google/wiki40b huggingface dataset:
William M. Evarts

Biografi

Evarts studerte først ved Boston Latin School og ble siden uteksaminert ved Yale College i 1833. Han studerte deretter rettsvitenskap på privat basis før han tok ett år ved Harvard Law School. Etter dette ble han ansatt ved et advokatselskap i New York i 1839 og giftet seg med Helen Minerva Bingham Wardner i 1843, som han fikk 12 barn sammen med i perioden 1845 til 1862. Evarts begynte sin politikerkarriere som medlem av Whig Party og arbeidet som distriktsadvokat i New York i perioden 1849 til 1853. I 1860 var han New Yorks delegat ved den republikanske partikongressen, og året var han kandidat for senatorstillingen fra delstaten, men mislyktes i å få den. 
Han var sjefsrådgiver for Andrew Jackson ved riksrettssaken mot presidenten i 1868, og Evarts ble i juli samme år utnevnt til landets justisminister. Han satt i denne stillingen til mars 1869 og ble erstattet av sin fetter Ebenezer R. Hoar. Etter dette tjenestegjorde Evarts som øverste rådgiver for det republikanske partiet i 1876, hvor han forsvarte legitimiteten av Rutherford B. Hayes' valg som president over den demokratiske kandidaten Samuel Tilden. Da Hayes ble erklært vinner av presidentvalget i 1876 ble Evarts selv utnevnt til utenriksminister. 
Som utenriksminister deltok han blant annet på den internasjonale pengekonferansen i Paris i 1881. Han utarbeidet også en kontroversiell betingelse om at amerikanske soldater kunne forfølge kriminelle indianere over grensen til Mexico mot president Porfirio Díaz vilje. Denne avgjørelsen skapte store spenninger som var nære på å skape krig mellom landene da Mexico satte store styrker langs grensen som følge av betingelsen. Han fungerte også som fredsmekler mellom Chile, Peru og Bolivia under salpeterkrigen, men mislyktes i å oppnå noen resultater. Evarts avsluttet sitt verv i begynnelsen av mars 1881 sammen med resten av Hayes-administrasjonen. 
Fra 1885 til 1891 satt Evarts som senator fra New York. I dette vervet ledet han den amerikanske pengeinnsamlingen for sokkelen til Frihetsgudinnen, og han holdt tale ved avdukelsen av denne i slutten av oktober 1886. Evarts døde den 28. februar 1901 i New York City i en alder av 83 år.
Hatt

En hatt er et hodeplagg som vanligvis brukes utendørs og består av en hattepull (topp) og som oftest en liten eller stor brem nederst. Hatter fins i utallige uførelser for både kvinner og menn og har spilt en viktig rolle i mote- og drakthistorien i de fleste kulturer. Hatter har vært praktiske plagg til beskyttelse mot sol, regn og kulde, men er også blitt brukt som pynt eller for å markere yrkesmessig, sosial, militær eller religiøs posisjon.
Hatter kan lages av mange slags lette materialer, oftest filt, men også lerretsstoffer eller flettverk. Finere flosshatter kan være laget av silke som er trukket stramt rundt en pappkjerne. Hattemakere kan også kalles modister, særlig hvis de lager damehatter. 
Luer skiller seg fra hatter ved at de vanligvis er enten mindre, mykere eller mangler brem.

Andre betydninger av ordet

Ordet «hatt» kan også brukes om noe hatteliknende, for eksempel deksler på skorsteiner, såkalte pipehatter, eller den øverste, flate delen av fruktlegemet på visse sopper.
Heteresmia

Utseende

Små, grå- eller brunlige trebukker. Antennene er omtrent så lange som kroppen, de innerste leddene er svært kraftige og kledt med lange, oppstående hår. Pronotum er nærmest tønneformet, uten pigger eller tenner langs kanten. Dekkvingene er jevnbrede med markerte "skuldre". Beina er forholdsvis korte.

Levevis

Larvene lever inne i død ved, gjerne små kvister av løvtrær. De kan også finnes inne i store urter, for eksempel arter av vortemelk-slekten. Disse artene er ikke spesialiserte og en art kan ofte utnytte flere ulike vertsplanter.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sør-Amerika.
Diplomacy

Diplomacy er et brettspill fra 1954 som simulerer maktspillet mellom de europeiske stormaktene i forkant av første verdenskrig. Spillet legger vekt på spillernes evne til forhandlinger og strategi, og har således mer til felles med sjakk enn for eksempel Risk.

