google/wiki40b huggingface dataset:
Galway Bay (sang)

«Galway Bay» er tittelen på to ulike irske sanger.
Den første, komponert av  Frank A. Fahey (født 1850), har nå blitt kjent som den «gamle versjonen» av «Galway Bay».
Den andre ble skrevet av Dr. Arthur Colahan i Leicester i 1947 og ble popularisert av Bing Crosby. Crosby, Victor Young and His Orchestra spilte inn «Galway Bay» i Los Angeles, 27. november 1947 for Decca Records. Crosby endret noe av teksten, slik at den ble mindre politisk og ble en enorm hit verden over blant irske emigranter.  Copyrighten til denne versjonen innehas av Box and Cox Publications i London.
En humoristisk versjon ble utgitt av The Clancy Brothers og Tommy Makem på LP-platen In Person at Carnegie Hall (Columbia CS 8750) i 1963.
Nilles har skrevet en svensk tekst med tittelen «Mitt gamla hem». Den ble spilt inn av Henry Lindblom m. Stig Holms "Rhythm Masters" i 'Stockholm 28. desember 1948. Sangen ble utgitt på 78-platene His Master's Voice X 7464 i (Sverige) og på His Master's Voice A.L. 2972 (i Norge).

Norske versjoner

Juul Hansen, Kjell Grunnteig, Edna Nystad har skrevet norske tekster. Alf Prøysen har skrevet to norske tekster: «Visa hennes Staslin» samt «Alle barn i Lillestrøm». I Hansens versjon bærer den tittelen «Min egen by». Grunnteigs versjon heter «Vi skal vise mere ømhet for hverandre». I Nystads versjon har den tittelen «Havnasangen». 3 Busserulls spilte inn en versjon med tittelen "M/s Vindafjord" i 1980.
1030-årene

-- 1030 -- 1031 -- 1032 -- 1033 -- 1034 -- 1035 -- 1036 -- 1037 -- 1038 -- 1039
Tiårsoversikt
Hylsfjorden

Hylsfjorden er en fjordarm av Boknafjorden i Suldal kommune i Rogaland. Fjorden ender i øst i Hylen, hvor den er karakteristisk smal. Lenger ute er fjorden bredere og åpnere, omkranset av jord- og skogbrukslandskap. Fjorden munner ut i Sandsfjorden, på grensen mellom Suldal og Sauda kommune.
I forbindelse med Ulla-Førre-utbyggingen ble Hylen kraftverk bygget, hvor en del av vannføringen fra Suldalsvatnet blir overført.
Hereford Racecourse

Hereford Racecourse er galoppbane som ligger i Hereford, Herefordshire. Banen er nesten firkantet og har en lengde på ca. 2,4 kilometer. Banen ble åpnet i 1771, og ble kraftig modernisert i løpet av 1960-årene der bl.a et foto-finish kamera ble installert.
María Isabel

Bakgrunn

María Isabel ble født i småbyen Ayamonte i Huelva-provinsen i Andalucía i sydvestre Spania. Allerede som lite barn viste hun stor interesse for både dans og sang, og som 9-åring i 2004 deltok hun i Eurojunior – den spanske finalen foran Junior Eurovision Song Contest. Hun vant den spanske finalen med den flamenco-inspirerte popsangen «Antes muerta que sencilla» (norsk oversettelse: heller død enn ordinær). Gjennom seieren fikk hun representere Spania i Junior Eurovision Song Contest 2004 på Lillehammer i Norge, som hun også vant. 
Seieren i den europeiske finalen gjorde henne til en kjent person i Spania, og hun ga ut debutalbumet ¡No me toques las palmas que me conozco! gjennom Universal Music Group og Vale Music samme år. I hjembyen Ayamonte ble María Isabel hedret med en egen lekeplass og skulptur av seg selv. I 2005, 2006, 2007 og 2009 fulgte hun på med nye album – henholdsvis Número 2, Capricornio, Ángeles S.A. og Los Lunnis con María Isabel. Albumet Ángeles S.A ble gitt ut i forbindelse med filmen med samme navn, og platen inneholdt filmmusikk sammen med artister som Anabel Alonso, Pablo Carbonell og Oscar Casas. 
Hun har hatt jevnlige opptredener på spansk fjernsyn siden Eurovision-seieren. I 2008 deltok hun i danseprogrammet Al pie de la letra, og hun ledet barne-tv-programmet Los Lunnis på TVE fra 2009 til 2011. I forbindelse med programmet ga hun også ut albumet Los Lunnis con María Isabel. Hun har også deltatt på flamenco-moteshowet Simof.
I 2015 vendte hun tilbake til rampelyset etter flere års pause, da hun ga ut singelen «La vida solo es una». Samme år ga hun ut sitt sjette studioalbum, med ti nye sanger produsert av David Santisteban. I februar 2016 deltok hun i den spanske finalen til Eurovision Song Contest 2016 med «La vida solo es una». Hun endte på tredjeplass i den spanske finalen. 
I tillegg til musikk og tv-jobbing har hun jobbet som modell for den spanske designeren Macarena Castro.
Vengedalshytta

