google/wiki40b huggingface dataset:
Bladskjærerbier

Utbredelse

Megachile finnes i hele verden, vanligvis på varme solrike steder. Ti arter i Norge, særlig i sør.

Utseende

Megachile er mellom 8 og 12 mm lange. Hodet er generelt ganske bredt.

Levevis

Bladskjærerbiene finnes vanligvis på varme solrike steder, de voksne sees ofte på blomster i mai til august. De lever solitært (ikke i samfunn) og lager sylindriske bol i gammelt morkent treverk eller i hulrom i jorden. Bolet fores innvendig med biter av blad fra ulike trær, som roser, pære og andre. Larvene lever i bolet av såkalte biebrød, en blanding av nektar og pollen, som hunnen etterlater seg sammen med egget. Etter puppestadiet bryter (skjærer) den voksne bien seg ut fra bolet.

Utenlandske arter

De mest kjente utenlandske bladskjærerbiene:
Nest etter honningbia er Megachile (Eutricharaea) rotundata den biearten med størst økonomisk betydning. Den brukes kommersielt til bestøving av lusern. Artens opprinnelige utbredelse er tempererte deler av Eurasia, men ikke Nord-Europa, den er nå innført til Nord-Amerika.
Livshistoriene til de mellom- og sydeuropeiske Megachile (Chalicodoma) parietina og Megachile (Chalicodoma) sicula ble dokumentert av den franske entomologen og forfatteren Jean-Henri Fabre.
Verdens største bie er Megachile (Callomegachile) pluto. Den finnes på øygruppa Molukkene i Indonesia og bygger bol i termittuer.
Megachile (Callomegachile) sculpturalis kommer opprinnelig fra Øst-Asia, men har nå spredd seg til USA hvor den ble rapportert første gang i 1994. I 2008 ble den fotografert i Frankrike. Det er en stor art som vekker mye oppsikt.
Omringet

Handling

Filmen beskriver hvordan motstandsmannen Knut Magne Haugland i 1944 opererte en illegal telegrafi-stasjon på Rikshospitalets tak under den andre verdenskrig.

Medvirkende

Telegrafisten er Ivar Svendsen og Skouens kone, pianist Kari Øksnevad (f. 1926) spilte Rolf Kirkvaags kone, klaverpedagogen som ville hjelpe Alf Malland da han skulle besøke konen Henny Moan. Da hverken Sverre Holm eller Tom Tellefsen så tyskerne, var det vaktmesteren Egil Hjorth-Jenssen som trådte til, og Aud Schønemann som var sykesøster.

Mottakelse

Ved premieren på Klingenberg kino den 12. september 1960 kom både Kronprins Harald, hans søster Prinsesse Ragnhild. Det var første gang Knut Magne Haugland tillot filmatisering av sine erfaringer i Milorg, og han ga da sine inntekter til veldedighet.
Den mottok Sølvklumpen for beste kinofilm og forhånds-hyllet for sin kryssklipping av temaene krig og barn.
Solid HarmoniE

Solid harmoniE var en britisk popgruppe fra 1996 – 2001, men de ga ut kun ett album, Solid HarmoniE i 1998. Gruppen besto originalt av fem medlemmer: Rebacca Onslow, Elisa Cariera, Melissa Graham og Marianna Godman. Jenilca Giusti ble med gruppa i 2000, men gruppa bestemte seg senere for å gi seg så hun ble aldri offisielt medlem av gruppa. Gruppa utga 5 singler, alle kom i 1998. Plateselskapet til Solid Harmonie var Sony BMG, Jive og Zomba Music Group. Produsent var Max Martin.
Judo under Stillehavslekene 1969

Judo under Stillehavslekene  1969. Judo var en av flere sporter som var med i de tredje Stillehavslekene som ble arrangert i Port Moresby i Papua Ny-Guinea i perioden 16. til 23. august 1969. Det var første gangen som judo var med på programmet i stillehavslekene. Det ble konkurrert i fem klasser kun for menn. Ny-Caledonia ble beste nasjon, de vant alle fem gullmedaljene.
Claude Lorrain

