, det tyske parlamentet.

Offentlige verv

Fra 1978 til 1985 var han statssekretær i sosial-, helse- og miljøvernministeriet i delstaten Rheinland-Pfalz. 23. mai 1985 ble han miljøvern- og helseminister i Bernhard Vogels delstatsregjering.
7. mai 1987 fulgte hans utnevnelse til medlem av det føderale kabinettet som minister for miljøvern og reaktorsikkerhet. Etter det føderale valget i 1994 ble han minister for romregulering, bygningsvesen og byutvikling.
15. januar 1998 trakk han seg fra den føderale regjeringen, og ble eksekutivdirektør for FNs miljøprogram i Nairobi. Töpfer bestemte å ikke stille til valg for en tredje periode. Hans andre periode som sjef for miljøprogrammet endte formelt 31. mars 2006. Kofi Annan har nominert Achim Steiner, eksekutivdirektør i Verdens naturvernunion, som hans etterfølger.
Chalepides luridus

Utseende

En middelsstor (10-15 millimeter), glatt, avlang, halvblankt mørkbrun hornbille. De mangler horn eller knøler på hodet, kroppsformen er jevnt oval og de kan overflatisk minne om vannlevende biller som vannkalver eller vannkjær. På undersiden har de en del stive hår, oversiden er helt naken, fint punktert. Bein og antenner er temmelig korte.

Levevis

I alle fall noen av artene har et halv-akvatisk levevis og lever på vannplanter, blant annet det problematiske ugresset vannhyasint (Eichhornia crassipes). De voksne billene flyr om natten og kan komme svært tallrikt til lys.

Utbredelse

Arten er utbredt i Brasil, Bolivia, Paraguay og Argentina.
Holmen svømmehall

Holmen svømmehall er en svømmehall på Holmen i Asker kommune, åpnet 25. juni 2017. Her er det et hovedbasseng på 25 x 21 meter med åtte baner, terapibasseng på 12,5 x 12,5 meter, treningsrom, sosialrom, kafé og andre nødvendige fasiliteter. Bygningen er slik utformet at deler av taket kan benyttes som rekreasjonsområde.
Både under byggeprosessen og ved driften av svømmehallen er det lagt stor vekt på tiltak som sparer energi.
Ardennerslaget (film)

Handling

Fem måneder etter D-dagen tror de fleste amerikanske soldater at den tyske hæren har brutt sammen. Tyskerne tror noe annet. I et forsøk på å vinne tid til å fylle himmelen med sine nye jetfly, innleder de en rask, aggressiv offensiv. Med sine Tiger-stridsvogner bryter de gjennom de alliertes linjer. Til slutt kommer det et stort slag med tanks.

Om filmen

Filmen ble meget populær i Storbritannia.
Filmen avviker mye fra historiske fakta. Den forhenværende amerikanske presidenten Dwight D. Eisenhower gikk så langt at han innkalte til pressekonferanse der han gikk ut mot filmens lemfeldige omgang med fakta.
Den ble distribuert av Warner Bros. Pictures i USA og det meste av verden hvor den ble vist på kino.
Mahan

Historie

Mahan utviklet seg trolig fra eksisterende bronsealdersamfunn fra 200-tallet f.Kr. til 100-tallet f.Kr. og som en følge av innvandring nordfra. Kong Jun av kongedømmet Gojoseon mistet trona til Wiman og flyktet til den koreanske staten Jin lenger sør rundt 194 f.Kr. - 180 f.Kr. Han og hans tilhengere antas å ha skapt en base i Jin. Det er ikke sikkert om Mahan erobret eller vokste opp rundt disse bosetningene, men Mahan ble påvirket av den nye kulturen nordfra.
Innvandringen økte med Gojoseons fall og etableringen av de kinesiske kommanderiene i Liaoningregionen i 108 f.Kr. Dette beskrives i den kinesiske historieteksten Sanguo Zhi, og flere hundre år senere i de koreanske Samguk Yusa og Samguk Sagi.
I 1. århundre ble statene Wolji/Mokji (月支/目支) som hadde etablert og utformet Mahanføderasjonen slått og erobret i kamper mot  Baekje, og måtte gi tapt regionen som i dag ligger langs Hanelvas elvedal. Sanguo Zhi skriver at Han-staten falt i kamper mot Lelang-kommanderiet og Daifang-kommanderiet i år 246. Under konstant press fra Baekje overlevde bare 20 mikrostater fram til sent på 200-tallet. Baekje innlemmet eller erobret til slutt alle på 400-tallet, og utgjorde på den tiden koreas tre kongedømmer sammen med Silla og Goguryeo.

