Sindelfingen

Geografi

Sindelfingen ligger utenfor den nordøste randen av den øvre „Gäu“ sør for naturreservatet Glemsskogen mellom elven Schwippe som har sitt utspring i byen, og Sommerhofenbekken. 
Den høyeste punktet til Sindelfingen ligger på 532m, den laveste på 409m over havet.

Bystruktur

Sindelfingen består av den egentlige byen så vel som de to bydelene Maichingen og Darmsheim som ble tilknyttet i 1971. For tiden oppstår en ny bydel, den såkalte „Flugfeld“ (flyplass). Flugfelden er et fellesprosjekt mellom Sindelfingen og Böblingen.
I kjernebyen er det noen boligområder som har egne navn som Spitzholz, Eichholz eller Hinterweil.

Historie

Omkring 1065 ble grunnlagt et kloster av Graf Adalbert (II.) som ble nevnt for første gang i 1155 som „praepositura in Sindelvinga“. I 1476 ble grunnlagt et nytt kloster i Tübingen som fikk mest av eiendommen til Sindelfingen. Av eiendomsrestene ble grunnlagt Augustiner-klosteret som ble oppløst i 1535.
Som svaret på bygrunnlegelsen til Böblingen i 1250 fulgte Sindelfingens bygrunnlegelse i 1263. Allerede før bymuren var ferdig, innbyggerne til Böblingen angrep Sindelfingen som gjorde av den to nabobyene store rivaler. Men Sindelfingen ble en ubetydelig by for lang tid.
På 1800-tallet ble Sindelfingen en betydelig veverby. I 1900-årene fulgte en stor økning av industrien. I 1914 bosettes seg Daimlerverket i Sindelfingen. Sindelfingen vokste til en betydelig industriby. Derfor ble byen sterkt ødelagt i løpet av den andre verdenskrig. Byen som hadde et innbyggerantall av 8500 til krigsavslutningen, passerte 20 000 innbyggere i 1957. Dette medført t byen ble: „Große Kreisstadt“.
Under regionsreformen i 1971 byen oppnådde byen dagens utstrekning. I 1990 var Sindelfingen vertsby for tiende „Landesgartenschau Baden-Württemberg“.

Religion

Sindelfingen var opprinnelig del av bispedømmet Konstanz
Da byen hørte til Württemberg siden 1300-årene, ble byen
protestantisk under hertug Ulrich i 1535 som følge av reformasjonen. Hovedkirken er Martinskirken, en av den eldste kirkene til landet (ordinasjonen i 1083).
Alle fire menigheter danner den protestantiske helmenigheten Sindelfingen.
Etter reformasjonen katolikker er i Sindelfingen siden enden av 1800-årene. Den første katolske kirken er kirken „Zur Heiligsten Dreifaltigkeit“ som ble bygd i 1952.
I Sindelfingen er det også organiserte menigheter tilhørende blant annet De frie evangeliske forsamlinger, Medodistkirken, Baptistsamfunnet, Den nyapostoliske kirke og et kristnet tyrkisk samfunnet (Türkçe Konusan Kilise Toplulugu).
Mange Sindelfingenborgere tilhører ikke-kristne trossamfunn. De meste er muslimer, som i mellomtiden har en egen moské.

Byrådet

Byrådet består av 45 representanter siden den siste valget på 13. juni 2004.

Våpen og flagg

Sindelfingens våpen viser tre hjortehorn over et svart kors. Hjortehorn symboliserer tilhørigheten til Württemberg. Byflagget er svart-kvitt. Våpenet og flagget har en lang tradisjon.

Økonomi og infrastruktur

Sindelfingen er preget av bilindustrien, særlig Daimler AS. Med rund 33000 arbeidere driften er konsernets største på jorden.
I middelalderen lå det et veveri i byen, og i dag står moteindustrien fremdeles sterkt her.
Stadtwerke Sindelfingen GmbH som er 37,4% byeid, gjør energien og vannet.

Trafikk

Sindelfingen ligger nærmest motorveien A 81 (Würzburg–Gottmadingen) som krysser seg med A 8 nordøst i byen. Dessuten har Sindelfingen tilknytning til forbundsveien B 464 (til Reutlingen) og B 14 (til Stuttgart).
Sindelfingen har ikke regelmessige jernbaneforbindelser. Fra 2010 skulle kjøre den nye S-banen S60 (S-banen Stuttgart) med stoppesteder i Sindelfingen og bydelen Maichingen. For tiden er det to stoppesteder på området til Böblingen (S1 stoppested Goldberg og stasjonen Böblingen for regionale tog) som er fort oppnåelig fra Sindelfingen. S-banene og bussene er del av VVS (Verkehrsverbund Stuttgart / trafikkforbundet Stuttgart). 
Lufthavnen Stuttgart er også fort oppnåelig med S-banen eller bilen.