Vengedalshytta ligger i Venjesdalen i Møre og Romsdal. Hytta eies av Norsk Tindeklub og har vært deres utgangspunkt for klatring på Romsdalshornet, Store Venjetinden  og andre fjell i området på nordøst-siden av Romsdalen. I dag har den ti senger og bilvei helt fram.
Pan (mytologi)

Pan var i gresk mytologi en gud (daimon) som ble assosiert med skogen og begjæret. Opprinnelig var Pan en lokal naturgud i Arkadia på Peloponnes, men ettersom hans navn på gresk betyr «Alt» fikk hans kult spredning til over hele Hellas.
Pan blir ofte uttrykt som en mann med små ben og klovene til en bukk. Han synes å tilbringe tiden med å lure i skogen, spille på sin panfløyte. 
Han har et fryktelig temperament og raseri, og kan slå mennesker og dyr med panisk skrekk. 
I henhold til myten skal Pan ha forelsket seg i nymfen Syrinx og forfulgt henne. For å unnslippe Pan skal Zevs ha forvandlet Syrinx til et elvesiv. For å vinne henne skar Pan over sivene og bandt dem rundt flere fløyterør i ulik lengde og skapte således panfløyten. På den måten røvet Pan henne og spilte på henne så ofte han kunne.
Den troløse Amerikafarer

«Den troløse Amerikafarer» er et skillingstrykk fra 1800-tallet. Den skiller seg ut fra en del av de tradisjonelle emigrantvisene som Farvel du moder Norge og Kan du glemme gamle Norge, med at denne er skrevet i en munter stil. Melodien til denne visa er En fattig liten dreng, eller «Stavangervise» som den og kalles.

Teksten

1.Amerika er talen nu den tynger stærkt på hvermanns hu,

dit hen man reise må en gang, bort - bort fra det forskudte land.
2.En gårdmann drog forleden vår fra Kvikne hvor han eide gård,

til vestens land at penge få stod all hans hu og hans attrå.
3.En vakker dag hans kone får et brev fra ham hvori det står:

Nu kan du selge løst og fast og komme over til mig straks.
4.Og gården straks til auksjon gik stor lyst til vestens hjem hun fik,

vårt skib gik over havet snart, og kona var der i en fart.
5.Og manden måtte straks ombord og gleden hos ham den blev stor,

da han om salget høre fik, en elskovsdrøm han gjennemgik.
6.Og straks begav de sig i land, til konen sier nu vår mand:

De tusen daler må jeg ha, hvis du dem har, det går ei bra.
7.Jeg ut i byen må en sving og ordne alle våre ting,

imidlertid du vente må jeg snart igjen hos deg skal stå.
8.Og konen lenge vente får, til sist hun til en lensmann går,

forteller ham historien og spørger ham til råds i den.
9.Og straks til et losji de gik, for natten der hun være fik,

så underlig tildels det går, tenk manden der hun skue får!
10.Borti en seng der lå et par, som inderlig i tale var,

om tusen daler talen gik, og manden røbet sin taktik.
11.Og manden smiskede og lo, så lykkelig er vi to,

tolv hundre daler nu vi har, vi er jo et anstendig par.
12.Og mynten har jeg gjemt rett godt i bukselommens mørke kott,

så snild jeg narret kjerringen, nu skal du bli' forgylt min venn.
13.Mens paret sovnet inn så mildt, utruget konen planen snildt,

hun buksen grep med villig hånd, og vandret lydløst som en ånd.
14.Med første skib hun derfra drog, med manden ei hun avskjed tog.

