google/wiki40b huggingface dataset:
Slaget ved Burkersdorf

Slaget ved Burkersdorf var en slags som ble utkjempet 21. juli 1762 under Syvårskrigen En  prøyssisk armé på 40 000 mann bekjempet en østerriksk armé på rundt 30 000 mann. 
Etter at Elizabeth av Russland døde, tsarina i Russland, tok nevøen Peter III over tronen. Peter var en stor beundrer av Fredrik den store og alt som var prøyssisk, og Fredrik tok i bruk  denne fordelen. Peter trakk arméen sin tilbake fra krigen, forlot det russisk-okkuperte Østpreussen og signerte en fredsavtale med Fredrik. Peter sendte så en styrke for å støtte den prøyssiske arméen i felttoget mot østerrikerne. 
Regjeringstiden til Peter var kort, da konen Katarina den store tok over tronen og han døde kort tid etter. Katarina trakk seg ut av krigen og sendte ordre til grev Zakhar Tsjernysjov, som hjalp prøysserne i å trekke seg tilbake. 
Fredrik så at han måtte handle raskt. Han overbeviste den russiske generalen om å forbli et par dager til, uten å ta del i slaget, men å være en styrke som påvirket avgjørelsene til den østerrikske generalen. Fredrik gikk til angrep og vant, mens de russiske styrkene reiste hjem.
Cremastocheilini

Utseende

Små til middelsstore (7-23 millimeter) gullbasser, kroppsformen er mer langstrakt enn de fleste andre gullbasser. Hannene har ikke noe hornlignende framspring i pannen. På farge er de gjerne svarte, sjelden med metallisk glans, men ofte med røde, gule eller hvite flekker eller striper.
Den artsrike slekten Cremastocheilus omfatter arter med svært avlang kroppsbygning og mattsvart farge, som er knyttet til maur.

Levevis

Gruppen har mange ulike levemåter. Hos noen arter lever larvene av yngelen til sosiale insekter, andre er knyttet til maur- eller termitt-tuer uten at man vet med sikkerhet hva de lever av. Noen har larver som lever av gjødsel. Utviklingstiden er gjerne temmelig kort, ofte bare noen få uker. Ulikt mange andre gullbasser synes disse artene å være ganske vanskelige å avle opp i fangenskap.

Utbredelse

Gruppen er mest artsrik i tropisk Afrika.
Ellers er den utbredt over det meste av Jorda, men mangler i Europa, Australia og på Madagaskar.
Kaupanger Idrettslag

Kaupanger Idrettslag (stiftet 6. juni 1935) er et norsk idrettslag fra Kaupanger i nærheten av Sogndal.

Menn

Klubbens beste serieplassering er en 7.-plass i 3. divisjon i 2006, mens beste NM-prestasjon var å spille 2. kvalifiseringsrunde i 2005 mot Førde (tap 1–2).

Kvinner

Idrettslaget har et kvinnefotballag som spiller i 1. divisjon. Kvinnelaget spilte tidligere i Toppserien i 1999-sesongen, noe som endte med lite flatterende ett poeng og 5-94 i målforskjell. Det er den dårligste innsatsen et lag har gjort i den øverste divisjonen i fotball for kvinner (per februar 2010).
Kaupanger er fortsatt blant de største lagene i Sogn og Fjordane på kvinnesiden. Kaupanger har hatt en spiller på det norske A-landslaget for kvinner, Anette Igland. Landslagsspiller Elise Thorsnes har også tidligere spilt for Kaupanger.
Geranium (restaurant)

Historie

Restaurant Geranium ble åpnet våren 2007 i Kongens Have i København av Rasmus Kofoed og Søren Ledet. Restauranten måtte stenge i 2009, men gjenåpnet i Parken på Østerbro i 2010.
Restauranten fikk i mars 2013 to stjerner i Michelinguiden etter tidligere å ha hatt én stjerne. I april samme år ble restauranten kåret til verdens 45. beste i San Pellegrino's The Worlds 50 best restaurants in 2013 etter året før å ha vært nummer 49. I 2014 opprettholdt restauranten de to michelinstjernene. Den 24. februar 2016 fikk Geranium tre michelinstjerner som den første danske restaurant noen gang.
I april 2015 trådte Lars Seier Christensens holdingselskap Seier Capital inn i restaurantens eierkrets med en aksjepost på 80 %.
Den nordiske tjuefemårskrigen

