google/wiki40b huggingface dataset:
«Den knelende soldat»

Plassering og avduking

Monumentet «Den knelende soldat» står oppført i «triangelen» i Sundgata ved det vestre bruhodet på den gamle Sundbrua over Vorma, sør for gamle Eidsvoll stasjon.
Soldatskulpturen ble modellert av bildehoggeren og tegneren Gustav Lærum (1870–1938) og reist til minne om Riksforsamlinga og kampen for Norges selvstendighet i 1814. Den ble avduka av kong Haakon VII på Norges grunnlovsdag 17. mai 1928. Også dronning Maud og kronprins Olav var til stede da, mens biskop Johan P. Lunde holdt tale.

Motiv

Monumentet består av en statue i bronse øverst på en høy steinsokkel med innfelt bronserelieff og inskripsjon.  Statuen viser en norsk soldat i uniform  anno 1814, med sabel, gevær og tornister, som kneler med folda hender og lukte øyne i retning Eidsvoll kirke. Relieffet forestiller eidsvollsmennene Christian Magnus Falsen og Wilhelm Frimann Koren Christie. Inskripsjonen gjengir sjuende vers fra Bjørnstjerne Bjørnsons Ja, vi elsker dette landet!

Bakgrunn

Gustav Lærum vant den første konkurransen om et Eidsvolls-monument til grunnlovsjubileet i 1914, men fikk ikke oppdraget med å fullføre det. Seinere kom han på andreplass i en annen konkurranse, etter Wilhelm Rasmussens «Fra Hafrsfjord til Eidsvoll», også omtalt som «Sagasøyla». Planen var at vinnerbidraget skulle stå på Eidsvolls plass utafor stortingsbygningen i Oslo sentrum. En ga imidlertid opp å få reist noe til hundreårsmarkeringa, og det eneste produktet etter konkurransene ble Lærums soldatskulptur som bygger på et tidligere utkast. 
Lærum var en populær billedhogger som leverte mange livaktige og portrettlike skulpturer. Han ble samtidig kritisert for utvendig naturalisme uten monumentalitet, og også soldatprosjektet og utførelsen ble livlig debattert i samtida

Andre  «Eidsvoll-monumenter»

Betegnelsen «Eidsvollsmonumentet» er også brukt om Rasmussens omstridte «sagasøyle» fra 1920-tallet som aldri ble oppført i Oslo, og om «Carsten Anker-monumentet» som ble avduka utenfor Eidsvollsbygningen i 1914.
Leistus ferrugineus

Utbredelse

Leistus ferrugineus finnes i nesten hele Europa, men er noe sjeldnere i sørvest.  Den er utbredt østover i  Nord-Amerika og Asia. Finnes i Norge, og er ganske vanlig.

Utseende

Leistus ferrugineus  er 6,5-8 mm lang og lys brun eller mer gyllen på farge. Hver av dekkvingene har 10 lengderiller.  Antennens tredje og fjerde ledd med en lang børste/børster i spissen, mens leddene ellers er bare og helt uten fine korte hår. (Krever forstørrelse for å se). Brystskjoldet har en hjertelignende form. Overkjevene er på undersiden uthulte.

Levevis

Leistus ferrugineus lever vanligvis på litt tørre lokaliteter, ofte med vegetasjon som skaper litt skygge. Den finnes ofte delvis nedgravd under løv eller i mose og er vanligvis nattaktiv og lever som predator på andre dyr.  
Larvene  lever som predatorer, skjult i øverste laget av jorden.
Den tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår  en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de  voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Théodore Tronchin

