google/wiki40b huggingface dataset:
Olympiske vinterleker

De olympiske vinterleker er en stor internasjonal multisportkonkurranse som arrangeres hvert fjerde år i forbindelse med Den internasjonale olympiske komités tradisjon med de olympiske leker.
Det var allerede avholdt konkurranser i vinteridretter under Sommer-OL 1908 i London (kunstløp) og Sommer-OL 1920 i Antwerpen (kunstløp og ishockey). Den internasjonale olympiske komité (IOK) drøftet innføring av vintersport til de olympiske leker under den 7. olympiske kongress i Lausanne i Sveits 2.- 7. juni 1921. Det var blandede meninger, der de mellomeuropeiske landene var positive mens de nordiske landene var skeptiske. Særlig Sverige, Norge og Finland forsøkte å stoppe innføringen av olympiske vinterleker, da de fryktet at dette ville være til skade for De nordiske lekene, Holmenkollrennene og Lahtisspelen. IOK besluttet at de ville støtte et arrangement i forbindelse med Sommer-OL 1924 i Paris, en «Internasjonal vintersportsuke» (fransk: Semaine Internationale des Sports d'Hiver) i Chamonix i Frankrike fra 25. januar til 5. februar 1924. Konkurransene ble organisert av Frankrikes nasjonale olympiske komité. 
Vintersportsuken ble sett på som meget vellykket både sportslig og arrangementsmessig. Under den 8. olympiske kongress i Praha i Tsjekkoslovakia i 1925 var det derfor stor enighet om at IOK skulle innføre egne olympiske vinterleker, uavhengig av sommerlekene. Innføring av olympiske vinterleker ble behandlet av IOKs 24. sesjon i Lisboa i Portugal, og 6. mai 1926 ble dette vedtatt. Senere samme dag ble først St. Moritz valgt som vertsby for Vinter-OL 1928, og straks etter vedtok IOK et forslag om å gi vintersportsuken i Chamonix i 1924 status som de første olympiske vinterleker, med 21 stemmer for og 2 stemmer mot.
De olympiske vinterlekene ble arrangert hvert fjerde år fra 1924 til 1936, mens Vinter-OL 1940 og Vinter-OL 1944 ble avlyst grunnet andre verdenskrig. I motsetning til sommerlekene blir ikke de avlyste vinterlekene tatt med i den offisielle nummereringen med romertall. Fra 1948 fortsatte lekene å bli arrangert hvert fjerde år helt frem til 1992, da man besluttet å forskyve denne syklusen slik at vinterlekene og sommerlekene ikke lenger arrangeres samme år. De neste vinterlekene ble derfor arrangert allerede i 1994. Siden den gang har lekene igjen blitt arrangert med fire års mellomrom.
En rekke land har arrangert de olympiske vinterlekene gjennom tidene. USA har arrangert lekene fire ganger (i 1932, 1960, 1980 og 2002), mens Frankrike har arrangert lekene tre ganger (1924, 1968 og 1992). Seks land har dessuten avholdt lekene to ganger, Sveits (1928 og 1948), Norge (1952 og 1994), Italia (1956 og 2006), Østerrike (1964 og 1976), Japan (1972 og 1998) og Canada (1988 og 2010). De olympiske vinterlekene ble i 2014 avholdt i Sotsji, første gang for Russland som arrangør. Pyeongchang‎ i Sør-Korea arrangerte lekene i 2018. Beijing er tildelt de olympiske vinterlekene i 2022, Milano og Cortina d'Ampezzo er valgt til arrangør av vinterlekene i 2026.
Norther