Den nordiske tjuefemårskrigen (også kalt 25-årskrigen mot Russland) var en krig mellom Russland og Sverige, samt Sveriges (fra 1578 til 1582) allierte Polen i årene 1570–1595. Krigen startet da Russland som forsøkte erobre Sveriges besittelser i Estland. Krigen endte med svensk seier ved freden i Teusina i 1595.
Fulham FC

Nyere historie

Micky Adams fikk managerjobben midt på 1990-tallet, og i løpet av to sesonger hadde han løftet Fulham fra tredje til andre divisjon. Millionæren Mohammed Al-Fayed kjøpte klubben denne sommeren. Han leide inn managerduoen Ray Wilkins og Kevin Keegan, og lovet at klubben skulle spille i Premier League i løpet av fem år.
Etter uenigheter omkring laguttaket forlot Wilkins klubben, etter at de nesten hadde greid opprykk til første divisjon. Neste divisjon ledet Keegan laget til opprykk på en suveren måte, laget tok hele 110 poeng av 138 mulige. Keegan sluttet deretter for å bli manager for Englands landslag, og veteranspilleren Paul Bracewell overtok ledelsen i Fulham.
Fulhams første sesong i 1. divisjon endte med en niendeplass. Bracewell fikk sparken tidlig i sesongen, og flere midlertidige managere var innom klubben i løpet av sesongen.
Jean Tigana ble så ny manager, og etter å ha kjøpt inn flere unge stjerner, blant andre Louis Saha, ledet han Fulham til klubbens tredje opprykk på fem sesonger, igjen på en overbevisende måte. I løpet av sesongen ble klubbens kaptein og nå manager, Chris Coleman, innblandet i et trafikkuhell, som førte til at fotballkarrieren tok slutt.
Coleman ble utpekt som ny manager ved starten av 2003/2004-sesongen. Han hadde hatt midlertidig lederansvar i noen måneder allerede, etter at Tigana fikk sparken etter to og et halvt år i Premier League med middelmådige resultater.
Fulham spiller nå sine hjemmekamper på Craven Cottage, men benyttet banen til Queens Park Rangers, Loftus Road, i sesongene 2002/2003 og 2003/2004.
Konføderasjonsartiklene

Konføderasjonsartiklene (engelsk: the Articles of Confederation) var USAs første grunnlov. Den ble undertegnet i 1777 av delegater fra de tretten koloniene, og var i kraft fra 1781 til den ble erstattet av den nye grunnloven i 1789.
Konføderasjonsartiklene la opp til en svak konføderal myndighet, og artikkel to i artiklene gjorde det klart at delstatene beholdt sin «suverenitet, frihet og uavhengighet». Artikkel tre definerte målet for konføderasjonen som «delstatenes felles forsvar, tryggingen av deres friheter og deres felles og generelle velferd», mens artikkel seks gjorde det klart at delstatene ikke uten samtykke fra kongressen kunne føre utenrikspolitikk.
Konføderasjonen hadde en kongress med ett kammer, der hver delstat hadde to til syv representanter. Konføderasjonens president var lederen av kongressen, men hadde ingen utøvende makt. Det var heller ikke noe konføderalt domstolsvesen. Delstatene hadde forpliktet seg til å implementere vedtak i kongressen, men kongressen hadde ingen makt til å gjennomføre vedtak på egen hånd.
Blant de viktigste resultater av konføderasjonen var Northwest Ordinance (1787), der delstatene gav opp sine territoriale krav i området øst for Mississippi. Dette gjorde at disse landområdene senere kunne tre inn i unionen som egne delstater.
Weta Digital

