Prajñāpāramitāsūtraen i 100 000 vers

Prajñāpāramitāsūtraen i 100 000 vers (devanagari: शतसाहस्रिकाप्रज्ञापारमिता, sanskrit: śatasāhasrikāprajñāpāramitāsūtra, tibetansk: ཤེར་ཕྱིན་སྟོང་ཕྲག་བརྒྱ་པ། , wylie: shes rab kyi pha rol tu phyin pa stong phrag brgya pa, mongolsk: bilig-ün cinadu kijaγar-a kürügsen jaγun mingγan toγa-tu,  kinesisk: 初會, pinyin: chū hùi) er en mahāyānasūtra, en hellig tekst innenfor mahāyānabuddhismen. Den er den største av alle mahāyānatekstene, og er en del av den omfattende litteraturen som kalles prajñāpāramitā. Noen ganger brukes den upresise benevnelsen «den store prajñāpāramitāsūtraen».
Utgaven på 100 000 vers er bevart på sanskrit, og i oversettelser til tibetansk, kinesisk og mongolsk, hvorav den eldste er fra år 663 e.Kr. I tillegg finnes en eksegetisk tradisjon som omfatter kommentarer av indiske, tibetanske, sentralasiatiske og kinesiske forfattere.
Prajñāpāramitā er sanskrit og oversettes gjerne med «visdommens perfeksjon». En mer ordrett oversettelse er «visdommen (prajñā) som har trengt hinsides eller transcendert (pāramitā) verdens lidelse». Dette er et teknisk begrep som står sentralt i buddhismens ontologiske lære om «tomheten» (śūnyatā). Det er også den sjette av de seks pāramitās i mahāyānabuddhismen.
Prajñāpāramitā er også navnet på en bodhisattva eller «kommende Buddha», som personifiserer denne visdommen. I Kina er hun kjent som Guānyīn. Som en kvinnelig frelseskikkelse eller symbol på moderlighet, spiller hun en sentral rolle i retningen Det rene land.

«Den store prajñāpāramitāsūtraen»

Benevnelsen «den store prajñāpāramitāsūtraen» har hatt varierende meningsinnhold gjennom historien. Den har blant annet blitt brukt som navn på den samlede prajñāpāramitālitteraturen. Fra 660 til 663 e.Kr. oversatte Xuánzàng et bibliotek med 16 prajñāpāramitātekster fra sanskrit til kinesisk. Den kinesiske tittelen på hele tekstsamlingen var bōrě bōluómì duō jīng (般若波羅蜜多經), som var en gjengivelse av sanskrit mahāprajñāpāramitāsūtra.
Det er vanlig å skille mellom seks store og 24 mindre tekster. Av de mindre tekstene kan nevnes  diamantsūtraen og hjertesūtraen. Skiller man ut de mindre tekstene som en egen kategori, kan man kalle de resterende store tekstene for «den store prajñāpāramitāsūtraen». Dette har vært gjort både av østlige buddhister og vestlige orientalister.
Dette er ikke entydig, men en samlebetegnelse på fem adskilte tekster på henholdsvis 100 000, 25 000, 18 000, 10 000 og 8 000 vers, samt en sjette tekst som bare er bevart på kinesisk. Noen ganger blir hver enkelt av disse seks tekstene, hver for seg, betegnet som «den store prajñāparamitāsūtraen», slik at man sitter igjen med syv forskjellige meningsinnhold.
En av de fremste ekspertene på denne litteraturen var orientalisten Edward Conze. I 1961 publiserte han en oversettelse av «den store prajñāpāramitāsūtraen», som hovedsakelig baseres på utgaven med 25 000 vers. Men samtidig hentet han materiale fra andre store tekster, og presenterte dette som en tekst. Han skånet leseren for kompleksiteten blant «filologiske purister», men har samtidig oversatt en konstruert og fiktiv tekst.

Kontakt med Dharmaguptaka

Det finnes bevis for at utgavene i 100 000, 25 000 og 18 000 vers har en forbindelse med skolen Dharmaguptaka i Sentral-Asia. Det mangler slike doktrinære spor i utgavene på 10 000 og 8 000 vers.