Liv og virke

Tronchin studerte først medisin ved University of Cambridge, men byttet til Universitetet i Leiden der han var elev av Herman Boerhaave. Han tok doktorgraden i medisin i 1730, med gynekologi som spesialområde. Deretter praktiserte han som lege i Amsterdam. Tidlig på 1750-tallet vendte han tilbake til Geneve, men flyttet senere til Paris der han åpnet en legepraksis i 1766.
Blant Tronchin venner var det flere kjente personligheter fra den franske opplysningstida, eksempelvis Voltaire, Rousseau, Diderot og mange andre. Han knyttet et spesielt nært vennskap med forfatterne Louise d’Épinay og Friedrich Melchior Grimm.
Som en av 1700-tallets innflytelsesrike leger fikk Tronchin innpass blant europeiske kongehus og hos andre medlemmer av overklassen, og han ble tatt opp i flere vitenskapsakademier i ulike land.
Vestfinmarkens fogderi

Vestfinmarken fogderi (Altens Fogderie) var en administrativ enhet (fogderi) i Norge fra 1668 til slutten av 1600-tallet, og fra 1816 til 1853, som i geografisk utbredelse tilsvarer dagens Vest-Finnmark.
Fra etableringen av Vardøhus amt i 1668 var amtet delt i Vestfinmarkens og Østfinmarkens fogderier, men disse ble mot slutten av 1600-tallet slått sammen til Vardøhus fogderi (senere Finmarkens fogderi), slik at hele amtet var kun ét fogderi.
Ved kgl. resolusjon ble Finmarkens fogderi i 1816 atter delt i to, og Vestfinmarkens og Østfinmarkens ble igjen etablert som egne fogderier. Grensen mellom disse gikk ved Sværholthalvøya. Etter delingen fikk fogderiene i Finnmark den særegenhet at de også inkluderte sorenskriverembetet, som i landets øvrige deler var egne embeter.
Denne inndelingen vedvarte til 1853 da begge fogderiene ble splittet opp ytterligere, Vestfinmarkens til Alten og Hammerfest fogderier, Østfinmarkens til Tanen og Varanger fogderier. Karasjok som tidligere lå under Vestfinmarkens ble samtidig overført til Tanen.
Feromon

Seksualferomoner

Seksualferomoner virker på det motsatte kjønn og gjør at en han og en hun finner hverandre og kan gjennomføre en parring.

Sommerfugler og andre dyr

Hunnene produserer en artsspesifikk duftblanding (feromoner) som hannen kan oppdage på langt hold. Dette finner sted hos mange arter.
Hos insekter er ofte hannen utstyrt med velutviklede antenner, såkalte fjærantenner. Slike antenner har mange tusen sansehår som inneholder luktereseptorer. Hannen er spesielt utstyrt med luktereseptorer for å kjenne igjen de feromonene en hun sender ut. Hos noen arter kan en han følge dette duftsporet i flere hundre meter.
I nyere tid er feromoner brukt som lokkemiddel i feller for å bekjempe skadedyr. Metoden går ut på å lokke hannene til fellen ved hjelp av hunnens seksualferomon, for deretter å uskadeliggjøre dem.

Sporferomoner

Sporferomoner anvendes av maur for å markere veien til maten eller tilbake til maurtuen.

Alarmferomoner

Alarmferomoner brukes i maursamfunnet til for å få maurene i forsvars- eller angrepsstemning overfor en truende fare.

Hos sosiale insekter

Hos samfunnsdannende insekter som bier og maur, utsondrer både larver og pupper, feromoner som gjenkjennes av arbeiderne i bolet. Disse er medvirkende til at utviklingen bremses hos hunner, slik at disse ikke blir fullt forplantningsdyktige. De blir sterile individer som hos samfunnsdannende insekter kalles arbeidere.

Aggregasjonsferomoner

Mest kjent er kanskje barkbillene og «barkbillekrigen» på Østlandet på 1980-tallet. Barkbillenes feromoner kalles gjerne for aggregasjonsferomoner. Hos barkbiller fra slekten Ips er det hannene som sender ut feromoner, og som starter innboringen i trestammen. Både hunner og hanner tiltrekkes av feromonene. Hensikten er å samle nok individer til å overvinne treets forsvarsstoffer, som er kvaen som pipler ut i borehullet. Sporer av blåvedsopp som er klebet til billenes kropp blir avsatt i borehullene. Soppen vokser så inn i veden og sperrer vanntransporten i trestammen. Hvis strømmen av plantesaft fortsatte, ville egg og larver drukne i vann og kvae.