Weta Digital er et filmselskap som spesialiserer seg innen digitale filmeffekter. Det er lokalisert i Wellington i New Zealand og er et datterselskap av Weta Workshop, som lager spesialeffekter. Direktør Peter Jackson og Richard Taylor, med flere, grunnla Weta Digital i 1993 for å produsere de digitale filmeffektene til filmen Heavenly Creatures. Til dette arbeidet ble det bare brukt én datamaskin. Selskapet har vokst seg stort siden den gang. I dag er det velkjent og har medvirket i mange populære filmer. I juni 2006 ble deres beste datamaskin registrert som den 157. kraftigste i verden.
Vindusmygg

Liv og utvikling

Vindusmygg er nokså vanlig fra mars/april til ut i november.  De fleste arter lever ved fuktige steder i skog og mark, og flyr ved skogkanter i gresset.  Men har en tiltrekning mot vindusglass og har fått navnet sitt deretter.  Den sitter på glasset både ut og inne i hus.  Den er lett å kjenne igjen, særlig på de flekkete vingene, litt lange beina og de to sprikende antennene.  Noen ganger kan vindusmygg opptre i mindre svermer, men opptrer vanligvis enkeltvis. 
Vindusmygg er litt lik en vintermygg eller et lite stankelbein, men skiller seg fra disse ved sin skitne, lyse gråbrune farge og de tydelige mørkflekkete vingene. Vingene har en tydelig diskalcelle, en lukket celle, omtrent midt på vingen.  På toppen av brystet (dorsalt) har den tre mørkere lengdestriper og mangler den V-formede furen som vintermygg og stankelbein har. Fasettøynene er store og dekker omtrent hele siden av hodet.  Midt oppe på hodet finne tre punktøyne (ocelli).  Antennene er trådformede og spriker ut fra det runde hodet i en V-form.  Antennene består av 16 ledd, de største nært hodet og mindre og tynnere ledd ut mot tuppen.  Beina er lange, gule, men mørkere ved leddene.  
Eggene legges i råtnende organisk materiale, som kompost, ekskrementer og møkk-kjellere, der larvene utvikles. Vindusmygg gjennomgår en fullstendig forvandling, med et puppestadium.

Generelt om mygg

Mygg tilhører tovingene, de har som navnet sier bare ett par vinger, eller to vinger, det bakerste vingeparet er erstattet av (omdannet til) to svingkøller eller kølleformede balanseorganer.  Bare noen få arter stikker eller biter.
Mygg kan bare skilles fra fluene ved å se på antennene, som skal ha mer enn 4 ledd og være av typen trådformede, der leddene er mer eller mindre like store. (vanskelig å se, kan kreve forstørrelse).  Mygg har ofte litt mer spisse og lengre vinger, lengre bein og en litt slankere kropp enn fluer.  Men det ytre utseendet til noen mygg kan være svært likt en flue, som hos Gjødselmyggene og Knotten.  Alle mygg gjennomgår en fullstendig forvandling.
Finnfjordbotn

Finnfjordbotn (nordsamisk: Vuotnabahta), på folkemunne Finnsnes Øst, i Lenvik, Troms har i en årrekke vært en viktig del av Finnsnes by og ligger 4 km øst for sentrum ved veikrysset hvor fylkesvei 86 og fylkesvei 855 møtes. Bydelen, som har ca. 600 innbyggere (med Finnfjord 783 innbyggere, 2009), omfatter noen boligfelter fra 70- og 80-tallet, men det er spesielt industrien som er dominerende. På Botnhågen finnes flere små industrier og andre næringsbygg, deriblant bakeri, avfallsforbrenningsanlegg, bilforhandlere og biltilsyn. 1,5 km sørover mot Sørreisa ligger Finnfjord smelteverk.
Finnfjord smelteverk ligger i Finnfjordbotn og produserer omtrent 100 000 tonn ferrosilisium i året.
Finnfjordbotn har også kirkegård, campingplass, videregående skole, fotball- og friidrettsstadion, idrettshall og gode skiløyper. Idrettslaget Pioner holder til i bydelen og har avdeling både for fotball, friidrett og ski.
Bydelen hører stort sett med under Fagernes skolekrets på Aspelund, men har noe flytende grenser mot Finnsnes skolekrets, spesielt i området Lunde/Stormyra.
Domagoj Vida