Første periode

Claude Lorrains bakgrunn og tidligste levetid er langt fra oppklart. Men omkring 1613 flyttet Lorrain til Roma, hvor han ble elev av arkitekturmaleren Agostino Tassi. Under sitt besøk i Napoli mellom 1619 og 1624 fortsatte han sin utdanning hos vedutamaleren Gottfried Wals som underviste ham i perspekiv og arkeologi. Tilbake i Roma slet han så i noen tid under meget trange livsvilkår.
Deretter oppholdt han seg i to år i Nancy i Frankrike. Det kan neppe ha tiltalt ham så meget, for etter to år var han, i 1627 tilbake i Roma.

Storhetstid

I Roma studerte han flittig sammen med vennen Joachim von Sandrart. Han ble sterkt begunstiget av pave Urban VIII, var fra og med 1634 medlem av det romerske akademiet Accademia di San Luca og framstod snart som den ledende landskapsmaleren. Han var blitt formet under innflytelse av Annibale Carracci, Paul Bril, Adam Elsheimer, men først og fremst Nicolas Poussin, og ble til sist en meget ansett kunstner, hvis bilder vant så stort ry at atskillige malere etterlignet ham og endog smykket sine egne arbeider med Lorrains flatterende navn.
I motsetning til Nicolas Poussins heroiske stil utviklet Claude en lyrisk, romantisk fremstillingsmåte. 
Claudes landskap skildrer en klassisk gullalders pastorale verden, et tilbakekommende tema i europeisk litteratur og kunst, men Claude hentet sin direkte inspirasjon i landskapet omkring selve Roma, Campagnen, som nok ikke tidligere hadde fengslet andre malere enn dem som søkte etter gamle ruiner. Han tilbragte flere dager i strekk med sine skissebøker i disse ødslige, mykt kuperte beitemarkene, der han iakttok landskapene under varierende lyseffekter.
Antikkens myter fikk et nytt virkelighetspreg i Lorrains malerier. Hans fornemste innsats lå i behandlingen av lys som utgår fra horisonten og strømmer mot betrakteren. Han unngikk vanligvis det sterke solskinnet midt på dagen med dets dramatiske kontraster mellom lys og skygge og foretrakk morgenens og den tidlige kveldens mer jevnt spredte glød. Ingenting knytter Lorrain nærmere til samtidens malere enn nettopp denne store interessen for lys, som han delte med kunstnere så ulikeartede som Caravaggio, Bernini, Rembrandt, Vermeer og Velázquez.
Resymétrisk

Resymétrisk er et samlealbum med Johns Quijote, utgitt i 2007.
Den australasiatiske sone

Den australasiatiske sone (7,7 mil. km²) er en økosone (en biogeografisk region) som omfatter Australia, New Zealand og Ny-Guinea med nærliggende øyer. Den nordlige avgrensningen er kjent som Wallacelinjen. Sonen er en av åtte økosoner som kloden vår deles inn i. Den beskrives også som den australske regionen. Den australasiatiske sone deles videre inn i en rekke økoregioner (se økoregioner i Global 200 for detaljer).
Den australske regionen deler ei felles evolusjonær historie og har biotoper for mange felles unike plante- og dyrearter. Noen kan være vanlige i hele området, mens andre er unike for spesifikke områder. Men de deler et felles opphav.
Det biologiske skillet mellom den australasiatiske sone (Australasia) og den indomalayiske sone (Afghanistan, det indiske subkontinent og Sørøst-Asia) er Wallacelinjen.
Spalte

Spalte er i typografien en vertikal kolonne med tekst i en trykksak. I skjønnlitterære bøker benyttes oftest bare én spalte per side.  Ukeblader og aviser har ofte flere spalter på én side.
Ordet «spalteplass» henviser til hvor mange spalter en avis eller tidsskrift benytter på å beskrive en gitt sak.
Battus

Utseende

Store, stort sett mørkfargede svalestjerter med lange forvinger. Noen få arter har stjerter på bakvingene men de fleste mangler dette. Vingenes grunnfarge er svart eller mørkbrun, ofte med litt matt metallglans, med gule, røde eller metalliske flekker og bånd. Antennene er forholdsvis lange og tynne.
Larvene er røde eller svarte, med spisse, kjøttfulle utvekster som gjør at de ser piggete ut.