Biografi

Norther ble startet i 1996 under navnet Requiem, av gitarist Petri Lindroos, trommeslager Toni Hallio, gitaristen Roni Korpas og bassist Tuomas. I begynnelsen hadde gruppa store problemer med å finne et lokale å øve i, men i 1997 ordnet gitarist Alexander Kuoppala (tidligere Children of Bodom) et øvingslokale til dem. Dessverre ble dette lokalet revet etter kort tid, og de to musikerne som hadde spilt sammen med Lindroos og Hallio gikk lei og sluttet i Requiem.
Etter et par måneder fant gruppa et nytt øvingslokale, og begynte letingen etter nye medlemmer. Etter en del prøvespillinger, uten å finne noen egnede kandidater, tok gruppa en pause frem til begynnelsen av 2000. De møtte da Kristian Ranta, som ble gitarist. Ranta kjente i tillegg, de to brødre Sebastian og Joakim Ekroos, som også ble med i gruppa. Gruppa spilte deretter inn sin første demo, som førte til at de fikk platekontrakt med Spinefarm Records. Ekroos-brødrene sluttet like vetter, på grunn av interne problemer. Etter det fikk Norther sin første stabile oppsetting med bassist Jukka Koskinen og keyboardisten Tuomas Planman.
Gruppas debutalbum Dreams of Endless War, ble gitt ut av plateselskapet Spinefarm Records i 2002. Albumet fikk fikk god kritikk og solgte til 17.-plass på den finske albumlista. I starten av 2003 ble albumet Mirror of Madness gitt ut, og fikk 11.-plass på albumlista i Finland. Suksessen gjorde at gruppa ble invitert med på turné med Dimmu Borgir og Hypocrisy høsten 2003. Våren 2004 ga Norther ut sitt tredje album, Death Unlimited, som solgte til 17.-plass på den finske albumlista.
I oktober 2005 sluttet trommeslager Tony Hallio i Norther, noe som gjorde at Petri Lindroos nå er det eneste opprinnelige medlemmet som fremdeles spiller i bandet. Tony ble erstattet med Heikki Saari fra bandet Virtuocity.
Norther spilte en rekke konserter i 2005 og spilte inn EP-en, Solution7. EP-en solgte seg inn på 5.-plass i Finland. Våren 2015 ble Kristian Ranta med som ny vokalist i gruppa. Kort etter sluttet trommeslager Tony Hallio i Norther og ble erstattet av Heikki Saari som trommeslager. I januar 2006, ble gruppas fjerde album Till Death Unites Us gitt ut. Albumet solgte til 6.-plass i Finland. Senere samme år, laget gruppa låta «Frozen Angel» til den finske filmen, V2: Dead Angel. I februar 2007 ble gruppa ut EP-en, No Way Back i Finland og Japan, som solgte til 1.-plass i Finland.
Petri Lindroos ble sparket som vokalist 1. februar 2009 og ble erstattet av Aleksi Sihvonen (tidligere Imperanon), 14. april 2009. Gruppas sjette album Circle Regenerated, ble gitt ut 19. april 2011.
Gruppa hadde sin siste opptreden på Brutal Assault festival i Tsjekkia 10. august 2012.
Aleph (operativsystemkjerne)

Historisk sammenheng

Operativsystemkjernen Aleph ble utviklet ved University of Rochester i byen Rochester i den amerikanske delstaten New York. Arbeidet med Aleph begynte i 1975, og den første brukbare versjonen var ferdig høsten 1976. Aleph inngikk som en del av universitetets prosjekt Rochester Intelligent Gateway (RIG), og var et tidlig stadium på veien mot skapelsen av mikrokjernen Mach i 1985.
Aleph er en historisk operativsystemkjerne, og er ikke lenger i praktisk bruk. Prinsippene for dens konstruksjon, og de praktiske lærdommene som dette prosjektet har gitt oss, er likevel fortsatt aktuelle i dag, selv om de realiseres på en annen måte.

En gråsone mellom tredje og fjerde generasjon

Fortellingen om Aleph er en del av operativsystemets historie, og i så måte befinner denne kjernen seg i en gråsone. Vi kan skille mellom tredje generasjons operativsystemer (som oppstod sammen med fremveksten av integrerte kretser), og fjerde generasjon (som sammenfaller med fremveksten av den personlige datamaskin). Aleph er en mellomform, for kjernen kommuniserte med både minidatamaskiner og de første personlige datamaskinene (Xerox Alto). Tidsmessig ble Aleph også utviklet i overgangen mellom tredje og fjerde generasjons operativsystemer.

