google/wiki40b huggingface dataset:
K-278 «Komsomolets»

Skjebne

Den 7. april 1989, mens kaptein Tsjernov førte undervannsbåten i neddykket tilstand omtrent 180 kilometer (100 nautiske mil) sørvest for Bjørnøya, brøt det ut brann i aktre avdeling, og selv om de vanntette dørene ble stengt, spredte brannen seg langs kabelpassasjene til andre deler av farkosten. Reaktoren brøt sammen og fremdriften gikk tapt. Elektriske problemer spredte seg etterhvert som kablene ble gjennomsvidd, og kontroll over ubåten ble truet. En nødballasttank ble blåst ut, og ubåten kom opp til overflaten elleve minutter etter at nødssituasjonen hadde inntrådt. Det ble sendt ut nødsignaler, og nesten hele besetningen gikk fra borde. 
Brannen fortsette å herje, og flere timer senere sank ubåten til bunns på 1500-1700 meters dybde. Kommandanten og fire andre som fremdeles hadde vært ombord tok seg inn i nødkapselen og løste den ut, men den ble delvis fylt med vann og giftige gasser. Bare én av de fem overlevde oppstigningen til havoverflaten. 
Redningsfly kom raskt frem og slapp ned små redningsbåter, men mange mann hadde allerede dødd i det 2° C kalde Barentshavet. Skipet «Aleksandr Khlobystsov» ankom 81 minutter etter at «K-278» sank, og tok ombord 25 overlevende og fem døde. I alt mistet 42 mann livet.
I tillegg til åtte standardtorpedoer hadde «K-278» to torpedoer med atomstridshoder. Ulykkesstedet er i et av verdens rikeste fiskeriområder, og en lekkasje av plutonium fra stridshodene eller anriket uran og fisjonsprodukter fra reaktoren kunne ødelegge fisket i området, med enorme inntektsbortfall i årevis. Etter norsk påtrykk benyttet Sovjetunionen dykkerfarkoster fra det oceanografiske redningsskipet «Akademik Mstislav Keldysh» i søk etter «K-278». I juni 1989, to måneder etter forliset, ble vraket lokalisert. Sovjetiske myndigheter rapporterte at mulige lekkasjer ville være ubetydelige og ikke utgjøre noen trussel mot miljøet.

Konsekvenser

Undersøkelser i mai 1992 viste sprekker langs hele titanskroget, noen av dem 30–40 cm brede, og avdekket også mulige brudd i kjølevæskerør. En oceanografisk undersøkelse i området i august 1993 gav grunn til å anta at det ikke var noen vertikal utveksling mellom vannskikt der, og at det dermed ikke ville komme til noen rask forurensning. Men undersøkelsen avdekket også et hull på over seks meters bredde i det fremre torpedorom.  
En ekspedisjon sommeren 1994 oppdaget noe plutoniumlekkasje fra en av de to atomtorpedoene. Ekspedisjonen klarte å forsegle noen av hullene i skroget. 
Den 24. juni 1995 begynte en annen ekspedisjon å tette resten av skrogsprekkene, og i juli 1996 var jobben utført. Den russiske regjering uttalte at risikoen for radioaktiv forurensning av havmiljøet ville være ubetydelig frem til 2015 eller 2025.
I 1993 grunnla pensjonert viseadmiral Tsjernov et karitativt fond for å støtte de omkomnes enker og barn. Dette «Minneselskapet for undervannsbåten K-278 «Komsomolets»» har senere utvidet sitt virkefelt til alle etterlatte etter sovjetiske eller russiske undermannsmannskaper som har mistet livet til sjøs.
I 2019 undersøkte Havforskningsinstituttet vraket med en drone, som viste at strålingen var 800 000 ganger høyere enn normalt.
The Amazing Race Asia 1

The Amazing Race Asia 1 var den første sesongen av den asiatiske realityserien The Amazing Race Asia. Serien er basert på den amerikanske serien The Amazing Race. Den første sesongen fulgte ti lag, alle bestående av to personer med en eksisterende relasjon, i et kappløp rundt om i Asia og Stillehavsregionen. Hovedpremien i konkurransen er 100 000 USD. 
Sesongen hadde premiere 9. november 2006. 
De malaysiske kollegaene Joe Jer Tee & Zabrina Fernandez ble de første vinnerne av The Amazing Race Asia. De ble det første kvinnelige laget til å vinne i "The Amazing Race"-franchisen. De var det første vinnerlaget til å vinne uten å benytte seg av Snarvei eller Vikeplikt. I tillegg var de også det første vinnerlaget til å bare vinne siste etappen av kappløpet.