Levevis

Som mange andre svalestjerter lever larvene også i denne slekten på planter i slekten Aristolochia (holurtfamilien). Larvene tar opp giftstoffer fra disse giftige plantene slik at både larvene og de voksne sommerfuglene blir giftige, og fugler unngår å spise dem. Andre, harmløse sommerfugler etterligner Battus-artenes utseende, slekten er derfor litt vanskelig å kjenne igjen i felt.

Utbredelse

Slekten er hovedsakelig neotropisk, men Battus philenor er utbredt helt nord til det sørligste Canada. Slekten går sør til de nordligste delene av Argentina og Chile, og finne sogså på øyene i Karibia.
Dulsian

Dulsian (også dulcian, dolcian; av latin dulcis «søt») er et treblåseinstrument med dobbelt rørblad og konisk boring.
Dulsianinstrumentene ble utviklet i første halvdel av 1500-tallet. Som vanlig i renessansen ble instrumentene bygget i en «familie» med størrelsene sopran, alt, tenor og bass. De minste instrumentene kunne bygges av ett trestykke, de større av to eller tre deler. Alle dulsianer er utstyrt med et s-formet rørblad av messing.
De små dulsianene falt ut av bruk på 1600-tallet. Mens videreutviklingen barokkfagott tok over deres funksjon, var bassdulsian i bruk en lengre tid. Spania utgjorde et særtilfelle, der var ulike størrelser av dulsianinstrumenter i bruk helt inn på 1800-tallet.
Dulsianer er så fleksible at de kan brukes i kammermusikk, de kan høres i støyende utendørsorkestre, og de er så ekspressive at de kan brukes sammen med sangkor. Tradisjonelt ble slike instrumenter brukt i dansemusikk, sammen med skalmeier og barokktromboner, i kammermusikk og i de store flerkorsverkene til eksempelvis Giovanni Gabrieli og Heinrich Schütz. Sonatene til Dario Castello inneholder dulsianstemmer.
Blant komponister av tidlig sololitteratur for dulsian kan nevnes Bartolomé de Selma y Salaverde, Philipp Friedrich Böddecker og Giulio Mussi.
Caryonodini

Utseende

Små, nokså brede og hvelvede, ovale, blankt svarte bladbiller. Kroppen kan ha litt metallisk glans. Oversiden er fint og ganske tett punktert, uten hår. Antennene er nokså tynne og middels lange, beina ikke fortykkede.

Levevis

Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.

Utbredelse

Slekten er kjent fra Venezuela og Brasil.
Margarodidae

Utseende

Disse skjoldlusene omgir deg gjerne med hvit voks, slik at selve insektet er vanskelig å se. De kan se ganske spesielle ut. De marklevende artene i slekten Margarodes (ikke i Europa) er kjent som "ground pearls" ("jordperler"). Ryggen er dekket av et skjold, men ulikt mange andre skjoldlus er beina fortsatt brukbare og gjør at de kan bevege seg noe. På undersiden går det ut en vokskledt eggsekk som kan bli flere ganger så lang som dyret, denne er full av små, røde egg.

Levevis

Disse artene er stort sett hermafroditter (noe som er ganske uvanlig mellom insekter) og befrukter seg selv. Dette er gunstig for dyr som er så lite bevegelige som skjoldlusene, og det gjør også at de kan produsere store mengder avkom. I noen bestander finnes også små, vingede hanner, som parrer seg med hermafrodittene. Rene hunner er ukjent i denne gruppen. Når hermafrodittene befrukter seg selv, blir alt avkommet hermafroditter, mens om de blir befruktet av hanner, blir avkommet både hanner og hermafroditter. Skjoldlusene blir spist av ulike marihøner. En del parasitter angriper dem, særlig i snylteveps-familiene Aphelinidae og Encyrtidae.