Distribuert operativsystem

Aleph er også en del av historien til distribuerte operativsystemer. Det finnes to parallelle linjer i utviklingen av operativsystemer, der den ene linjen har fulgt prinsippet om tidsdeling og sentralisering. UNIX og Linux er de mest kjente eksempler på dette, men vi kan også nevne operativsystemer for IBM stormaskiner: OS/360, MVS, OS/390 og z/OS. Den andre linjen har fulgt prinsippet om desentralisering og parallellprosessering. Nettverksoperativsystemer hører inn under denne kategorien, og var opprinnelsen til distribuerte operativsystemer.

Forhistorien til Mach

Mikrokjernen Mach ble utviklet ved Carnegie Mellon University i Pittsburgh, Pennsylvania. Den er kanskje den mest kjente og innflytelsesrike av alle mikrokjerner, men ikke alle avarter av Mach er mikrokjerner. Mach ble utviklet som en erstatning av kjernen i UNIX-avarten Berkeley Software Distribution (BSD), og den virtuelle hukommelsen til Mach ble adoptert i 4.4BSD og senere også i FreeBSD. Andre kjente derivater av Mach har blitt adoptert av NeXTSTEP, Mac OS X og iOS, for å nevne noen. Nevnes bør også GNU Mach, en fri og åpen kjerne som er blitt utviklet av GNU-prosjektet og som blir brukt av GNU Hurd.
Aleph er en del av forhistorien til Mach. Det går en rød tråd fra Aleph, via operativsystemkjernen Accent til Mach. Rashid, Richard Farris (f. 1951), en av ingeniørene ved University of Rochester som ledet utviklingen av Aleph, ledet senere også utviklingen av Accent og deretter Mach.
Markøy fyr

Markøy fyr er en tidligere fyrstasjon på øya Markøy, 2,19 nautisk mil (4,06 km) nordvest av Lindesnes fyr i Lyngdal kommune. Markøy fyr var i drift fra 1725 til 1844.  Markøy ligger i Selørarkipelet vest for Lindesnes, rett sør av Sælør. I dag kan man se tufter etter flere bygninger samt veien ned til sjøen. Ruinene av fyret på Markøy er fredet etter lov om kulturminner. Området er vernet som naturreservat etter lov om naturvern.
Navnet Markøy kommer antagelig fra «Mark», fra et merke i betydningen sjømerke.

Historie

En hollandsk losbok fra 1500-tallet forteller om en varde på Markøy. Dette må antakelig har vært en steinvarde med hull i midten, men som det ikke finnes spor av i dag. Nedtegnelsen viser at Markøy allerede da hadde betydning for navigasjonen inn i Skagerrak.
Da fyret på Lindesnes ble tent for annen gang i 1725, ble også Markøy satt i drift slik at tvillingfyrene ikke kunne forveksles med Skagen fyr på danskesiden av Skagerakk. Markøy fyr bestod opprinnelig av en fyrgryte plassert rett på fjellet. I 1822 ble det bygd et lukket kullblussfyr på steintårn. Ruinene viser steintårnet fra 1822. Selve glasshuset er forfalt. Det ligger glassbiter i slagget under steintårnet i dag, sikkert rester etter glasshuset. Det bodde fyrvokterfamilie på Markøy til fyret ble lagt ned i 1844. Øya gav nok høy til et par kyr og 3-4 sauer. Øyfolket skal også ha dyrket rug på ei lita slette. 
Kull til fyret ble brakt på land på Kålodden. Når kullet skulle bæres opp til fyret, kom folk fra hele sognet. Lønna var dårlig, men det var gratis brennevin så lenge arbeidet varte. Forbruket ble påtalt, og inspektøren måtte ikke føre større brennevinsutgifter enn 3 riksdaler i regnskapet.
Aagot Ekeby

Familie

Aagot Ekeby var datter av kjøpmann Jacob Paulsen og Sofie Gertrud Eie. Hun ble første gang gift i Johannes prestegjeld i fødebyen Bergen 18. oktober 1913 med rørleggermester Helfred Bernhard Frydenlund. Hun ble 26. november 1927 gift annen gang med kontorsjef og journalist Paul Kaare Ekeby.

