Nicanor Parra

Bakgrunn

Nicanor Parra var sønn av Clara Rosa Sandoval Navarrete. Han vokste opp i et kunstnerisk miljø. Fra barndommen bodde han vekselvis i Santiago, Lautaro, Ancud og Chillán. I 1932 flyttet han til Santiago, der han avsluttet sine studier i gymnasiet takket være et bidrag fra fattige studenters fond. Der lærte han kjenne Jorge Millas, Luis Oyarzun og Carlos Pedraza, med hvem han hadde stor kunstnerisk samhørighet.
I 1933 begynte Parra på studier ved det pedagogiske institutt ved Universidad de Chile for å studere matematikk og fysikk.

Karriere og diktning

Han finansierte sine studier ved å arbeide som inspektør i en skole og det var der han i 1935 publiserte sitt første antidikt kalt «Gato en el camino» (Katt på veien) i en avis som han hadde grunnlagt sammen med Millas og Pedraza. Fortellingen ble sendt ut til alle kolleger, lærere og elever ved skolen.
Han avsluttet sine studier ved det pedagogiske institutt i 1937, få så å virke som lærer i matematikk og fysikk i Chillan. Samme år publiserte han sin første diktsamling Cancionero sin nombre (sangbok uten navn) som hadde influenser fra García Lorca.
I 1938 ble han tildelt han Santiagos kommunale pris for sitt bidrag i fysikk og matematikk.
I 1943 reiste han til USA for å studere avansert mekanikk ved Brown University. Tilbake i Chile i 1946 sluttet han seg til universitetet i Chile som dosent i mekanikk. I 1948 ble han tilforordnet direktør for ingeniørsutdannelsen ved Universidad de Chile. I 1949 dro han til England takket være et stipendium fra British Council i den hensikt å studere kosmologi ved universitetet i Oxford. Etter sin tid i USA og England samt poetens motstand mot tradisjonelle dikt av Pablo Neruda, er alt dette av betydning for utformingen av hans antipoesi.
Tilbake i Chile i 1951 giftet han seg med svensken Inga Palmén. I universidad de Chiles annaler finnes et utvalg av hans antidikt. Fra 1952 gjorde han ytterligere fremskritt i ikke-tradisjonell poesi.
I 1954 utkom hans andre bok: «Poemas y Antipoemas». Antipoesisystemet omfatter blant annet en antihelt, humor, ironi, sarkasme og versemål hvis ordforråd og syntaks ikke følger den klassiske litterære modell. I Chile fikk den nye stilen i poesi offentlig støtte av litteraturkritikeren Ignacio Valente, som senere ble en av dens viktigste talsmenn.
I 1959 ble Nicanor Parra innbudt til verdensfredskongressen i Beijing i Kina. For å komme dit dro han via Stockholm. Der besøkte han Artur Lundkvist. Hjemme hos ham lærte han å kjenne forfatterinnen Sun Axelsson. Det følelsesmessige båndet skulle att motivere hennes reise til Chile.
I 1969 mottok han Chiles nasjonale litteraturpris for sitt litterære verk og for sin ferskeste bok som var blitt publisert samme år.
I 1991 ble han tildelt Juan Rulfo-prisen i Mexico. Samme år ble han utnevnt til æresdoktor ved Brown University. Andre universiteter skulle også utnevne ham til æresdoktor: Universitetet i Concepción i 1996, Universidad Biobío og universitetet i Oxford i 2000. I 2001 fikk Nicanor Parra Dronning Sofía-prisen i iberoamerikansk poesi. Samme år fikk han Bicentennial-prisen av Chiles kulturelle fond og Universidad de Chile.
I 2006 presenterte Parra sin bok «Obras completas y algo mas», som ble den bestselgende boken på Santiagos bokmesse i 2006.
Nicanor Parra ble nominert til Nobelprisen i litteratur flere ganger. Den første offisielle nomineringen var i 1995, av New Yorks universitet. Det andre offisielle forsøket ble anført av universitetet i Concepción i 1997 og tre år senere av Machitún-2000, som formidlet nomineringen med hjelp av Universidad de Chile. I 2011 ble han belønnet med Cervantesprisen, ansett som dem gjeveste litterærpris for spanskspråklige forfattere.