Særtrekk ved Diplomacy

Spillet er veldig abstrakt, i motsetning til en del andre strategispill, og det er ingen form for teknologi og forskning, forsyningslinjer, økonomi eller liknende. Til gjengjeld er det, som tittelen tilsier, mye vektlegging på diplomati spillerne imellom, og man har i praksis ikke mulighet til å vinne uten å inngå gode avtaler med de andre spillerne, og passe på å gi og ta etter behov, og eventuelt dolke dine allierte i ryggen om det blir nødvendig.

Flaks/slump

Spillet har nesten ikke noen elementer av flaks, da alle tropper som nevnt alltid har styrke 1, og terninger eller andre lavgrads tilfeldighetsgeneratorer ikke forekommer. Det eneste innslag av flaks i spillet, er at nasjonene ofte deles inn etter et flaksbasert system, for eksempel en trekning av lapper der prioritetene er skrevet opp, slik at trekningen ikke blir utelukkende flaksbasert, men har med spillernes preferanser å gjøre.

Spilletid

Spillet tar meget lang tid å spille. Det settes av minst 20 minutter for hver runde for diskusjoner, og å skrive kommandoer tar ekstra minutter. Kamper på godt over 10 timer, kan ofte forekomme. Dette har ført til at spillet har fått en meget stor utstrekning via brev, eller i nyere tid; e-post. Dette foregår ved at folk sender brev til hverandre om forhandlingene, og at kommandoene blir sendt til en sentral person som styrer det hele, eller at alle spillerne møtes for en kort tid en gang i blant og bare flytter brikkene og forlater stedet.
Vincent Huang Shoucheng

Bakgrunn

Han begynte på presteseminaret i Fuzhou da han var 18 år. Etter prestevielsen 29. juni 1949, foretatt av den apostoliske administrator biskop Thomas Niu Huiqing, underviste han ved seminaret i landsbyen Luojiang og ble sogneprest.
Den 12. november 1955 ble han arrestert sammen med tre andre prester. Han ble dømt til reform ved arbeid for kontrarevolusjonær kriminalitet i 1957. I 1972 fikk han dessuten straff for å ha forfattet instruksjonshefter for sjelesorgen.

Biskop

Han ble løslatt i 1980. Etter at biskop James Xie Shiguang ble fengslet i 1984, ble han året etter bispeviet for å kunne overta bispedømmet. Imidlertid ble biskop Xie satt fri, og kunne fortsette i embedet.
Selv ble biskop Huang fengslet på nytt. Han slapp ut i 1991, kom seg til hektene etter lang tids sykdom, og kunne gjenoppta sitt virke ved kirken i Luojiang.
Huang Shoucheng var koadjutorbiskop av Fu'an til biskop Xie døde den 25. august 2006. Han ble deretter raskt innsatt som ordinarie biskop i september.
Katolikkene i Mindong teller (2008) om lag 73 000 troende, hvorav mer av 90 prosent har sin tilhørighet til undergrunnskatolisismen, som ble ledet av biskop Huang. Han holdt til i landsbyen Luojiang, som er fødested til biskop Gregorius Luo Wenzao, presteviet i 1654 og konsekrert til Kinas første kinesiske biskop i 1685. Der er det blitt bygget blant annet en ny katedral som er vesentlig større enn den gamle, som er underlagt «den åpne kirke». «Undergrunnskirken» har 33 kirker, for det meste i Fu'an, Ningde og Xiapu. De har 45 prester, 96 nonner og om lag 350 ugifte lekkvinner som gir katekismeundervisning.
Den 28. desember 2008 bispeviet han sin etterfølger msgr. Vincent Guo Xijin, som ble han skoadjutorbikhop.
Det er også en regjeringsgodkjent biskop for «den åpne kirke». Det er biskop Vincent Zhan Silu, som har tilhold ved den gamle katedralen i byen Ningde, en halvtimes kjøretur fra Luojiang.
Requiemmessen etter hans død fant sted 2. august 2016; minst 20.000 mennesker fylte gatene utenfor katedralen i Mindong under messen.
Fredrik S. Heffermehl