Produksjon

I oktober 2005, kunngjorde Buena Vista International Television-Asia Pacific og Sony Pictures Television International's AXN Asia at de ville produsere den første lokale versjonen av The Amazing Race. AXN Asia, som sendte den originale amerikanske versjonen, hadde mottatt mange skriftlige forspørsler fra seere om å lage en asiatisk versjon.
Den første sesongen av The Amazing Race Asia strakk seg 39 000 km, gjennom åtte land på to kontinenter. Malaysia, Indonesia, New Zealand og India var noen av landene som ble besøkt. Dette var første gangen i The Amazing Race-franchisen at Indonesia ble besøkt.

Casting

I juli 2006, ble den singaporske fjernsynspersonligheten Allan Wu introdusert som programleder for The Amazing Race Asia.
Over tusen lag på tvers av Asia søkte om å delta i serien, med søknadsfrist til 31. mars 2006. Til slutt ble ti lag valgt til å delta i konkurransen. Deltakere inkluderte utlendinger fra Thailand og Hongkong, indiske modeller og indonesiske brødre. 
Denne sesongen hadde fem deltakere som ikke var asiatiske; Andy, Francesca, Howard og Laura var alle fra Storbritannia, men representerte forskjellige land, og Sandy var fra New Zealand, men representerte Hongkong.
Melody Chen dukket senere opp i The Amazing Race 25 som Pit-Stop-vert i den niende etappen i Singapore.

Markedsføring

Den første sesongen av The Amazing Race Asia ble sponset av følgende regionale sponsorer; Sony Electronics Asia Pacific Pte. Ltd, AirAsia, Caltex, MSN, Nokia og Bintan Lagoon Resort. Ford var en lokal sponsor, men serien fikk også støtte fra Tourism Malaysia. Sponsorene spilte en stor rolle i serien, ved å levere premier og integrere sine produkter til ulike oppgaver. I tillegg, var AirAsia det eneste flyselskapet lagene brukte, mens Bintan Lagoon Resort ble brukt som hemmelig sted for eliminerte lag. 
For å introdusere den nye serien for asiatiske seere, ble det arrangert en promoteringsturne, der de besøkte Seoul, Bangkok, Singapore, Manila og Delhi før premieren.
Tipaimukh-demningen

Tipaimukh-demningen er en planlagt demning i India, som vil demme opp elva Meghna i provinsen Manipur. Byggingen fikk regjeringsgodkjennelse i 2008, og det er protester mot anlegget blant annet fordi økologien nedstrøms vil kunne påvirkes i nabolandet Bangladesh. Det anslås at 272 km² vil oversvømmes, og at minst 1.310 familier må flyttes.
Langeøya

Langeøya er den nest største av Bastianøyane, Svalbard, beliggende øst av Wilhelmøya og nordvest av Spitsbergen. Bastianøyane ble oppdaget i 1867 av Nils Fredrik Rønnbeck, den første som seilte rundt Spitsbergen.
Øyen er i grunnen en rekke av basaltklipper fra øst mot vest på ca 6 km, forbundet med sandbanker, hvilket er naturlig å tro er opphavet til øyens navn. Så er imidlertid ikke tilfelle, ettersom øyen er oppkalt etter Karl Julius Heinrich Lange, en tysk kartograf og utgiver av mange kart og atlas. De fleste av Bastianøyane ble navngitt under den første tyske polarekspedisjonen (1868), ledet av Carl Koldewey.
De høyeste punktene ligger på den vestligste delen og den østligste delen, begge 56 moh og uten navn. De mellomliggende klippene når opp i 40-45 m. Øyas totale areal ca. 3,2 km². Den nordvestlige enden av øyen heter Doveneset og den sydvestlige Langesporden. Nærmeste øyer er Ehrenbergøya ca 500 m mot nord og Pescheløya ca 900 meter mot sydvest.
Dyrelivet består i stor grad av isbjørn.
Inntekt-konsum-kurve

