google/wiki40b huggingface dataset:
Papirgjenvinning

Papirgjenvinning er prosessen for å gjenvinne innsamlet brukt papir (returpapir) til nye papirprodukter. Innsamlet papir kan anvendes til samme papirkvalitet eller lavere enn det papiret var i utgangspunktet. Innsamling foregår oftest ved bruk av egne beholdere som fylles opp fra husholdninger og næringsdrivende og tømmes enten av kommunal renovasjon, eller spesialiserte, private virksomheter.
For å lage nytt papir må trykksverte, fyllstoffer, papirbestrykning og andre forurensninger fjernes fra fibrene for å få papirmasse. De gjenvunnede papirfibrene kalles returfiber (DIP – deinked pulp)) og den industrielle prosessen for å lage dem kalles deinking.
Råstoff fra papirgjenvinning hentes fra tre kilder: Produksjonsrester (avskjær o.l) fra selve papirproduksjonen, ukonsumert papir (f.eks. retur av aviser og magasiner fra utsalgssteder) og papiravfall som samles inn etter bruk.
Gjenvinningsgraden av papir i Vest-Europa (EU, Norge og Sveits) har nådd 64,5 % i 2007.

Papir/trykksaker

Det anvendes ca. 500 000 tonn papir til trykksaker (aviser, ukeblader, reklame og skrivepapir) i året i Norge. Ca 2/3 blir resirkulert og blir nye papirprodukter eller energi. Innsamlede trykksaker går til Norske Skog Skogn eller blir eksportert til utlandet.

Drikkekartong

Det ble brukt nær 20 000 tonn drikkekartong i Norge i 2006. Det meste er emballasje for melk og juice, men fraksjonen inkluderer også kartong for vaskepulver, puddinger og annet. Omtrent halvparten ble samlet inn og gjenvunnet. Gjenvinning av drikkekartong i Norge foregikk frem til 2008 på Hurum Paper Mill. Dette bruket er nedlagt, og nå sendes drikkekartongen til Sverige til materialgjenvinning som emballasjekartong.

Emballasjekartong

Det ble brukt vel 38 000 tonn emballasjekartong (pizzaesker, esker for frokostblandinger, sko, egg og lignende, som ikke er bølgepapp) i Norge i 2006. Halvparten av dette blir materialgjenvunnet og ca. 20 % blir energiutnyttet. Av emballasjekartong blir det laget ny kartong, papp og andre papirprodukter.

Brunt papir/bølgepapp

Det blir brukt ca. 195 000 tonn brunt papir/bølgepapp hvert år i Norge. Størstedelen er bølgepapp og blir først og fremst brukt som transportemballasje. Gjenvinningsgraden for brunt papir/bølgepapp er over 90 %, og var 96,7 % i 2006. Det aller meste går til produksjon av ny emballasje, bare mindre andel energiutnyttes.
Scotophaeus blackwalli

Utseende

Scotophaeus blackwalli er en middelsstor, litt flat edderkopp med kraftige brunlige bein. Kroppen er generelt brunlig, matt, men noe skinnenede. Den er todelt i en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). Bakkroppen er mørk, nær svart. Forkroppen er ganske bred bak, sterkt tilsmalnet forover (smalt hode). De åtte øynene danner to tverr-rader. De midtre øynene i den bakerste raden er mer eller mindre uregelmessig (ikke sirkelrundt) formet.
Artene i denne slekten er ganske like hverandre, samtidig som de kan være fargevariable av utseende. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens genitalier, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.

Levevis

Scotophaeus blackwalli er nattaktiv og bygger ikke fangstnett, men jakter ute i det fri. De bygger seg et skjulested av edderkoppsilke under steiner, mellom død vegetasjon eller lignende steder. Hunnen spinner en eggsekk av edderkoppsilke, hvor hun legger eggene.
Ålen

Ålen var inntil 1972 en kommune i tidligere Sør-Trøndelag fylke. Kommunen var fra 1837 del av Holtålen Kommune (da "Holtaalen formannskapsdistrikt"), men ble skilt ut som egen kommune med 1.487 innbyggere i 1855.
1. januar 1875 ble en del av Ålen Kommune overført til Røros Kommune, og i 1937 skiftet Holtålen Kommune navn til Haltdalen Kommune.
1. januar 1972 ble Ålen Kommune slått sammen med Haltdalen Kommune, og med den nye kommunen gjenoppsto navnet Holtålen Kommune.
Ålen Kommune hadde ved sammenslåingen i 1972 1.944 innbyggere.

