google/wiki40b huggingface dataset:
Aaset søndre

Aaset søndre er et gårdsanlegg i Åmot i Hedmark som ligger i det skrånende terrenget ned mot elvene Åsta i sør og Glomma i øst. Gårdsanlegget har en lang historie som forteller om skogbruksvirksomhet og storgårdsmiljø i Midt- og Sør-Østerdalen. I skriftlige kilder kan en følge Aaset søndre tilbake til skattemanntallet «Gjengjerden» fra 1528.
Aaset søndre ble fredet av Riksantikvaren i 2014. Fredningen omfatter hovedbygningen fra 1800-tallet, loftsbygningen fra 1700-tallet og stabburet i tre etasjer, i tillegg til et område rundt gården.
Bryting under Asialekene 2010

Bryting under Asialekene 2010. Bryting var en av sportene under de sekstende Asialekene som ble arrangert i Guangzhou i Kina. Det var femtende gangen som bryting var med på programmet i Asialekene. Brytekonkurransene ble avviklet i perioden 21. til 26. november 2010. Det ble konkurrert i sju vektklasser i både fristil og gresk-romersk stil for menn og i fire vektklasser i fristil for kvinner. Det var 233 utøvere fra 28 nasjoner som deltok. Alle tapende semifinalister fikk bronsemedaljer. Iran ble beste nasjon med sju gullmedaljer foran Japan med tre.
Sju søstre

Sju søstre (De syv søstre) er en fjellformasjon på øya Alsten i Alstahaug kommune i Nordland. Fjellformasjonen er lett synlig på kysten av Helgeland og består av syv topper som skal forestille de syv søstre: Botnkrona (1 072 moh.), Grytfoten (1 019 moh.), Skjerdingen (1 037 moh.), Tvillingan (945 og 980 moh.), Kvasstinden (1 010 moh.) og Stortinden (eller Breidtinden) (910 moh.). 
Det sies at det var dikterpresten Petter Dass som gav fjellrekka navnet. De syv søstre har fått navnet sitt etter et sagn som forteller hvordan flere kjente fjell i Nordland har blitt dannet. Fjellrekka har tidligere også blitt kalt for «Horva» fordi formasjonen kan ligne på ei horv (en harv) som ligger med taggene opp.
Det er merket løype opp til hver enkelt topp og også mellom toppene. Mange foretrekker å starte i sørenden når de går alle 7 toppene. Dette kommer av at ruten mellom Kvasstinden og Tvillingan er den lengste «mellomtoppsetappen», og at det føles lettere å ta denne tidlig på turen, enn mot slutten av den. Kart med ruter kan kjøpes hos turistkontoret i Sandnessjøen. Turistkontoret utsteder også diplom for bestigning av alle toppene – hver for seg, eller alle på samme tur.
Gyadalen

Gyadalen er et dalføre i Eigersund kommune i Rogaland. Dalen begynner på Helleland og går mot Sirdal. Fylkesvei 42 går gjennom Gyadalen fra Helleland til Tonstad og forbinder Egersund med Arendal i Aust-Agder. Dalen er trang og dyp med elvene Gyadalsåna og Gyaåna i hver ende av det 3 km lange Gyavannet.
Gyadalen brukes blant annet som utgangspunkt for klatreturer og skiturer. Øverst i Gyadalen ligger Mydland, som har vært et populært utfartsområde for vinterturister fra Egersund. Stedet har et 300 meter langt skitrekk og 50 km skiløyper for langrenn. Det er også mulig å gå fra Mydland opp til et utsiktspunkt hvor man kan se ned over Austrumdalsvatnet.
Dersom Bjerkreimsvassdraget blir utbygget, er det foreslått å ta vann fra Gyvatnet på fjellet over dalen. Dette drenerer til Hellelandsvassdraget, og man vil flytte det over for å gi mer vann til kraftstasjonen i Austrumdal, noe som vil føre til lite vann og tørre elver i Gyadalen.
Mossack Fonseca