Kritisk bok om Nobels fredspris

Den 6. oktober 2008 lanserte Heffermehl boka Nobels vilje, der han analyserte Nobels testament (1895) og hva Nobel må ha tilsiktet med ordene "nationenes forbrødring", "reduksjon eller avskaffelse av stående hærer" og "avholdelse av fredskongresser". Etter Heffermehls syn viser en historisk og juridisk analyse at den norske Nobelkomiteen er forpliktet til å respektere at Nobel ønsket å opprette en pris for aktivt fredsarbeid og for en ny internasjonal rettsorden hvor statene trygt kunne avskaffe sine militærvesen. Han mener at Nobelkomiteen misforstår sin oppgave når den har valgt å tolke begrepet "fredspris" i stedet for å se på ordene Nobel brukte og hans spesifikke formål med prisen.
Boken viser til at Nobel ville utfordre militarisme og opprustning og at Nobelkomiteene etter siste krig ikke har gjort det. Mange prisvinnere skulle etter hans syn ikke ha fått prisen. Blant de mange som etter forfatterens mening har fått priser som strider mot loven og testamentet er Al Gore og FNs klimapanel, Muhammad Yunus, Wangari Maathai, Shirin Ebadi og Det internasjonale atomenergibyrået IAEA. Han mener det også var feil å gi prisen i 1994 til Yasir Arafat, Shimon Peres og Yitzhak Rabin og i 1973 til Henry Kissinger og Le Duc Tho. Heller ikke Røde Kors, Amnesty International, Leger uten grenser, Elie Wiesel, Norman Borlaug eller Mor Teresa  burde fått fredsprisen etter hans syn siden de var ikke "fredsforkjempere" slik Nobel forsto begrepet. I boken hever han at fram til 1940 var 85 prosent av pristildelingene i overensstemmelse med Nobels kriterier. I årene etter krigen er det bare 45 prosent av prisene som får "godkjent". I de siste syv år har bare en pris vært innenfor testamentet, mener Heffermehl.
Boken kritiserer også Stortinget ved å overlate valget av medlemmer i Nobelkomiteen til partigruppene ut fra resultatet i siste valg. Dette er en viktig del av forklaringen på at partienes egeninteresser har fortrengt hensynet til hva Nobel ville med sin pris, fremholder Heffermehl, som i boken også hevder at utviklingen av Nobels fredssenter og den årlige Nobelkonserten har ført til en kommersialisering som har knyttet prisen nærmere til næringsinteresser enn til den typen fredsarbeid Nobel ønsket å styrke med sin fredspris. I tillegg kommer  et sterkt sideblikk til norske utenrikspolitiske interesser helt fra prisens første tiår.
Ballista

Ballista eller ballist er et kraftig skytevåpen som ligner en gigantisk armbrøst til å skyte tunge piler, stein eller tilsvarende prosjektiler. Navnet er (latin, fra gresk ballistēs, fra ballein «å kaste». I motsettning til armbrøster lagres kraften ikke i en buen, men i to torsjonsfjærer av tau.

Historikk

Ballistaen ble utviklet i antikkens Hellas, fra tidligere kastemaskiner bestående av en stor bue og en skrallemekanisme. Første gang en med sikkerhet vet at ballistaer ble brukt, var i Siracusa i Italia rundt 400 f.Kr.
Romerne videreutviklet den greske ballistaen og laget større maskiner som også kunne skyte store steiner. Ballistaen i middelalderen skjøt bolter, og er antatt å ha inspirert den europeiske armbrøsten, selv om den kinesiske armbrøsten fra det 5.århundret også kan ha vært en faktor i utviklingen av disse våpnene og de boltkastende ballistaene.
En ballistas arm er av tre, hver støttet ved å bli spent inn mot midten av et stort rep. Repene (en per arm) er fjørene i ballistaen. Repene er lagt av dyresener. Når buearmene er spent bakover, strekker de repene. Skruer trekker buestrengen bakover.
Ballistaen var et svært presist våpen, men hadde begrenset rekkevidde eller prosjektil med lav vekt. Boltene eller de forholdsvis små steinene hadde ikke samme fart og tyngde som steinene til onagere, trebucheter eller katapulter, disse kunne være så tunge som 90-135 kg. Mens en onager ofte ble brukt mot festningsverker for å bryte ned murer, ble ballistaene i større grad brukt mot mindre og bevegelige mål, og ofte mot fiendens soldater. Et skjelett fra Maiden Castle i England har en ballistabolt sittende i ryggraden. Ballistaer ble også montert på skip.
Den presise formen til ballistaene var en triumf av antikk ingeniørkunst og matematikk. De overlevende manualene gir oss nøyaktige mål og kalkulasjoner for bygging av ballistaer av hvilken som helst størrelse.
Monica Waage Johannessen

