google/wiki40b huggingface dataset:
Kronometer

Et kronometer er et urverk i en klokke som er testet og sertifisert til å møte spesifikke presisjonsstandarder. I Sveits kan bare urverk som er sertifisert av Contrôle Officiel Suisse des Chronomètres (COSC) kalles kronometre.
Uttrykket kronometer brukes også for å beskrive marine kronometre, som brukes til astronomisk navigasjon. Det første marine-kronometret ble konstruert av John Harrison i 1730. I 1761 hadde han laget en forbedret versjon (kalt H4), og fikk etterhvert utbetalt belønningen den britiske regjeringen hadde utlovet for konstruksjonen av et nøyaktig skipskronometer. Dette var det første urverket som var nøyaktig nok til at et fartøys øst/vest posisjon (lengdegrad) kunne fastslås ved å måle solvinkelen. De neste 250 årene var et nøyaktig kronometer helt essensielt for enhver form for sjø- eller luftnavigasjon, inntil innføringen av GPS på slutten av det 20. århundre. Marine-kronometret brukes i praksis ikke i navigasjon i dag.

Mekaniske kronometre

Kronometre har ofte inkludert forskjellige innovasjoner for å øke nøyaktigheten. Harde stener som diamanter, rubiner og safirer blir ofte brukt i lagrene for å minske friksjon og redusere slitasjen på urverket. Urmakere benyttet seg gjerne av de fysiske egenskapene til edelmetaller som gull, platina og palladium.

I dag

Atomur og radiostyrte ur har gjort mekaniske ur overflødig for vitenskapelige og industrielle formål, men noen urprodusenter lager fortsatt kronometre.

Offisielt sertifiserte kronometre

Over 1 000 000 urverk sertifiseres hvert år av COSC, flesteparten i mekaniske armbåndsur. Ifølge COSC er et kronometer et høy-presisjons urverk som kan vise sekunder og har et urverk som er testet over flere dager i forskjellige posisjoner, ved forskjellige temperaturer av en nøytral instans (i praksis COSC). Hvert urverk er testet i flere dager i fem forskjellige posisjoner og tre forskjellige temperaturer. Alle sveitsiske klokker med påskriften chronometer inneholder et sertifisert urverk.
Å skjære alle over én kam

Å skjære alle over én kam er et gammelt norsk idiom som stammer fra de tider hvor frisørene var hårskjærere, altså før saksene ble oppfunnet. Man løftet håret med en kam (slik man gjør også i dag) og skar det som raget over kammen. Man kan kanskje forestille seg at "frisørene" hadde kammer av forskjellig bredde og brukte dem ifølge "kundens" ønske om hvor mye som skulle skjæres.
Dette var opprinnelig et uttrykk for hårskjærere, men har fått en overført betydning. Idiomets betydning er å behandle eller anse alle på samme måte uten å ta hensyn til forskjeller.
Norgesmesterskapet på ski 1960

Norgesmesterskapet på ski 1960 var norgesmesterskapet i de nordiske grenene skihopping, langrenn og kombinert.
Hovedmesterskapet ble arrangert i Mjøndalen. 50 km, stafett og damelangrenn ble arrangert på Fåberg.
Potuer

Beskrivelse

Potuer måler typisk 21-58 cm og har liten kropp med store hoder og store øyne, lange vinger og lang stjert, og svært korte lemmer. Fjærdrakten er hovedsakelig mosegrønn og grå i ulike nyanser. Ofte med lyse, nærmeste hvite eller gråhvite innslag (av og til som spetter) på vingene og mot haleroten på undersiden. Noen arter er nesten like mørke på undersiden som oversiden, mens andre er lyse eller lysere.
Artene er nattaktive insektetere og fanger flygende insekter, gjennom å slippe seg ut fra greinene på trærne. Om dagen sitter fuglene på horisontale greiner opp i trærne og hviler, i oppreist stilling som ugler.
Lega Pro Prima Divisione

Lega Pro Prima Divisione (fram til 2008 kjent som Serie C1) er det tredje nivået i profesjonell fotball i Italia.
Den er delt i to avdelinger, A og B, med like mange deltakere (18) i hver.
Vinneren av hver avdeling rykker to lag opp til serie B, mens tre lag rykker ned til Lega Pro Seconda Divisione.
Flora MacDonald (politiker)

Bakgrunn

MacDonald vokste opp i North Sydney på Cape Breton i Nova Scotia i en familie der faren arbeidet ved Western Unions telegrafstasjon. Bestefaren var kaptein på klipperskip. Politisk var familien konservativ.
MacDonald utdannet seg til sekretær og lærte seg stenografi. Hun arbeidet en tid i en bank i Ontario. I 1953 reiste hun til Storbritannia der hun hadde forskjellig slags arbeid de neste 17 månedene.