Panama-dokumentene

Advokatfirmaet ble 3. april 2016 satt i forbindelse med en avsløring av ca. 11 millioner fortrolige dokumenter, kalt Panama-dokumentene. Avsløringen viste angivelig at minst 12 tidligere og daværende kongelige, statsministre og presidenter hadde verdier i skatteparadiser. Dokumentene ble avslørt av en varsler til to journalister, Bastian Obermayer og Frederik Obermaier i den tyske avisen Süddeutsche Zeitung.
Statsadvokaten i Panama ba 9. april 2016 om husundersøkelse i advokatfirmaets kontorer i El Salvador. Firmaets kontorer i Panama ble ransaket 13. april 2014.
Gaositwe Chiepe

Liv og virke

Chiepe vokste opp i en familie der faren var lærer for London Missionary Society. Faren tilhørte kalangafolket.
Hun fikk utdannelse fordi moren insisterte på det etter at faren var død. Etter de første skoleårene hjemme i Serowe, fikk hun stipend for videre skolegang ved Tiger Kloof-skolen ved Vryburg i Sør-Afrika.
Etter endt skolegang begynte Chiepe i 1944 på studier ved University of Fort Hare i Sør-Afrika. Hun ble første botswanske kvinne som avla universitetsgrad. Chiepe tok bachelorgrad i pedagogikk ved University of Fort Hare.
Fra 1948 arbeidet hun i skolevesenet i hjemlandet. Hun dro så til Storbritannia for videre studier ved University of Bristol, der hun avla mastergrad i 1958. Igjen var hun første kvinne fra sitt land som avla en slik grad.
Hjemme i Bechuanaland vendte hun tilbake til arbeid i landets utdanningsvesen. Hun steg i gradene til hun i 1968 ble direktør for skolevesenet. Gjennom dette arbeidet utformet Chiepe rammene for Botswanas utdanningspolitikk.
Etter at landet ble selvstendig som Botswana i 1966, ble Chiepe i 1970 høykommissær i Storbritannia og samtidig ambassadør til en rekke europeiske land, inkludert Frankrike, Belgia, Vest-Tyskland, samt Norge, Sverige og Danmark. Chiepe var også ambassadør til EEC og deltok i forhandlingene om Lomé-konvensjonen, den økonomiske samarbeidsavtalen mellom EEC og land i Afrika, Karibia og stillehavsregionen.
I 1974 ble Chiepe parlamentsmedlem utpekt av presidenten. Etter at et parlamentsmedlem døde, stilte hun til suppleringsvalg for Botswana Democratic Party og vant et ordinært parlamentssete. En rekke regjeringsposter fulgte. I 1974 ble hun industri- og handelsminister. Hun var landets første kvinne i denne ministerposten. I 1977 ble hun minister for mineral- og vannressurser, der en av de viktigste sakene hun arbeidet med gjaldt å skaffe tilgang til rent drikkevann. Fra 1984 til 1994 var Chiepe Botswanas første kvinnelige utenriksminister. I denne posten var forholdet til Sør-Afrika og kampen mot apartheid blant de fremste oppgavene hun hadde. Etter perioden som utenriksminister, ble hun undervisningsminister, en statsrådspost hun hadde til 1999. Hun ble da pensjonist.
I 2000 ledet hun samveldelandenes valgobservatører på Zanzibar og deltok i valgobservasjon i Zimbabwe.

Utmerkelser

Chiepe har mottatt en rekke utmerkelser for sitt virke. Hun ble i 1974 tildelt Presidential Order of Meritous Service og i 1985 Presidential Order of Honour, begge botswanske utmerkelser. Chiepe er kommandør av den svenske Nordstjerneordenen og medlem av Order of the British Empire.
Chiepe ble i 2009 utnevnt til æresdoktor ved University of Botswana for sin innsats for landets utvikling. Hun er også æresdoktor ved University of Bristol, University of Fort Hare og DePaul University i USA.
London School of Hygiene & Tropical Medicine