Liv og virke

Etter uteksamineringen fra handelsgymnasiet reister Aagot Ekeby på Conrad Mohrs stipendium til Tyskland, England og Frankrike. 
Hun arbeidet i hele sin karriere fra debuten i 1909 ved Den Nationale Scene i Bergen. I debuten gestaltet hun rollen som Emilie i Den kjære Familie. Om debuten ble det blant annet skrevet at «Hun spillede saa fermt og færdigt, undertiden saa forbløffende av en Debutantinde at være, at jeg er spændt paa at se hende i en Rolle, hvor hun har ligesaameget Brug for at føle som for at snakke».
Ekeby var en frodig komiker som også kunne gjøre realistiske rollefigurer som Gina Ekdal i Henrik Ibsens Vildanden og fru Arvik i Bjørnstjerne Bjørnsons Når den ny vin blomstrer. Hun utmerket seg også ved urpremieren av Nordahl Griegs Atlanterhavet i 1932 og som Amanda i Tennessee Williams' Glassmenasjeriet. Én av Ekebys siste roller var i Ernst Orvils originale komedie Rødt lys i 1948. Hun avsluttet sitt mangeårige virke ved scenen etter sesongen 1949-1950.
Claudia Nolte

Bakgrunn

Etter Abitur (artium) i Rostock i 1985 utdannet hun seg til sivilingeniør i Ilmenau, og arbeidet som vitenskapelig medarbeider ved den tekniske høyskolen der. I sin studietid var hun aktiv i Katholische Studentengemeinde Ilmenau
Claudia Nolte er katolsk. Hun er skilt og har en sønn.

Parti

I oktober 1989 arbeidet hun i Neues Forum i DDR, og trådte i februar 1990 inn i CDU. Fra 1992 til 1994 var hun medlem av CDUs landsstyre i Thüringen, og fra 1996 til 2000 i CDUs presidium.

Parlamentsmedlem

Fra mars til oktober 1990 tilhørte hun det første og eneste demokratisk valgte Folkekammeret i DDR. Fra 3. oktober 1990 var hun medlem av det tyske parlamentet. Hun var fra 1991 til 1993 kvinne- og ungdomspolitisk talskvinne for CDU/CSU-fraksjonen. Fra 2002 til 2005 var hun nestleder for underutvalget Vereinte Nationen, medlem av utenrikskomitéen, nestleder for husholdsutvalget og parlamentets betrodde for Moldavia. Hun mistet sitt mandat i parlamentet ved valget i 2005.

Offentlige verv

Etter valget i 1994 ble hun familieminister i Helmut Kohls føderale regjering. Hun var da 28 år gammel og er dermed den yngste person som har sittet i en tysk føderal regjering.
Den 30. november 1994 ledet hun første gang EUs ministerråd, og var dermed den hittil yngste rådspresident.
Etter valget i 1998 gikk regjeringen av.

Medlemskap

Hun er medlem av Deutsch-Amerikanische Gesellschaft, Konrad-Adenauer-Stiftung, Christlich-Demokratische Arbeitnehmerschaft (CDA) og Mittelstands- und Wirtschaftsvereinigung (MIT).
Daintreeola