Inntekt-konsum-kurven er i konsumentteori en kurve som viser konsumsammensetningen av to goder for en konsument for forskjellige inntektsnivåer. Mengden konsumert av hvert gode plottes langs første- og andreaksen, og kurven består av de kombinasjonene av goder konsumenten velger for hvert inntektsnivå.
I konsumentteori er inntektseffekten endringen i konsum som skyldes endring i konsumentens realinntekt (kjøpekraft). Endringen i realinntekt kan komme fra ytre faktorer (som endring i lønn) eller endringer i prisen på et gode. Ved en prisendring på et gode vil det også være en substitusjonseffekt. En endring i prisen på et gode vil føre til at helningen på budsjettlinjen endres, mens en endring som følge av ytre faktorer vil føre til en parallellforskyvning av budsjettlinjen.
Sagunt

Sagunto (katalansk: Sagunt) er en antikk by i Spania, i dagens fruktbare distrikt Camp de Morvedre i provinsen Valencia øst i landet. Den ligger på et sted preget av høyder, 33 km nord for Valencia, nær Costa del Azahar ved Middelhavet.
Siste Kapitel

Siste Kapitel, er en roman skrevet av Knut Hamsun. Den ble utgitt i 1923 i Kristiania av Gyldendal. 
Romanen innleder med noe av den landstrykertematikken som går igjen i flere av Hamsuns verker, og som skulle fullkommengjøres i det etterfølgende romanen, som ganske enkelt fikk tittelen Landstrykere. 
Siste kapitel åpner med ordene «Ja, vi er landstrykere på jorden. Vi vandrer veier ulænde, stundom kravler vi, stundom går vi opret og trår hverandre ned.» 
Bokens handling foregår for det meste på et sanatorium ledet av doktor Øyen.
Yoga Fire

Opprinnelse

Bandet ble startet som en hyllest til Joachim «Jokke» Nilsen, og ble stiftet som en konsekvens av at medlemmene ble spurt om å spille på minnekonserten for Jokke på Rockefeller i Oslo i 2001. I første omgang ble det med denne ene konserten, men etter en ny minnekonsert for Jokke noen år senere begynte bandet såvidt å skrive eget materiale. Trommeslager Thomas «Finger'n» Gullestad flyttet i 2006 til Los Angeles og ble derfor byttet ut med Klovner i Kamp og Apollos tidligere lydmann, Søren «Posen» Brandt.
Yoga Fire er kjent for sine utagerende liveshows, og har spilt på flere større festivaler, blant annet på Quartfestivalen, Hovefestivalen og Slottsfjellfestivalen. I 2009 spilte de også på Roskildefestivalen i Danmark og i 2011 på Landstreffet i Stavanger. 
Yoga Fire vant MTV Europe Music Awards 2009 i kategorien Beste norske artist. De ble også nominert i klassen Best European Act. I 2010 vant de Spellemannpris i kategorien «Årets musikkvideo».
Yoga Fire var også nominert til NRJ Music Awards 2009 i kategorien «Beste norske band/artist».
Sommeren 2012 forlot Dansken gruppen og ble erstattet av Benjamin Helstad.

Fuck You Eller Penga Tilbake

Yoga Fire sitt debutalbum, Fuck You Eller Penga Tilbake, ble utgitt høsten 2009 på MTG Music. En uke før albumet ble sluppet kom også boka om Yoga Fire ut. Også den heter Fuck You Eller Penga Tilbake, og er skrevet av bandets bassist, Aslak «Alis» Hartberg.
Første singel fra albumet het «De eneste i verden» og ble sluppet i mai 2008, på Mountain Music. 
Våren 2009 ble den andre singelen, «Slepp Johnny Fri», utgitt på MTG. «Slepp Johnny fri» er skrevet om og til bandets manager Jonas Haga Nilsen, også kjent som Johnny Trebein. I musikkvideoen til låta spiller skuespillerne Aksel Hennie, Trond Fausa Aurvåg, Nicolai Cleve Broch, Håvard Bakke og Fridtjov Såheim bandets medlemmer. Regien er ved Marius Holst.
«Superkul med kniv» var albumets tredje singel. I musikkvideoen som var regissert av Lasse Gretland spiller blant annet Jenny Skavlan. Videoen ble kåret til årets musikkvideo under Spellemannprisen 2010.
Berhane Adere

Annet

Adere er goodwillambassadør for UNICEFs program for utdanning av jenter.
Ismael Cortinas

Kommune

Byens ordfører (alcaldesa) er Luz Echande.

