Christian Kracht

Journalistikk

Etter å ha avlagt eksamen ved Sarah Lawrence College i 1989 begynte Kracht å jobbe i magasinet Tempo, først som frivillig, og fra 1991 som journalist.
På midten av 1990-tallet dro han til New Delhi, hvor han var India-korrespondent for det tyske tidsskriftet Der Spiegel. Deretter flyttet han til Bangkok. Herfra reiste han rundt i andre asiatiske land, og reisebrevene han skrev på disse turene ble publisert i den tyske avisen Welt am Sonntag. I 2000 ble de samlet og utgitt på forlaget Kiepenheuer & Witsch under tittelen Der gelbe Bleistift.
Fra november 2006 til oktober 2007 var Kracht fast spaltist i avisen Frankfurter Allgemeine Zeitung. Annenhver lørdag skrev han en spalte med tittelen «Brev fra ...» eller «Samtale med ...», senere også kalt «Brev fra fortiden».
Kracht har flere ganger samarbeidet om prosjekter med andre kunstnere og forfattere. En av samarbeidspartnerne er den tyske  Eckhart Nickel, som var en av forfatterne som sammen med Kracht deltok i utgivelsen av Tristesse Royal (1999). Boken er basert på en tre dager lang samtale mellom Benjamin von Stuckrad-Barre, Joachim Bessing, Alexander von Schönburg, Christian Kracht og Eckhart Nickel på et hotell i Berlin.
Fra høsten 2004 til juni 2006 ga Kracht og Nickel ut det litterære tidsskriftet «Der Freund». I denne perioden oppholdt Kracht seg i Katmandu, men flyttet senere til San Francisco på grunn av den politiske uroen i Nepal. Totalt ble det utgitt åtte nummer av magasinet, som vant flere priser.
I 2006 publiserte Kracht Die Totale Erinnerung, som er en fotobok om Nord-Korea. I februar 2007 kom Metan, skrevet sammen med den tyske forfatteren Ingo Niermann etter en klatreekspedisjon til Kilimanjaro. I tekst og bilder skildrer boken hvordan en usynlig sivilisasjonsform regjerer planeten Jorden.
I 2011 ble Five years utgitt. Boken inneholder en brevutveksling mellom Kracht og den amerikanske dirigenten David Woodard.

Romaner

Kracht debuterte i 1995 med romanen Faserland. Boken tar for seg dagens forbrukskultur og den tyske middelklassens identiteskrise. 
I september 2001 kom romanen 1979, som utspiller seg under den iranske revolusjonen og skildrer sårbarheten til et vestlig dekadent verdisystem og hvor maktesløst det er i møtet med fundamentalistiske og totalitære modeller som islam og maoismen.
Krachts tredje roman, Ich werde hier sein im Sonnenschein und im Schatten, kom i september 2008. Boken er et eksempel på kontrafaktisk historiefortelling og skildrer en alternativ verdenshistorie der Lenin aldri reiste til Russland etter første verdenskrig, men i stedet ble grunnleggeren av en «sveitsisk sovjetrepublikk» (SSR) som har ført en konstant og langvarig krig mot blant annet England og Tyskland. Boken er en såkalt dystopi og en historie om sivilisasjonens undergang.
I februar 2012 kom Imperium, som er Krachts fjerde roman. Også her tar Kracht utgangspunkt i virkelige personer og hendelser. Imperium følger den tyske naturisten August Engelhardt, som på begynnelsen av 1900-tallet reiser til den tyske kolonien på Ny-Guinea (dagens Papua Ny-Guinea) for å kjøpe og drive en kokosplantasje. Engelhardt utvikler en egen filosofi og religion der kokosnøtten og solen er den sentrale kraften. Journalist og litteraturkritiker Georg Diez i Der Spiegel hevdet at Five years inneholdt høyreekstremistisk tankegods, og at Kracht i Imperium forfekter et rasistisk verdenssyn. En rekke kritikere og forfatterkolleger har imidlertid gått ut og støttet Kracht fordi de mener Diez ikke klarer å skille mellom personen Christian Kracht og fortellerstemmen i bøkene hans.
I 2016 kom Die Toten, som fikk den sveitsiske bokprisen 2016.

Teaterversjoner

Romanene  Faserland, 1979 og Ich werde hier sein im Sonnenschein und im Schatten er bearbeidet for scenen og fremført ved teatre i Tyskland, Østerrike og Sveits.