Feromoner hos mennesket

Hos menneske utskilles feromoner blant annet i svette. Mannens feromoner kalles androstenoner og produseres av egne kjertler i armhulene og i skrittet. Kvinnenes feromoner kalles copuliner – et navn som ganske riktig stammer fra ordet kopulasjon eller parring. Copulinene produseres av egne kjertler i skjeden og er sammensatt av mange ulike organiske syrer. Hvor mye som produseres av hver enkelt syre varierer gjennom menstruasjonssyklusen. Dette er årsaken til at kvinner som lever tett sammen synkroniserer sin menstruasjonssyklus.
Elio Vittorini

Bakgrunn

Elio Vittorini ble flst i Sieracusa på Sicilia, der faren arbeidet i jernbanen. Faren ble forflyttet rundst omkring på øya, og familien fulfte med og bodde således flere steder der mens Elio var barn. Etter grunnskolen gikk han på handelsskole men uten å ha noen interesse for den utdannelsen. Etter noen forsåk på oppbrudd, dro han til slutt i 1924 Sicilia for gost. 
For en tis arbeidet han som bokholder i et byggselskap i Friuli-Venezia Giulia.

Forfatter

Han debuterte litterært i i 1927. I 1930 flyttet han til Firenze, der han ble korrekturleser ved avisen La Nazione.
Han ble utstøtt av fascistpartiet i Italia i 1937 fordi han skrev rosende om den republikanske siden i den spanske borgerkrigen. 
Etter flytting til Milano skrev Vittorini nedsettende om Mussolini og måtte i fengsel i 1942.  Til norsk ble han først oversatt i 1954 av Tryggve Norum, det var om Den røde nellik og handler om en ung mann som forelsker seg i Giovanna. Hun gir ham en rød nellik. Fordi boken som han skrev i 1933 og fikk inn i ei avis som føljetong, også beskriver hvordan Mussolini-regimet tok knekken på dens motstander Giacomo Matteotti (1885-1924), ble den beslaglagt. Ikke før i 1947 fikk han den utgitt. 
Boken Nome e Lagrime begynte som føljetong i 1938-29. Den var opprinnelig utgitt i 1941, men ble beslaglagt i 1942 fordi den antydet at en sicilianer som vendte hjem til øya, var misfornøyd med tilstanden og oppgitt. Hans Uomini e no fra 1945 er en skildring av partistridene i Milano som lignet noe på Ernest Hemingways beskrivelse om noe i samme gate,. Den er ikke blitt oversatt til norsk.
Etter den andre verdenskrig var han redaktør for blant annet Il Menabò med Italo Calvino, men skrev ikke mere selv etter oppstanden i Ungarn i 1956.
I 2002 ble hans Nome e Lagrime, «Navn og tårer», oversatt til norsk.
Ragnvald A. Tamber

Andre verdenskrig

Han var gift med Nini Marie Aas. Blant deres barn var lege og major Einar Tamber.
Ragnvald A. Tamber ble sjøoffiser i 1937 og fikk i 1939 løytnants grad. Under felttoget i Norge i 1940 var han sjef på torpedobåten «Laks».  Senere kom Tamber seg til Storbritannia der han gikk inn i de norske styrkene. Tamber kom i tjeneste i det norske motortorpedobåtvåpenet, som ble bygd opp i Storbritannia, og som opererte i Den engelske kanal og senere fra Shetland til norskekysten. Han ble først sjef for MTB og senere for MTB-flotiljen. Han deltok i 1941 han i Lofotraidet. Samme år kom han til Svalbard, der han av den britiske admiral Philip Vian ble utnevnt til militærguvernør. I januar 1943 var han sjef for MTB-flotiljen som deltok i aksjonen mot Stordø Kisgruver. Han ble forfremmet til orlogskaptein i 1944.