Om aftenen han rikest var, om morgenen en buks-løs kar!
Kjempeibis

Taksonomi

Arten ble i en periode regnet til slekten Pseudibis, fordi rødvorteibis (P. papillosa) ble regnet som dens nærmeste slektning. Nyere forskning har imidlertid frarådet en slik plassering, før nye anatomiske studier som kan bekrefte en slik plassering foreligger (EDGE).

Beskrivelse

Kjempeibisen blir omkring 102–106 cm stor og veier cirka 4,2 kg. Fjærdrakten er grå, men oversiden på vingene er sølvgrå. Hodet og nakken er fjærløs og huden grå. Arten har et langt, nedoverkrummede gulbrunt nebb og røde øyne. I nakkeroten og over skuldrene har den tette mørkere bånd. Sekundærfjæra på kroppen er sølvgrå i tuppene og har smale sorte korsbånd. De undre ekstremitetene er sterke og oransje i fargen. Ungfuglene skiller seg fra de voksne gjennom kortere nebb, brune øyne og sorte fjær i bakhodet.

Utbredelse og habitat

Arten var opprinnelig utbredt over store deler av Indokina, men er nå mer begrenset til kun det nordlige Kambodsja og det ekstremt sørlige Laos. En fugl ble observert i Yok Don National Park i Dak Lak, Vietnam, i 2003.
Kjempeibisen tilknyttes våtmarksområder i lavlandet, der den trives i åpne områder med sump, myr, småvann og spredt småskog som ligger i umiddelbar nærhet til områder med tropisk lauvfellende skog. Arten finnes også langs bredden av brede elver.

Atferd

Arten er standfugl, men det er kjent at den forflytter seg til mer vannrike områder under tørke. Fuglene eter blant annet krabber, frosker, ålefisker, gresshopper, sikader og ulike frøtyper og andre insekter.
Kjempeibisen bygger rede i trekronene, og redet støttes alltid av minst tre greiner. Arten hekker i regntiden, typisk sent i juni (Kambodsja). Hunen legger (alltid?) to egg, trolig med 1–5 dages mellomrom. Inkubasjonstiden er 32 dager og avkommet får voksen fjærdrakt etter cirka 70 dager. I inkubasjonstiden kan redet være utsatt for predasjon, blant andre fra gulhalset mår (Martes flavigula).
Lingshi (Jinzhong)

Lingshi (kinesisk: 灵石县; pinyin: Língshí Xiàn) er et fylke i Shanxi i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Jinzhong.
Fylket hadde 233 066 innbyggere i 1999.
Fylket er kjent for en alvorlig gruveulykke den 13. november 2006. Da fant det sted en gasseksplosjon i Nanshangruven, og 24 mennesker omkom. Gruvens sikkerhetslisens hadde utløpt, og eksplosjonen skal ha blitt utløst av feil bruk av eksplosiver.

Kulturarv

Et borglignende forretningsanlegg i fylket, Wangs gård, er oppført på Folkerepublikken Kinas liste over den nasjonale kulturarv. Dette er en borglignende struktur bygd av en lokale handelsmann på Qing-dynastiets tid, og det gir et innblikk i datidens arkitektur og byggeteknikk.