Skadedyr

Arten sitrusskjoldlus (Icerya purchasi), internasjonalt kjent som "cottony cushion scale", er et beryktet skadedyr på sitrus-trær som er spredt over store deler av verden i litt varmere strøk. Den har vært en trussel mot sitrusdyrking blant annet i California. Bekjempingen av denne arten er et klassisk eksempel på vellykket biologisk kontroll. I 1888-89, da sitrusskjoldlusen truet med å ødelegge appelsindyrkingen i California, ble marihønen Rodolia cardinalis innført. Denne reduserte raskt skjoldlusbestandene til et uskadelig nivå. Senere har også en parasittisk flue, Lestophonus iceryae (familien Cryptochetidae) blitt innført for å holde lusene under kontroll.

Utbredelse

De fleste av de europeiske artene lever i middelhavsområdet. Flere arter er funnet i Sverige men ingen så langt i Norge.
Fylkesvei 3606

Fylkesvei 3606 går mellom Skiftenes i Grimstad og Langemyr i Froland. Veien er 17,8 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 36.
Norbert Lammert

Utdannelse

Etter Abitur (artium) i 1967 avtjente Lammert frem til 1969 verneplikten. Deretter studerte han statsvitenskap, sosiologi, nyere historie og sosialøkonomi ved universitetet i Bochum og universitetet i Oxford (Storbritannia). I 1972 tok han hovedfag, og i 1975 doktorgraden ved universitetet i Bochum, med avhandlingen Lokale Organisationsstrukturen innerparteilicher Willensbildung – Fallstudie am Beispiel eines CDU-Kreisverbandes im Ruhrgebiet.

Familie

Norbert Lammert er gift og har fire barn.

Parti

Lammert ble medlem av CDU i 1966. Fra 1978 til 1984 var han nestleder for Junge Union i Westfalen-Lippe. Han var fra 1986 til 2008 medlem av CDU-styret i Nordrhein-Westfalen, og formann for CDUs partilag i Ruhrområdet.

Parlamentsmedlem

Fra 1975 til 1980 var han rådsherre i byen Bochum.
Siden 1980 er han medlem av det tyske parlamentet. Her var han fra 1983 til 1989 nestformann for utvalget for valgkontroll, immunitet og forretningsorden. Han var fra 1998 til 2002 kultur- og mediepolitisk talsmann for CDU/CSU-fraksjonen i det tyske parlamentet.
Han ble valgt til visepresident for Forbundsdagen den 17. oktober 2002, og var president i Forbundsdagen fra 11. oktober 2005 til 2017.

Offentlige verv

Den 21. april 1989 ble han parlamentarisk statssekretær i det føderale utdannelses- og vitenskapsdepartementet. Etter valget i 1994 skiftet han over til næringsdepartementet, og endelig den 15. mai 1997 til transportdepartementet. Etter valget i 1998 måtte regjeringen gå av.
Tommy Olsson

Kunstnerskap

Olsson etablerte seg på 90-tallets kunstscene som performance- og videokunstner. Kritikerne Wenche Wolle og Lotte Sandberg plasserte Olsson innenfor en tradisjon hvor man bruker dokumentasjon av performance til å fortelle helt andre historier I et intervjuportrett med Dagbladet i 2006uttalte Olsson at 11. september 2001 var utslagsgivende for ham som kunstner; han sluttet å bruke videokameraet og begynte å skrive.

Kunstkritikk

Olsson var en av skribentene som var med å redefinere kunstkritikken i Norge på 2000-tallet. Gjennom kritikker publisert i Billedkunst, Morgenbladet og Kunstkritikk.no etablerte han en fortellerstil som var subjektiv og ofte tilsynelatende mer interessert i sin egen rus eller eget barn mer enn utstillingen han var på oppdrag for å skrive om. Olsson selv anser det å skrive kunstkritikk som et litterært prosjekt. I april 2008 ga Olsson ut boken Knust - kritiske fragment 2000 - 2006 på Cappelen Damm.