Politisk karriere

MacDonald begynte å arbeide som sekretær ved hovedkontoret til Progressive Conservative Party i 1956. Dette var rett før John Diefenbakers valgseire. Hun sto imidlertid nærmere hans etterfølger Robert Stanfield. 
MacDonald fikk stadig viktigere oppgaver i partiorganisasjonen, også mens hun arbeidet ved Queen's University i Kingston.
MacDonald ble valgt til parlamentet for første gang i 1972. Hun stilte for Progressive Conservative Party. MacDonald ble gjenvalgt i 1974, 1979, 1980 og 1984, men tapte valget i 1988. I sitt parlamentariske arbeid var MacDonald opptatt av grunnlovssaker, forsvars- og utenrikspolitikk og reform av fengselsvesenet.
I 1976 forsøkte hun å bli valgt til partileder, men tapte for Joe Clark. Han vant valget i 1979 og etterfulgte Pierre Trudeau som statsminister for en koalisjonsregjering. I denne regjeringen ble MacDonald utenriksminister. Hun tiltrådte 4. juni 1976 og var Canadas første kvinnelige utenriksminister. Clarks regjering ble kortvarig og MacDonald var utenriksminister til 2. mars 1980.
Som utenriksminister hadde MacDonald en rolle i frigivelsen av seks amerikanske diplomater som hadde søkt tilflukt hos kanadiske diplomater i Iran, hendelsen som kalles Canadian Caper. Diplomatene ble utstyrt med kanadisk pass slik at de kunne ta seg ut av landet. Hun engasjerte seg også for vietnamesiske båtflyktninger og la opp til en politikk som gjorde at Canada tok imot 60 000 flyktninger.
Senere var hun arbeids- og innvandringsminister (1984–1986) og kommunikasjonsminister (1986–1988) i regjeringene til statsminister Brian Mulroney. MacDonald fikk statsrådpostene til tross for at Mulroney mislikte henne. Hun var imidlertid en populær politiker.
Etter at parlamentskarrieren var over, engasjerte MacDonald seg i internasjonale spørsmål, blant annet i International Development Research Centre og Carnegie Commission on Preventing Deadly Conflict. Hun viet spesiell oppmerksomhet til Afghanistan  og etablerte i 2007 Future Generations Canada for å støtte utviklingsarbeid der.

Utmerkelser

MacDonald ble utnevnt til offiser av Order of Canada i 1992 og forfremmet til companion i 1998. Hun ble tildelt Order of Ontario og Order of Nova Scotia og mottok Pearson Medal of Peace. MacDonald ble tildelt indiske Padma Shri Hun var æresdoktor ved en rekke universiteter i Canada og USA.
Passerelle Flora Footbridge over Rideau Canal i Ottawa er oppkalt etter henne. Hun likte å gå på skøyter på kanalen om vinteren.
Cajun

Cajunspråket

Cajunspråket var sterkt preget av en gammel vestfransk dialekt som stammer fra områdene ved Anjou og Poitou. Etter hvert har denne fransken (som i Canada) tatt opp i seg en rekke engelske former, særlig nye ord og begreper, men også bøyningsformer. Dette språket må ikke forveksles med kreolspråk som har en annen opprinnelse.
Ved folketellingen i 2000 kom det fram at rundt 194 000 innbyggere i Louisiana har fransk som hovedspråk.

Cajunmusikken

Cajunmusikken er en av de eldste folkemusikksjangrene i USA. Den er enkelt, melodiøs og tydelig rytmisk. Den går ofte i two step, vals eller polka. Instrumenteringen består som oftest av fele, et spesielt cajun-akkordion , gitar, kontrabass og det såkalte 'tit fer («lille jernet»), triangelet.
De hovedsakelige franske tekstene handler mest om cajun-folkenes historie, om kjærlighet, jakt, fest og drikke. Musikkformen har eksistert side om side med annen tradisjonell musikk og har tatt i bruk både andre klassiske og mer moderne instrumenter og tekstene foreligger ofte også i engelsk oversettelse.
Tidlig på 1900-tallet utviklet deler av denne musikkformen seg under påvirkning av og tok opp i seg elementer fra kreolsk og afroamerikansk musikk. Dette ble etter hvert et eget musikkuttrykk kalt zydeco.

