google/wiki40b huggingface dataset:
Musée Marmottan

Musée Marmottan Monet ligger i 2, rue Louis Boilly i XVIe arrondissement i Paris. Det inneholder en samling av over 300 verker fra impresjonismen og tiden etter, i hovedsak av Claude Monet. De øvrige kunstnerne som er godt representert er: Berthe Morisot, Edgar Degas, Édouard Manet, Alfred Sisley, Camille Pissarro, Paul Gauguin, Paul Signac og Pierre-Auguste Renoir.
I tillegg finnes Wildenstein Collection av illuminerte manuskripter og Jules og Paul Marmottans samling av Bilder og kunsthåndverk, inklusive møbler fra Napoleontiden, samt spanske og flamske arbeider fra tidligere perioder. Museet arrangerer også spesialutstillinger med temaer fra samme epoke. Fra høst 2011 til medio februar 2012 vises Henri Edmond Cross med flere.
Nærmeste métro stasjon: La Muette som ligger noen kvartaler unna.

Historie

Stedet var opprinnelig en jakthytte for hertugen av Valmy beliggende i utkanten av Boulogneskogen. Det ble kjøpt av Jules Marmottan i 1882 og senere overtatt av sønnen Paul, som flyttet inn, og utvidet farens samling av Napoleana. Stedet med innhold ble testamentert til Académie des Beaux-Arts. Akademiet åpnet stedet for publikum i 1934 under navnet Musée Marmottan i 1934.
To store donasjoner fikk stedet til å endre karakter fra Napoleontidspreg: I 1957 donerte Victorine Donop de Monchy en betydelig samling arbeider av impresjonistiske arbeider. Disse var samlet av hannes far doktor Georges de Bellio, som var legen til Manet, Monet, Pissaro, Sisley og Renoir, og både beundrer og samler av deres kunst. Etter at en sønn av Monet hadde bidradd med sin samling av farens arbeider, ble museet i besittelse av verdens største samling av Monet-bilder.
Jacque Carlu, som var kurator for museet, fikk bygget et spesielt rom som gir besøkende mulighet for å følge utviklingen i Monets arbeider, både på avstand og nært opptil. Inspirasjonen var de store vannliljebildene i Musée de l'Orangerie. Ett av de mest kjente bildene, (Impression, Soleil Levant) (Inntrykk, solnedgang) ble ranet fra museet i 1985, gjenfunnet fem år senere, og på plass i den permanente samlingen igjen fra 1991.
Daowai

Daowai (kinesisk: 道外区; pinyin: Dàowài Qū) er et bydistrikt i den subprovinsielle by Harbin i den kinesiske provins Heilongjiang. Bydistriktet har et areal på 618,6 km² og en befolkning på cirka 689 000 innbyggere (2004).
Aegus (Gnaphaegus) notarii

Utseende

En ganske liten til middelsstor (ca. 20 millimeter), avlang, matt brun hjortebille. Kroppen er mer eller mindre tett kledt med lyst brunlige, matte skjell. Hannens kjever er forstørrede, påfallende asymmetriske, den ene med en kraftig, butt tann på innersiden, den andre uten. Hodet er litt rundet utvidet både foran og bak fasettøynene. Pronotum er nesten rektangulært, kraftig innsnevret ved roten. Langs kanten har pronotum er brem av fløyelsaktige, brune hår. Dekkvingene har brede, mangepunktede punktstriper. Hele kroppen er tett kledt med ganske korte, oppstående hår. Hunnen ligner hannen bortsett fra at kjevene ikke er forstørrede og hårkledningen er mindre påfallende.

Levevis

Som de fleste andre hjortebiller lever larvene i morken, død ved.

Utbredelse

Arten er utbredt på Sulawesi, Timor, Flores og Lombok.
Kvænangen

Gruvedrift

Så tidlig som i 1743 ble det rapportert funn av kobbermalm i Kvænangen, men nærmere undersøkelser ble først iverksatt tidlig på 1800-tallet av «The Quenangen Mining Association». Selskapet etablerte i 1826 Kåfjord kobberverk i Alta, og startet deretter undersøkelser i Kvænangen. Disse undersøkelsene fortsatte i mange år, og full gruvedrift i Kvænangen startet først i 1840, med utgangspunkt i Kjækan. Det ble etablert flere gruver i Kvænangen; de største var Edwards og Cedars.
Alta-verket som Kvænangen-gruvene var en del av, ble slått sammen med Sulitjelma Aktiebolag i 1896. Deretter ble det gamle handelsstedet Badderen sentrum for fornyet virksomhet i bergverksdriften i Kvænangen.