Landslaget

Han ble tatt ut til Fotball-EM 2012 i Polen og Ukraina. To år senere var han igjen i den kroatiske troppen til VM 2014 i Brasil.
Han ble tatt ut i Kroatias EM-tropp til EM i Frankrike 2016.
Han ble tatt ut i Kroatias tropp til VM i fotball 2018 i Russland.
Delikatessen

Delikatessen, (originaltittel: Delicatessen) er en fransk svart komedie-film fra 1991, regissert av Jean-Pierre Jeunet og Marc Caro og med Dominique Pinon i hovedrollen.
Kokichi Kimura

Karriere

Kokichi Kimura startet sin profesjonelle karriere i Nissan Motors i 1985.
Han har tidligere vært trener for Yokohama F. Marinos.
Andreas Silbermann

Andreas Silbermann (født 16. mai 1678 i Kleinbobritzsch (Sachsen), død 16. mars 1734 i Strassburg) var en tysk orgelbygger fra barokktiden som var virksom i Alsace.
Silbermann var den eldre broren til den berømte saksiske orgelbyggeren Gottfried Silbermann. Orglene som brødrene Silbermann og Andreas' sønn Johann Andreas Silbermann bygde er kollektivt kjent som «Silbermann-orgler».
Beverley Dunn (dekoratør)

Beverley Dunn er en australsk scenograf. Dunn har vært scenograf på flere filmer. Sammen med produksjonsdesigner Catherine Martin har hun vunnet en Academy Award («Oscar») for Beste produksjonsdesign, for filmen Den store Gatsby fra 2013. Dunn vokste opp og bor i Sydney, Australia. Hun er utdannet ved Cheltenham Girls High School og University of Western Sydney.
Gorge-demningen

Gorge-demningen er en demning med vannkraftverk beliggende i Whatcom County, delstaten Washington i det vestre USA. Den regulerer Skagit River. 
Anlegget ligger nedenfor Ross-demningen og Diablo-demningen.
Kraftverket har en installert produksjonskapasitet på 207 MW, fordelt på fire turbiner. Operatør er Seattle by. Utbyggingen skjedde fra 1921 til 1924.
Servitutt

En servitutt (av latin: servitus = slaveri, avhengig stilling) er en rettighet på en grunneiendom som begrenser grunneierens bruk av eiendommen. Servitutten kan være tidsbegrenset eller evigvarende. En servitutt kalles også for en heftelse på den eiendom den hviler.
En servitutt etableres som hovedregel ved at det inngås en avtale (skriftlig eller muntlig) mellom partene som berøres, men den kan også være etablert gjennom hevd. 
En servitutt sikres rettsvern ved at den tinglyses på den eiendom den hviler. En anmerking om tinglysing av servitutten blir ført inn i grunnboken, mens selve dokumentet som beskriver rettigheten føres inn i panteboken. 
For servitutter som gjelder eiendom gjelder reglene i «Lov um særlege råderettar over framand eigedom av 1968-11-29» (Servituttloven).
Ved overdragelse av servitutter har eieren normalt forkjøpsrett til servitutten, det gjelder likevel ikke servitutter som ligger til fast eiendom eller et foretak. 
Det betales vanligvis ikke løpende vederlag for servitutter, vederlaget vil være erlagt ved stiftelsen av servitutten.  
Det er to hovedtyper servitutter:

Personlig servitutt

Personlig servitutt innebærer at rettigheten er knyttet til en person, et firma eller en organisasjon. For eksempel en personlig jaktrett, en forkjøpsrett eller et kår. Klassisk er også et kraftselskaps rett til å ha elektrisitets-ledninger og stolper på privat grunn. 
Som en hovedregel kan en personlig servitutt selges eller overdras til en annen, uten at grunneierens samtykke er nødvendig.
En personlig servitutt kan bare avlyses med samtykke fra den som innehar rettigheten.