Transport

Ruta 12 forbinder Ismael Cortinas med Soriano og Nueva Palmira (vest).
 Ruta 23 forbinder Ismael Cortinas med San José.
Boye Skistad

Fotball

Skistad spilte for Mjøndalen i perioden 1968–1979, med unntak av 1971 da han spilte seks kamper for Brann. For Mjøndalen fikk han 134 kamper og scoret 7 mål. Han spilte cupfinale i 1968 og tok sølv i serien i 1976.
Skistad var trener for Mjøndalen i flere sesonger. Med ham som trener tok Mjøndalen sølv i serien i 1986. Han rykket senere ned med laget. Dette gjentok seg i 1992. Da erstattet han svenske Leif Widèn som trener. Etter 13 av 22 kamper sto Mjøndalen med to poeng, men etter at Skistad overtok, kom seirene på rekke og rad. Han var nær ved å holde Mjøndalen i eliteserien, men det ble til slutt nedrykk.
Skistad har vært daglig leder for Norsk Toppfotball. I 2014 ble han tildelt Kniksens hederspris for mangeårig arbeid for norsk fotball.

Bandy

Boye Skistad var i en årrekke strateg i Mjøndalens bandylag, og har seks norgesmesterskap som spiller og trener og 56 landskamper. I perioden 1982–1985 var han norsk landslagstrener, og han var generalsekretær i Norges Bandyforbund i ti år. Skistad var en foregangsmann for å få innført bandy for kvinner i Norge.
Grunnkretser i Forsand kommune

Grunnkretser i Forsand kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Forsand kommune, Rogaland, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Taleporia borealis

Utseende

Hannen er en middelsstor (vingespenn 17-20 mm), slank sekkspinner med trådformede antenner. Disse er litt over halvparten så lange som forvingene. Hodet og kroppen er gulbrune. Forvingen er grågul med spredte, mørkere skjell. Bakvingen er gråaktig. Hunnen er mørkt gråbrun, fet og larvelignende, 5-7 mm lang, med en tykk krans av ull-lignende hår (analull) rundt det tredje siste kroppsleddet (dvs. det tre-leddete eggleggingsrøret stikker ut). Den har forholdsvis godt utviklede antenner, fasettøyne og bein. Arten er ganske vanskelig å skille fra den beslektede arten Taleporia tubulosa (trolig bare mulig å skille hannene på utseende), og noen forfattere anser disse to artene som synonymer. Larven omgir seg med en 14-20 millimeter lang, rørformet, hard larvesekk som er kledt med sandkorn og av og til også lavbiter. I den bakre delen er denne trekantet i tverrsnitt. Sekken er kanskje litt større med grovere sandkorn enn hos Taleporia tubulosa.

Levevis

Arten forekommer både på fjellet og i skog. Larven lever på bakken eller på trestammer og eter moser, lav og alger, kanskje også døde insekter. Utviklingen tar trolig to år. Etter klekking setter hunnen seg på den tomme larvesekken og sender ut feromoner som lokker til seg en hann som den parrer seg med. De voksne sommerfuglene er aktive i juni-juli.

Utbredelse

Det er en nordlig art som bare er kjent fra Norden og det nordlige Russland. Utbredelsen i Norge er noe usikker da det for norske funn ikke har vært skilt mellom denne arten og Taleporia tubulosa, men utbredelsen i Sverige kan tyde på at arten i alle fall burde finnes i Nord-Norge, der det er kjent noen funn av "Taleporia tubulosa" fra Nordland og Finnmark.
Royal Waggon Train

Royal Waggon Train var en trenavdeling i den britiske armeen med historie tilbake til 1500-tallet. Som våpenart oppsto den i 1793 etter at trenet ble skilt ut fra intendanturet. Avdelingen deltok under Napoleonskrigene, i særdeleshet i krigen på Pyreneerhalvøya og slaget ved Waterloo. Den ble lagt ned i 1833 på grunn av finansielle innstramninger i fredstid, men gjenoppsto i Krimkrigen. Rester av avdelingen eksisterer idag under Royal Logistic Corps.
VHF Data

VHF Data er en kommunikasjonsløsning markedsført av Telenor Maritim Radio som gir dataforbindelse ved norskekysten. Systemet benytter frekvensbåndet 156-162 MHz, og har en oppgitt rekkevidde på 50-70 km fra kysten samt 35 km fra oljeplattformer med reléstasjon.
VHF data ble lansert i 2006, og full dekning langs hele kysten kom i 2007.
VHF Data finnes i to forskjellige kapasiteter: en smalbåndsversjon på 21kbit/s samt en bredbåndsversjon på 140kbit/s.
Charles Brown (musiker)