Abhisamayālañkāra

Tekstens struktur blir forklart i avhandlingen Abhisamayālañkāra, som er skrevet enten av Maitreyanātha (ca 270-350 e.Kr.) eller Asaṅga (4. århundre e.Kr.), som begge tilhørte skolen Yogācāra. En innflytelsesrik kommentar ble skrevet på 700-tallet av den indiske filosofen Haribhadra. Boken omhandler åtte erkjennelser (alañkāras) og 70 emner som finnes i alle de store sūtraene, uavhengig av antall vers:
1) Erkjennelse av alle aspekter (sarvākārajñatā): 10 emner

2) Erkjennelse av veiene (mārgākārajñatā): 11 emner

3) Erkjennelse av det altomfattende (sarvajñatā): 9 emner

4) Full praktisering av alle aspekter (sarvākārābhisambodha): 11 emner

5) Kulminerende klar forståelse (murdhābhisamaya): 8 emner

6) Seriell klar forståelse (anupurvābhisamaya): 13 emner

7) Klar forståelse i et enkelt øyeblikk (ekaksanābhisamaya): 4 emner

8) Dharmakāya: 4 emner
Inndelingen er blitt brukt av vestlige forskere, deriblant av Edward Conze i sin oversettelse.

Manuskripter på sanskrit

Teksten finnes på sanskrit i form av flere manuskripter som stammer fra buddhistiske klostere i Nepal.

Den bevarte versjonen

I likhet med manuskriptene på sanskrit, har den tibetanske versjonen 72 kapitler. Det har eksistert syv oversettelser til tibetansk, hvorav den fjerde i rekken er bevart i den tibetanske buddhistiske kanon (Kangyur).
Den tibetanske versjonen bærer tittelen shes rab kyi pha rol tu phyin pa stong brgya’ pa (ཤེས་​རབ་​ཀྱི་​ཕ་​རོལ་​ཏུ་​ཕྱིན་​པ་​སྟོང་​ཕྲག་​བརྒྱ་​པ།). En alternativ, forkortet tittel er sher phyin stong phrag brgya pa (ཤེར་ཕྱིན་སྟོང་ཕྲག་བརྒྱ་པ), og noen ganger blir den gjengitt som «de hundre tusen» eller  'bum (འབུམ).
Ifølge den innledende kolofonen ble teksten oversatt til tibetansk fra «det indiske språk» (རྒྱ་གར་སྐད།, rgya gar skad), etter alt å dømme sanskrit. Tittelen på den indiske originalen er angitt som sha ta sA ha sri ka pra da nyA pA ra mi tA (ཤ་​ཏ་​སཱ་​ཧ་​སྲི་​ཀ་​པྲ་​ད་​ཉཱ་​པཱ་​ར་​མི་​ཏཱ།) som er en gjengivelse av sanskrit śatasāhasrikāprajñāpāramitā (अतस्हस्रिक्प्रज्प्रमित्) eller «prajñāpāramitā i 100 000 vers».
Oversettelsen ble foretatt under regjeringstiden til keiser Trisong Detsen (ཁྲི་སྲོང་ལྡེ་བཙན, khri srong lde btsan, 742–796) av den tibetanske oversetteren Nanam Yeshé Dé (སྣ་ནམ་ཞང་ཡེ་ཤེས་སྡེ་, sna nam zang ye shes sde, 730–805), også kalt Guru Rinpoche (en disippel av Padmasambhava) i samarbeid med inderen Jinamitra og singaleseren Dānashīla (fra Anuradhapura). Originalen var et sanskritmanuskript fra Nepal.