London School of Hygiene and Tropical Medicine (LSHTM, kalles ofte bare London School, «Londonskolen for hygiene og tropemedisin») er et kollegium under University of London.
Den ble grunnlagt i 1899 som London School of Tropical Medicine, og fikk sitt nåværende navn i 1924. Kollegiet holder til på Keppel Street i Bloomsbury

Historie

Det var opprinnelig plassert på Albert Dock Seamen's Hospital i London Docklands. Like før denne undervisningen i tropisk medisin hadde blitt påbegynt i 1899 på ekstramuralskolen i Edinburgh og enda tidligere ved Londons Livingstone College grunnlagt i 1893 av Charles F. Harford-Battersby (1865-1925). Før han holdt foredrag på St George's Hospital i London, i 1895, ga Livingstone College Manson sin første mulighet til å undervise i tropisk medisin. Mansons tidlige karriere var som en lege i Fjernøsten hvor han utledde den korrekte etiologien av filariasis, en parasittisk vektorbasert sykdom, overført gjennom en myggbit. Da han kom tilbake til London, ble han utnevnt til medisinsk rådgiver til kolonistyret. Han trodde sterkt at leger skulle trenes i tropisk medisin for å behandle britiske koloniale administratorer og andre som arbeider i hele Storbritannias tropiske imperium. Han oppmuntret og mentoriserte Ronald Ross i løpet av denne perioden for å avdekke malariets korrekte etiologi, som Ross senere oppdaget i 1897, og vunnet Nobelprisen for hans innsats. Den opprinnelige skolen ble etablert som en del av Seamen's Hospital Society.
I 1902 skrev velsmakeren Petit følgende om insititisjonen i et brev til Sir Francis Lovell (dekan på skolen), sitert i The Times.
   Denne institusjonen, mens det er rikelig for studenter av sykdommer som nærmer seg øst, vil være middel til å bringe de vestlige og østlige sinnene sammen for å ha råd til hjelpen til lidelsen Øst, og dermed sementere denne forening av hjerter. [9]
Det er pr. 2005 omkring 1600 studenter, samt at det gis fjernundervisning til omkring 7000 persner.
Dave Grusin

Karriere

Han ble født i Littleton i Colorado og studerte musikk ved University of Colorado at Boulder. Grusin ble uteksaminert derfra i 1956. Den første singelen han produserte var «Subways Are for Sleeping» i 1962, og den første filmen han komponerte musikk til var komedien Skilsmisse over dammen i 1967. Grusin komponerte senere musikken til Manndomsprøven (1967), Vinneren (1969), Angiverens lønn (1973), The Midnight Man (1974) og Tre dager for Condor (1975).
I 1978 opprettet han plateselskapet GRP Records med kollegaen Larry Rosen. I 1980-årene komponerte han filmmusikken i Sensommer (1981), Tootsie (1982) og  The Goonies (1985). Han vant Oscar for beste originalmusikk under den 61. Oscar-utdelingen i 1989 for lydsporet i Milagro.
Siden 2000 har Grusin komponert klassisk musikk og jazzstykker. Han har vært på turné og spilt inn musikk med andre musikere, blant andre gitaristen Lee Ritenour. De samarbeidet på musikkalbumet Harlequin, som vant en Grammy Award i 1985. Platene deres Two Worlds og Amparo ble også nominert til Grammy Awards.
Grusins filmmusikk i Sensommer ble kåret til tidenes 24. beste filmlydspor fra USA av det amerikanske filminstituttet.
Heraldisk stil