Cajunmaten

Cajunmaten er særlig kjent for sin enkle og landlige mat som tar utgangspunkt i de råvarene som var tilgjengelig. Vanlig servering er med tre gryter: en til hovedrett, en med ris og en med tilgjengelige grønnsaker. I motsetning til det kreolske kjøkkenet, som utviklet seg på de store plantasjene eid av folk fra fransk bakgrunn, stammer cajun-kjøkkenet fra småkårsfolk.
Eksempler på kjente matretter er Jambalaya og Gumbo, og sterke sauser som Tabascosaus og andre sauser basert på chilipepper.
Frankrikes departementer

Frankrikes departementer (fransk: département) er en administrativt inndeling av territorielle enheter (collectivité territoriale) i Frankrike. Frankrike er inndelt i 101 departementer. Et departement ledes av en folkevalgt forsamling (conseil général). En prefekt representerer sentralstaten i hvert departement.
Departementene er gruppert i 18 regioner hvorav fem er oversjøiske regioner. Departementene er oppdelt i 334 arrondissementer og 35 971 kommuner (2016).

Historikk

Departementene oppsto som forvaltningsenhet ved vedtak i den grunnlovgivende forsamlingen 9. desember 1789. Forsamlinga vedtok en helt ny forvaltningsorganisasjon, der landet ble delt i 83 departementer, som skulle ledes av en valgt generalkonsul. På det lokale nivået ble kommunen ny administrativ enhet.
Religionspsykologi

Religionspsykologi er en samlende betegnelse for et fag- og forskningområde der det tas i bruk ulike psykologiske teorier og metoder. Religionspsykologi handler om å studere religion og livssyn som opplevelse, atferd og funksjon. Fokuset er på menneskers åndelige, eksistensielle og livssynsrelaterte erfaringer, hvordan slike erfaringer oppstår, hvilken funksjon de har for individer og grupper, og hvordan de kommer til uttrykk.
Klinisk religionspsykologi vil si at denne kunnskapen anvendes i en behandlingsmessig helsefremmende kontekst.
Mary Johnson

Biografi

Mary Johnson debuterte på 1910-tallet i teaterdirektøren Karin Swanströms teaterselskap. I 1914 begynte hun og hennes ektemann Karl Gerhard, som da fortsatt brukte navnet Karl Gerhard Johnson også på scenen, hos Hjalmar Selander på Nya Teatern i Göteborg. På det tidspunktet var Mary Johnson stjernen og Karl Gerhard var mest kjent som «mannen til Mary Johnson». Det første stykket hun opptrådte i i Göteborg ble Lilla Eva. Deretter spilte hun tittelrollen i Selma Lagerlöfs Dunungen i 1915. Hun turnerte med Gösta Ekman i Karl Gerhards lystspill Hennes lilla majestät.   
I 1916 hadde hun sin filmdebut i Kärleken segrar, som ble spilt inn av Cinematograf-avdelingen til firmaet Hasselblads Fotografiska AB i Göteborg. Hun spilte inn tre filmer til for Hasselblads Fotografiska samme år. De påfølgende årene hadde hun en rekke andre roller som gjorde henne til den mest kjente filmskuespillerinnen i Sverige. Etter å ha spilt Elsalill i Mauritz Stillers Herr Arnes pengar, som hadde premiere i 1919, ble hun også kjent internasjonalt. I 1924 dro hun til Tyskland der hun spilte mot norske Einar Rød i filmen Die Stimme des Herzens. Deretter medvirket hun i ytterligere 13 tyske filmer, den siste av dem var Eine Frau muss man alles verzeih'n, som hadde premiere i 1931.  
Mary Johnson var fra 1913 til 1920 gift med Karl Gerhard (som da het Johnson). I 1920 giftet hun seg med den norske skuespilleren Einar Rød, og fra 1932 var hun gift med den tyske skuespilleren Rudolf Klein-Rogge frem til han døde i 1955. 
Hun døde i 1975 og ble begravet i minnelunden på Skogskyrkogården i Stockholm.
Mama's Dirty Girls

Handling

Mama Love er en enke med to voksne døtre. Hun elsker menn, men elsker penger enda mer og gjør derfor kort prosess på dem så snart de har falt i hennes ekteskapsfelle. I tillegg har hun også lært sine tenåringsdøtre samme «yrke» og sammen klekker de ut den ene dødbringende planen etter den andre. Hovedingrediensene i deres planer er å la en av Mamas vakre døtre opptre som fristerinner overfor den nye mannen hvorpå hun «tar ham på fersk gjerning» for så å drepe ham i den hensikt å beskytte datterens ære. En dag møter hun imidlertid sin likemann i Harold.