Arv

Historikere fra Goryeo identifiserte Mahan med Goguryeo, noe som ble støttet av samtidige verk som Samguk Sagi, Samguk Yusa og Jewang Ungi. Dette historiske synet ble tidlgere delt av Choe Chiwon, en kjent konfuciansk lærd og historiker, som levde mot slutten av Sillas eksistens. Bortsett fra den geografiske plasseringen beskriver kinesiske Sanguo Zhi at den etniske opprinnelsen til kongedømmet Jeong-anguk, en stat som etterfulgte Balhae, var Mahan. 
Sent i kongedømmet Joseon ble denne historiske betraktningen kritisert av den tidlige Silhaklæreren, Han Baek-gyeom som understreket at det var en forbindelse mellom Mahan og Baekje om en ser på den geografiske plasseringen.
Men Shen

Men Shen  (forenklet kinesisk: 门神; tradisjonell kinesisk: 門神; pinyin: ménshén) er et par dørguder i kinesisk mytologi. 
Men Shen begynte formodentlig som tidlige mytiske vesen men med tiden antok de rollen som to generaler som voktet keiserens palass. Etterhvert fikk de funksjon som dørvakter ved mange kinesiske bygninger der deres oppgave er å beskytte huset mot illsinnede demoner.

Tilblivelseslegende

I en legende fra Tangdynastiets tid fortelles det om Qin og Yuchi. De to ble bedt av keiseren om å vokte døren, fordi et spøkelse ikke ville la ham i fred, og gav ham søvnløse netter. Slik fikk keiseren til slutt en rolig søvn. Neste natt ville ikke keiseren uleilige sine to generaler, og fikk sine tjenere til å henge opp to portretter av dem på hver side av døren.
Havstrilen

Havstrilen er en årbok og et samarbeidsprosjekt mellom Nordsjøfartmuseet i Telavåg, Kystmuseet i Øygarden, kulturminnelaget i Fjell og sogelaga i Øygarden og Sund. Den første boka kom ut i 2001.
Kim Hiorthøy

Biografi

Kim Hiorthøy ble født og vokste opp i Trondheim. Fra 1991 til 1996 studerte han billedkunst ved Kunstakademiet i Trondheim hvorav ett år ble tilbragt ved School of Visual Arts i New York. Fra 1999 til 2000 studerte han ved Det Kongelige Danske Kunstakademi.

For tiden bor og jobber Kim Hiorthøy i Berlin.
Friidrett under Paralympiske sommerleker 2016 – 100 meter menn T42

100 meter for menn i kategorien T42 ved Paralympiske sommerleker 2016 ble arrangert 14–15. september 2016, på Estádio Olímpico João Havelange.
Nyekspresjonisme

Nyekspresjonismen var en dominerende retning innen billedkunsten fra slutten av 1970-tallet og frem til midten av 1980-tallet. Den oppsto som en reaksjon mot 1960- og 70-tallets konseptuelle og minimalistiske kunst, og kjennetegnes av en heftig og voldsom bruk av virkemidler: rennende maling, kraftige penselstrøk og en sterk, nærmest banal fargeskala. Nyekspresjonistene gjeninnførte fremstillinger av emosjonelle tilstander, subjektive erfaringer og gjenkjennelige objekter i kunsten, så som menneskefiguren eller stillebenet, om enn i en abstrahert form. De nyekspresjonistiske kunstnerne fant inspirasjon i europeisk ekspresjonisme og kunstnere som Emil Nolde og Edvard Munch, såvel som i afrikansk, såkalt «primitiv» kunst.
Serious Thing

Serious Thing er et roots reggae-album av reggaetrioen The Gladiators, utgitt i 1984.