Utbredelse

Slekten er utbredt i Australia (Queensland).
Beirut

Historie

Den første gangen Beirut er nevnt er i brevene fra Tell el-Amarna fra 14. århundre f.Kr.. Byen ble tatt og rasert av Diodotus Tryfon i 140 f.Kr., da hans hær kjempet for å få makten i Selevkidriket. Byen ble snart bygd opp igjen i planmessig hellenistisk stil. Dagens by er bygget oppå den gamle, og arkeologiske undersøkinger har vist at gaten Souk Tawile følger kursen til en gate fra romersk-gresk tid. 
Under romerne fikk Beirut et berømt juridisk akademi der blant annet de to kjente juristene Papinian og Ulpian underviste.
I 533 utnevnte keiser Justinian skolen til en av de tre offisielle for justis i keiserdømmet, men etter et jordskjelv i 551 måtte skolen flytte til Sidon. Beirut var lenge et viktig handelssenter, men i mellomalderen tok etter hvert Akko mye av denne rollen. 
I 653 ble byen arabisk, kristne korsfarere hadde makten fra 1110 til 1291. Beirut ble uansett alltid styrt av lokale drusiske emirer. En av disse, Fakr ed-Din Maan II, erobret byen på 1600-tallet, men osmanene tok byen tilbake i 1763. Etter 1763 vokste Beirut forbi Akko som handelssenter, men maktkamp og krig førte til tilbakegang for byen, som fikk redusert innbyggertallet til rundt 10 000. 
Byen ble syrisk provinshovedstad i 1888, og fikk et kosmopolitisk preg med påvirkning fra Europa og USA samt Midtøsten. Beirut ble etter hvert kjent som Midtøstens Paris. Byen ble et handelssentrum og et intellektuelt samlingspunkt. 
Da Det osmanske riket brøt samen etter første verdenskrigen, fikk Frankrike kontrollen over både Beirut og resten av Libanon. De nye styresmaktene favoriserte de kristne innbyggerne, noe som førte til spenning mellom de ulike religiøse folkegruppene. Byen fortsatte å tiltrekke seg intellektuelle og turister fram til borgerkrig brøt ut i 1975, da også mange fastboende flyktet. Etter at krigen sluttet i 1989 arbeidet styremaktene hardt for å gjøre Beirut til et midtpunkt for kunnskap, kultur, turisme og mote igjen. I 2006 ble byen bombet av Israel, som okkuperte deler av Libanon for å krige mot Hizbollah.
Paulo Ferreira

Spillerkarriere

Han begynte karrieren i den portugisiske andredivisjonsklubben GD Estoril Praia. Deretter gitt han til Vitoria Setubal i begynnelsen av 2001/2002-sesongen. Disse årene spilte han 27 landskamper for Portugals U21-landslag. Sommeren 2002 gikk han til FC Porto, som ble trent av José Mourinho.
Den følgende sesongen vant han både ligaen og cupen i Portugal, og sesongen ble kronet med seier i UEFA-cupfinalen over Celtic i Sevilla. Den påfølgende sesongen forsvarte de den hjemlige ligatittelen, men det bleknet i forhold til det faktum at de svært overraskende gikk helt til topps i UEFA Champions League.
Han ble tatt ut i troppen til EM 2004, og startet i åpningskampen mot Hellas, men etter flere personlige feil ble han satt ut av laget i resten av turneringen. Han ble imidlertid satt inn som reserve i finalen (som Portugal tapte) etter at Miguel Monteiro ble skadet.
Etter to år i FC Porto gikk han til Chelsea for 13,2 millioner pund på begynnelsen 2004/2005-sesongen. På Stamford Bridge ble han gjenforent med sin tidligere manager José Mourinho og den tidligere lagkameraten Ricardo Carvalho. Han la opp etter sesongen 2012–2013, etter å ha blitt byttet inn i det 88. minutt i sesongens siste kamp mot Everton FC, som Chelsea vant 2–1 etter mål fra Juan Mata og Fernando Torres.