Om filmen

En svensk utgivelse var å finne på leievideo i Norge i første halvdel av 1980-tallet. Den hadde tittelen Snacka Om Brudar og var utgitt av Mariann Video i 1981.
Søndager med Cybèle

Om filmen

Søndager med Cybèle omhandler en troskyldig, men traumatisert, soldat som innleder et tragisk vennskap med en 11-årig jente.
MJ-bladet

MJ-bladet handler om modelljernbane og utgis av Modelljernbaneforeningen i Norge. Bladet utkommer for tiden (2005) med fire numre i året. MJ-bladet er medlemsblad for Modelljernbaneforeningen i Norge men selges også løst i butikker som forhandler modelljernbanemateriell.
A Nightclub in Tunisia

A Nightclub in Tunisia er et musikkalbum med Päronsoda, utgitt 25. mai 1998. Dette er bandets debutalbum.
Harposcelis

Utseende

En ganske stor (ca. 40 millimeter), blankt svart bille, en av de største artene i Cyclocephalini. Kroppen er parallellsidig og noe flat. Fasettøynene er forholdsvis store og runde. Pronotum er fint og spredt punktert, dekkvingene har markerte punktrader. Hunnen er nesten umulig å skille fra artene i den beslektede slekten Surutu, hannene kan kjennes på at for-leggene er lange og krummede, og at hofteringen (trochanter) på det første beinparet har en framoverrettet pigg.

Levevis

Arten lever i lavlands-regnskog og har blitt regnet som ganske sjelden, men den kan fanges tallrikt i lysfeller noen ganger. De voksne billene kommer til lys mellom kl 2400-0400 om natten .

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sør-Amerika øst for Andesfjellene. Den er registrert fra Fransk Guyana, Surinam, Brasil, Ecuador og Peru .
Ingeborgfjellet

Ingeborgfjellet er et fjell på Spitsbergen, Svalbard. Det består av en rekke topper hvorav den høyeste er 620 moh. Fjellet er massivt og ligger som et landemerke omgitt av viktige biologiske bestands- og trekkområder: Bellsund, Akselsundet og Fridtjovhamna bidrar til å skape stort biologisk mangfold i denne sørligste delen av Nordenskiöld Land. Fjellet avgrenser Nordenskiöldkysten som strekker seg videre nordvestover opp til Isfjorden.
Ingeborgfjellet har fuglefjell med mer enn 10 000 hekkende individer. Det er særlig bestander av alkefugl, krykkje og havhest. Fjellet inngår i Nordenskiöld Land nasjonalpark. Sammen med Nordenskiöldkysten i nordvest ble fjellet i 2011 utpekt til ramsarområde, og står dessuten på BirdLife Inter­nationals liste over viktige, europeiske fuglefjell.
Under Ingeborgfjellet i sørvest ligger Camp Bell og Camp Millar.
Studentersang

Studentersang oftest kjent som Studenter i den gamle stad, mens den egentlige tittel er Nu klinger igjennom den gamle stad, er en revyvise eller en festmarsj, kjent fra studentmiljøet i Trondheim. Den ble opprinnelig skrevet av Frode Rinnan til UKErevyen Cassa Rossa i 1929. Melodien er hentet fra «Godiva's Hymn», eller «Engineer's Drinking Song», en drikkevise kjent fra flere universiteter i USA og Canada. Den er en av de hyppigst benyttede gamle revyvisene fra UKA, og betraktes av mange som Trondheimsstudentenes «Nasjonalsang». Den synges i dag gjerne som allsang i forbindelse med fester, møter og andre festlige lag knyttet til blant annet Studentersamfundet i Trondhjem og NTNU (tidligere NTH), inkludert linjeforeningene.
Severin Seehusen Svanenhielm

Severin Seehusen Svanenhielm (født 1664, død 1726) var stiftsamtsskriver i Bergen i 1711 og hadde dette embetet også i Stavanger og Nord-Norge. Han tilhørte en rik borgerfamilie i Stavanger. Han eide blant annet eiendommen Damsgaard på Laksevåg, der lystgården Damsgård hovedgård ligger og Arnegård i Stavanger. Han skal også ha bygget de eldste delene av Damsgaard. Han ble adlet i 1720 under navnet Svanenhielm, som han hadde antatt da han kjøpte Svanøy-godset i 1719.

