Digenis Akritas

Digenis Akritas eller Digenis Akritis (gresk: Διγενής Ακρίτας eller Διγενής Ακρίτης) er en middelaldersk gresk helt fra et episk dikt, eller en «urromanse» som ble frembragt på 1100-tallet i Østromerriket i den akritiske tradisjonen. Diktet er skrevet på tidlig moderne gresk av en anonym forfatter. Det marker sammen med andre akritiske dikt begynnelsen på den verdslige greske litteraturen.

Innledning

Arabiske overfall på Østromerrikets områder er konteksten som fremmes i den første halvdelen av fortellingen, de hendelser som handler om familiehistorien til helten synes å være lokalisert etter en konflikt. Nøkkeltema i den første delen er forsoningen av to folk gjennom ekteskap av de ledende figurer i fortellingen og kristendommens triumf over islam, oppnådd gjennom konvertering og mottakelse av emiren og hans folk. Deres sønn er gitt det kristne navnet Basileus (Βασίλειος), men nevnes ved de beskrivende tilnavnene Digenes/Digenis, kan oversettes som «Tvefødt» på grunn av hans blandete greske og syriske opprinnelse, og Acrites/Acritas ettersom han lever ved grensen (ἄκρα). Resten av fortellingen handler om hans opplevelser, sentralt står hans bortførelse av «Piken», hennes navn nevnes aldri, og fortelles mot en bakgrunn av generell fredfylt sameksistens mellom to folk/nasjoner.

Manuskriptet

Digenis Acrites er en omfattende fortellende tekst, skjønt det er ikke skrevet utelukkende i en ren episk-heroisk stil. Det har blitt bevart i flere manuskripter og versjoner, de to eldste er Escorial (= E, 1867 linjer) og Grottaferrata-versjonene (= G, 3749 linjer). Navnene på manuskriptene er avledet fra de bibliotek hvor de blir oppbevart. Det bør merkes at i de former som de har blitt bevart er ikke resultatet av en muntlig tradisjon. Likevel har de opprettholdt eller videreført en betydelig rekke av egenskaper fra diktets muntlige opprinnelse.
Fellestrekkene i de to versjonene går tilbake til 1100-tallet. Teksten i Escorial synes å være nærmere den opprinnelige komposisjonen mens Grottaferrata representerer en versjon som er tungt preget av lærd omskriving. Begge tekstene gir fortryllende beskrivelser av livet til militærsamfunnene til Østromerrikets grenseregioner mens figuren Digenis er blitt en konsentrat av de legender som har samlet seg rundt lokale helter. Escorial-versjonen er overlegen av de to i henhold til kraft og nærhet i kampscenene og nøysomhet i stilen. De episke beskrivelsene av ridende riddere og krig er merket av drama, raske bevegelser og livlige visuelle detaljer.

Fortellingen

Konfliktene mellom Østromerriket og araberne, som varte fra 600-tallet og til begynnelsen av 1000-tallet, gir konteksten for østromersk heroisk poesi skrevet på folkelig gresk. Akritene i Østromerriket på denne tiden var en militær klasse ansvarlig for vokte og trygge grenseområdene mot ytre fiender og røverbander. Diktet består av to deler:
I den første delen, «Emirens sang» bærer de mer opplagte trekkene til episk poesi. Her invaderer en arabisk emir byen Kappadokia og røver med seg datteren til en østromersk general. Emiren lar seg overtale til å bli kristen på grunn av datteren og bosetter seg i det som dagens Romania (Ρωμανία, landområdene til Ρωμηοί) sammen med sitt folk. Resultatet av deres forening er en sønn, Digenis Acrites.
Den andre delen handler om utviklingen til den unge helten og hans overmenneskelige egenskaper av tapperhet og styrke: Som sin far røver han datteren til en annen østromersk general og gifter seg med henne; han dreper en drage; han angriper de såkalte apelatene (ἀπελάται), en gruppe banditter; og deretter beseirer deres tre ledere i en kamp mann-mot-mann. Ikke en eneste mann, selv ikke den enestående sterke kvinnelige krigeren Maximu, som han også begår utroskap med, er hans likemann. Etter å ha beseiret alle sine fiender bygger Digenis et overdådig palass ved elven Eufrat hvor han ender sine dager i fred.