Tusenårssted

Kommunens tusenårssted er kulturlandsskapet Vapsgieddi/Noaidegieddi som har lokaliteter og tufter fra eldre og yngre steinalder, jernalder og samiske gammetufter og offerplasser fra middelalderen.
Holmestrand stasjon

Stasjonen

Stasjonen ligger inne i tunnelen Holmestrandsporten i Holmestrandfjellet. Den består av en 30 meter bred fjellhall med fire spor og to platformer. De to midterste sporene er for gjennomgående trafikk. Stasjonen har tre inn- og utganger. Ved nordre inngang blir det parkering og kollektivterminal. Søndre inngang er i Holmestrand sentrum. Den tredje inngangen består av en 70 meter høy fjellheis opp til toppen av fjellet.
Den 16. desember 2016 kunne Holmestrand stasjon fremvise verdens lengste pepperkaketog i forbindelse med den offisielle åpningen av stasjonen inne i fjellet, pepperkaketoget var 370,75 meter og med 1 283 vogner.

Utvikling

I forbindelse med oppgradering av Vestfoldbanen med ny dobbeltsportrasé ble det vedtatt å bygge ny Holmestrand stasjon (som en del av delprosjektet fra Holm til Nykirke). I august 2009 ble det klart at Jernbaneverket anbefalte at nye Holmestrand stasjon skulle bygges inn i fjellet og at Vestfoldbanens nye dobbeltspor fra Holm til Nykirke skulle tilrettelegges for 250 km/t. Byggestart for strekningen var juni 2010, og trafikkåpning var 28. november 2016. Reisetidene vil ikke bli endret før ruteomlegging 11. desember. 
I de opprinnelige planene var stasjonen plassert i dagen, i traseen til gamle E18 langs Holmestrandsfjellet, men dette gikk man bort fra siden man kun fikk hastigheter på 130 km/t gjennom stasjonsområdet. I stedet har stasjonen fire spor hvorav de to i midten er gjennomkjøringsspor dimensjonert for 250 km/t, mens det er to avviksspor med plattform på hver side. Grunnen til konseptendringen er at ekspresstog på et mulig fremtidig høyhastighetsbanenett skal kunne benytte strekningen.
Holmestrand stasjon er prosjektert av Rambøll Norge AS med Gottlieb Paludan Architects som arkitekt.

Utmerkelser

Holmestrand stasjon ble tildelt utmerkelsen Betongtavlen 2017. Utmerkelsen gis til bygg eller anlegg i Norge hvor betong er anvendt på en miljømessig, estetisk og teknisk fremragende måte, og deles ut i samarbeid mellom Norsk Betongforening og Norske Arkitekters Landsforbund. Prisen tildeles arkitekten.
Kutikula

Hos mennesker

Kutikula finnes flere steder på et menneske, og er «døde hudceller». Det finnes i overhuden (Epidermis), ved hårroten som beskyttelse av hårsekken og ved negleroten.
Kutikula ved negleroten kalles for neglebånd.

Hos planter

Hos planter er kutikula det voksaktig belegget som bladets hudceller produserer.
Installerbart filsystem

Installerbart filsystem (IFS) er en API for filsystemer i versjon 4.x av MS-DOS/PC-DOS, IBM OS/2 og Microsoft Windows som gjør det mulig for operativsystemet å gjenkjenne og laste utstyrsdrivere for filsystemer.
Moelv og Omegn Boligbyggelag

Moelv og Omegn Boligbyggelag er et boligbyggelag i Moelv i Hedmark.
Moelv og Omegn Boligbyggelag er en del av Norske Boligbyggelags Landsforbund (NBBL).
Ved årsskiftet 2005/2006 ble Moelv og Omegn Boligbyggelag innlemmet i Hamar og Omegn Boligbyggelag.
Bouillabaisse