Etter krigen

Etter krigen fortsatte Tamber i Sjøforsvaret. I 1945 gjennomgikk han britisk stabskurs i Greenwich. Han var assisterende marineattaché i USA og Canada fra 1952 til 1955. I 1954 ble han kommandørkaptein og i 1956 ble han utnevnt til kommandør og sjef for Kysteskadren. Tamber tok 1955 til 1956 Forsvarets høgskole. Han ble i 1959 utnevnt til kontreadmiral. I årene 1959 til 1962 var Tamber nestkommanderende for Sjøforsvaret og fra 1962 til 1966 var han marineattaché i USA. Han satt fra 1962 av også som representant i NATOs faste militære råd. I 1966 ble han utnevnt til sjef for Sjøforsvarskommando Nord-Norge i Bodø, en stilling han hadde til 1970.
Vingnes

Vingnes er en bydel i Lillehammer kommune. Den ligger på andre siden av Mjøsa i forhold til Lillehammer by, altså på vestsida. Det bor rundt 1800 mennesker på Vingnes. Den nye brygga til Skibladner ligger på Vingnes, og ble innviet 25. juni 2006. Vingnesvika på sørsiden av neset er Lillehammers mest populære badeplass.

Historikk

Bydelen har sitt navn fra gårdsnavnet til Vingnes gård. Denne lå innenfor bygrensene til Lillehammer by, da byen fikk kjøpstadstatus i 1827. Etter sammenslåingen av Lillehammer by med Fåberg herred til Lillehammer kommune i 1960 økte antall hus og innbyggere raskt på innmarka til gården.
Vingnes har med jevne mellomrom fått status som bydelen på landet, i skrift og tale i Lillehammer. Fra gammelt av ble det også sagt at bydelen lå «på gærne sida av brua» – i betydningen på vestsiden av Mjøsa og Vingnesbrua.
Oppe i Vingnesenga, som opprinnelig lå i Fåberg, ble det i tiden rundt 1970 reist et betydelig antall nye hus med tilhørende vekst i antall husholdninger og innbyggere. Denne kretsen har vanligvis blitt rubrisert etter grunnskolen i Vingnesenga, som ved åpningen i 1976 fikk navnet Vingar barneskole. Før tusenårskiftet var det Vingar som ble brukt i dagligtalen. I nyere tid har en sett en naturlig utvikling henimot at Vingar nå er inkludert i Vingnes.
Samme utvikling har vi sett sør for Vingnes gård. Her ligger Riise-landet, som en samlebetengelse på gårdsbruk med Riise i navnet, mellom Vingnes og Boleng gård samt Boro eller Borud ute ved Vingrom kirke. Som et kuriosa kan nevnes at nedenfor Boleng og Boro er det gjort et betydelig arkeologisk funn av såkalte gullgubber, hvilket betyr at her har det vært bosetninger og gudshus helt tilbake til forhistorisk tid.
Navnet Vingnes peker i samme retning. Det har vært spekulert i om navnet kommer av at neset har form som en vinge, men den mest sannsynlige konklusjonen er at navnet stammer fra vik-nes (eventuelt vig-nes på dansk-norsk) ettersom Vingnes ligger på en odde med dype viker på hver side og at navnet etter som tiden har gått har fått en n for mye. Professor i historie, Andreas Holmsen, viste ved såkalt retrospektiv metode hvordan gårdsnavn reflekterte utvikling av lokalsamfunnene fra vikingtid til høymiddelalder, ved at de opprinnelige gårdene hadde utpregete naturnavn mens nyere gårder tok personnavn og/eller -rud.
Dette viser at Vingnes er en gammel gård. Den har sitt navn etter et utspring/nes i overgangen mellom Gudbrandsdalslågen og Mjøsa, som har en utpreget vingeform – sett fra luften og fra Lillehammer-siden.
Naucalpan

Naucalpan de Juárez er en kommune lokalisert i sone II av delstaten México i Mexico. Den grenser til Mexicos føderale distrikt og er regnet med som en del av Mexico by.
Napoleon Murphy Brock