Internasjonal karriere

Paulo spilte to kamper for Portugal i VM 2006. I semifinalen mot Frankrike, som Portugal tapte 0-1, kom Paulo inn i andre omgang for den skadde Miguel. Paulo startet deretter i bronsefinalen mot Tyskland, som tyskerne vant 3-1.
Gjeldsordningsregisteret

Gjeldsordningsregisteret er ett av de offentlige registrene i Brønnøysundregistrene i Brønnøysund. 
Det inneholder opplysninger om hvem som har fått innvilget gjeldsforhandlinger og gjeldsordninger, og har kopi av alle inngåtte gjeldsordningsavtaler. Gjeldsordningsregisteret inneholder også opplysninger om hvor i saksbehandlingsprosessen en sak befinner seg, hvilken namsmann eller namsrett som behandler saken og hvilke frister det arbeides etter.
Tagondaing

Tagondaing(også skrevet Tagundaing) er en landsby i Kayin, Myanmar. Den hadde en befolkning på 4 994 i 2014.
Utsja

Utsja (russisk: Уча́) er ei elv i Moskva oblast i Russland. Den er ei venstre sideelv til Kljazma.
Utsja er 42 km lang, med et nedslagsfelt på 605 km². Den renner gjennom byene Pusjkino og Ivantejevka, og munner ut i Kljazma ved byen Sjtsjolkovo.
Nathan Eccleston

Liverpool

I 2009/2010-sesongen spilte Eccleston  for Liverpools reservelag, etter at han hadde spilt fast på U18-laget året før. Den 27. august, i sin første seriekamp for reservelaget, scoret han to mål da laget tapte 3-2 borte mot  Blackburn Rovers.
6. september 2009 ble Eccleston kalt inn som del av  Champions league-laget til gruppespillet i konkurransen.
Førstelagsdebut kom den 28. oktober 2009 i Carling Cup-kampen mot Arsenal, da han kom innpå som innbytter for Philipp Degen sent i kampen. Han debuterte i ligaen kun få dager senere, også som innbytter, da han kom inn mot Fulham.
Foxtrot

Foxtrot (skapt 1914 i New York) er en dans i saktere 4/4 takt, først kjent gjennom den amerikanske vaudeville-danseren Harry Fox (f. 1882).  For å kompensere for manglende kompetanse innen two-step, fant han opp to ekstra trot (steg) slik at man, innenfor 4/4-takten fikk en sakte-sakte-kvikk-kvikk sekvens.  Med danse-ensemblet «Dolly Sisters» utførte Fox sine trot til ragtime-musikk, på The New York Theater's Jardin de Danse, og inspirerte umiddelbart danseparet Vernon Castle og Irene Castle.  Det er også hevdet at Castle var tidligere ute (1912) i sin «Bunny-hug» dans til James Reese Europes versjon av W. C. Handys Memphis blues.
I løpet av 1915 var dansen blitt meget populær, om enn i en mindre slitsom variant der de to sakte-sakte var omgjort til en enhetlig glidende bevegelse.  Danseren skal i den opprinnelige slowfox bevare en stødig takt, samtidig som orkesteret beveger seg i en behersket, dog synkopert form, som i jazz.  En rolig (til tider gående) «travelling» foxtrot var mulig der det var plass, men populariteten og fulle dansesaler nødvendig-gjorde en «on-the-spot» variant, også kalt «social» dansing.  Videreføringer av foxtrot er «Peabody», «Quickstep» og «Roseland foxtrot».
Den nye «Rock around the clock» (1954) av Bill Haley ble ofte tildanset av rasktgående foxtrot, og er således en av de mest populære låtene for denne typen dans.
Roing under Panamerikanske leker 1955

Roing under Panamerikanske leker 1955. Roing var med som en av nitten sporter i de andre Panamerikanske leker 1955 som ble arrangert i Mexico by i Mexico fra 12. til 26. mars. Det var sjuroøvelser for menn. Argentina ble beste nasjon med fire gullmedaljer foran USA med tre.
UngBDSM