«Olsson-skolen»

Kunsthistoriker Jørgen Lund publiserte i mars 2007 et åpent brev i Morgenbladet og Kunstkritikk.no der han etablerte begrepet «Olsson-skolen». Denne bærer preg av innslag av blog, littærere innslag og en sterk subjektiv føring på teksten. Lund uttrykte bekymring for at gonzo-tendenser og litterære eksperimenter skal ta over for en faglig seriøs kritikk. Innlemmet i skolen forstod Lund også kritikerne Erlend Hammer og Grethe Melby. Olsson avviste i et intervju med Morgenbladets Lena Lindgren at han har skapt en skole; han så Hammer og Melby heller som en inspirasjon for seg selv. I intervjuet avviste også Olsson at man opererer med fastlagte kriterier for kunstkritikk.

Bibliografi

Olsson, Tommy (2008). Knust - kritiske fragment 2000 - 2006. Cappelen Damm. ISBN 978-82-041377-0-8.
Olsson, Tommy (2010). Gift - fragmentarisk kritikk 2006 - 2009. Cappelen Damm. ISBN 978-82-023280-3-0.
Tour de France 1925

Endringer fra 1924

Fra 1919 til 1924 hadde det ikke vært med lag, grunnet det økonomiske situasjonen i Europa etter første verdenskrig. I 1925 kom lagene tilbake. Ryttere som ikke kjørte for noe lag, kjørte i kategorien Touriste, og ble regnet som turister. Det var ikke like mange ryttere på hver lag.  
For første gang startet Tour de France utenfor Paris, i den lille byen Le Vésinet som ligger like utenfor Paris. Antallet etapper økte til 18 fra 15, antallet det hadde vært helt siden 1910. Det gjorde at lengden på hver etappe ble litt kortere. 
Tidsbonus til etappevinneren, som det hadde vært årene før, ble fjernet.
Mel (navn)

Kjente personer med navnet

Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Trampbåt

Trampbåt (trampdamper/trampskip) betegner et handelsfartøy som går i trampfart, dvs fører den last som er å finne eller som tilbys til den rate det er mulig å oppnå til sitt bestemmelsessted. Varer som korn, kull, malm, sukker og trelast ble ofte ført på trampbåter. Lastens bestemmelsessted ble skipets neste anløpshavn og en trampbåt kunne i løpet av et år krysse samtlige verdenshav eller operere i et svært begrenset område – alt avhengig av tilbud, etterspørsel og timing.
Trampbåtene var havets loffere i motsetning til linjebåtene som gikk i faste ruter mellom bestemte havner etter en fastlagt fartsplan.
Ordet tramp kommer fra engelsk og betyr egentlig landeveistraver, landstryker, loffer.
Tegnérlunden

Tegnérlunden er en park i sentrum av Stockholm, på grensen mellom bydelene Norrmalm og Vasastaden. Parken ligger til Tegnérgatan som danner grensen mellom Norrmalm (mot sør) og Vasastaden (i nord). Langs parkens vestlige side ligger Upplandsgatan.
I Tegnerlunden ligger Enskilda videregående skole med adresse Tegnérlunden 5, og Swedenborg Minneskyrka i Tegnérlunden 7. Tegnerlunden

Navnet

I Tegnérlunden stod det på slutten 1800-tallet to av Stockholms vindmøller som malte korn, satt opp i 1693 og 1724. Tegnérlunden ble tidligere kalt Trebackarlånggatan. Sitt nåværende navn fikk parken i 1885 (samtidig med Tegnérgatan). Deretter fikk den navnet Tegnérslunden (med "s") etter dikteren og biskop Esaias Tegnér (1782-1846). Han hadde imidlertid ingen tilknytning til stedet, og etter forslag fra navnutvalget ble navnet endret i 1932, og til slutt til en liten park, Tegnérlunden (uten "s").