Svakheter i det norske systemet

Realservitutter blir bare anmerket i grunnboksbladet for den tjenende eiendom, og ikke for den herskende eiendom. Det vil si at ved salg av en eiendom, vil ikke grunnboksbladet for denne eiendom vise hvilke rettigheter denne har på en annen eiendom.
Dersom en eiendom deles ved en delingsforretning, vil alle servitutter som er tinglyst på hovedeiendommen automatisk bli overført til den nye eiendommen, selv om servituttene er stedbundne og ikke berører den nye tomten. I Norge er det ikke noe system som fanger opp dette problemet ved delingsforretningen, og mange eiendommer har derfor tinglyste servitutter som er eiendommen uvedkommende.
Manilagallionen

Manilagallionen (spansk: Galeón de Manila, tagalog: Kalakalang Galyon ng Maynila at Acapulco) var den spanske kolonialmaktens sjøforbindelse mellom Filippinene og Ny-Spania. Oppdagelsen og erobringen av Filippinene og den følgende oppdagelse av havstrømmene og passatvindene som gav den beste sjøveien fra Filippinene til Mexico skapte en forbindelse mellom Spania og Asia.
Det var den spanske katolske misjonæren og sjøkapteinen pater Andrés de Urdaneta som oppdaget de gunstige strømmene/vindene som gjorde handelsveien mulig. Med denne ruten var det for første gang i historien virkelig skape et globalt handelsnettverk.
Seilasene foregikk, med endel unntak, årlig i perioden fra 1565 til 1815.

Lasten

Manilagallionens lønnsomhet hvilte på den høye sølvprisen i Asia og den gode tilgangen på sølv i Mexico. Dette tillot spanjolene å kjøpe asiatiske luksusvarer billig og omsette dem i Europa med minst 300 % gevinst. Fra Asia førte Manilagallionen silke, bomull, elfenbein, tepper, tøyer, krydder, lakkerte trevarer og annet som kom fra Kina, India, Java, Ceylon og Persia. Den tok også med offisiell og privat korrespondanse samt passasjerer; kjøpmenn, militære og misjonærer. Fra Acapulco tok man med sølv eller sølvmynt som betalingsmiddel for handelsvarene og for å dekke utgiftene for den spanske kolonialadministrasjonen, misjonen og krigsmakten på Filippinene.
Av særlig stor verdi var handelen med Mingdynastiets Kina (og senere Qing-dynastiet). Sjøhandelen mellom Manila og Fujian ble meget livlig.

De årlige seilaser

Gallionen forlot Manila (gjerne etter et siste anløp i Cavite) i juli eller senest i august, ellers måtte ferden utsettes et år på grunn av de da rådende vindforholdene. Returen skjedde etter fem eller seks måneder og gallionen kom derfor tilbake til Manila i desember eller januar. 
Spanjolene oppdaget mange av øyene i det nordlige og sentrale Stillehavet under disse seilasene. Det foreligger skildringer som kunne tyde på at spanjolene under en seilas oppdaget Hawaii, men ettersom de ikke fulgte opp oppdagelsen på noen måter, er det ingen grunn til å tro at de la noen vekt på denne oppdagelsen.
Fra Acapulco dro man videre til lands via Mexico by til Veracruz, der videre forbindelse til Spania skjedde med sølvflåten.

Fartøyene

Manilagallionen var en gallion fra 500 til 1 500 tonns drektighet som seilte sjøveien Manila–Acapulco med en verdifull last taksert til oppimot 2 ½ millioner pesos. Fartøyene var vanligvis bygget ved Bagatao på Filippinene eller i Autlán i den nåværende delstaten Jalisco i Mexico.
Den første seilasen ble gjennomført i 1565 og den siste i 1815, med ruten offisielt bragt til opphør i 1821. Det siste året var det Mexicos løsrivelse som gjorde handelsveien uaktuell. Senere, både i og med dampskipene og så etter åpningen av Suezkanalen ble den ytterligere uinteressant.
Maithon kullkraftverk

