Lynsjing

Lynsjing (fra engelsk lynching) er en betegnelse på ulovlig selvtekt, som regel en offentlig henrettelse utført av en mobb eller folkemasse, særlig i USA. Begrepets opprinnelse er usikker, men har antagelig bakgrunn i navnet til dommeren Charles Lynch som var kjent for å klynge opp de som sto på den andre siden under den amerikanske uavhengighetskrigen på 1700-tallet.
Lynsjing som utenomrettslig straffemetode er oftest ved henging, men kan også skje ved steining, skyting eller spidding. Hensikten er å straffe en påstått overtreder eller synder, eller for å skremme, eller på andre måte kontrollere en befolkningsgruppe. Lynsjing er noen ganger rettferdiggjort ved at det er utøvelse av rettferdighet uten at det blir forsinket av rettsvesenet. Lynsjing kjennes som regel fra den amerikanske ville vesten på 1800-tallet hvor «Lynsjeloven» var rådende i avsidesliggende områder hvor lov og orden manglet, og hvor myndighetenes tilstedeværelse var enten helt fraværende eller særlig svak. På begynnelsen av 1900-tallet forekom det også ofte i Russland og sørøstlige Europa, men spesielt og nesten særskilt i USA, særlig i tider med sosiale og økonomiske spenninger. Som voldsutøvelse er lynsjing ikke et amerikansk fenomen. Lynsjing og lovløse straffemetoder har skjedd og skjer fortsatt i mange land i hele verden. Senest i 2001 myrdet en palestinsk mobb andre palestinere som de mente hadde samarbeidet med Israel.

USA

«Lynch lov» – en form for blind vold og straffejustis som vanligvis omfattet illegal hengning av antatt kriminelle – kastet lange skygger over sørstatene fra midten av 1800-tallet og fram til midten av 1900-tallet. Før borgerkrigen var ofrene vanligvis svarte slaver og personer som var mistenkt for å hjelpe flyktede slaver.
Etter borgerkrigen kjempet hvite i sørstatene for beholde sin sosiale dominans. Hemmelige borgervern- og opprørske grupper som Ku Klux Klan (KKK) bedrev lynsjing i omfattende grad hvor de klynget opp utvalgte eller tilfeldige svarte for å kue den afroamerikanske befolkningen. I henhold til loven om menneskerettigheter av 1871 ble regjeringsstyrker satt inn og lyktes til en viss grad å splitte klanen. I 1877 lyktes hvite i sørstatene å vinne valget og overta områdets beslutningsapparat og lovgivende myndighet.
Etter at filmen En nasjons fødsel (The Birth of a Nation, også kjent som The Clansman) kom ut i 1915 og som glorifiserte tiden etter borgerkrigen. I filmen blir afroamerikanere framstilt som onde og dyriske. De hvite hovedpersonene er fortvilte, men grunnlegger Ku Klux Klan. Klanen framstilles i filmen som sørstatenes store helter greier i å rense landet for svarte, og reddet den hvite kvinnen som ble holdt fanget av de svartes leder, den onde mulatten. I tiden etter fikk klanen igjen et oppsving og lynsjingen økte som middel for å terrorisere og paralysere svarte befolkningsgrupper. Ofrene var svarte menn, ofte beskyldt for fornærming eller påstått voldtekt av hvite kvinner. Etter 1935 sank antallet lynsjinger igjen før det på 1960-tallet oppsto nye voldshandlinger.
Medlemmer eller tilskuere av de mobber som deltok i lynsjingene tok ofte fotografier av hva de hadde gjort, og disse fotografiene, fordelt på postkort, ble samlet inn av James Allen som siden publiserte dem, også på Internett
Vold og lynsjing i USA utøvd mot afroamerikanere i sørstatene steg markant i tiden etter den amerikanske borgerkrigen da slaveri var blitt forbudt og nylig befridde svarte menn fikk lov til å avgi stemme ved valgene. Volden økte ytterligere ved slutten av århundret etter hvite fra partiet demokratene i fikk politisk makt i Sørstatene på 1870-tallet. Delstater opprettet nye konstitusjoner eller lover som effektivt fratok de fleste svarte og mange fattige hvite mange rettigheter, etablerte segregering og raseskille i offentlige fasiliteter, og skilte svarte ut fra offentlig liv og fasiliteter.
Bortimot 5000 afroamerikanere ble lynsjet i USA mellom 1860 og 1890. I sin bok har professor ved Universitet i Marylands juridiske fakultet, Sherrilyn A. Ifill, undersøkt hvordan gjennomsnittlige hvite borgere deltok i lynsjinger. Noen deltok i volden, mens andre var vitne til lynsjingen, men gjorde ikke noe for å forhindre mobben. Hennes forskning har undersøkt hvordan historien til de som medvirket og var medskyldige har blitt en del av det sosiale og kulturelle strukturen i lokalsamfunnene som enten støttet, fordømte eller ignorerte volden.
Lynsjing på slutten av 1800-tallet i USA, Storbritannia og i koloniene sammenfalt med en voldsperiode hvor mennesker ble nektet deltagelse på grunnlag av rase eller kjønn i samfunn dominert av hvite i tiden etter den britiske loven av 1833 som opphevet slaveriet («Emancipation Act of 1833»).
Selv på 1900-tallet har en del medlemmer i den amerikanske kongressen forsøkt å få gjennomført lover som forbød lynsjing, men ble forhindret av en solid blokkdannelse av medlemmer fra Sørstatenes demokrater som enten beseiret eller forhindret hvert eneste lovforslag.
I dag er lynsjing en grov forbrytelse i alle amerikanske delstater, definert i noen lover som «Enhver voldshandling påført av en mobb på legemet til en annen person som resulterte i døden for denne personen». Med en «mobb» menes «en samling av to eller flere personer, uten lovens farge eller autoritet, for med overlagt hensikt [...] å begå en voldshandling på en annen person». Lynsjing i andre grad er definert som «Enhver voldshandling påført av en mobb på legemet til en annen person og fra hvor døden ikke er resultatet.» For å opprettholde en fellende dom for lynsjing må minst en del av bevisene av overlegg bli lagt fram, men «Vanlig hensikt å begå vold» kan være dannet før eller under sammenkomsten”.