Karriere

Waage Johannessen tok en sølv i kortbane-NM i svømming på 50m og 100m butterfly i mars 2010. I 2012, 2013 og 2014 tok hun gull på 100m butterfly. I 2013 og 2014 tok hun også gull på både 50m og 100m butterfly på både kortbane og langbane NM. Johannessen har til sammen tatt 15 NM-gull, 13 sølv og 18 bronse i senior-NM.
Var med til EM i Eindhoven og VM i Dubai kortbane 2010. 
Hun har deltatt i flere finaler i ulike World Cup-stevner. 
Johannessen tok bronse på 4x50 medley mix på EM kortbane i Chartres i november 2012 sammen med tvillingsøster Cecilie. Hun var semifinalesvømmer på 50 og 100 butterfly på EM kortbane i Herning i desember 2013.
Hun er også den første kvinnelige norske svømmer under 25 sekunder på 50 fri uten superdrakt (24.96). I NM kortbane i mars 2015 satte hun norsk rekord på øvelsen (24.87). Der tok hun med seg tre gull og en sølv.
Hun har skrevet boken Tyskertøsene. Myndighetenes behandling og befolkningens reaksjoner (2016).
Crínán av Dunkeld

Crínán av Dunkeld (død 1045) var lekmannsabbed av bispedømmet Dunkeld, var kanskje også mormaer av Atholl. Crínán var stamfar til Huset Dunkeld, dynastiet eller kongeslekten som skulle styre Skottland fram til slutten av 1200-tallet.
Crínán var gift med Bethoc, datter av kong Malcolm II av Skottland, som regjerte fra 1005 til 1034. Da Malcolm II ikke hadde en sønn var den sterkeste arvelige krav til den skotske tronen etterkommere via Bethóc, og Crináns eldste sønn Donnchad I eller Duncan I ble skottenes konge, regjerte fra 1034 til 1040. Noen kilder indikerer at Malcolm II utpekte Duncan som sin etterfølger under reglene om tanisteri (skotsk-gælisk tana, herredømme) ettersom det ikke var noen annen mulig fordringshavere til tronen.
Crináns andre sønn, Maldred av Allerdale, holdt tittelen herre av Cumbria. Det er sagt at fra ham er det jarlene av Dunbar nedstammer fra i en ubrutt mannlig linje, eksempelvis Patrick Dunbar, 9. jarl av Dunbar.
Crinán ble drept i et slag i 1045 ved Dunkeld.

Crinán som lekmannsabbed av Dunkeld

Klosteret til Sankt Columba av Iona ble grunnlagt på den nordlige bredden av elven Tay på 500-tallet eller tidlig på 600-tallet etter at Columba gikk i land og møtte pikterne. Sannsynligvis ble klosteret først reist som en enkel gruppe med hus av kvistflettverk, men kirken ble ombygd på 800-tallet av Kenneth I mac Alpin (regjerte 843-858). Kenneth brakte relikvier fra Irland for beskytte dem fra angrep av vikinger fra Norge. Dunkeld ble det fremste bispedømmet i østlige Skottland inntil St Andrews fikk betydning fra 900-tallet.
Mens tittelen arvelig lekmannsabbed var en føydal posisjon som ofte ble utført i kun navnet synes det som om Crinán faktisk opptrådte som abbed for klosteret i sin tid. Han var således en mann av høy posisjon både i kirkelig og i det verdslige samfunnet.
Den praktfullt katedralen i Dunkeld, som nå ligger delvis i ruiner, ble bygget i stadier mellom 1260 og 1501, og står i dag på det stedet som klosteret i sin tid lå. Katedralen inneholder de eneste bevarte levningene fra det tidligere klostersamfunnet; en bane i rød stein som er synlig i østkorets vegg som kan ha blitt gjenbrukt fra en tidligere bygning, og to steinkors fra en gang rundt 800-900-tallet som nå står i katedralmuseet.
Marcus Jacob Monrad

Bakgrunn

Marcus Jacob Monrad vokste opp i Mo i Telemark (1816–25), senere (1825–32) i Heddal ved Notodden, hvor faren Peder Monrad begge steder var sogneprest. I latinskoletiden og de første universitetsårene 1832–36 lå foreldrehjemmet i Holden ved Ulefoss, hvor faren også var sogneprest. Han ble student fra latinskolen i Skien i 1834, tok teologisk embetseksamen i 1840, og studerte ved flere utenlandske universiteter i årene 1842–44.