Maithon kullkraftverk er et kullkraftverk i delstaten Jharkhand i India. Det har en installert produksjonskapasitet på 1 050 MW, fordelt på 2x524 MW i to enheter. Anlegget ble idriftsatt med første enhet høsten 2011. Operatør med 74 % eierandel er er energiselskapet Tata Power, som er en del av konglomeratet Tata Group.
305. artilleribrigade

305. artilleribrigade (russisk 305 артиллерийская Гумбиненская Краснознаменная бригада) er en artilleribrigade i det russiske forsvaret som er underlagt 5. kombinerte armé. Brigaden er forlagt til Ussurijsk.
Spångsholm

Spångsholm er et tettsted i Mjölby kommune i Östergötlands län i Östergötland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 408 innbyggere.
Harminius

Utseende

Middelsstore, slanke, halvblanke, mer eller mindre brunlige smellere. Dekkvingene har gjerne et par siksak-tverrbånd., Hodet er kort og bredt, med små fasettøyne. Antennene er 11-leddete, vanligvis ganske lange, mer eller mindre sagtakkede. Brystskjoldet (pronotum) er rundet firkantet, gjerne noe lengre enn bredt, bakhjørnene er nokså mye skrått tilbaketrukket. Dekkvingene er langsmale, omtrent så brede som brystskjoldet, med tydelige lengdestriper. 
Larvene er sylindriske, glatte med en voksaktige overflate og spredte hår, gjerne rød- eller gulaktige. Hodet er noe flatt med fremoverstrakte kjever. Det bakerste leddet har vanligvis et par kraftige utvekster av varierende form. Beina er ganske korte.

Levevis

Denne slekten har larver som lever i jorda, der de gjerne eter planterøtter.

Skadedyr og nyttedyr

Noen arter i slekten er brysomme skadedyr i jord- og hagebruk fordi larvene (kjølmark) spiser røtter.

Utbredelse

Slekten har en holarktisk utbredelse, med særlig mange arter i Øst-Asia.
Marie Lødrup Bang

Bokanmeldelser

1970:  Marianne Prause, ”Carl Gustav Carus,  Leben und Werk”,  Berlin 1968 i  Zeitschrift für Kunstgeschichte, 1970, pp. 257-259.  
1974: Helmut Börsch Supan, „Caspar David Friedrich,  Gemälde,  Druckgraphik und bildmässige Zeichnungen“, München 1973 i Zeitschrift für Kunstgeschichte, 1974, pp. 291-296. 
1990: Torsten Gunnarsson,  „Friluftsmåleri före friluftsmåleriet. Oljestudier i nordisk landskapsmåleri 1800-1880” Uppsala 1989 i ”Utendörsstudier og friluftsmaleri” i Kunst og Kultur, nr. 2, 1990 .

Artikler

1965:  ”Two Alpine Landscapes by Caspar David Friedrich” i The Burlington Magazine, November 1965, pp 571-575.
1980:  “Friedrich og Dahl” i utstillingskatalogen  ”Dahls Dresden”,  Nasjonalgalleriet, Oslo, 1980, pp 26-38, oversatt til svensk i utstillingskatalogen ”Romantiken i Dresden” 
Nationalmuseum, Stockholm, 1980/81, pp. 15-25.
1985:   ”Dahl der nordische Bildner”  i utstillingskatalogen ”Zeichnungen der Romantik, Caspar David Friedrich, Johan Christian Dahl, August Heinrich”,  Kunsthaus Zürich 1985, pp. 19-25, gjenopptrykk i         utstillingskatalogen ”Johan Christian Dahl 1788-1857”, Neue Pinakothek, München 1988/89,  pp. 20-28.  
1987:  ”Dahl og Naturen”  I utstillingskatalogen  ”J. C. Dahl i Italien 1820-1821”, Thorvaldsens Museum, København, 1987, pp. 11-17.
1988:  ”Dahls Norge”  i utstillingskatalogen ”Johan Christian Dahl 1788-1857,  Jubileums-utstilling”   Nasjonalgalleriet,  Oslo, pp. 11-28.
1989:   ”Joseph Anton Kochs ”Lauterbrunnental” og Johan Christian Dahl” i ”På klassisk grund”, Meddelelser fra Thorvaldsens Museum 1988,  pp. 237-245.
1991:   ”J. C. Dahls tidlige prospekter” i Kunst og Kultur, nr. 1, 1991.  pp. 52-58.
1992:   ”Johan Christian Dahls Norge”  i Natur och nationalität, Nordisk bildkonst 1800-1850 och dess europeiska bakgrund, Wiken 1992, pp. 26-3
1992:   ”C. W. Eckersberg og J. C, Dahl”, i utstillingskatalogen ”Fire danske klassikere”, Nasjonalgalleriet, 1992/93, pp. 29-38.
1992:   "Landskapskunst og havekunst. Om forutstningene for den nye havestilen på 1700 tallet" with English Summary. Kunst og Kultur 1992 nr.1, pp.12-36.
1993:   ”J. C. Dahl og de danske mestre” i Kunstmuseets  Årsskrift 1993, pp. 50-57.
1998:   Artikkel om J. C. Dahl i Allgemeines Künstlerlexikon,  Senn Verlag, München, Leipzig.  
2000:   Artikkel om J. C. Dahl  i Norsk biografisk leksikon.
Herodes-dynastiet