Bouillabaisse er en fiskesuppe som opprinnelig stammer fra området omkring Marseille i Provence. Det blir alltid benyttet flere slags fisk og eventuelt skalldyr, men sammensetningen varierer. Suppen kan også inneholde purreløk, tomater, hvitløk, urter (f.eks. persille, timian, fennikel), laurbærblad og appelsinskall. En tradisjonell bouillabaisse skal inneholde minst tre forskjellige fiskeslag. Suppen helles på en tallerken, vanligvis over et stykke ristet brød. Fisken og skalldyrene som suppen er kokt på, severes ved siden av. Dessuten spises suppen ofte med en slags majones, som består av olivenolje, brødrasp, hvitløk, chili og safran.
NM i friidrett innendørs 2016

NM i friidrett innendørs 2016 var en del av NM i friidrett 2016, og ble arrangert som et eget stevne i Rudhallen i Bærum 5. og 6. mars 2016. Arrangør var Idrettslaget Tyrving.
Svetla Dimitrova

Karriere

Svetla Dimitrova ble i 1986 og 1988 juniorverdensmester i syvkamp. I 1989 satte hun opprinnelig ny junior-verdensrekord med 6534 peong, i et europacup-stevne i mangekamp, men ble dopingtatt og utestengt i 2 år. Etter suspensjonen kom Dimitrova sterkt tilbake, og hun vant et mangekampstevne i Götzis, med poengsummen 6658, som også skulle vise seg å bli karrierens høyeste.Under OL 1992 i Barcelona fikk hun 5.-plass med summen 6464.
Fra og med 1994 satset hun utelukkende på 100 meter hekk. Dimitrova ble både europamester i 1994 og 1998. I VM 1997 klarte hun sølvmedalje med tiden 12,58 sekunder, etter Ludmila Engquist, som hadde 12,50 sekunder, men foran Jordanka Donkova, fortsatt verdensrekordholder på distansen.
Business intelligence

BI-løsningen

Det finnes mange avarter og spesialverktøy for å hente ut og videreforedle data til nyttig informasjon. Dette spenner fra regneark til avanserte statistikk og prognoseverktøy.

Typer rapporter

Man skiller ofte mellom faste rapporter og analyserapporter. Førstnevnte brukes for myndighetsrapportering og til faste avstemninger internt i organisasjonen. Sistnevnte brukes gjerne for å undersøke adhoc behov eller avanserte analyser, som for eksempel kan brukes til å avdekke konkurransefortrinn, muligheter i markedet, etc.
Øyestad kirke

Beskrivelse

Kirken er en gotisk langkirke bygd i stein. Detaljene er hugget i kleberstein. Veggene var innvendig dekorert med murmalerier. Den hadde tårn av tre. Den har bevart en rektangulær del som måler utvendig 22x11 m. En vet ikke om kirken hadde et eget kor eller om koret var en del av den bevarte delen. Østveggen ble revet sannsynligvis på 1600-tallet, og da ble det bygget et kor av tømmer. Kirken 300 sitteplasser.
I den bevarte delen er der to portaler en i sør og en i vest. Vestportalen har to halvsøyler på hver side og en inntrappet spissbue som er innrammet av en dekklist over denne. Den har søylekapitel med bladverk. Midt over portalen var der et kongehode som ble ødelagt under brannen i 1900. Sørportalen har en søyle på hver side og en spissbue over. Denne har også søylekapitel med bladverk. Midt over portalen er et bispehode med mitra.

Datering

Kirkens datering er usikker, men professor i kunsthistorie Lorentz Dietrichson antok at den er bygd ca. år 1200. Menigheten feiret kirkens 800-årsjubileum i år 2000.
Ekroll mener at kirken er inspirert av byggearbeidene i Stavanger domkirke etter brannen i 1272. Bispehodet har også likhetstrekk med et bispehode i korgavlen i Stavanger. Den rekangulære formen finner en også i kirkene i Ogna og Orre på Jæren.

Restaurering

Kirken ble ødelagt av brann 18. mai 1900. Koret, sakristiet, tårn, altertavle og prekestol ble ødelagt sammen med maleriene på veggene. Kirken ble restaurert og gjeninnviet i 1902.
Kirken ble vernet i 2000 etter lov om kulturminner. I 2008 gjennomgikk kirken omfattende restaurering. Veggene fikk ny puss. Tårnet ble båndtekket med ny sink. Og det gamle spiret fra 1709 ble gjenskapt av en smed. Spiret ble gitt av en rik herre i Øyestad med navn Søren Larsøn Lindtveit og bærer hans initialer samt årstallet det ble gitt kirken (SLSL 1709).