Park

Parken ble opprinnelig opprettet i 1890-tallet da hadde den to vindmøller som ble revet. Den var den minste av alle stockholmsparker med blomsterbed og plen som var forbudt å gå på. På begynnelsen av 1940-tallet fikk Tegnerlunden en gjennomgripende forandring etter forslag fra bygartneren, stadsträdgårdsmästare Holger Bloms Erik Glemme. Det ble bygget en brønn på toppen av bakken med en kunstig bekk som rant nedover skråningen og under en liten buebro av stein før den endte i en liten plaskedam.

Skulpturer

I Tegnérlundens østlige ende er er det en stor statue av August Strindberg skapt av Carl Eldh, en model ble ferdig til Strindbergs siste bursdag i 1912. I året 1916 ble fullskalemodellen ferdig, og i 1942 ble den støpt i bronse og satt opp i parken. På sokkelen sider er sitater fra Strindbergs litterære verk.
I parkens nordøstre hjørne ble det i 1996 reist en liten bronseskulptur som Majalisa Alexanderson hadde lavet av Astrid Lindgren som tar imot et barn. På skulpturen er det sitater fra hennes bøker. Flere av Astrid lindgrens bøker er relatert til en liten park, Tegnérlunden. For eksempel i begynnelsen av Mio min Mio tar den lili gutten Bo Vilhelm Olsson ham med til Landet i det fjerne.
Hôtel de Ville (Paris Metro)

Hôtel de Ville er en stasjon på metroen i 1. arrondissement i Paris, og betjenes av linje 1 og linje 11.
Stasjonen ligger rett ved rådhuset (fr. Hôtel de Ville) på Seinens høyre bredd, like overfor Notre-Dame.
Haugsholmen

Haugsholmen er et handelssted og ei øy i Vanylvsgapet og Vanylvsfjorden nord for Stad, i Sande kommune på Sunnmøre. Med sin sentrale beliggelse midt i skiplsleia rett nord for Stadt har stedet vært et handelssted helt til det ble fraflyttet. Det har vært registrert bergensborgerne med handelsrettigheter på holmene helt siden 1675. Slekten Frimanslund var den siste som drev handel. På den lille øya Frekøy rett ved ligger Haugsholmen fyr
Kjøttfinnefisker

Slektskap med landdyrene

Man har lenge vist kjøttfinnefiskene har gitt opphav til tetrapodene. Kladistikere grupperer gjerne Tetrapoda (alle landlevende virveldyr, inkludert oss selv) som en del av kjøttfinnefiskene. Kjøttfinnefiskenes finner likner så mye på lemmene hos de eldste panserpaddene at gruppen blir regnet som opphav til landlevende virveldyr i all vitenskapelig litteratur.
Bergen-Voss

Bergen-Voss er et årlig sykkelritt som har blitt arrangert av Bergen Cykleklubb siden 1977. Rittet starter ved Grieghallen i Bergen og har målgang på Voss. Traséen går over Gullbotn og Kvamskogen. Ved målgang regnes alle som fullfører på beste tid som vinnere, noe som gjør at antall vinnere varierer fra år til år.

Rekorder

Løyperekorden på 3:55:57, ble satt 2010 av et felt på 21 ryttere på tiden 3:55:57, blant annet Ove Matland og Mads Kaggestad. Den tidligere rekorden hadde Bo André Namtvedt og Vegard Øverås Lied fra CK Bjørgvin på 4:02:01, satt i 1995. Elin Steinsbø Fylkesnes fra Bømlo CK har rekorden for kvinner på tiden 4:17:29, satt i 2009. Marit Iden fra Åsane CK, har flest seire totalt i kvinneklassen med 6 ganger. Ove Matland fra Bergen CK har flest seire i herreklassen med 8 seire. Løyperekorden på 3:55:57, ble satt 2010 av et felt på 21 ryttere på tiden 3:55:57. I vinnerpuljen syklet: Ove Matland, Mads Kaggestad, Bjørn Hopsdal, Øystein Blom-Ohlsen, Øyvind Dybing, Kjartan Pedersen Gurholt, Andreas Hosøy, Joachim Jordan, Fredrik Olsen, Vidar Steinsbø, Bjarte Vethe, Olav Tu Husveg, Magnar Rugland, Gunnleiv Gjøsæter, Otto Eikeset, Kristoffer Aase Vabø, Terje Hordnes, Geir Kristiansen, Øystein Susort, Dag Foseid, Johnny Gjerald
Marvelous Marvin Hagler