Samferdsel

Kinas riksvei 108 løper gjennom området. Riksveien begynner i Beijing og fører via Taiyuan, Xi'an og Chengdu sør til Kunming i den sørvestlige provinsen Yunnan.
Huang Wenpan

2016

Huang deltok i Paralympiske sommerleker 2016, der han vant fem gullmedaljer. Individuelt vant han 50 meter fri, 50 meter bryst, 200 meter fri og 150 meter individuell medley. Han satte her verdensrekord og paralympisk rekord på alle disse fire øvelsene; på 50 meter fri svømte han på 39,24, på 50 meter bryst 50,65, på 200 meter fri 3:09,04, og på 150 meter individuell medley 1:52,14. Han var også med og vinne 4 × 50 meter fri i mix-klassen, der Kina også satte verdensrekord og paralympisk rekord, med 2:18,03. På 50 meter rygg fikk han sølv, bak ukrainske Dmytro Vynohradets.

2017

Under Para-VM i svømming 2017 fikk han fem gullmedaljer. Individuelt vant han 200 meter fri, 50 meter bryst, 50 meter fri og 150 meter individuell medley, og han deltok på Kinas stafettlag som vant 4 × 50 meter fri. I tillegg fikk han bronse på 50 meter rygg.

2018

Huang døde i en trafikkulykke 16. mars 2018, da han kjørte alene og krasjet i lyktestolpe.
Keplers lover

Keplers tre lover

Basert på sine observasjoner av planeten Mars som han hadde gjort som assistent for Tycho Brahe, publiserte Kepler sine to første lover i 1609 i sitt verk Astronomia Nova. Ti år senere formulerte han sin tredje lov i det nye verket Harmonices Mundi.
Nordenskiöldøya

Nordenskiöldøya tilhører Vaigattøyane som ligger i Hinlopenstretet mellom Spitsbergen og Nordaustlandet. 
Øya ligger vest i øygruppen, rett øst av neset Eremitten på Spitsbergen, Ny-Friesland. Øyas totale areal er ca. 3,1 km². Det høyeste punktet når 91 moh og ligger vest på øya.
Øya er oppkalt etter Adolf Erik Nordenskiöld, (1832 - 1901), finsk/svensk friherre, geolog, mineralog, oppdagelsesreisende og polfarer. Han stod for historiens første seilas gjennom Nordøstpassasjen i 1878/79.
David Åleskjær

Film og forfatterskap

David Åleskjær skrev en rekke religiøse bøker tidlig på 1990-tallet som han i ettertid har trukket tilbake. 
Høsten 2009 kom boken Uteliv ut på Humanist Forlag. I den intervjuer Åleskjær uteliggere i hovedstaden. 
I 2016 utga Ventura forlag Det mystiske ansiktet, en teologisk thriller hvor likkledet i Torino er en viktig del av plottet. 
Åleskjær står også bak lavbudsjettsfilmen Asfaltevangeliet, som han fortsatt har planer om å lage en ny versjon av. Han jobber i tillegg med en biografi om sin far, som han fikk støtte til fra Fritt Ord i 2016.
Anhalter Bahnhof stasjon

Anhalter Bahnhof er en tidligere fjernbanestasjon i Berlin. Den ligger  ved Askanischen Platz langs Stresemannstraße i Kreuzberg, ikke langt fra Potsdamer Platz. Den ble anlagt rett ved portene til Berlins tollmur. I dag er det kun portalen som står igjen av den en gang så enorme stasjonen. En S-Bahnstasjon ved samme navn er det eneste som i dag finnes av transport tilknyttet stasjonen. På folkemunne het stasjonen «Anhalter» eller «Sydporten». Navnet på stasjonen skriver seg fra regionen Anhalt som i dag er del av forbundslandet Sachsen-Anhalt. Før den første verdenskrig var Anhalter Bahnhof den viktigste fjernbanestasjonen for tog mot Østerrike-Ungarn, Italia og Frankrike.