Bruk av kirken

Kirkens navn på gammelnorsk var Eyjarsstada kirkja. Øyestad var tidligere hovedkirke for flere sogn: Øyestad, Fjære, Grimstad, Froland og Hisøy, disse er senere utskilt som egne prestegjeld. Øyestad kirke ligger nær ved kommunegrensen mellom Fjære, Froland og Arendal, opprinnelig et sentralt sted for det store opprinnelige Øyestad sogn. Men på slutten av 1800-tallet lå kirken usentralt i forhold til den mest tettbygde del av det nye Øyestad sogn, ved Strømmen og på Nedenes. Det ble derfor bygd ny kirke på Nedenes, og ny kirke på Bjorbekk. 
Øyestad kirke kalles også «Øyestad gamle kirke», i motsetning til Bjorbekk kirke, som da den var ny også ble kalt Øyestad kirke.
Mandalay (region)

Utdanning

Det er svært begrensede muligheter til utdanning utenfor de store byene Yangon og Mandalay. Offisiell statistikk hevder over én million barn og ungdommer var i regionens 4467 barne- og ungdomsskoler i 2005. Omtrent 4000 av disse skolene var barneskoler. Av alle som går på barneskolen, er det kun omtrent 13 % som gjennomfører hele veien til videregående skole.
Regionen tilbyr noe av det beste innenfor høyere utdanning i Myanmar. Noen av områdene det tilbys høyere utdanning innen er medisin, teknologi, IT, forsvar, luft- og romfartsteknikk med mer.
Khayele Grober

Bakgrunn og oppvekst

Hun ble født inn i en jødisk familie i Bialystok, som den gang lå i det jødiske bosetningsområdet i Tsar-Russland. Hennes far var en velstående handelsmann, og etter å ha blitt uteksaminert fra et russisk gymnas, fikk hun privatundervisning i jiddisch og hebraisk. Under første verdenskrig befant hun seg i Moskva, der hun var elev ved det jiddisch-språklige teateret Habima.

Karriere

Etter at elev-perioden var over ble hun ansatt som skuespiller ved Habima, og skrev senere en erindringsbok om sine ti år der. Hun ble kjent for sine fremragende rolleprestasjoner, og begynte etter hvert å turnere over hele verden. I ettertid har hun blitt omtalt som en av sin samtids best kjente jødiske skuespillere.

I desember 1935 gjorde hun flere opptredener på Centralteatret i Oslo, til begeistring blant anmelderne. Annonsen i Arbeiderbladet transkriberer fornavnet hennes som «Ghayele», og oppgir at programmet var sammensatt av jødiske folkesanger, sanger og «billeder» fra Palestina, og chassidiske melodier. Akkompagnatør var den norske pianisten Jan Wølner på flygel. Annonsen fremhever at Grober hadde en bakgrunn fra Habimah. På spalteplass var hovedstadsavisene svært begeistrede i forkant av Grobers Oslo-besøk, og refererte til anmeldelser fra hennes nylige visitt i København: 
(D)anske kritikere som har sett henne i København nylig, konstaterer at hun ikke bare er én, men utgjør for fire-fem andre store kunstnerinner. I titlene skriver de at hun er genial, og i teksten finner vi en rekke superlativer som hever henne til skyene.  
Også Aftenposten og Morgenbladet så med stor forventning frem til Khayele Grobers gjestespill i Oslo. Hun ble også invitert til å opptre på norsk radio, og opptaket ble sendt om kvelden søndag 5. januar 1936, annonsert som «Sang og drama. Chayele Grober fra Habimateateret i Moskva». Men etter Grobers første opptredener på Centralteatret i desember, trykket Arbeiderbladet en ny artikkel der det fremgikk at Oslos teatergjengere så langt ikke hadde kjent sin besøkelsestid:
Den eminente skuespillerinne Chayele Grober har ikke samlet så godt hus som hun fortjente på Centralteatret. Vårt publikum har her ikke forstått å påskjønne en fin og fornem kunst – tross kritikken var overstrømmende i sin begeistring, har tilslutningen vært liten. Men det er ennu tid til å råde bot på dette. Torsdag kl. 23 gir Chayele Grober en nattiné i Centralteatret, og de som skjønner sitt eget beste, vil da komme for å se og høre henne. De vil få en eiendommelig aften som de sent vil glemme. Programmet er denne gang delvis nytt. 
I 1952 var Khayele Grober tilbake i Norge, og ble da akkompagnert av Robert Levin.
Grober skrev også flere bøker, og et skuespill.
Khayele Grober bosatte seg i Israel i 1966, og døde i Haifa tolv år senere.
Strandkryp