Navn

Navnet er bestemt form av norrønt áll, «stripe, smal renne», etter dalføret gjennom bygda.
Julia Bell

Utdannelse

Hun var student ved Girton College i Cambridge og avla i 1901 en eksamen benevnt «Mathematical Tripos». Men på den tiden kunne kvinner ikke tildeles universitetsgrader hverken ved Cambridge-universitet eller ved Oxford-universitetet. Derfor var det ved Trinity College i Dublin som tildelte Julia Bell en mastergrad for en avhandling om sol-parallakse som hun hadde utarbeidet ved Cambridge Observatory.
I 1908 ble hun ansatt ved University College London som forskningsassistent i statistikk. Hun hadde Karl Pearson (1857-1936) som mentor; han var en av grunnleggerne av det moderne statistikk-faget. I 1914 oppfordret han henne til å ta en medisinsk grad siden de hadde behov for denne kompetansen ved Galton Laboratory. Hun ble student ved London School of Medicine for Women (Royal Free Hospital). I 1922 avla hun medisinsk embetseksamen, og ble i 1938 opptatt som «Fellow of the Royal College of Physicians». I 1941 ble hun tildelt Weldon-medaljen ved Oxford University for sitt innsats innen fagfeltet biometri.

Forskerkarriere

Som fast ansatt i «the Medical Research Council» ved Galton-laboratoriet ved University College London, ble Julia Bell banebrytende i sin forskning på hvordan mange sykdommer skyldes arvelig disposisjon. Hun forfattet de fleste kapitlene av en serie forskningsstudier med tittelen «The Treasury of Human Inheritance» som Galton-laboratoriet publiserte i perioden 1909-1956.
I 1937 publiserte Julia Bell sammen med J.B.S. Haldane en artikkel der det for første gang ble etablert en sammenheng mellom genene for fargeblindhet og hemofili på X-kromosomet. Denne oppdagelsen var et viktig steg i kartleggingen av det menneskelige genom.
I 1943 publiserte hun sammen med James Purdon Martin studien «A Pedigree of Mental Defect Showing Sex-Linkage». Der beskrives en familie hvor elleve mannlige medlemmer i to generasjoner var født med utviklingshemninger. Deres mødre var ikke utviklingshemmede. Bell og Martin påviste at utviklingshemningen måtte være genetisk betinget, og deres studie ga denne spesielle formen for utviklingshemning betegnelsen «Martin-Bell Syndrome». Tilstanden er i dag kjent som Fragilt X-syndrom.
Bell har også gitt navn til fem ulike varianter av brachydactylia, en samlebetegnelse for ulike former for korte finger- eller tåledd. Også dette er arvelige tilstander.
Julia Bell var aktiv som forsker i mange år. Som 82-åring publiserte hun en artikkel om røde hunder og graviditet. Hun pensjonerte seg da hun var 86 år gammel, men fortsatte å følge med på utviklingen av genetikken inntil hun døde i en alder av 100 år.
I Got Stung

«I Got Stung» er en amerikansk rock and roll-sang med melodi og tekst av Aaron Schroeder og David Hill, som ble gjort kjent av Elvis Presley.
Presley spilte den inn på singlen RCA Victor 47-7410 og 78-platen RCA Victor 20-7410 11. juni 1958. Den ble utgitt 21. oktober 1958. Produsent var Steve Sholes.
Presley foretok innspillingen i RCA Studio B under et besøk i Nashville, mens han forberedte seg på å sette seil til Vest-Tyskland
«I Got Stung» var utgitt på en dobbelt A-sidet plate med «One Night».
Den var én av et antall Elvis Presley-sanger som ble gjenutgitt i Storbritannia i 2005. «I Got Stung» finnes på en dobbel A-sideutgivelse med «One Night»

Norsk versjon

Jan Paulsen har skrevet en humoristisk norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Aagot Stang» og handler om ei dame som veier mer enn et åttendedels tonn. Vazelina Bilopphøggers har spilt inn sangen. Den ble utgitt på LP-platen 24 timers service (Philips 6327 026) i 1980. Produsent var Jan Paulsen.
Serzj Sargsian

