Jacopo Peri

Biografi

Peri var sannsynligvis født i Roma, men studerte hos Cristofano Malvezzi i Firenze. Der arbeidet han i en rekke kirker, både som sanger og organist. I 1587 ble han ansatt som tenorsanger og utøver på klaviaturinstrumenter ved fyrstefamilien Medicis hoff, og i 1591 ble han utnevnt til kapellmester. De tidligste verkene hans var leilighetsmusikk for teateret, intermedio og madrigaler.

Monodi og generalbass

Mellom 1577 og 1582 holdt Camerata Fiorentina, en utvalgt krets adelige, diktere og musikere ukentlige møter med kunstfilosofiske samtaler i hjemmet til grev Giovanni de' Bardi. En av medlemmene i foreningen, Girolamo Mei, studerte antikkens musikk og mente at antikkens dramaer ble sunget og ikke talt. Teorien er sannsynligvis feil, men forsøket på å gjenskape den «snakkesang» de trodde hellenerne brukte, ble impulsen som satte i gang utviklingen av resitativet.
I 1590-årene ble Peri kjent med Jacopo Corsi, tidens ledende musikkmesénen i Firenze. De var begge av den oppfatning at samtidens kunst var underlegen antikkens og ville forsøkte å gjenskape de greske tragedier og antikkens musikk. Arbeidet deres bygde på Camerata Fiorentinas første forsøk på å utvikle monodisk musikk og generalbass, og denne nye måten å akkompagnere ved hjelp av et klaviatur- eller luttinstrument gav sangen et fast støttepunkt som gjorde ordene og meningen forståelige.

Operaen oppstår

Tidlig på våren 1598 ble det i huset til Jacopo Corsi oppført et musikkstykke som i dag regnes som den første operaen i musikkhistorien, La Dafne favola drammatica, dramatiske fabler i en prolog og seks scener. Teksten var skrevet av dikteren Ottavio Rinuccini, som for å klargjøre sine intensjoner komponerte musikken til noen av sangene, men han overlot til Peri å fullføre verket. To tekstfragmenter fra et avskrift er bevart, resten er gått tapt.
Den andre operaen ble til i forbindelse med Henrik IV av Frankrike og prinsesse Maria de' Medicis storslåtte bryllupsfest i Palazzo Pitti i Firenze: L'Euridice favola drammatica, dramatiske fabler i en prolog og seks scener. Også denne gangen var teksten skrevet av Rinucci, musikken sto Peri for, men han skriver i forordet at deler av musikken er skrevet av  Giulio Caccini. Resitativene ble plassert mellom ariene og korene, der de ble brukt til å drive handlingen framover.
Den tredje operaen av Peri, La Flora o vero Il Natal de' Fiori, ble oppført 11. oktober 1628 i anledning hertug Odoardo Farnese av Parma og prinsesse Margherita av Toscanas bryllupsfest, også den i Palazzo Pitti.

Resitativet

Det grunnleggende nye er resitativet. Akkompagnementet består bare av noen få grunnakkorder og bassen beveger seg knapt. Sangstemmene synger praktisk talt uten pause, dvs uten å bli avbrutt av instrumentalmusikk og de få akkompagnerende instrumentene begrenser seg til cembalo og lutt.
En samling strofiske dikt er bevart etter Peri, Le Varie Musiche (1609), komponert i den nye monodiske stil på formene resitativ og solo-madrigaler. 
Claudio Monteverdi overtok, utvidet og fullendte det komponistene i Camerata Fiorentina hadde påbegynt, og deretter bredte operaformen seg utover Italia fra Firenze og videre ut i Europa, hvor den siden har beholdt sin betydning.