Systematisk navn

Strandkryp ble gitt navnet Glaux maritima av Linné i Species plantarum. Dette har vært det latinske navnet inntil ganske nylig da arten ble foreslått flyttet til fredløsslekten sammen med flere andre arter fra andre slekter. Denne nye kombinasjonen har raskt blitt tatt i bruk av Artsdatabanken . Imidlertid har man ikke foretatt flyttinga av fredløsslekta til familien Myrsinaceae (fredløsfamilien) som flere forfattere har foreslått, men heller akseptert APG_III sammenslåing av begge disse familiene (nøkleblomfamilien og fredløsfamilien).
Phaedimus lydiae

Utseende

En middelsstor (ca. 18-22 millimeter), litt avlang, langbeint, mørkt grønnlig metallisk farget gullbasse. Hode, forkropp og bein er skinnende grønne, dekkvingene mer gulaktige med en bred, svart sidestripe. Hannene har hornlignende utvekster både på hodet og pronotum. Pronotum er svært blankt. Beina, særlig hannenes forbein, er temmelig lange og slanke.

Utbredelse

Artene lever på Filippinene (Negros, Sibuyan).
Pygmesnipe

Beskrivelse

Pygmésnipa er 13 cm lang, og veier ca. 25 gram, altså litt mindre enn dvergsnipe og sandsnipe, og er verdens minste vadefugl. 
Den skilles lett fra sandsnipe og dvergsnipe med gule (av og til grønne) bein, og langt tynt nebb med en liten bøy på typpen. Ikke like rødlig på ryggen som dvergsnipe, og har mørke brune tverrbånd på overvingen. Om vinteren er de fuglen helt brun/grå på oversiden, og som alltid hvit på undersiden. Den har en lys stripe over øye, og en mørk krone. Tynn svart stripe på overgump, med en tynn oransje stripe ytterst på stjerten. Tydeligere streket bryst enn sandsnipe og dvergsnipe. Det går to tynne hvite striper langs ryggen. Ungfuglene ligner de adulte, men med mer skjellete mønster på ryggen. Indre armvingsfjær er lysere enn hos både sandsnipe og dvergsnipe. Låten er et høylytt briip.

Hekking

Pygmésnipa hekker på tundra, og ved moselagte områder nært ferskvann. Hunnen legger fire egg i et grunt rede laget av gress og mose. Som hos sandsnipa deltar begge kjønn i ruginga, og hunnen forlater redet rett før eggene klekker. Ungene fôrer seg selv, og klarer å fly etter 2 uker.

Trekking

De trekker i flokk til det sørlige USA og nordlige Sør-Amerika. Vanlige rasteplasser under trekket er mudderbanker i hele USA. De oppstår som svært sjeldne omstreifere i Vest-Europa, og er ikke funnet i Norge enda. Disse fuglene beiter på mudderbanker, og plukker opp mat ved synet, noen ganger ved å søke i ett bestemt område over lengre tid. De spiser hovedsakelig små krepsdyr, insekter og snegler.
Norgesmesterskapet i skiskyting 1963

Norgesmesterskapet i skiskyting 1963 ble arrangert på Voss 3. mars.
Eneste øvelse var 20 km normaldistanse for menn.
Norgesmesterskapet i boksing 1937

Norgesmesterskapet i boksing 1937 ble arrangert i Studentersamfundet i Trondheim 7.–8. mars.
Kongepokalen ble vunnet av Rudolf Andreassen.
Narvik Atletklubb ble svært overraskende NMs beste klubb.
Illegal tidend