Heraldisk stil er en stiliseringsteknikk som er typisk for figurer og farger (tinkturer) i våpenskjold.
Gode eksempler på heraldisk stil ses i malte våpenruller fra middelalderen, samt i moderne våpentegninger fra skandinaviske land, Sveits og til dels andre europeiske land.
Heraldisk stil går ut på å fremheve det særegne og karakteristiske ved det som skal avbildes, samt utelate det unødvendige. Figurer skal være tydelige og lett kjennelige, mens farger skal være rene og uten nyanser. Figurene blir dermed mer ornamentale, grafiske og abstrakte typer, mens de blir mindre naturalistiske og individuelle.
Typiske figurer i heraldisk stil er løve, ørn, tårn, lilje og rose.
Heraldisk stil går på tvers av stilhistorien, selv om noen stilarter, særlig barokk og rokokko, går langt i å framstille våpenfigurer naturalistisk og med liten stilisering.
I norske kommunevåpen brukes etter ca. 1930 den såkalte flatestilen, som i hovedsak går ut på at figurene avbildes som flater uten perspektiv, skyggelegging eller fargenyanser. Det blir dermed en figurs silhuett eller omriss som blir det avgjørende, f.eks. blir en kule gjengitt som en flat skive. Følgelig er ikke alle figurer egnet til å bli gjengitt i flatestilen eller til å bli brukt i nyere, norske offentlige våpen som normalt blir avbildet i flatestil. En varm talsmann for flatestilen var førstearkivar i Riksarkivet og kunstner Hallvard Trætteberg, som har tegnet både den forutgående offisielle avbildningen av det norske riksvåpen og andre statlige våpen og merker på denne måten (den nåværende offisielle avbildningen av riksvåpenet er tegnet av Sverre Morken - også i flatestil). Trætteberg la et teoretisk grunnlag for flatestilen i sin avhandling om «Heraldiske farvelover» i det svenske skriftet «Meddelanden från Riksheraldikerämbetet».
Flatestilen er gjennomført i avbildningene av en del norske slektsvåpen i Hans Cappelens bok Norske slektsvåpen (2. utgave Oslo 1976).
I andre land er det også mange avbildninger av offentlige våpen i flatestil, særlig Sverige, men også i Finland, Sveits og Skottland. I Danmark og flere andre europeiske land brukes flatestilen i noe mindre grad. I England er det mer bruk av perspektiv, skyggelegging og fargenyanser, selv om disse virkemidlene er blitt dempet noe ned i offisielle våpenavbildninger fra de senere år.
Juvasshytta

Juvasshytta (også Juvvasshytta) er en privateid turisthytte nord i Jotunheimen, i Lom kommune i Oppland fylke. Juvasshytta er, sammen med Spiterstulen, det mest vanlige utgangspunktet for fotturer til Galdhøpiggen. Juvasshytta ligger 1 841 moh, på østsiden av Juvvatnet.
Veien til Juvasshytta sto ferdig i 1936, og er Norges høyest beliggende veistrekning.
En kilometer fra Juvasshytta ligger Galdhøpiggen sommerskisenter, som er åpen største delen av sommeren. Den har to løyper og en heis. Den har 350 meter høydeforskjell, og toppen ligger på 2 200 moh.
Oxycephala

Utseende

En middelsstor (9,5 - 12 millimeter), avlang, lyst rødbrunlig bladbille med mørke tegninger. Antennene omtrent så lange som hode + pronotum med 11 ledd. Pronotum er firkantet, dekkvingene nokså lange og jevnbrede, med 8-10 rader av grove punkter og tre opphøyde lengderibber. Beina er temmelig korte.

Levevis

Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Noen av artene er regnet som skadedyr. Denne slekten lever på enfrøbladete planter, mest på palmer.

Utbredelse

Arten er bare kjent fra New Ireland.
Gisostola

Utseende

Nokså små, lange og tynne, brune trebukker. Antennene er omtrent så lange som kroppen. Dekkvingene er lange og parallellsidige. Artene i slekten kjennes på sin påfallende tynne kropp.

Utbredelse

Artene er utbredt i det østlige og sørøstlige Brasil.
Dragefjellstrappen

Dragefjellstrappen er et kort, bratt gateløp som går fra Sydnesgaten og Baneveien mellom strøkene Dragefjellet og Sydnes i Bergen sentrum.

Bygninger og struktur

Øvre halvdel av Dragefjellstrappen består av skifertrapper og brostein, resten av gaten er steinsatt med brostein. Bebyggelsen langs Dragefjellstrappen er utelukkende eldre trehus.