Biografi

Som barn ble Brown undervist i klassisk pianospill, og han viste kjærlighet til musikk. Ganske tidlig flyttet han til Los Angeles der en stor innstrømning av fargede skapte grobunn for integrerte nattklubber der fargede artister minimaliserte de hardere elementene i blues-stilen de brukte. Den typiske blues-klubb-stilen med en lett rytme i bassen og høyrehåndsklunking på pianoet sammen med en myk vokal ble populær, og udødeliggjort av Nat King Coles jazz-piano. Når Cole forlot Los Angeles, California for å opptre nasjonalt, ble hans rolle overtatt av Johnny Moore's Three Blazers med Charles Browns på piano og sang.
Brown signerte platekontrakt med Aladdin Records og opptakene han gjorde av «Driftin' Blues» med et lite bluescombo i 1945, var typisk for bluesklubbene. Singelen forble på den amerikanske Billboard R&B-listen i seks måneder, og dermed ble Brown plassert i fronten av en utvikling som skulle forandre utføringen av musikk i USA. Hans stil dominerte klubbene på Central Avenue i Los Angeles i denne perioden, og musikere som Floyd Dixon, Cecil Gant, Ivory Joe Hunter, Percy Mayfield, Johnny Ace og Ray Charles ble influert av ham. 
«Driftin' Blues» var den første av flere hits, og tidlig på 1950-tallet fulgte «Get Yourself Another Fool», «Black Night», «Hard Times» og «Trouble Blues» som alle ble store hits for plateselskaper som Modern Records og Aladdin.  Selv om Brown hadde en trofast fanskare, klarte han ikke å holde stand mot rock 'n rollens inntog. 
Browns stil var for myk til at den kunne overleve overgangen til rockens hardere rytmer, og han forsvant etterhvert fra den nasjonale scenen. Hans «Please Come Home for Christmas» ble en hit på King Records i 1960 og fortsatte å være populær ved juletider. På 1960-, '70- og '80-tallet gjorde han flere ganger opptak og prøvde dermed å få mer oppmerksomhet igjen. Dette fortsatte frem til han fikk drahjelp av Bonnie Raitt til en Charles Brown comeback tour. 
Brown gjenopptok karrieren, han spilte inn plater og opptrådte under gitaristen Danny Carons musikalske ledelse. Suksessen ble den største han hadde opplevd siden 1950-tallet og flere av albumene hans ble nominert til Grammy Awards.  
Charles Brown er tatt opp i Rock and Roll Hall of Fame, og mottok også National Endowment for the Arts' National Heritage Fellowship og dessuten W. C. Handy-prisen. 
Brown døde av hjertesvikt i 1999 i Oakland, California og ble begravet i Inglewood Park Cemetery, Inglewood.
Ogo (Gunma)

Ōgo (大胡町; Ōgomachi) var en småby i distriktet Seta i Gunma prefektur, Japan. 5. desember, 2004 ble byen innlemmet i Maebashi. I 2003 hadde Ogo et folketall på 17.048, en befolkningstetthet på 862,75 innbyggere per km², og det totale arealet til byen var på 19,76 km².
Beian

Beian er ei grend og et tidligere handelssted, knyttet til kai og havn på den sydvestligste odden av Ørland ytterst i Trondheimsfjorden. Navnet Beian betyr sannsynligvis «bøye av» (oldn. bægja) som henspiller på at alle skip i Trondheimsleia båtte bøye av kursen når de rundet denne odden.
Selv om Beian i dag er en lite påaktet del av kommunen, var den i skipsfartens tid et trafikk-knutepunkt. Det ble opprettet havn i Beisundet i 1880-åra som på grunn av beliggenheten ble en hovedhavn for Ørland. Frem til slutten av 1950-årene var det rutebåtanløp med Fosen-båtene, og selv Hurtigruten anløp Beian da stedet hadde sin storhetstid.
Poståpneri ble opprettet i 1859, med handelsmannen som poståpner. 7143 Beian poståpneri ble lagt ned 1/5 1970, og grenda sogner nå til 7130 Brekstad.  
Maleren Ole Juul (1852–1927) fra Vågan i Lofoten flyttet til Beian i 1912, og har gjort Beian kjent gjennom sine malerier fra tiden han bodde der. Han malte landskaper, hus og mennesker i utendørs aktiviteter, og blir ofte kalt «Lysets maler». Hans hus på Beian, Juulsheimen, oppført i 1912, er nå under restaurering, i privat eie.
Rolf Sorg