Karriere

Napoleon Murphy Brock startet musikkarrieren sin i San Francisco South Bay Area sent i 1960-årene.
Ove Juul Hestvold

Ove Juul Hestvold (født 12. august 1921 død 7. juli 2012) var en norsk prest, forfatter, journalist og redaktør.
Hestvold utga flere bøker, både skrevet av ham selv og oversettelser av andre forfatteres bøker. Blant annet oversatte han en rekke av Selma Lagerlöfs bøker til norsk. Han er også representert med en oversettelse i Norsk Salmebok.
Han var medlem av «Det frivillige kirkeråds reformkommisjon av 1965», som ble oppnevnt av Det frivillige kirkeråd den 8. desember 1965 for å «ta opp igjen arbeidet for reformer i vår kirke». Hestvold var ved oppnevnelsen sogneprest i Rennesøy, men flyttet til Oslo for å begynne som redaktør i bladet «Vår Kirke» før kommisjonen hadde ferdigstilt sitt arbeid.
I 1989 overtok han ledervervet i styret for Rogaland A-senter (RAS), en behandlingsinstitusjon for rusmiddelavhengige.
FA-cupen 1967/68

FA-cupen 1967/68 var den 87. sesongen av den engelske FA-cupen. West Bromwich Albion slo Everton 1–0 etter ekstraomganger.
Gliwice

Vennskapsbyer

Bottrop, Dessau, Doncaster, Kežmarok, Nacka, Salgótarján, Valenciennes
Sommarland

Sommarland er en matrikkelgård i Bø kommune i Nordland. Stedet ligger på Langøya, ved Sommarlandskjosen innerst i botnen av Møklandsfjorden, ca. 1,5 km sør for nabogården Kråkberget. Sommarland tilhørte opprinnelig Øksnes Vestbygd og var en av sju matrikkelgårder som ble overført fra Øksnes til Bø kommune i 1964.
I bokverket Gård og slekt i Øksnes nevner forfatter Johan Borgos to teorier om hva navnet på gården kan komme av. En mulig forklaring er at området kan ha blitt brukt som seter av fiskerbøndene på gårdene lenger ute, eller som sommerboplass av samer som bodde lenger inne på Langøya. Navnet ligner også på det sørsamiske sabmere-laande, som betyr «uslett moseland eller mosemyr».
Gården må ha hatt bosetning på 1500-tallet, men er oppført som ødegård i kildene tidlig på 1600-tallet. Rundt 1785 fikk gården samiske leilendinger. Sommarland lå på nytt øde ei tid fra 1816 til ca. 1830, da gården igjen ble bygslet av samer. Siden har gården vært kontinuerlig bebodd, fra 1854 av norske brukere.
Sommarland hadde gårdsnummer 6 i Øksnes kommune. Etter endringa av kommunegrensene ble det gnr. 71 i Bø.
Fylkesvei 820, åpnet i 1980, passerer Sommarland.
Cheng (Jincheng)

Bydistriktet i Jincheng (kinesisk: 城区; pinyin: Chéng Qū) er sete og sentrum i byprefekturet Jincheng i provinsen Shanxi i Folkerepublikken Kina. 
Det har et areal på 141 kvadratkilometer og teller ca. 300.000 innbyggere (2004).
Henstjern

Henstjern (cirka 290 daa) er ei evje (tjern) som er tilknyttet Ådalselva og inngår i Ådalselva naturreservat. Den ligger ved Hen i Ringerike kommune, Buskerud, og utgjør den sørligste delen av naturreservatet. Motorferdsel er ikke tillatt i tjernet. Ådalselva naturreservat med Henstjern inngår i Tyrifjorden våtmarkssystem IBA.
Heil og sæl!