Historie

Navnet ble vedtatt i 1887, opprinnelig med skriveformen Dragefjeldstrappen.
Ulf Merbold

Tidlig liv og utdannelse

Merbold ble født i Greiz i Thüringen — faktisk kun 40 km fra hvor Sigmund Jähn, den første tysker i verdensrommet, ble født. Begge kom til å vokse opp i Øst-Tyskland. Etter å ha fullført skolen i 1960, rømte Merbold, som tusenvis av andre før Berlinmuren ble bygget, til Vest-Tyskland. Han studerte fysikk ved Universitetet i Stuttgart, fikk sitt diplom i 1968 og en doktorgrad i 1976.  Han ble deretter en del av forskningsinstituttet Max-Planck-Gesellschaft for metallforskning i Stuttgart hvor han arbeidet med faststoffysikk og lavtemperaturfysikk.

Karriere i ESA

I 1978 valgte Den europeiske romfartsorganisasjon (ESA) ham, sammen med Wubbo Ockels og Claude Nicollier, for å bli trent som nyttelastspesialister for den første romferden til Spacelab-modulen. I 1982 ble valgt som fremste nyttelastspesialist, og i 1983 fløy han om bord i romfergen Columbia på STS-9-ferden.
Fra 1984 og til 1985 deltok han i forberedelsene for den første tyske Spacelab-turen, D-1, og fungerte som nyttelastspesialist i reserve for STS-61-A, foruten også som koordinator av mannskapgrensesnittet. I 1986 ble han overført til Det europeiske senteret for romfartsteknologi (ESTEC) for arbeide med den europeiske Columbus-modulen for Den internasjonale romstasjonen. Også i 1986 ble han leder av astronautkontoret til den tysk romfartsorganisasjonen DLR.
I 1988 nominerte NASA ham som nyttelastspesialist på IML-1-toktet som ble skutt opp med STS-42 og varte mellom 22. og 31. januar 1992. Det påfølgende året var han vitenskapskoordinator for det andre tyske Spacelab-toktet D-2 (STS-55), som skjedde fra 26. april til 6. mai 1993.
I 1993 begynte han også trening med å fly den første av to felles europeisk-russiske tokt til romstasjonen Mir, kalt for Euromir 94. I 1994 var han den første ESA-astronauten som fløy i verdensrommet med Russland om bord på Soyuz TM-20, og vendte tilbake til jorden på Soyuz TM-19. I løpet hans tre turer i verdensrommet tilbrakte han totalt 49 dager, 21 timer og 38 minutter i rommet.
Merbold arbeidet deretter for ESA i divisjonen for mikrogravitasjon (tyngdekraft i rommet) ved direktoratet for bemannet romfart og mikrogravitasjon ved ESTEC, men ikke lenger et medlem av det europeiske astronautkorpset. Han er pensjonert, gift og har to barn.
Klokkefjellet

Klokkefjellet er et fjell av 557 meters høyde på sørsiden av utløpet av Bellsund i Wedel Jarlsberg Land sørvest på Spitsbergen, Svalbard. Det ligger helt nord og ytterst i Kolven-massivet, som i øst graves ut av Ringarbreane.
Klokkefjellet har en norsk fangsthytte (bistasjon), tidvis kalt Klokkefjellhuset, ved kysten nordvest for fjellet og nordøst for Tomtvika og Straumholmane. Den ble opprinnelig oppført for Northern Exploration Company (NEC) tidlig på 1900-tallet. Senere ble anlegget overtatt av Staten.
Anlegget inngikk i det som utgjorde Fagstfelt 4 (Calypsofeltet). Hytta ble brukt til norsk pelsdyrfangst i tiden før andre verdenskrig.
Basketball under Sentralamerikanske og karibiske leker 1982

Basketball under Sentralamerikanske og karibiske leker 1982. Basketball var en av flere sporter i de fjortende sentralamerikanske og karibiske leker som ble arrangert i Havanna på Cuba i perioden 7. til 18. august 1982. Det var fjortende gangen som basketball var med i de sentralamerikanske og karibiske leker. Det var to turneringer, en for menn og en for kvinner, Cuba vant begge.
Spore (formering)