Karriere

Rolf Sorgs interesse for direktesalg startet i studietiden da han ønsket å tjene litt ekstra penger. Etter noen svært vellykkede år innen forretningsdrift, bestemte han seg for å avslutte utdanningen som mekanisk ingeniør og fokusere hele sin oppmerksomhet på forretningsdriften.
I 1993, etter at arbeidsgiveren uventet gikk konkurs, stiftet Sorg PM-Cosmetics GmbH med sitt første lager i Limburgerhof i Tyskland. I 1994 ble konsernet PM-International grunnlagt i Luxembourg.] I 2009 oppnådde firmaet en årlig omsetning på 100 millioner Euro, i 2016 var årlig omsetning på 460 amerikanske dollar.
Vestfinsk storferase

Vestfinsk storferase (Länsisuomenkarja) er en tradisjonell, finsk kurase. Som navnet tilsier stammer den fra de vestlige deler av Finland. Rasen er kollet og rødbrun. Gjennomsnittlig melkeproduksjon er 6 100 kg pr år. Gjennomsnittlig levendevekt for melkekyr er 510 kg. Det finnes cirka 4 000 dyr av rasen, primært i kommunene Muhos og Kajana. I tillegg finnes den en bevaringsbesetning av rasen i Sukeva fengselsgård i Sonkajärvi.
Tungefjorden

Tungefjorden er en liten fjord i Mandal kommune. Den ligger sørvest for selve Mandal, vest for Mannefjorden og har innløp fra Skagerrak. Den strekker seg 3 km nordvestover mot øyen Hille, der den ender i Hillevågen. På nordsiden av fjorden ligger øyene Mannevær, Steinsøy og Langøya. På nordsiden av Hille ligger Kvåfjorden.
Scaphisoma

Utseende

Små (1,5 – 2 mm), ovale, svært blanke biller, brune eller svarte. De norske artene er ensfargede, men det finnes også noen med flekker på dekkvingene. Antenner og bein kan foldes tett inntil kroppen slik at hele billen blir glatt og dråpeformet, og svært vanskelig å få tak på. For ekesmpel er det nesten umulig å plukke opp en slik bille med en pinsett. Hodet er bredt med små fasettøyne. Antennene er temmelig lange og ganske tynne, de to innerste og tre ytterste leddene noe tykkere. Brystskjoldet (pronotum) er glatt, blankt og hvelvet, fint punktert, med jevnt kurvede sidekanter. Dekkvingene er jevnt rundede, glatte, fint punkterte, med en fure (sømstripen) langs innerkanten men ellers uten lengdestriper. De er tvert avkuttet bak og dekker ikke bakkroppsspissen på levende eksemplarer. På døde eksemplarer i samlinger er ofte bakkroppen skrumpet sammen slik at den er fullstendig dekket av dekkvingene. Bakkroppen er tilspisset bak. Beina er lange og spinkle.

Levevis

Slekten Scaphisoma er knyttet til poresopper (kjuker) som vokser på død ved. Dråpebillene er stort sett skogsinsekter.
Pachycnemida

Levevis

Larvene lever i jorda av røtter, utviklingen kan gjerne ta 2-3 år. De voksne billene besøker gjerne blomster, men aktivitetsperioden er kort.

Utbredelse

Slekten er utbredt i det sørlige Afrika.
Sinkhvitt

Sinkhvitt eller sinkoksid (ZnO) er et hvitt fargestoff brukt til maling og som legemiddel i salve for hudsykdommer. Sinkhvitt var kjent som pigment og legemiddel siden antikken, men var ikke lett å rive i linolje. Dette problemet ble løst i 1830-årene ved bedre metoder for fremstilling. Oljemaling md sinkhvitt ble fra 1845 produsert i større skala av firmaet LeClaire i Paris. Etter 1850 ble sinkhvitt fremstilt over hele Europa og fortrengte etterhvert pigmentet blyhvitt.
Sinkhvitt hadde flere fordeler fremfor blyhivtt. Det var billig og ikke giftig, og det påvirkes ikke av sollys og svertes ikke i svovelholdig luft. Den rene hvite fargen gjør det egnet til blanding med andre farger. Brukt alene som pigment til hvit oljemaling danner det imidlertid en hard og sprø hinne som krakelerer, siden det reagerer kjemisk med oljen og danner såpe. Men denne egenskapen gjør sinkhvitt verdifull som tilsetning til senttørkende malinger med pigmenter som oker og jernoksid. Sinkhvitt alene har ikke særlig god dekkevne. Denne ulempen ble i nyere tid eliminert ved blanding med titanhvitt.