I andre land (utvalg)

I Europa skjedde tilsvarende voldshandlinger mot jøder i Det russiske keiserdømmet med hva som kalles for pogromer. De skjedde fra begynnelsen av 1800-tallet og utpå 1900-tallet og var grunnen til at mange jøder utvandret.
Det hadde vært mange hendelser i middelalderens Europa, særlig Frankrike og Tyskland, mot utsatte befolkningsgrupper, særlig jøder. I en urolig periode på 1600-tallet i Nederlandene gikk en mobbe den 20. august 1672 i Haag løs på Johan de Witt og hans bror Cornelis de Witt, mishandlet og drepte dem.
Den 23. november 2004 ble tre meksikanske agenter fra myndighetene Mexicanere som etterforsket narkotika lynsjet i byen San Juan Ixtayopan i Tláhuac av en rasende menneskemengde som mistenkte dem for å ta barn fra en skole. Politimennene identifiserte seg umiddelbart, men ble holdt fast og banket helseløs før de ble drept og satt fyr på.
Under apartheidregimet i Sør-Afrika ble såkalte oppviglere og politiske motstandere både pisket og halshogd. Svarte hadde mistet tilliten til regimets rettssystem, og opprettet egne «folkets rettssaler» som dømte i saker hvor det ble krevd rettferdighet. En metode var «Necklacing», halsbåndsmetoden, hvor man plasserte en bilring fylt med bensin om halsen og armene på offeret, og tente på. Det kunne ta over tyve minutter før offeret døde. Denne praksisen ble vanlig på 1980- og 1990-tallet. 
Winnie Mandela vakte oppmerksomhet og bestyrtelse da hun uttalte at «med våre fyrstikker og halsbånd skal vi befri dette landet.»