Lucas Cranach den eldre

Kunst og arbeider

Cranach var aktiv i flere kunstgrener: Han virket som dekoratør, malte portretter og altertavler, laget tresnitt, graverte kobberstikk og tegnet matriser for preging av mynter.
Tidlig i fyrstenes tjeneste overrasket han hoffet med sin realisme som var i hans stilleben, leker og gevir på veggene på landstedene i Coburg og Locha. Hans bilder av dåhjort og villsvin ble betraktet som framragende, og hertugen oppmuntret hans lidenskap for denne formen for kunst ved å ta ham med på jakt hvor han kunne tegne skisser av «hans nåde» i jakten på hjort eller villsvin.
Før 1508 hadde han malt flere alterstykker for festningskirken i Wittenberg i konkurranse med Albrecht Dürer, Hans Burgkmair og andre. Hertugen og hans bror ble portrettert i forskjellige positurer og et antall av de beste tresnitt og kobbersnitt ble utgitt.
Cranachs første graverte portrett av Luther er fra 1520, og viser Luther som augustinermunk. 
Cranach og hans verksted skapte rundt 5000 malerier, og rundt 1000 av disse eksisterer fortsatt. En del finnes i Anhaltisches Gemäldegalerie (eller Georgium) i Dessau. Et portrett av en ung mann som ble avbildet på en tysk pengeseddel og tidligere tilskrevet Albrecht Dürer er nå blitt kreditert Lucas Cranach.
Cranach kunstneriske dyktighet var åpenbar allerede i det eldste bevarte bilde av ham, Hvile på flukten til Egypt, merket med initialene «L.C.», datert 1504. Scenen er lagt til en kilde ved utkanten av en furuskog; trærne er mosegrodd og med utsikt over en grønn dal i bakgrunnen som har lite med Egypt å gjøre, men desto mer med malerens egen fjellutsikt i Thüringen. En skare av små engler har samlet seg rundt jomfru Maria, en rekker fram bær til Jesusbarnet, en annen henter vann i et skjell og en tredje muntrer de trette reisende med fløytespill. Det er mer mørke i landskapet enn i hans senere malerier, og Ernst Gombrich mener å se noe av ånden til Stefan Lochner i den lyriske stemningen.
De bildene Cranach malte i begynnelsen av sin karriere var mer preget av påvirkning fra nederlandsk og tysk enn fra italiensk kunst. I hans samtid hadde det oppstått en etterspørsel etter rimelige bilder for private hjem, dels på grunn av fremveksten av et borgerskap med estetiske ambisjoner, og dels som imitasjon av de mektige malerier som folk hadde sett i kirkene og herskapsboliger. Behovet ble dekket av at bokhandlerne solgte tresnitt og graveringer ved markeder i Tyskland. Dette skapte et nytt kunstmarked, og gjengivelsen av italienske motiver i tresnitt og graveringer ble en viktig næringsvei for tyske kunstnere. Denne etterspørselen etter grafikk er også en medvirkende forklaring til at malere som Albrecht Dürer og Hans Holbein den yngre skapte relativt få malerier. Det kan også sees som en forklaring på den manglende dybde i mange av de senere verkene til Cranach; og det er en mulig forklaring på Cranachs relative likegyldighet for å benytte fargenes bredde, og at han viste liten interesse for lys og skygge som virkemiddel for å skape kontraster da han i sine senere år utviklet seg til en delvis overflatisk hoffmaler.
Det konstante fokuset på kontur og på svart-hvitt-kontraster synes å ha påvirket hans syn, og førte til de uvanlige overgangene fra blekt lys til mørkt grå som ofte preget hans studier av hud, samtidig som han ofte streket opp formens omriss i svart framfor modellering og chiaroscuro (lys-mørke). Det finnes riktignok en del bilder av Cranach hvor hudens fargenyanser viser lyshet og emaljert overflate, men disse er mer å betrakte som unntak.
Cranachs billedkomposisjon var ikke rikt utviklet og hans framstillinger av den menneskelige form og anatomi var likeledes primitiv, men han viste en del friskhet i tegningen av objektet. Hans kopperstikk og tresnitt er absolutt det beste i hans kunstneriske produksjon, og jo tidligere de er i dato, desto mer fremragende er deres kraft. Et påfallende eksempel for dette er St. Kristoffer fra 1506 eller platen av Kurfyrste Fredrik i bønn foran Jomfru Maria (1509).
De endringene som markerte hans kunstneriske utvikling i løpet av reformasjonens strider har en utvikling fra tradisjonell gjengivelse av lidelse til en fortellende luthersk uttrykk. Tidlig i sin karriere malte han jomfru Maria, hans første tresnitt (1505) representerte Jomfruen og de tre helgener i bønn foran et krusifiks. Senere kom han med komposisjonene Ekteskapet til Sankt Katarina av Alexandria, en serie av martyrbilder, og scener fra Kristus' lidelser. Etter 1517 illustrerer han leilighetsvis fra temaer fra Det gamle testamente, men han forsøkte også å gi uttrykk for reformatorenes teologi. I et bilde fra 1518 i Leipzig hvor en døende mann tilbyr «sin sjel til Gud, sitt legeme til jorden, og sine verdslige verdier til sine slektninger», reiser sjelen seg for møte treenigheten i himmelen, og frelsen er tydelig vist som avhengig av troen og ikke i gode gjerninger.