Historisk betydning og minnesmerkefunksjon

I 1942 foregikk det deportasjoner av jøder fra stasjonen. Det dreide seg om såkalte «Alterstransporte» der jøder fra Berlin ble sendt til konsentrasjonsleiren Theresienstadt. Disse transportene skjedde som regel om morgenen og jødene ble sendt med 3. klasse-personvogner. Til sammen ble det fra stasjonen sendt 116 tog med over 9600 mennesker. Videre deportasjoner skjedde fra stasjonene Grunewald og Güterbahnhof Moabit. Til sammen ble 50 000 jøder deportert fra Berlin. 27. januar 2008 ble det satt opp et monument bak portalruinen til minne om jødedeportasjonene.
Stasjonen ble 3. februar 1945 svært skadet i bombeangrep. Restene av hallen ble sprengt i 1959 og siden har kun den gamle inngangsportalen blitt stående. Fra 2003 til 2005 ble den sanert og sikret.

S-bahn-stasjonen

Etter ferdigstillingen av nord-syd-tunnelen ble den underjordiske S-Bahnstajonen Anhalter Bahnhof åpnet 9. oktober 1939. Arkitekt var Richard Brademann.

Etterkrigstid

Etter sprengningen av tunneltaket som lå på høyde med Landwehrkanal i mai 1945 ble nord-syd-tunnelen oversvømmet og S-Bahn-trafikken ble innstilt frem til 2. juni 1946. S-Bahn-togene endte i denne perioden på Potsdamer Ringbahnhof. Etter reparasjonene gikk atter togene til Anhalter Bahnhof. Stasjonen havnet i den delen av byen som skulle utvikle seg til å bli Vest-Berlin. Etter byggingen av Berlinmuren i 1961 lå Anhalter Bahnhofs portal svært nær muren.

Overtagelse av S-Bahn av BVG

Fra 9. januar 1984 overtok BVG driften av S-Bahn i Vest-Berlin fra Reichsbahn.
Dalgård Ishall

Dalgård Ishall er en ishall i Trondheim som ble åpnet i 1989, som den 22. ishallen i Norge. Hallen er hjemmebane for Astor Ishockeyklubb og har en publikumskapasitet på 1 050, hvorav 650 er ståplasser.
Cernavodă kjernekraftverk

Cernavodă kjernekraftverk (rumensk: Centrala Nucleară de la Cernavodă) er et kjernekraftverk som produserer elektrisk kraft i Romania. Det drives av selskapet Nuclaerelectrica og ble bygget og godkjent for å settes i operativ drift i perioden fra 1980 til 1996. Installert maksimal effekt er om lag 1 410 MW mens ytterligere to reaktorer med potensiell ytelse 1 500 MW er planlagt. Årsproduksjonen er på om lag 11,3 TWh elektrisk kraft årlig.
Kjernekraftverket har i alt to reaktorer i drift, som kjøles med vann fra Donau og bruker tungtvann fra et kjernefysik produksjonsanlegg i byen Drobeta-Turnu Severin som moderatorveske. To av reaktorene hadde mindre uhell i henholdsvis april og mai 2009, og ble stengt ned for kortere tid.
Fekting under Panamerikanske leker 1987

Fekting under Panamerikanske leker 1987. Fekting var en av flere sporter i de tiende Panamerikanske leker som ble arrangert i Indianapolis i USA i perioden 8. til 23. august 1987. Det var tiende gangen som fekting var med i de panamerikanske leker.  Det var i alt ni øvelser, seks for menn og tre for kvinner. Individuelt og lag i kårde, florett og sabel for menn. Individuelt i kårde og florett samt lagkonkurranse i florett for kvinner. Cuba ble beste nasjon med seks gullmedaljer foran USA med to.
Rijeka oljekraftverk

Rijeka oljekraftverk er et varmekraftverk ved Rijeka i Kroatia. Det har en installert produksjonskapasitet på 320 MW fordelt på én turbin. Anlegget ble bygget ut fra omkring 1970 til 1978. Operatør er Hrvatska Elektroprivreda. Utstyret er levert av Ansaldo. Brenseltypen er tungolje.
Færøyenes riksvåpen