Heil og sæl («frisk og lykkelig», «heil» kan også bety «hel, uskadd») stammer fra den norrøne hilsenen Heill ok sæll (hannkjønnsform) og Heil ok sæl (hunkjønnsform). Under den tyske okkupasjonen av Norge fra 1940 til 1945 forsøkte Quislings fascistiske parti, Nasjonal Samling (NS), å gjeninnføre denne hilsenen i hele det norske samfunnet. Planen lyktes ikke, men hilsningsformen ble obligatorisk for partimedlemmer og politiet.
Det gammelnorske adjektivet heil (også skrevet hel) betyr «hel» eller «sunt», sæl betyr «lykkelig» eller «glad».
Andre versjoner var Ver heill ok sæll (bokstavelig 'vær sunn og glad') og bare Heill (bokstavelig «sunt»).
I moderne islandsk kan kortformen sæl (til kvinner og grupper) og sæll brukes som et uhøytidelig «hei!».

Nasjonal Samlings V-tegn

Hirden, NS' paramilitære politiske kamptropper, brukte V-tegn, løftet høyrearm med peke- og langfingeren utspilt i en V-form, under edsavleggelsen til Føreren Quisling. Det kan tolkes som et forsøk på å overta fiendens seierssymbolikk. «V» ble brukt både i alliert og tysk propaganda som forkortelse for henholdsvis Victory og seiersgudinnen Viktoria.

Romersk hilsen før og nå

Hilsen med løftet høyrearm har i Vesten tradisjonelt blitt kalt romersk hilsen. Tyskerne skal ha overtatt skikken fra fascistene i Italia som hadde gjenopptatt hilseformen angivelig fra landets antikke storhetstid. Gesten brukes fortsatt av nynazister og andre som tegn på rasistiske og fascistiske sympatier. Hitlerhilsen og andre nazistiske symboler er i dag forbudt i Tyskland.
Hiroshi Saito

Karriere

Hiroshi Saito startet sin profesjonelle karriere i Yomiuri i 1989. Han har også spilt for XV Novembro-Jaú, Shimizu S-Pulse og Brummell Sendai.
Siida

Siida (nordsamisk; på lulesamisk og pitesamisk sijdda og på sørsamisk sijte) er i tradisjonell samiske samfunn en gruppe av en eller flere familier, som ofte er i slekt, og som driver reindrift med en samlet reinflokk.
I siidaen var reinflokken gjetet kollektivt, og siidaen flyttet med folk og rein mellom ulike årstidsbeite etter et fast mønster. I reindriftsforvaltningen i Norge i dag er en siida synonymt med et reinbeitedistrikt. I et reinbeitedistrikt finnes et antall siida-andeler, som hver eies av en person eller familie.
I Sverige var siidaområdene opprinnelig videre inndelt i skatteland som var privateid. Denne eiendomsretten ble opphevet ved lov i 1886, og overført til en felles bruksrett til landområdene, knyttet til samebyer.
Siidaen er nærmest å sammenlikne med et "joint venture",  det indre selskap, jf. selskapsloven (Norges lover) 21.06.85 nr. 83 § 1-2 bokstav C.
Primus pilus

Historisk rolle

I Den romerske republikk senere periode ble kohort den basis for taktiske enheter innen legionene. En kohort var sammensatt av mellom fem og åtte centurioner assistert av en optio, en soldat som kunne lese og skrive. Senion-centurionen av legionen og lederen av den første kohorten ble kalt primus pilus, er karrieresoldat og en rådgiver til legaten. Mens hver vanlige kohort var sammensatt av fem til åtte centuries (normalt seks i secondus til decius cohorts), var den som var ledet av primus pilus (den første) bestående av omtrent 10 centurier, eller 800 menn. Den hadde også en rekke andre stabspersonell, slik som kokker, kontorister, etc; dvs ikke stridende personell. Den moderne infanterigraden for primus pilus vil tilsvare omtrent Major i forhold til battalionstørreses enheter, dog det er ikke noen direkte sammenlignende posisjon.
Kun åtte offiserer i en fullt ut offisiert legion hadde en høyere grad enn primus pilus: Legaten (lēgātus legiōnis), øverstbefalende for legionen; Senior-tribune (tribunus laticlavus); Leirprefekten (praefectus castrorum); samt de fem Junior-tribuner (tribūnī angusticlāviī).
Abanycha sericipennis

Utseende

Middelsstore, avlange, matte, brunrøde trebukker, dekkvingenes bakre del kan være svart. Antennene er litt lengre enn kroppen. Pronotum er rektangulært til svakt tønneformet, uten tenner på sidene. Dekkvingene er avsmalnende bakover. Beina er ganske korte og spinkle.