Illegal tidend var en av de illegale avisene som ble utgitt under den tyske okkupasjonen av Norge under andre verdenskrig.
Initiativet til avisen ble tatt av en gruppe medisinere, etter at NS-professor Klaus Hansen i 1940 hadde fristet studenter med gunstige stipendordninger i Tyskland. Gruppa sendte da ut et illegalt sirkulære, der de advarte mot tilbudet. Dette sirkulæret ble forløperen for den illegale avisen.
Illegal tidend kom ut fra november 1940 til februar 1941. Den ble stensilert i hemmelighet på Bolteløkka skole i Oslo, på skolens stensilmaskin. I alt ble det utgitt fem nummer før avisen gikk inn på grunn av arrestasjoner. Avisen ble sendt per post til leger rundt i landet, slik at distriktslegene kunne videreformidle innhold og paroler.
Den gruppa som sto bak avisen var medisinerstudentene Bård Brekke, Harald Erikson, Tøger Hagemann, Gløer Halvorsen og Stein Sørlie.
Avisens navn kan ha hatt en betydning for krigstidens og etterkrigstidens bruk av og oppfatning av begrepet «illegal». Før krigen ble ordet lite brukt, da het det «ulovlig». Både de tyske okkupantene og norske motstandsfolk brukte ordet illegal i den første okkupasjonstiden, men etter hvert fikk det en egen, positiv klang i motstandskretser. Fremmedordet «illegal» indikerte at det var de tyske okkupasjonslovene, ikke de norske, man trosset.
Opprinnelig ble de illegale avisene benevnt som «fri presse», «frihetsaviser» og lignende når de ble omtalt i motstandskretser. Illegal tidends navn kan ha bidratt til å befeste den positive betydningen av begrepet «illegal» og medvirket til at begrepet «illegale aviser» nokså snart ble det vanlige.
Per E. Danielsen

Bakgrunn og familie

Per E. Danielsen var sønn av viseadmiral Edvard Christian Danielsen. Han var far til skuespilleren Tone Danielsen og bestefar til skuespilleren og legen Anders Danielsen Lie. Danielsens søster Ina ble gift med Ole Friele Backer.

Andre verdenskrig

Danielsen var skipssjef på marinens torpedobåt av II. klasse «Ravn» ved krigsutbruddet. Etter 3. Torpedobåtsdivisjons kamper på Sørlandet i forbindelse med det tyske angrepet på Norge 9. april 1940 kom Danielsen over til Storbritannia på MK «Vita». Han gikk der inn i de norske sjøforsvarsstyrkene og var med på å etablere motortorpedobåtvåpenet, som opererte i farvannene omkring Storbritannia og på norskekysten. Danielsen var styrkesjef da hurtigruteskipet DS «Irma» og frakteskipet DS «Henry» ble senket i februar 1944 og hvor 65 nordmenn omkom.
I januar 1945 var Danielsen leder for ekspedisjonen som kom til unnsetning til befolkningen på Sørøya i Finnmark, der omkring 1 000 mennesker lå i skjul etter tvangsevakueringen. I februar 1945 ble befolkningen evakuert. Sammen med offiserskollegene Ole Friele Backer og Per Waage utga Danielsen etter krigen en bok om hendelsen.
Danielsen er også kjent som den norske offiser som krevde tysk kapitulasjon for Nord-Norge i Tromsø 8. mai 1945. Han var for anledningen midlertidig forfremmet til kapteinløytnant.
Mens Danielsen og hans far kjempet ute under krigen ble både hans mor og søster Ina, arrestert av Gestapo i forbindelse med avsløringen av SIS etterretningsgruppa Oldel i 1941.

Etter krigen

Etterkrigstiden ble vanskelig for Danielsen. Han reiste til sjøs, før han i 1948 ble ansatt som hydrograf i Norges Sjøkartverk. Krigserfaringen hadde radikalisert Danielsen og han ble etter krigen med i Norges Kommunistiske Parti og var blant annet leder av Vestkantlaget i Oslo NKP.
I april 1951 ble han arrestert mistenkt for spionasje til fordel for Sovjetunionen. Det ble reist sak for lagmannsretten der Danielsen ble tiltalt for spionasje. For myndigheter og politi var dette en prestisjesak, og påtalemyndighetene ønsket i utgangspunktet å nekte Danielsen fritt valg av forsvarer. Han ønsket overrettssakfører Asvor Ottesen, og de måtte slåss i rettsvesenet før hun fikk representere ham.
Danielsen ble 8. september enstemmig frikjent av juryen i saken. Saken vakte oppmerksomhet, både i Norge og i utlandet, også fordi Per Danielsens far, viseadmiral Edvard C. Danielsen, på det tidspunkt var sjef for Sjøforsvaret. Saken er også behandlet i litteraturen om overvåkning i Norge.
Danielsen arbeidet i Statens kartverk til slutten av 1950-tallet. Senere arbeidet han i Prisdirektoratet og studerte også juss.