«The War»

Den 15. april 1985 møttes Hagler, som da var ubestridt mellomvektsmester, den fire år yngre utfordreren Thomas «Hitman» Hearns, som på sin side var juniorverdensmester i samme vektklasse til en tittelmatch. Kampen, som fikk oppnavnet «The War» («Krigen»), regnes blant tidenes beste boksekamper til tross for at den bare varte i knapt to og en halv runde, syv minutter og 52 sekunder. Sports Illustrated karakteriserte kampen som «Åtte raserifylte minutter» og avisen The Guardian kalte kampen «Tre runder som rystet verden».
I første runde utvekslet bokserne slag som var så energiske at Hearns brakk høyre hånd. Boksemagasinet The Ring har siden betegnet dette som tidenes beste bokserunde. Omtrent halvveis ut i tredje runde, som var blitt avbrutt for å sjekke et kutt i Haglers panne, traff han Hearns med en høyre hook til hodet og fulgte opp med et slag til haken og to uppercuts som felte Hearns. På dette tidspunkt hadde to av dommerne Hagler i ledelse og én hadde Hearns.
DS «Marietta Di Giorgio» (1907)

Krigsforlis

DS «Marietta Di Giorgio» var lastet med salt på reise fra Cádiz i Spania til Måløy. 19. januar 1917 ble hun stanset og senket av den tyske ubåten UC-21, sørvest av Ushant. Hele mannskapet overlevde.
Golden Goal (TV-serie)

Om serien

Golden Goal var et uhøytidlig underholdningsmagasin om sport med Johan Golden og Henrik Elvestad. Programmet ble lagd både for dem som elsker idrett, og for dem som tror de hater det. I hver episode inviterte de en gjest innen sport, og mot slutten av programmet hadde de alltid en uhøytidelig kåring om morsomme ting som har skjedd på forskjellige sportsarenaer. Magasinet handlet mest om fotball, men var også innom andre idrettsgrener.
Et fast innslag i serien var å rekonstruere minneverdige øyeblikk fra idrettshistorien sammen med noen av dem som var med på den faktiske hendelsen; et annet var innslag der Elvestad - noen ganger sammen med Golden - prøver ut mer eller mindre kuriøse idretter.
Apeltastes chiapasensis

Utseende

Middelsstore (ca. 15 millimeter), avlange gullbasser. De bakerste ryggleddet (pygidium) er avlangt. Dekkvingene er brunoransje med svarte flekker. Hannene har kvaster av gule hår på mellom- og bakbeina.

Levevis

Disse artene er livlige biller som flyr i solskinn. De besøker blomster for å ete pollen.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Mexico.
Christoffer Urne

Stattholder

Ved trettiårskrigens slutt i 1629 ble Urne stattholder i Norge, med de tilhørende vervene: lensherre over Akershus, og medlem av riksrådet. Etter 13 år i Norge vendte han hjem til len i Danmark, og til stillingen som rikskansler fra 1646 til 1660. Fra 1658 var han forlenet med Lyse kloster, som han året etter byttet med Hardanger len, og Halsnøy kloster.
Jingyu

Jingyu (kinesisk: 靖宇县; pinyin: Jìngyǔ Xiàn) er et fylke i provinsen Jilin i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Baishan.
Befolkningen var på 140 921 innbyggere i 1999.