Igjen er synd og nåde blitt kjente emner i de billedmessige skildringene. Adam blir sett sittende mellom Johannes Døperen og en profet ved foten av et tre. Til venstre produserer Gud steintavlene, Adam og Eva tar del i den forbudte frukt, slangen er i bakgrunnen, og straffen er vist i form av døden og Satans rike. Til høyre, symboliserer unnfangelse, korsfestelsen og oppstandelsen forløsningen, og dette er behørig fremmet av Johannes døperen til Adam ved å peke på den korsfestedes offer. Det er to eksempler av denne komposisjon i galleriene i Gotha og Praha, begge datert 1529.
Mot slutten av sitt liv, etter at Luthers opprinnelige fiendskap mot store offentlige religiøse bilder hadde myknet, malte Cranach et stort antall «lutherske alterstykker» av siste nattverd og andre emner hvor Kristus ble avbildet på tradisjonelt vis, inkludert en glorie, mens apostlene, uten glorier, var portretter av ledende reformatorer. Han produserte også en rekke voldelige antikatolske propagandatrykk i grovere uttrykk, rettet mot pavedømmet og det katolske presteskapet. Hans mest kjente verk i denne retningen var en serie med trykk for pamfletten Passional Christi und Antichristi, hvor scener fra Kristi pasjon ble veid opp med forhånelse av katolske geistlige slik at hvor Kristus som fordrev pengeutlånerne fra tempelet ble veid opp av paven, eller «antikrist», som signerte avlatsbrev over et bord som fløt over av penger.
Et av de siste bildene som navnet Cranach er knyttet til et alterstykke som hans sønn, Lucas Cranach den yngre, fullførte i 1555. Det forestilte Jesus Kristus i to former, til venstre trampende på Døden og Satan, og til høyre den korsfestede med blod strømmende fra såret i siden. Johannes Døperen peker på den lidende Kristus mens blodstrømmen faller på Cranachs eget hode, og Martin Luther leser fra sin bok ordene «Kristi blod vil rense all synd».
Cranach komponerte tidvis bibelske emner med følelse og verdighet. Kvinne tatt i hor, i dag i München, er et fordelaktig vitnemål på hans evner, og ulike repetisjoner av Kristus som mottar barn, eksempelvis det norske maleriet La de små barn komme til meg som henger i Larvik kirke, viser hans evne til fremme vennlighet. Men han var ikke utelukkende en religiøs maler. Han var tilsvarende suksessfull og stundom komisk naiv i sine mytologiske emner, eksempelvis hvor Cupid som har stjålet en bikake, klager til Venus over at han har blitt stukket av en bie (Weimar, 1530; Berlin, 1534), eller hvor Herkules sitter på et dreiehjul og blir hånet av Omfale og hennes jomfruer.
Humor og patos er stundom kombinert med en sterk effekt i bilder som Sjalusi (Augsburg, 1527; Wien, 1530), hvor kvinner og barn er trengt sammen i grupper hvor de hvisker og tisker mens de ser på de kjempende mennene som slåss vilt rundt dem. Svært realistisk må et tapt bilde fra 1545 ha vært hvor harer ble fanget og stekt av friluftsmenn. I 1546, muligens under italiensk innflytelse, komponerte Cranach Fons Juventutis (Ungdomskilden), i dag i Berlin, som ble utført av hans sønn (som malte i en nær identisk stil). Det er et bilde hvor gamle kjerringer går opp i en renessansefontene, og blir mottatt av riddere og pasjer etter hvert som de går ut av den med ungdommens sjarme.
Cranachs fremste beskjeftigelse var å male portretter, noe som er den største andelen av hva han gjorde, og det er hovedsakelig gjennom hans virke at ettertiden vet hvordan de tyske reformatorene og deres adelige støttespiller så ut som. Han malte ikke bare Martin Luther, men også Luthers hustru, mor og far. Likevel portretterte han stundom også tilhengerne av pavedømmet, eksempelvis Albrecht av Brandenburg, erkebiskop og kurfyrste av Mainz, Antoine Perrenot de Granvelle, og hertugen av Alva.
Et dusin malerier av Fredrik III og hans bror Johann er alle datert 1532. Det er karakteristisk for Cranachs ferdighet, og et bevis på at han satt på tilgjengelig materiale for mekanisk reproduksjon. I tillegg til de portretter nevnt i forrige avsnitt kan det av Johann, kurfyrsten av Sachsen, som i dag er i Dresden nevnes som et fremstående eksempel på hans portrettarbeider.