Karriere

Han ble i 1845 utnevnt til universitetslektor i filosofi ved Universitetet i Christiania. 
Ved siden av universitetskarrieren var Monrad en av Norges mest betydelig litteraturkritikere på 1800-tallet.
Han stod også bak flere av lærebøkene til «Annen-eksamen», brukt under store deler av embetsmannstatens periode. Dette  omfatter Philosophisk Propædeutik (første utgave 1849), Psychologie (første utgave 1850) og Ethik (første utgave 1851). Monrad utga også Tankeretninger i den nyere tid i 1874 og Æsthetik i 1889–90. 
Ifølge Jens Arup Seip stod Monrad i åpen motsetning til A. M. Schweigaard, J. S. Welhaven og Intelligenspartiet. Der disse var sterkt kritisk til den tyske idealisme, var Monrad en tilhenger av retningen. Ifølge Rune Slagstad deler imidlertid både Monrad og Welhaven et «filosofisk fellesskap» i den tyske idealisme, og «det var ved denne filosofi de integrerte romantikkens ekspressive revolusjon i embetsmannsstatens ideverden».
Welhaven og Monrad stod bak en overgang «fra individualetikk til samfunnsetikk, fra moralitet til sedelighet, og fra Kant til Hegel», ifølge Rune Slagstad. Dette innebar at samfunnsinstitusjonene ble sett på som «kroppsliggjøringen» av fellesskapets normer. 
Politisk var han en innbitt motstander av parlamentarismen; han mente den var et konstitusjonelt tilbakeskritt. Samtidig var han sterkt unionsvennlig. Hans opprinnelige skandinavisme bidro til gjøre ham nokså pro-svensk. Dertil var han i prinsippet en tilhenger av føderasjonstanken; han mente at unionen mellom Norge og Sverige hadde vært et skritt i riktig retning i internasjonal organisasjon.
Norgesmesterskapet på ski 1976

Norgesmesterskapet på ski 1976 var norgesmesterskapet i de nordiske grenene skihopping, langrenn og kombinert.
Mesterskapet ble arrangert i Surnadal, Oppdal, Fåvang og Rena.
Erik Sviatchenko

Landslaget

25. mars 2015 fikk han sin første landskamp for Danmark mot USA. 11. oktober 2015 scoret han sitt første landslagsmål for Danmark mot Frankrike.
Den kimmeriske sibylle

Den kimmeriske sibylle, av navn Carmentis, var den profetiske prestinne (sibylle) som presiderte over det apollonske orakel i Cimmerium i Italia, nær Avernussjøen (det vil si Cumae). 
Denne sibylle kan ha vært en dublett av den kumaeiske ettersom karakteriseringen kimmerisk viser til prestinner som levde i det underjordiske nær Avernus-sjøen. En orakular helligdom viet til, slik som i Delfi, stod på Cumaes akropolis. En underjordisk romervei løp fra sørøst i Cumae, gjennom Grillo-fjellet, til Avernus-sjøens bredd. 
Naevius nevner den kimmeriske sibylle i forbindelse med Punerkrigene og Piso i sine annaler.
Sibyllens sønn Evander grunnla i Roma den Pan-helligdom som ble kalt Lupercalegrotten.
Hvítanes

Hvítanes (IPA: [ˈkvʊitaneːs], dansk: Hvidenæs) er en bygd på østkysten av Streymoy, en av Færøyene. Bygda ligger i Tórshavnar kommuna, like nordøst for Hoyvík og Tórshavn. Hvítanes har en båthavn hvor små båter kan dras opp av det, til tider, stormfulle havet. Bygda ble grunnlagt av folk hovedsakelig fra Kollafjørður i 1837. Det planlegges å anlegge en undersjøisk tunnel fra Hvítanes til bredden av Skálafjørður på Eysturoy. 1. januar 2009 hadde Hvítanes 99 innbyggere.
Fekting under Panamerikanske leker 1959

Fekting under Panamerikanske leker 1959. Fekting var med som en av atten sporter i de tredje Panamerikanske leker 1959 som ble arrangert i Chicago i USA fra 27. august til 7. september. Det var individuelle og lagkonkurranser for menn i florett, kårde og sabel og i florett for damer. USA ble beste nasjon med sju gullmedaljer foran Mexico med en.
Helmholtz-Zentrum Berlin