Færøyenes riksvåpen (færøysk: Skjaldarmerki Føroya) er et våpenskjold med en vær (veðrur) i sølv på blå bunn. Våpenet blir ofte bare kalt Veðrur.
Væren er det eldste politiske symbolet på Færøyene. Den kjennes fra lagrettemennenes segl fra 1300-tallet og fra stolene i Ólavskirkjan i Kirkjubøur fra 1400-tallet. Seglet ble brukt gjennom middelalderen og frem til det gamle Lagtinget ble oppløst i 1816. Med Hjemmestyreloven av 1948 ble seglet tatt i bruk igjen, ikke av det nye Lagtinget, men av Færøyenes regjering, ettersom regjeringssjefens tittel er løgmaður, «lagmann». Selget var rundt og i sort og hvitt med påskriften Føroya landsstýri. I 2003 kom riksvåpenet i en ny utgave som et skjold med farger fra Færøyenes flagg. Motivet er likt, men ikke det samme som i Gotlands landskapsvåpen som har en bukk med en korsfane.
Santa Fe (Argentina)

Santa Fe er en by i provinsen Santa Fe i Argentina. Byen ble grunnlagt i 1573, og deretter i 1660 flyttet til sin nåværende plass. Byen har to universiteter som ble ferdigbygd i 1919 og 1970.
Sosialistisk Folkeparti

Sosialistisk Folkeparti (SF) var et norsk politisk parti som eksisterte fra 1961 til 1975. Partiet var langt på vei en forløper for Sosialistisk Venstreparti.

Bakgrunn

Bakgrunnen for dannelsen av SF var misnøye med Arbeiderpartiets utenrikspolitikk, spesielt Norges NATO-medlemskap under den kalde krigen og Arbeiderpartiets ønske om å åpne for utplassering av atomvåpen på norsk jord. Regjeringen Gerhardsens behandling av den såkalte Cuba-saken var også en medvirkende faktor. En gruppe rundt avisen Orientering ble ekskludert fra Arbeiderpartiet i 1961. Denne gruppen, som sto for «det tredje standpunkt» i utenrikspolitiske spørsmål, uavhengighet fra både USA og Sovjetunionen, stiftet samme år Sosialistisk Folkeparti. Sosialistisk Folkeparti var i radikal opposisjon til den norske utenrikspolitikken, særlig i spørsmål som Vietnamkrigen, NATO-medlemskap og de tette båndene til USA.

Historie

Ved valget til Stortinget samme år fikk partiet valgt inn to representanter, Finn Gustavsen fra Oslo og Asbjørn Holm fra Nordland. Med dette mistet Arbeiderpartiet flertallet sitt, de fikk 74 mandater, like mange som de borgerlige til sammen. Denne vippeposisjonen brukte SF til å felle Einar Gerhardsens regjering på Kings Bay-saken i 1963. Dette selv om de like etter innstilte på at Arbeiderpartiet skulle danne ny regjering, noe AP sa nei til. Det førte til den første borgerlige regjeringen etter krigen. Holm og Gustavsen ble gjenvalgt i 1965. 
Partiets ungdomsorganisasjon Sosialistisk Ungdomsforbund (SUF) begynte etter hvert å bevege seg i retning av marxisme-leninisme, noe som førte til et brudd i 1969. Arbeidernes kommunistparti, Rød Ungdom og Rød Valgallianse er følger av dette bruddet. Etter dette ble Sosialistisk Folkepartis Ungdom (SFU) opprettet. 
SF falt ut av Stortinget i 1969, men fikk igjen representasjon etter at Arne Kielland i 1972 meldte overgang fra Arbeiderpartiet. SF var den viktigste kraften bak dannelsen av Sosialistisk Valgforbund som senere ble til Sosialistisk Venstreparti, som i stor grad er å betrakte som SFs direkte etterfølger.
Forholdet mellom SF og Arbeiderpartiet var preget av sterk gjensidig antipati. «Da tente jeg sigaren» skal Einar Gerhardsen ha sagt om valgnatten 1969, da SF falt ut av Stortinget.
Buxheimer Orgelbuch

Buxheimer Orgelbuch er en kodeks med 256 bearbeidelser og originalkomposisjoner for klaviaturinstrument.
Boka ble skrevet rundt 1460/70 for karteuserklosteret i Buxheim i dagens Landkreis Unterallgäu. De fleste stykkene er anonyme, men enkelte stammer fra tidens betydelige komponister, for eksempel John Dunstaple, Guillaume Dufay, Gilles Binchois, Walter Frye og Conrad Paumann.