Seks andre oversettelser

Det har også eksistert tidligere tibetanske oversettelser. Chödrak Gyatso (ཆོས་གྲགས་རྒྱ་མཚོ་, 1454–1506), den 7. karmapa, omtaler seks andre oversettelser i sitt verk «lampen i de tre verdener» (chos grags rgya mtsho), som er en kommentar til  Abhisamayālaṃkāra
Han beretter at Lang Kamba Kocha (ཁམས་པ་གོ་ཆ།, rlangs khamspa gocha) reiste til India, lærte seg teksten utenat, og foretok en oversettelse i fire bind. Trisong Detsen blandet blod fra sin egen kropp med geitemelken fra en hvit geit, og beordret at denne sūtra skulle skrives ned. Den ble oppbevart i en stupa i Lhasa, og var kjent som «de røde notater» og «den mindre overlegne oversettelse».
Den andre oversettelsen ble foretatt av Bé Mañjuśri (དབས་མཉྫུཤྲཱི༡།, dbas [sbas] manydzushri) og den indiske panditen Nyang Indravaro (ཉང་ཨིནྡྲབརོ, nyang indrabaro). De bragte denne teksten fra India, og skrev den ned i fire bind, etter å ha blandet hår fra monarkens hode med geitemelk fra en hvit geit.
Ettersom tekstens repetisjoner bare var gjengitt i en forkortet form, ble oversettelsen bearbeidet på nytt av Vairocana (ལོ་ཆེན་བཻ་རོ་ཅ་ན, lochen bairocana). Denne tredje oversettelsen i seks bind ble kjent som «den mellomliggende overlegne oversettelse». Den var også kjent som «de hundre tusen vers i en bag av rådyrskinn», fordi den ble oppbevart i en slik bag i klosteret Chimpu (mchims phu).
Under regjeringstiden til keiser Tri Rabalchen (རལ་པ་ཅན, khri ra pal can, 806–841) ble den redigert på nytt (en femte oversettelse) av den indiske panditen Surendrabodhi og de tibetanske oversetterne Gawa Baldseg (སྐ་བ་དཔལ་བརྩེགས, ska ba dpal brtseg) og Jogro Lui Gyaltsen (ཅོག་རོ་ཀླུའི་རྒྱལ་མཚན, cog ro' klu'i rgyal mtshan), og omdøpt til «den store overlegne oversettelse». Den sjette oversettelsen ble foretatt av Jo Kyingdrug (ལྕེ་ཁྱི་འབྲུག, lco khying ’brug) og den syvende oversettelsen ble foretatt av Shang Yeshé (zhang ye shes).

Den mongolske versjonen

Prajñāpāramitāsūtraen i 100 000 vers finnes også i en mongolsk versjon. Den mongolske tittelen er bilig-ün cinadu kijaγar-a kürügsen jaγun mingγan toγa-tu. Buddhister i Mongolia praktiserer tibetansk buddhisme, og den mongolske versjonen er en oversettelse fra tibetansk.
Oversettelsen til mongolsk ble foretatt omkring 1600 av Siregetu guusi chorji.

Oversettelser til engelsk

Den tibetanske versjonen er ennå ikke oversatt i sin helhet til noe vestlig språk. I 1888, 1890 og 1891 utga Pratap Chandra Ghosa en engelsk oversettelse i tre bind. Den omfattet de 11 første kapitlene, og det tolvte kapittel frem til bampo 78.
Padmakara Translation Group har påtatt seg oppgaven å oversette hele Kangyur og Tengyur til engelsk. Pr 27. august 2019 har de ennå ikke påbegynt arbeidet med å oversette denne monumentale teksten. Av 23 tekster i Kangyurs prajñāpāramitāseksjon, er 1 oversatt, 8 oversettelser pågår, mens 14 ikke er påbegynt.

Kommentarer

Den eksegetiske tradisjonen til denne litteraturen er enorm. Kommentarer ble skrevet av mahāyāna-buddhister innenfor ulike skoler i India, Tibet, Sentral-Asia, Kina, Korea og Japan.

Khotan

«Oppsummering av den 100-myriaders Mahāprajñāpāramitā» (Khotanesisk: Ssa-byūryi mahāprrajñāpārāme hīya hambeca) er en liten kommentar fra den sentralasiatiske bystaten Khotan. Teksten ble oversatt av Baily i 1951.