UngBDSM er et utvalg under Skeiv Ungdom for ungdom opp til 30 år, som er nysgjerrig på, eller driver med BDSM. Gruppen fremmer prinsippene sikker, sunn og samtykkende. Fram til 2011 var UngBDSM en uavhengig organisasjon, men ble høsten 2011 enstemmig valgt inn som utvalg av Skeiv Ungdoms landsstyre.
Gruppen arrangerer sosiale samlinger og medlemmene har vært i media flere ganger, blant annet NRKs radioprogram Juntafil, magasinet MAG og Dagbladet Fredag.
I juli 2007 flyttet gruppen fra Blink og Nettby og opprettet sitt eget forum. Dette for å bli lettere tilgjengelig på tvers av andre nettsamfunn.
Gads Forlag

Gads Forlag er et dansk forlag grunnlagt den 31. oktober 1855 av forlegger og bokhandler G.E.C. Gad.
Forlaget eies i dag av G.E.C. Gads Fond, som foruten å utgi bøker med mange temi, støtter kulturelle og vitenskapelige formål. Ett av forlagets mest kjente verker er Kraks Blå Bog, som er en bok som inneholder opplysninger om fremtredende, nålevende dansker.
Innocens VI

Bakgrunn

Han vokste opp i landsbyen Les Monts i Limoges (i dag del av kommunen Beyssac, i departementet Corrèze). Etter at han hadde undervist i sivil rett i Toulouse ble han utnevnt til biskop i Noyon og deretter i Clermont.
I 1342 ble han utnevnt til kardinal.

Pave

Da pave Klemens VI døde, ble Aubert valgt til pave 18. desember 1352 etter at hver enkelt av kardinalene hadde bundet seg til en politisk linje dersom han skulle bli valgt. Aubert tok navnet Innocens VI – og en av hans første embetshandlinger var å erklære pakten mellom kardinalene som ulovlig og dermed ugyldig.
Den politikken Innocens IV deretter fulgte skiller seg fordelaktig ut fra politikken de andre Avignon-pavene hadde ført. Han fikk gjennomført en rekke nødvendige reformer i administreringen av kirkens affærer. Sammen med kardinal Albornoz og den romerske politikeren Cola di Rienzi arbeidet han for å gjenopprette orden i Roma. I 1355 ble Karl IV (1346–78) kronet i Roma med Innocens' tillatelse etter at Karl hadde sverget på at han skulle forlate byen samme dag som kroningsseremonien var gjennomført.
Det var i stor grad takket være Innocens VIs innsats at traktaten i Brétigny (1360) mellom Frankrike og England kom i stand. Under hans pontifikat tilbød den bysantinske keiseren Johannes V Palaiologus (1341–47, 1354–76, 1379–90, 1390–91) å legge den greske kirken under bispestolen i Roma mot at Innocens VI skulle støtte ham i stridighetene med Johannes VI Kantakouzenos (1347–54). Innocens måtte imidlertid takke nei til keiserens tilbud fordi han måtte bruke alle sine ressurser på hjemlige problemer.
Det meste av rikdommene som ble bygget opp av pavene Johannes XXII og Benedikt XII var gått tapt gjennom det ekstravagante pontifikatet til Klemens VI. Innocens VI reduserte utgiftene og kunstverk ble solgt i stedet for at nye ble bestilt. Pontifikatet hans ble dominert av krigen i Italia og gjenoppbyggingen av Avignon etter pesten. Begge deler gjorde dype innhogg i skattkistene hans. I 1357 klagde han over fattigdom.
Innocens VI var en liberal, ordets mann, og dersom man ser bort fra harde tiltak mot “små brødre”-grupper  (fraticelli – som mente at rikdom ikke var noe kirken skulle etterstrebe) har hans pontifikat et godt rykte for rettferdighet og barmhjertighet. Han døde 12. september 1362, og hans etterfølger ble Urban V (1362–70). Hans gravsted finnes på carthusianer-klosteret i Villeneuve-les-Avignon.
Chaeryong

Administrativ inndeling

Fylket er delt inn i en ŭp (småby), en rodongjagu (arbeiderdistrikt) og 16 ri (landsby).