Innhold

I tillegg til bearbeidelser av verdslige chansons, dansesatser og sanger, inneholder samlingen omtrent femti stykker med kirkemusikalsk preg og omtrent tretti preludier som veksler mellom rapsodisk-figurative og rent akkordpregede passasjer. Stykkene er to- eller trestemmige, men firestemmighet forekommer også.
Forskerne er ikke enige om orgelbokas opprinnelse, men den viser ingen spor av å ha vært i bruk og har nok derfor vært en avskrift til lære- eller representasjonsformål. Formodentlig er skriveren fra det sydtyske området, og boka nådde klosteret i Buxheim ved Memmingen over Nürnberg, München og Basel en gang på 1500-tallet. I 1883 la klosteret boka ut på auksjon, og siden da har Bayerische Staatsbibliothek hatt den i sin samling i München. I litteraturen tilskrives den ofte kretsen rundt Conrad Paumann. Om dette er riktig betyr det at håndskriften stammer fra München, siden Paumann arbeidet som bayersk hofforganist i München fra 1450 til sin død i 1473. Orgellæreverket Fundamentum Organisandi stammer fra Paumann; det er fullstendig bevart både i Buxheimer Orgelbuch og i Lochamer-Liederbuch.
Buxheimer Orgelbuch er skrevet i såkalt «eldre» tysk orgeltabulatur, et syvlinjers system med bokstaver.
Setesvenn

I  senmiddelalderen var setesvenner menn som hadde sverget troskapsed til en stormann og tjente ham som var han en konge. Setesvennene stod for den verdslige forvaltningen av de økonomiske interessene til kirken.
Erkebiskopen hadde etter sættargjerden rett til å ha ett hundre skattefrie setesvenner, og biskopene kunne ha førti setesvenner hver. Setesvennene hadde på samme måte som adelen, full skattefrihet på sine setegårder. De var også fritatt for leidangtjeneste, men erkebiskopen kunne på selv tilkalle setesvennenne til militærtjeneste for seg.
I tjenesten som setesvenner gikk helst storbønder og representaner for adelsslekter.

Etter reformasjonen

Etter reformasjonen overtok kongen erkebiskopen sine eiendommer. Kongen lot lenene bli styrt av adelsmenn, de fleste kom fra Danmark. Setevennene fikk ingen forleninger, og de mistet således sitt økonomiske grunnlag for adelskap. Samtidig mistet kirken grunnlaget for sin økonomiske maktstilling når det verdslige organsisasjonsapparatet var satt ut av spiil.
Handelen med tørrfisk frå Nord-Norge ble overtatt av borgere fra Bergen.
Hotot

Farger, mønstre og rasepreg

Vekten skal være fra 4,01, ørene skal bæres stivt opp, være jevnt behåret og skal være til stil med kroppstørrelsen. Hannens hode er kraftig med bred panne og nese. Kjeven er fyldig og neseprofilet lett bøyd. Hunnen hode er smalere enn hannens. Halsen er kort og den sitter tett på kroppen. Hunner kan ha en liten hakepose, men ikke hanner. Da dyret blir bedømt av hakepose skal det være i oppreist stilling. Bryste er bredt og kraftig. Ryggen er bred med god muskelansetting. Rygglinje er normal. Bakbeina er kraftige, rette adskilte forbein som bærer kroppen opp fra underlaget. Skulderbladene sitter tett inntil kroppen. Lårene er kraftige, muskuløse uten fremtredende bein og med innsidene tett inntil kroppen.
Rundt øyet har hototen en karakteristisk ring som kan minne om eye-liner, 3-5 mm i bredde. Denne tegningen er bare godkjent i fargen svart. Klørne skal være fargeløse. Grunnfargen er hvit. Øynene er mørkebrune.