North American Sabreliner

Konstruksjon og utvikling

North-American begynte utviklingen av Sabreliner som et eget prosjekt som en respons til UTXs forespørsel om forslag til en militær versjon for USAF. UTX' forespørsel var på et fly som kombinerte to forskjellige roller, transport av personell og kampberedskapsopplæring i samme fly.
Den sivile versjonens prototype fikk modellnummeret NA-265, og gjennomførte sin første flyvning 16. september 1958. Det var drevet av to General Electric YJ85 turbojet-motorer. Typen fikk sin FAA sertifisering i april 1963. UTX-kandidaten, benevnt T-39A, var en identisk konfigurasjon til NA-265, men da kontrakten ble tildelt, og T-39A ble satt i produksjon, var den drevet av to Pratt & Whitney JT12A-8 turbojet-motorer.
Den sivile produksjonsversjonen, eller Series 40, var litt raffinert over prototypen, med mer fart og en romsligere cockpit. North American strakk deretter konstruksjonen av 3 fot 2 inches, og ga større plass i cockpit og markedsførte den som  60-Serien som ble sertifisert i april 1967. Cockpit ble gjort høyere for Serie 70 og General Electric CF700 motorer ble montert for Serie 75A (også benvnt som 80-Serie).
I 1973 hadde North-American fusjonert med Rockwell Standard under navnet Rockwell International. I 1976 avtalte Rockwell og Raisbeck Engineering å redesigne vingen på Sabreliner. Den resulterende Raisbeck Mark V vingen var den første superkritiske vingen i tjeneste i USA. Mark V-vingen ble kombinert med Garrett AiResearch TFE731 turbofan-motorer for å skape 65-Serie. Sabreliner modeller 60 og 80 ble
ombygget med Mark V-vinge som Serien 60A (STC SA687NW) og Serie 80A (STC SA847NW).
Byggingen av Sabreliner ble avsluttet i 1981. Året etter solgte Rockwell sin Sabreliner divisjon til et privat aksjeselskap som dannet Sabreliner Corporation, for fortsatt å støtte operatører.

Operativ historie

Over 800 Sabreliners ble bygget, hvorav 200 var T-39. En rekke pensjonerte militære T-39 har også gått til den sivile verden siden de militære versjoner også hadde FAA type sertifisering. Per mai 2007 hadde 56 eksemplarer gått tapt i ulykker.65-Serien var den siste serien og 76 av dem ble bygget for det meste for det private markedet. Monsanto er den eldste som hadde en i kontinuerlig drift da jetdivusjonen kjøpte Saberliner nr. 40.
T-39 ble brukt til støtte av kampoperasjoner i Sørøst-Asia under Vietnamkrigen. På slutten av 1965 erstattet T-39 Martin B-57 Canberra på flyvninger med høyt prioritet last, som for eksempel eksponert film fra oppklaring- og rekonoseringsoppdrag fra fjerntliggende baser til Saigon.
Den opprinnelige Navy-versjonen, T3J-1, nå benevnt T-39D etter 1962 var opprinnelig utstyrt med radarsystem fra McDonnell F3H-1 Demon, helværsjager og brukt som en radar trener for piloter på flyet. T-39D fly ble senere introdusert i Basic Naval Aviation Observer (NAO), som senere ble instruktører. Tre versjoner av T-39D ble brukt gjennom 1960-, 70- og '80-tallet, en uten radar for øvelse i instrumentnavigasjon i store høyder og lave høyder. En annen variant var utstyrt med APQ-126 radar fra LTV-7 Corsair II for opplæring først og fremst for bombe/navigatører og rekognosering og elektroniske mottiltak i angrepsfly, og en tredje variant med APQ-94 radar fra Vought F-8 Crusader for opplæring radaroffiserer i jagerfly.