Herodes-dynastiet var navnet på et dynasti i Midtøsten fra år 39 f.Kr. til år 93 e.Kr. Dynastiet hadde sin bakgrunn i Edom, men regjerte i hovedsakelig jødiske områder. Områdene som var under dynastiets kontroll varierte mye, men dekket grovt sett områdene som i dag utgjør Israel og Palestina, samt deler av Syria, Libanon og Jordan. Både Josefus og Det nye testamentet omtalte disse herskerne overveiende negativt, og beskrev dem som motstandere av det jødiske folket. Det var mye giftemål mellom nære slektninger i dynastiet, noe som gjør slektsforholdene temmelig uoversiktlig.

Herodes den store

Herodes den store grunnla dynastiet. Herodes den store var beryktet for sin grusomhet. Han stod for mange byggearbeider og fornyet tempelet i Jerusalem.

Arkelaus

Arkelaus (23 f.Kr. – ca. 18 e.Kr.) var sønn av Herodes den store. Han regjerte som landsfyrste i Judea, Samaria og Edom 4 f.Kr til 6 e.Kr. Arkelaus slo ned et opprør fra det jødiske fariseerpartiet med stor brutalitet, hvor 3000 mennesker mistet livet. Han ble avsatt av keiser Augustus etter 10 års regjeringstid på grunn av anklager om grusomhet. Familien til Jesus turte ikke å vende tilbake til hjemstedet sitt i Judea etter sitt eksil i Egypt, nettopp fordi Arkelaus var beryktet for sin grusomhet. De slo seg derfor i stedet ned i Nasaret i Galilea.

Herodes Agrippa I

Herodes Agrippa I var barnebarn av Herodes den store. Han samlet det gamle riket til Herodes den store i år 41. Han var venn av den romerske keiser Caligula. Ifølge Josefus var han i sin samtid kjent som «Agrippa den store»
I Det nye testamentet omtale Herodes Agrippa I som «Kong Herodes». Han var en aktiv motstander av den kristne kirke, og beordret blant annet henrettelsen av apostelen Jakob. Hans død beskrives derfor i maleriske vendinger i Apostlenes gjerninger.

Herodes Agrippa II

Herodes Agrippa II var sønn til Agrippa I. Hans søster Drusilla var gift med den romerske konsul Feliks. Hans andre søster, Berenike, var en periode elskerinnen til den romerske keiser Titus.
Agrippa II var venn med den jødiske historieskriveren Josefus. Agrippa II kjempet imidlertid på romersk side i de kampene som til slutt førte til ødeleggelsen av Jerusalem i år 70.
Agrippa II er den eneste av regentene fra dynastiet som omtales positivt i Det nye testamente. Paulus priste seg lykkelig fordi han fikk lov til å føre sin sak innfor Agrippa II, siden han ble oppfattet som en opplyst monark.