Sporer er oftest mikroskopiske formeringsenheter hos visse organismer. Sporer kan gi opphav til en ny organisme uten at to celler har smeltet sammen.
Sporer finner man hos bakterier, sopper og hos grønne karsporeplanter (bregner, sneller, kråkefotplanter m.fl). Planter som formerer seg ved bruk av sporer har generasjonsveksling. Disse skiller seg vanligvis tydelig fra frøplanter, som formerer seg ved hjelp av frøspredning og pollinering.
De plantene som har formering ved hjelp av sporer, teller blant annet moser og karsporeplanter. Hos kråkefotplanter sitter sporene i sporehus (sporangia) enkeltvis i bladhjørnene inne ved stilken. Hos sneller sitter de samlet i skjell, og hos bregneplanter sitter sporene langs eller på undersiden av bladene. På bregner samler sporene seg i små klumper eller sporehushoper (sori), som kan være dekket av et tynt slør (indusium).
Alle de nordiske karsporeplantene er flerårige, og formerer seg ved veksling mellom to generasjoner (individstadier) – den haploide gametofytten og den diploide sporofytten. Det er sporofytten (eller «planten», eksempelvis bregnen) som produserer nye sporer, som igjen har som oppgave å produsere mellomgenerasjonen – gametofytten. Den har bare et enkelt sett av kromosomer, mens sporofytten har dobbelt sett.
WHU – Otto Beisheim School of Management

WHU – Otto Beisheim School of Management er en privat handelshøyskole i Vallendar utenfor Koblenz i Tyskland. Universitetet ble etablert i 1984, og er en av landets best rangerte handelshøyskoler. Den har 557 bachelorstudenter, 211 Master of Science-studenter samt 77 MBA studenter. Skolen samarbeider med Kellogg School of Management ved Northwestern University i Chicago på MBA-programmet. Skolen har  AACSB-, FIBAA- å EQUIS-sertifisering.
Olav Larssen

Biografi

Etter folkeskole i Furnes ble Larssen typograflærling ved A. Sæthers Bogtrykkeri i Hamar. I juni 1913 begynte han som redaksjonssekretær ved den sosialistiske avisen Demokraten med senere statsråd og stortingspresident Christian Fredrik Monsen som redaktør. På høsten 1916 dro han videre til avisen Fremtiden i Drammen, før han i 1920 vendte tilbake til Hamar og ble sjefredaktør i Demokraten -  som i 1923 skiftet navn til Arbeideren.
Begynnelsen av 1920-årene var preget av splittelse innad i den norske arbeiderbevegelsen, hvor sosialdemokratene brøt ut først i 1921, etterfulgt av kommunistene i 1923. Larsen og hans avis Arbeideren fulgte Norges Kommunistiske Parti. Larssen fungerte også i 1924-25 et halvt års tid som redaktør i NKPs sentralorgan Norges Kommunistblad i Kristiania.
Han så på seg selv som en moderat kommunist og var ikke komfortabel med situasjonen rundt det politiske miljøet som splittelsen hadde ført til. Da Arbeiderpartiet og sosialdemokratene igjen ble forent i 1927 meldte han seg ut av NKP og inn i Arbeiderpartiet. Samme år ble han også ansatt som 
redaktør i AP-avisen Hamar Arbeiderblad, en stilling han beholdt frem til 1935. Fra 1929 til 1935 var han representant for Arbeiderpartiet i bystyret og formannskapet i Hamar. Fra 1929 til 1932 satt han også i embetet som varaordfører, og fra 1932 til 1935 satt han som formann i skolestyret i Hamar.
I 1935 dro Larssen til Oslo hvor han ble ansatt i Arbeiderbladet som nærmeste medarbeider til den politiske redaktøren Martin Tranmæl, først som redaksjonssekretær og siden 1938 som nyhetsredaktør.