Helmholtz-Zentrum Berlin für Materialien und Energie (HZB) er et tysk forskningsinstitutt som frem til 4. juni 2008 var kjent som Hahn-Meitner-Institut (HMI), og som 11. November samme år ble slått sammen med Berliner Elektronenspeicherring-Gesellschaft für Synchrotronstrahlung (BESSY). Forskningsinstituttet har fasiliteter i ortsteilene Wannsee (Lise-Meitner-Campus) og Adlershof (Wilhelm-Conrad-Röntgen-Campus) i bydelen Steglitz-Zehlendorf i Berlin. Det er en del av Helmholtz-Gemeinschaft og finansieres både av den føderale regjeringen og delstatsregjeringen i Berlin.
Forskningsinstituttet ble grunnlagt i 1959 under navnet Hahn-Meitner-Institut für Kernforschung, og er oppkalt etter kjemikeren og nobelprisvinneren Otto Hahn og hans kollega, atomfysikeren Lise Meitner, som begge var pionerer innen radiokjemi og atomfysikk. I dag driver instituttet grunnforskning innen materialvitenskap (strukturbestemmelse, nøytronspredning, solceller, med mer) og noe radiologi. Instituttet har flere synkrotroner og har spesialisert seg på forskning ved kraftige magnetfelt og lave temperaturer. Det har omtrent 1 100 ansatte, hvorav rundt 40 prosent er forskere.
Li Keqiang

Bakgrunn og utdannelse

Li er bondesønn; faren ble etterhvert en lavere embedsmann. Etter å ha fullført videregående skole i 1974, måtte han ut i kroppsarbeid under Kulturrevolusjonen i fylket Fengyang i provinsen Anhui. Der gjorde han en god figur og han ble partileder for et lokalt produksjonsteam. Han fikk også en utmerkelse som fremstående i studiet av Mao Zedongs tanker på denne tiden.
Fra 1978 studerte han økonomi og jus ved Pekinguniversitetet og avsluttet med en doktorgrad i økonomi i 1982.

Karriere

Li ble medlem av kommunistpartiet i 1976 og var som student ungdomspolitikere med forskjellige høye verv i partiets ungdomsorganisasjon. Etter studiene ble han i 1982 kalt til arbeide i sentralkomiteens skoledepartement. I 1989, altså samme år som demonstrasjonene på Den himmelske freds plass, var Li allerede en ledende funksjonær i ungdomsligaen, som betegnet demonstrasjonene som «patriotiske». På denne tiden hadde Li allerede knyttet kontakter med den senere president Hu Jintao og var årene 1993 til 1998 førstesekretær for Kinas kommunistiske ungdomsliga, som da hadde ca. 70 millioner medlemmer.
I 1997 var han medlem av den kinesiske regjeringsdelegasjon ved overdragelseshøytideligheten av Hongkong fra Storbritannia til Folkerepublikken. Siden 1997 har Li vært medlem av Sentralkomiteen og i 1999 ble han guvernør for provinsen Henan. Han var da 43 år, og Kinas yngste guvernør.
Som guvernør av Henan forsøkte han å dysse ned en Aidsskandale. Hans folk skal ha sjikanert ofre og borgerrettighetsforkjempere.
I desember 2004 ble han partisekretær for provinsen Liaoning. Hans politiske hovedinnsats gjaldt bedre kommunikasjoner til provinsens havner, som Dalian og Dandong, lettelser for utenlandske investorer, særlig fra nabolandene Sør-Korea og Japan.
På den 17. nasjonale  partikongress for kommunistpartiet ble Li kalt til Det kinesiske politbyrås stående komite. Han sluttet i den forbindelse som parteisekretær i Liaoning.
Han ble i oktober 2007 medlem av Det kinesiske kommunistpartis politbyrås stående komite og i mars 2008 dessuten Folkerepublikken Kinas visestatsminister.
Ved siden av Xi Jinping er Li en av hovedlederne for tiden etter Hu Jintao (2012). Dette lederskiftet fant sted i november 2012, til «femte generasjons kommunistiske ledere» av Kina. I motsetning til Xi, som regnes som medlem av den gamle «Shanghaiklikken» rundt Jiang Zemin, anses Li som tilhørende Hus leir, den såkalte «ungdomsligaklikken» (tuanpai) innen kommunistpartiet.
Det antas at Hu Jintao hadde utsett Li som sin etterfølger som generalsekretær for kommunistpartiet. Slik skulle det imidlerid ikke gå; ved Partikongressen i november 2012 gikk denne posten til Xi Jinping. 
Li overtok som Folkerepublikkens statsminister den 15. mars 2013.

Privatliv

Li er gift med Cheng Hong, som er professor ved  Capital University of Economics and Business i Beijing. Hennes far var en gang visesekretær i den kommunistiske ungdomsligas sentralkomité.