Liv og virke

Sargsian studerte filologi ved Statsuniversitetet i Jerevan. Han var aktiv i kommunistpartiet i sin hjemby Stepanakert og i regionen Nagorno-Karabakh.
Sargsian ledet de armenske militære gruppene som ble dannet i Nagorno-Karabakh i prosessen der Sovjetunionen brøt sammen og de enkelte sovjetrepublikkene søkte selvstendighet og da det armensk befolkede Nagorno-Karabakh, som tilhørte Aserbajdsjan, gjorde opprør for tilslutning til Armenia. Sargsian ledet fra 1989 til 1993 Komiteen for Republikken Nagorno-Karabakhs selvforsvarsstyrker. 
I 1990 ble han aktiv i armensk politikk og ble innvalgt i Armenias Øverste råd. Han var forsvarsminister fra 1993 til 1995,  leder for Statssikkerhetstjenesten og minister for nasjonal sikkerhet fra 1995 til 1996, innenriks- og sikkerhetsminister 1996 til 1999 og minister for nasjonal sikkerhet 1999. Sargsian regnes som en nær alliert av Robert Kotsjarjan, som var president fra 1998 til 2008. Han hadde en rekke sentrale posisjoner i Kotsjarjans presidentperiode. I 1999 ble han stabssjef for presidenten, en post han hadde til 2000. Fra 1999 var han også sekretær for Det nasjonale sikkerhetsråd, som ledes av presidenten, og fra 2000 også forsvarsminister. Sargsian hadde disse posisjonene til 2007, da han ble statsminister. Fra 2006 har Sargsyan vært aktiv i Armenias republikanske parti, der han i november 2007 ble partileder. 
Sargsian ble i februar 2008 valgt til Armenias president. Opposisjonen protesterte mot valget, der Sargsian fikk 53 % av stemmene, men som internasjonale observatører i det store og hele ga positiv vurdering av og Sargsian ble innsatt i presidentembetet 9. april 2008.
Han ble gjenvalgt som president i 2013 og satt til 9. april 2018. Grunnloven ble endret slik at presidentens makt ble redusert til fordel for statsministerens. Sargsian ble så statsminister 17. april 2018, men ble møtt med store protester og omfattende demonstrasjoner. Den 23. april 2018 trakk han seg fra vervet som statsminister.

Utmerkelser

Sargsian er tildelt Kampkorsordenen, Armenias fremste militære utmerkelse, og har mottatt Tigranes den stores orden. Han er også hedret med tittelen Helt av Artsakh med Den gylne ørns orden.
Vulkan (gud)

Vulkan (latin Vulcanus), også kjent som Mulciber, var den romerske guden for smeder og godartet (nyttig) bruk av ild. Han var også guden for vulkaner i oldtidens romerske senhedendom. Han er kjent som Sethlans i etruskisk mytologi og Hefaistos i gresk mytologi. Han ble dyrket ved en årlig festival kjent som Volcanalia den 23. august. Vulkan tilhører den eldste tiden i romersk religion: Varro siterer Annales Maximi hvor han minnes at kong Titus Tatius hadde dedikert egne altre for en rekke guddommer, blant dem også Vulkan.

Etymologi

Opprinnelsen til navnet er både uklart og lenge diskutert. Den romerske tradisjonen har hevdet at det var beslektet med latinske ord som var knyttet til lyn (fulgur, fulgere, fulmen), som igjen var antatt å være beslektet med ild. Denne tolkningen ble støttet av Walter William Skeat i hans etymologiske ordbok i betydningen «lustre».
Det har blitt foreslått at Vulkan faktisk ikke er latinsk, men beslektet med den kretiske guden Velchanos, en gud for naturen og underverden. Wolfgang Meid har dog avvist denne identifiseringen. Det har siden kommet flere fantasifulle forslag uten at det har gitt større enighet: Christian Guyonvarc'h har foreslått en identifisering med det irske navnet Olcan. Vassilij Abaev har sammenlignet med ossetisk -waergon, en variant av navnet Kurdalaegon, smeden i Nartsagnene, epos som har sin opprinnelse i Nord-Kaukasus, men Georges Dumézil fant denne forbindelsen urimelig.