Andre verdenskrig

Da Norge ble angrepet av Tyskland i begynnelsen av april 1940 fulgte Larssen den norske regjeringen helt til Tromsø. Etter dette startet han en knottfabrikk i Oslo sammen med blant andre Sigurd Evensmo og andre pressekolleger. Fabrikken skulle fungere som skalkeskjul for den illegale motstandsavisen Bulletinen. I januar 1942 ble han arrestert av Gestapo på grunn av sin deltakelse i avisen. Han ble holdt fanget ved Møllergata 19 fra januar til april 1942, hvorpå han ble flyttet videre til Grini fangeleir. På Grini satt han frem til februar 1943, da han ble transportert sammen med andre fanger til fangeleiren Sachsenhausen i Tyskland. Frem til februar 1943 var han for øvrig også en periode i Kvænangen i Troms, hvor han sammen med andre fanger ble satt til å grave ut en veitunnel.
Etter frigjøringen kom Larssen tilbake til stillingen i Arbeiderbladet, og fra 1946 til 1949 var han og Martin Tranmæl sideordnede redaktører. Etter at Tranmæl gikk av i 1949 ble Larssen valg til sjefredaktør på landsmøtet til Arbeiderpartiet. denne sentrale stillingen beholdt han helt til 1963.
Etter at han sluttet i avisa skrev han flere erindringsbøker basert på historiske begivenheter i Norge fra mellomkrigstiden og opp mot 1970-tallet. Olav Larssen døde den 5. juli 1981 i Oslo og etterlot seg to døtre: Randi Bratteli, som var ektefelle til tidligere statsminister og Olavs svigersønn Trygve Bratteli og Marianne Monsen.
Fossum brogalleri

Fossum brogalleri er ett av flere anlegg som ble bygget etter Unionsoppløsningen for å styrke Glommalinjen. Brogalleriet var en del av Fossumstrøkets festning, også kalt Fossumavsnittet og var underlagt Høytorp fort.
Anlegget ble sprengt ut i en fjellside ved Glommas vestbredd i Spydeberg kommune i årene 1914 til 1917 for å forsvare daværende Fossum bru over Glomma mot angrep østfra. Anlegget regnes som nedlagt på 1930-tallet, men ble likevel trolig brukt i forbindelse med kamphandlinger under det tyske felttoget i 1940, til tross for at dette kom fra vest. Da ble forøvrig broen forsøkt sprengt.
Brogalleriet består av en 32 meter lang korridor med siderom og fjellhaller. I siderommene finner man i alt syv skyteskår, hvorav to med plass til mitraljøser. Anlegget har kun én inngang, på sydøstre side.
Ca. en kilometer mot nord finnes et lignende brogalleri for Langenes jernbanebro. Dette brogalleriet var en del av Langenesbatteriet.
I dag er Fossum brogalleri fredet og ligger nær Fossum bru ved tidligere E18, nå fylkesvei 128.
Maruti

Maruti er et indisk selskap som blant annet produserer biler, og var det første indiske selskap til å masseprodusere og selge mer enn én million biler i India. Suzuki har aksjemajoriteten i selskapet, som per i dag er markedsleder i sitt segment.
Gjensyn med Brideshead

TV-serien

TV-serien fikk mange priser og ble enormt populær over hele verden. Blant annet fikk Anthony Andrews en Golden Globe for sin skuespillerprestasjon som den dypt ulykkelige Lord Sebastian Fyle.  Laurence Olivier fikk en Emmy for sin rolle som den døende Lord Marchmain. Serien har blitt kåret til Englands beste TV-serie noensinne.  Serien gjorde det engelske slottet Castle Howard, der mye av serien ble spilt inn, verdensberømt og til et svært populært turistmål.

Forholdet mellom Charles Ryder og Sebastian Flyte

Kunstneren Charles Ryder og den  alkoholiserte Sebastian Flyte blir venner da de starter på University of Oxford.  Forholdet mellom dem er nært, og det antydes at de kan ha et  homofilt forhold.  Det blir fortsatt debattert omkring hvorvidt deres romantiske forhold var platonisk eller ei.