Våpenskjold

Før adlingen brukte Severin Seehusen et segl med våpenskjold med et kranium lagt på to krysslagte knokler og under en arm fra en sky. Hjelmtegnet er en stående svane med løftede vinger.
I sitt adelsvåpen fikk han flere figurer med spesiell symbolikk. I våpenet er skjoldet firedelt: 1. felt blått med en sølv svane (såkalt «talende våpen» for navnet). Det viser trolig til Svanøy. 2. felt gull med et rødt hus. Det kan være et rødmalt hus eller det kan være et murhus. Det kan vise til Damsgård, men kan også være et "talende våpen" for navnet Seehusen. Om det er en avtegning av et virkelig hus vet vi ikke. 3. felt er likt 2. felt, men her er det et sølvhus. 4. felt er likt 1. felt. På hjelmen er hjelmtegnet en sølv svane. Om halsen på hjelmen henger et gull halssmykke festet i et blått bånd.
Tom Spurgeon

Karriere

Han var redaktør for The Comics Journal mellom 1994 og 1999. Etter det skrev han tegneseriestripen Wildwood sammen med barndomsvennen sin Dan Wright. Denne stripen endte etter hvert opp i over 80 aviser. Sammen med Jordan Raphael var han medforfatter til biografien Stan Lee and the Rise and Fall of the American Comic Book, som ble gitt ut i 2003.Bloggen hans ble startet opp i 2004.
JEEP II

Jeep II er én av to atomreaktorer i Norge som inntil nylig har vært i drift og befinner seg på Kjeller, nord for Lillestrøm. Reaktoren ble stoppet 15. desember 2018 for ferieavvikling og planlagt vedlikehold, og det ble i forbindelse med vedlikeholdet avdekket store skader på reaktoren. Reaktoren ble vedtatt nedlagt av IFEs styre 25. april 2019 uten å ha blitt startet opp igjen. Den andre atomreaktoren som nylig har vært i drift, Haldenreaktoren, ble stengt ned i mars 2018 og er også vedtatt nedlagt.
Byggingen av Jeep II startet i 1965, og den første nukleære kjedereaksjonen ble igangsatt i desember 1966. Reaktoren driftes av Institutt for energiteknikk. Ansvaret for reaktoren vil med tiden bli overført til det nyopprettede statlige organet Norsk Nukleær Dekommisjonering (NND). 
Reaktoren har en varmeeffekt på 2MW, og bruker tungtvann som moderator og kjølemiddel. Kjernebrenselet består av lavanriket uran. Reaktoren ble operert ved atmosfærisk trykk og en kjølevann/moderatur-temperatur på 55 grader celsius.
Jeep II ble brukt til grunnforskning i faste stoffers fysikk, nøytronbestråling av materialer og produksjon av spesifikke radioaktive materialer.
Hokkekō

Hokkekō (japansk: 法華講) er en legmannsbevegelse som er tilknyttet skolen Nichiren Shōshū i japansk buddhisme. Den sporer sin opprinnelse tilbake til disiplene av Nichiren som led martyrdøden under Atsuharaforfølgelsen. En senere tradisjon fra mellom 1726 og 1829 bruker begrepet om etterkommere av de som beskyttet Dai-Gohonzon over århundrene.
Sportsklubben Nessegutten

Fotball

Det mest kjente fotballaget deres er «'59-laget», som nessebyggen kaller dem. Nessegutt-laget overrasket hele Norges fotballeksperter da de tok seg helt til kvartfinalen i 1959-NM. Der møtte de Viking og spilte uavgjort på Ullevaal Stadion. Omkampen som gikk på Lerkendal stadion tapte de 0-4.
Til sesongen 2014 startet SPKL Nessegutten opp sitt første seniorlag på herresiden siden høsten 1995 da SPKL Nessegutten og IL Sverre slo seg sammen til Levanger FK. Laget måtte starte opp i 6. divisjon, som er det laveste nivået i Trøndelag Fotballkrets. Sesongen 2014 startet med serieåpning på Moan Fritidspark mot erkefiende IL Sverre (som også for anledning ikke kunne være noe dårligere og fikk etablert sitt seniorlag). Kampen endte 2-2 etter en sen utligning fra Nessegutten, 5 minutter på overtid. Sesongen endte med tabelltopp og direkte opprykk til 5. divison med 32 poeng på 14 spilte kamper og 37 - 15 i målforskjell.
Kristi Samfunn