Dyrkelsen av Vulkan

Vulkans eldste helligdom i Roma, Volcanal, lå ved foten av Kapitolhøyden i Forum Romanum, og ble etter sigende datert til den arkaiske perioden av de romerske kongene, og blitt etablert på dette stedet av Titus Tatius, tradisjonelt datert til 700-tallet f.Kr. Det var i synspunktet til etruskiske haruspikser at et tempel for Vulkan måtte være lokalisert utenfor byen og det er mulig at Volcanal kan ha ligget utenfor byens grenser før Roma utvidet den til å omfatte også Kapitolhøyden. Volcanalia, ofringer til Vulkan, ble gjort her den 23. august. Vulkan hadde også et tempel på Campus Martius («Mars-marken») i Roma som eksisterte siden år 214 f.Kr.
Romerne identifiserte Vulkan med den greske smedguden Hefaistos, og han ble assosiert med sin gresk motpart for den konstruktive bruken av ild i metallarbeidet. Et fragment av en gresk krukke som viser Hefaistos er funnet ved Volcanal og er blitt datert til 500-tallet f.Kr. Det antyder at de to gudene allerede var assosiert med hverandre ved denne tiden. Imidlertid hadde Vulkan sterkere tilknytning enn Hefaistos med ildens destruktive krefter, og det var en betydelig omtanke hos hans tilhengere i å oppmuntre guden til å avverge skadelige branner. Hans festival Vulcanalia som ble feiret årlig den 23. august var en tid da varmen på årstiden truet avlingene og kornmagasinene med risiko for å brenne ned.
Tripartite-klassen

Beskrivelse

Utviklingen av Tripartite-klassen begynte i 1974 som et fellesforetak mellom Belgia, Frankrike og Nederland for å utvikle en ny klasse med minejaktfartøyer. Klassen ble bygget og tatt ibruk iløpet av 1980-årene.
Frankrike utviklet mineryddingsutstyret, Belgia leverte elektronikken og Nederland stod for fremdriftssystemet.
Frankrike og Nederland kjøpte i utgangspunktet 15 fartøy hver, mens Belgia kjøpte 10.
Mitokondrielt DNA

Mitokondrielt DNA eller mtDNA er DNA som finnes i mitokondrier, som er en del av alle celler i kroppen foruten om erytrocytter, som utgjør en stor bestanddel i blodet. Mitokondrier sørger for energi (i form av adenosintrifosfat, også kalt ATP) til cellen og kan derfor godt kalles den enkelte celles kraftverk.
Mitokondria er nødvendig for blant annet bevegelse, syntese av makromolekyler og opprettholdelse av cellers membranpotensial. Mitokondrium inneholder sitt eget DNA (mtDNA); 100–10 000 kopier av et dobbeltrådet sirkulært 16 569 bp langt DNA molekyl som koder for 13 proteiner med sentral betydning for energiproduksjon (oksydativ fosforylering) og mitokondrienes eget proteinsynteseapparat (rRNA og tRNA). De langt fleste mitokondrielle proteiner må importeres fra cellens cytoplasma, og disse proteinene kodes for av gener som befinner seg i cellekjernen. Dette gjør at de fleste mitokondriesykdommer skyldes feil i kjerne-kodete gener.
mtDNA muterer som alt DNA og kan bare nedarves fra mor til avkom, fordi morens eggceller ødelegger mitokondria i hannens sperma når de befruktes. Det gjør det mulig å følge morslinjene tilbake i tid. Hver gang et mtDNA muterer oppstår det nemlig en ny type mtDNA. Mutasjonshastigheten i DNA regnes for å være forholdsvis konstant over tid. Det gir forskere en unik muligheter til å aldersbestemme levende organismer, for eksempel mennesker, hunder, kattedyr og lignende, fordi muteringen i mitokondriene fungerer som en slags klokke. Desto mer ulikt DNAet er mellom to individer, desto lenger tilbake i tid ligger en eventuell felles stammor.
Ny forskning skaper imidlertid tvil om denne hypotesen. Kraytsberg m.fl. har vist at mitokondriell rekombinasjon er mulig blant mennesker.
Paul Prets

Andre verdenskrig

Prets meldte seg i 1936 for den franske Fremmedlegionen, der han tjenestegjorde i Fremmedlegionens 13. halvbrigade. I april 1940 ble han sendt med det fransk-polske ekspedisjonskorps til Norge, der han ble satt inn i kamp mot tyske invasjonsstyrker i Nord-Norge i mai–juni 1940. Han utmerket seg som ordinær legionær i slaget om Narvik, der det om hans innsats ble anført: «Mitraljøseskytter under et voldsomt motangrep, blev alene på sin post og fortsatte sin ild på kort hold hvorved fiendens fremgang ble knust».
Etter evakueringen av de allierte styrker fra Norge i juni 1940 kom Prets til Storbritannia der han gikk med i general de Gaulles frie franske styrker. Han deltok i 1940 til 1941 i kamp i Gabon, Sudan og Eritrea, der han ble skadet. Etter en lengre periode som rekonvalesent, kom han tilbake i tjeneste i Nord-Afrika. I det andre slaget om El Alamein ble han igjen skadet. Han deltok i 1943 i kampene i Tunisia, året etter i Italia. Prets var nå blitt forfremmet til sersjant. I august 1944 deltok han i landgangen i Provence og kjempet deretter i frigjøringen av Frankrike. I desember 1944 ble han såret i strid i Alsace og i januar 1945 ble han igjen såret i kamp ved Illhaeusern.