Utbredelse

Arten er utbredt i Costa Rica og Panama.
Union progressiver Juden in Deutschland

Union progressiver Juden in Deutschland (UPJ) er en organisasjon som organiserer rundt 3 000 progressive jøder i Tyskland. Den er medlem av Verdensunionen for progressiv jødedom, og ledes av dr. Jan Mühlstein.
Zentralrat der Juden avviser organisasjonen og hevder å være den eneste representanten for jødene i Tyskland. I april 2004 kom det til åpen strid mellom de to foreningene da Mühlstein krevet at de liberale jødene skulle få statsstøtte på lik linje med den andre jødiske organisasjonen.
Tiefstack gasskraftverk

Tiefstack gasskraftverk (tysk: Heizkraftwerk Lingen) er et varmekraftverk utenfor Hamburg i Tyskland. Det har en installert produksjonskapasitet på 156 MW fordelt på en blokk med 2+1 gassturbiner fra Siemens, operert av Vattenfall AG. Anlegget ble ferdig 2007. Brenselstypen er naturgass. Det leveres også fjernvarme.
Utslippene av CO2 var i 2008 på i alt 1.292.173 tonn, omtrent det samme som årets utslippskvote.
Krígssavnið

Krígssavnið (Krigsmuseet) er et museum over Færøyene under andre verdenskrig, beliggende i Leitisvegur 58 i Miðvágur. Museet tar for seg direkte konsekvenser for Færøyene av Andre verdenskrig, og hvordan det færøyske samfunnet på andre måter ble påvirket av krigen. Museet åpnet lørdag 2. mai 2009.
Hans Hansen Kaas

Utdannelse

Kaas gikk i lære hos murmester Erich Pettersen i Christiania i årene 1835-40. Årene 1837-45 hospiterte han ved Den kongelige tegneskole og arbeidet ved arkitekt Johan Henrik Nebelongs kontor i Christiania perioden 1842-45.
Kaas ledet arbeidet med oppføringen av Lungegårdshospitalet i Bergen etter arkitekt Nebelongs tegninger årene 1845-49. Fire år etterpå brant hospitalet ned. I 1847 arbeidet han også en periode hos Nebelong i København.

Stadskonduktør i Bergen

I 1848 ble Kaas konstituert stadskonduktør i Bergen. Kaas fikk oppført en rekke betydelige bygninger i Bergen.

Bygningsinspektør i Christiania

I 1857 flyttet Kaas til Christiania. Året etter fikk han borgerbrev som byggmester og ble bygningsinspektør under stadskonduktør Christian H. Grosch. Han hadde først ansvaret for Christianias østre distrikt og fra 1865 også vestre distrikt. Kaas etablerte også Oslos første private tegneskole. Kaas avsluttet sitt virke som bygningsinspektør i 1876.
Sigrid Boos filmografi

Sigrid Boos filmografi
Palisade

Palisade (fra latin palus, skansepæl) er en betegnelse på en type forskansning hvor pæler er spisset til oventil og satt ned i bakken eller i murverk til vern og hindring. Palisader er kjent fra sivilisasjoner i alle verdensdeler. I Norge forbindes de gjerne med bygdeborger.
Essisus

Utseende

Ganske små, spinkle, lysbrune trebukker. Antennene er lange, med en hårdusk på det fjerde leddet.

Levevis

Larvene lever inne i død ved, gjerne små kvister av løvtrær. De kan også finnes inne i store urter, for eksempel arter av vortemelk-slekten. Disse artene er ikke spesialiserte og en art kan ofte utnytte flere ulike vertsplanter.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Australia (Queensland).