Bakgrunn

Etter Joseph Smiths død var det tvister om hvem som skulle overta ledelsen. Flertallet av mormonere fulgte Brigham Young, som ledet dem til det som nå er Utah. Men noen ble værende tilbake i Illinois, inkludert noen av de nære slektningene til Smith.
I 1850-årene stod det frem en gruppe som mente at Joseph Smith's sønn, som også het Joseph Smith, var den rette til å overta etter faren. Han var bare 11 år da faren ble myrdet. Da han vokste opp ble han lederen for den gruppen som dannet den reorganiserte kirke i april 1860. Hans mor støttet dannelsen av kirken, skjønt det er usikkert om hun virkelig var regnet som et formelt medlem.
Smith døde i 1914. Året etter ble hans sønn Frederick Madison Smith anerkjent som den neste lederen. Han ble etterfulgt av sin bror Israel A. Smith, som igjen ble etterfulgt av en tredje bror, W. Wallace Smith. Han ble etterfulgt av sin sønn Wallace B. Smith. Etter ham kom den første som ikke tilhørte familien, W. Grant McMurray.
I 2001 skiftet kirken formelt navn til Community of Christ.

Kjennetegn

De som dannet kirken godtok ikke polygami. De benektet at Joseph Smith forkynte og praktiserte polygami. De forkastet mange av de læresetningene som Utah-kirken fremholdt og hevdet at det ikke var i tråd med den opprinnelige læren. De eier også tempelet i Kirtland i Ohio. Det ble tilkjennegitt dem i 1880 etter en rettssak.
Kirken har et syn på Gud som ligner mer på det som er vanlig for kristne. Kirken forkaster dåp til fordel for avdøde og også mange av de andre seremoniene som Utah-kirken praktiserer.
Imidlertid har kirken i den senere tid begynt å følge en mer liberal teologi. Kirken har for eksempel godtatt kvinnelige prester siden 1984. Dette har ført til at noen har brutt ut av kirken og dannet The Restoration Church of the Latter Day Saints og The Remnant Church of the Latter Day Saints.
Antonio Cesti

Liv

Som fjortenåring gikk Pietro Cesti inn i fransiskanerordenen og tok ordensnavnet Antonio. Å tre inn i en munkeorden var for mange den eneste måten å få musikkutdanning på, og Cesti fikk utdanning hos kapellmesteren ved Sant'Apollinare-basilikaen i Roma, Giacomo Carissimi. Deretter var han ansatt i ulike kirkemusikalske stillinger i Italia. Tjue år gammel ble han organist ved katedralen i Volterra, i 1647 ble han sanger ved det nyrestaurerte teateret i Siena og i 1650 skapte han seg, tross avlagt ordensløfte, et navn innen Firenzes teaterverdenen. Minorittene gav ham en advarsel for å synge i  Francesco Cavallis opera Giasone i Lucca, men han følte seg likevel sterk nok til å iscenesette sine første to operaer i Venezia (1651 og 1652).
I årene 1652 til 1657 var han ansatt som kapellmester og musikkdirektør ved erkehertug Ferdinand Karls privatkapell i Innsbruck. Der produserte han tre svært suksessfylte oppføringer i samarbeid med librettisten Giovan Filippo Apolloni, også han fra Arezzo: Argia ble oppført til ære for den abdiserte dronning Christina av Sverige som under et stopp i Innsbruck på vei til Roma nettopp hadde konvertert til katolisismen. I 1656 fulgte Orontea i anledning karnevalet, og året etter La Dori.
På fransiskanerordenes befaling måtte Cesti i 1659 begi seg til Roma for å bli løst fra ordensløftet. Mens han var i byen sang og komponerte han i Det sixtinske kapell.
I årene 1665 til 1667 virket Cesti som kapellmester ved keiser Leopold I av Det tysk-romerske rikes hoff i Wien. I anledning keiserens bryllupsfest komponerte Cesti sin kanskje mest kjente opera, Il Pomo d’oro («Det gyldne eplet»). Til slutt vendte han tilbake til Italia hvor han arbeidet for erkehertugen i Firenze. I Siena ledet han operaoppføringer, også i Venezia aksepterte han oppdrag. Cesti var ved siden av Francesco Cavalli sin tids mest betydelige operakomponist.
Fornavnet Marc' Antonio, som en hyppig kan se i litteraturen, er feil.