Etter krigen

Prest ble etter krigen fransk statsborger og fortsatte sin tjeneste i Fremmedlegionen til 1956. Han tjenestegjorde på Madagaskar, i Det fjerne østen og i Algerie. Ved slutten av sin militære karriere var Prets underoffiser med grad av adjudant-chef.
Etter å ha gått ut av tjeneste i Fremmedlegionen arbeidet Prets i en underordnet stilling ved Frankrikes ambassade i Wien.

Utmerkelser

Legionær Prets ble i norsk statsråd 20. mars 1942 hedret med det norske Krigskorset med sverd for sin innsats i kampene ved Narvik i 1940.
Prets ble utnevnt til medlem av den franske Frigjøringsordenen, var kommandør av Æreslegionen og ble tildelt Médaille militaire, Croix de guerre 1939–1945, Croix de guerre des Théâtres d'opérations extérieures, så vel andre franske militære utmerkelser. Han ble dekorert med den britiske Military Medal og var ridder av Anjouans stjernes orden.
Planisfære

En planisfære er en spesiell type stjernekart som har to justerbare skiver som roterer på et felles pivotpunkt. De kan justeres for å vise synlige stjerner for ulike tider og datoer og er et vanlig verktøy for å lære seg å kjenne igjen stjerner og stjernebilder. Et astrolabium er en forgjenger til den moderne planisfæren og ble blant annet benyttet av de gamle grekerne.
Krohn Air

Om selskapet

Selskapet startet i februar 2010 med to daglige rundturer mellom Molde og Trondheim med et 32-seters ex-Sun Air Fairchild Dornier 328 med Sun Air of Scandinavia som operatør. Fra august til 19. november 2010 fløy selskapet også en daglig rundtur mellom Molde og Stavanger med mellomlanding i Bergen. Denne ruten og de andre etterpå ble operert av Helitrans med et 19 seters BAe Jetstream 32, kjøpt fra samme selskap. 14. februar 2011 utvidet flyselskapet sitt tilbud til Trondheim til fire daglige rundturer, men gikk over til å operere den med Jetstream. Fra 1. oktober 2012 overtok nederlandske AIS Airlines som operatør, fortsatt med BAe Jetstream 32. 4. mars 2013 startet selskapet flyvninger mellom Trondheim og Ålesund.
Transportklagenemnda

Transportklagenemnda er en nemnd opprettet ved transportklagenemndforskriften. Nemndas sekretariat administreres av Norsk ReiselivsForum.
Nemnda behandler klager fra fly- og jernbanepassasjerer som ikke får medhold i en klage til transportøren. Vedtakene er kun rådgivende, og ikke juridisk bindende, men en transportør som ikke retter seg etter nemndas vedtak må begrunne dette.
Fra 1. april 2016 åpner Transportklagenemnda også for klager fra passasjerer med buss, trikk, T-bane og bybane.
Steiermark

Geografi

Steiermark er sterkt preget av Alpene, spesielt i vest. De viktigste fjellene er Niedere Tauern, Dachstein, Seetaler Alpen og Eisenerzer Alpen. Det fins to store elvesystemer, hvorav Enns drenerer nordover mot Donau og Mur sørover mot Drava.

Historie

Inntil 1056 hadde Steiermark, som den gang het Karantanermark, vært en del av hertugdømmet Kärnten. Dette året ble området et selvstendig markgrevskap. Keiser Barbarossa gjorde det 1180 til et hertugdømmet og innsatte Ottokar IV som hertug. Etter dennes residens i Steyr (som i dag ligger i Oberösterreich) ble landet kalt Steyrermark/Steiermark. Tittelen hertug av Steiermark tilfalt etter Ottokars død i 1192 hertugene fra Østerrike. På denne måten ble Steiermark i 1282 habsburgsk og forble det til 1918.
Etter første verdenskrig ble hele den sørlige Steiermark ifølge Saint-Germain-traktaten avstått til Jugoslavia.
Rimini (provins)

Geografi

Provinsen Rimini grenser i nord mot provinsen Forlì-Cesena, i øst mot Adriaterhavet, i syd mot Marche (provinsen Pesaro og Urbino) og i øst mot San Marino. Man skiller provinsen i to geografiske deler. Deler av provinsen ligger på den sørligste delen av Po-sletten. Dette området er tett befolket med stort press på landbruket pga av mye byggevirksomhet. Innerfor finner man foten til Appenninene med et kupert landskap som blir kalt for Colline. Her ligger mange små landsbyer som er populære utfartsteder for restaurantbesøkende folk fra kysten. De viktigste elvene er Ausa og Marecchia

Næringsliv

Viktigste næringssektor i provinsen er turisme. Det er først og fremst stranden som tiltrekker seg turister. Etter å ha ligget litt i dvale har provinsen sett en oppsving i tilreisende de siste årene. Rimini-Miramare er flyplassen for provinsen.
Bactriola

Utseende

Nokså små, slanke, brune trebukker. Antennene er omtrent så lange som kroppen. Dekkvingene er lange og parallellsidige.

Utbredelse

Slekten er utbredt fra Costa Rica i nord til det sørlige Brasil og Bolivia i sør.
Physocoryna

Utseende

Gasnke små (ca. 5 millimeter), avlange, som oftest noe firkantede, matte, mørke bladbiller. Oversiden er tett og svært grovt punktert, ujevn og knudrete. Hodet er nokså lite, antennene kraftige, holdes gjerne samlet og framoverrettet. Pronotum er trapesformet. Antennene består av 7 ledd og er korte og klubbeformede. Dekkvingene er oftest nokså firkantede, beina temmelig korte. Dekkvingene har 8 uregelmessige punktstriper, i alle fall ved roten, og gjerne fire svakt opphøyde ribber.

Levevis

Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Disse artene holder seg gjerne til én eller noen få vertsarter, larvene minerer i bladene til de samme plantene som de voksne gnager på. Denne slekten omfatter arter som lever på familiene Malpighiaceae og erteblomstfamilien.

Utbredelse

Slekten er utbredt fra Costa Rica i nord til Argentina i sør.
Lykabettos

Lykabettos eller Lykavittos (gresk: Λυκαβηττός) er en høyde i Athen, Hellas som med sine 300 meter over havet rager over Athen. Det vokser furutrær ved foten, og der ligger et kapell fra 1800-tallet tilegnet St. Georg, et teater og en restaurant.
Høyden er et poulært turistmål som kan nås med kabelbane. Den har sin nedre endestasjon ved Kolonaki i Aristippougaten. Lycabettushøyden forekommer i mange legender. Ifølge enkelte historier, var høyden et fristed for ulver, (lykos på gresk.), noe som kan forklare opprinnelsen til navnet («stedet (høyden) hvor ulvene gikk»).
Rena Sofer

Tidlig liv

Sofer ble født i Arcadia, California, datter av Susan, en psykologiprofessor, og Martin Sofer, en konservativ jødisk rabbiner. Hennes familie senere flyttet til Pittsburgh, hvor hun ble oppdratt etter at hennes foreldre skilt. Sofer gikk på en jødisk skole i Paramus, New Jersey. Hun bodde i North Bergen, New Jersey, der hennes far var rabbiner i tempelet Beth El.

Karriere

Sofer har spilt i flere TV-serier som biroller, inkludert Seinfeld, Melrose Place, Venner for livet, Spin City, Blind Justice, Ghost Whisperer, 24, og Two and a Half Men.
I de senere årene har Rena Sofer spilt i NBC-TV-serien Heroes rollen som Heidi Petrelli, kona til politikeren Nathan Petrelli spilt av Adrian Pasdar. Hun spilte i TV-serien Two and a Half Men i 2008 som en tidligere kjæreste av Charlie Harper, spilt av Charlie Sheen. Sofer også spilt i TV-serien Dirty Sexy Money som en uforferdet journalist og spilte et spøkelse i Ghost Whisperer. I begynnelsen av 2010 spilte Sofer en vanlig rolle i TV-serien NCIS og hatt en kort gjesterolle i TV-serien Bones.
Sofer har spilt en ufrivillig kjæreste i filmen Keeping the Faith (2000), med Jenna Elfman, Ben Stiller og Edward Norton.

Personlig liv

I 1995 giftet Sofer skuespiller Wally Kurth, paret har en datter, Rosabel Rosalind Kurth, født 17. september 1996. De skilte seg i 1997.
Sofer gift regissør og produsent Sanford Bookstaver i 2003. Paret har en datter, Avalon Leone Bookstaver, født 5. august 2005 i Los Angeles.