google/wiki40b huggingface dataset:
Københavns kommune

Bydeler

Københavns kommune er administrativt delt i ti bydeler: Amager Vest, Amager Øst, Bispebjerg, Brønshøj-Husum, Indre By, Nørrebro, Valby, Vanløse, Vesterbro/Kongens Enghave og Østerbro. I hver bydel opprettes et lokalutvalg. I Indre by, som også omfatter Christianshavn, opprettes to lokalutvalg. Det samme gjelder for Vesterbro/Kongens Enghave.
I dagligtale opererer en med en litt annen inndeling, nemlig Brønshøj, Christianshavn, Indre By, Nørrebro, Sundby, Valby, Vanløse, Vesterbro og Østerbro.  Sundby ligger på Amager, Christianshavn mellom Amager og Sjælland, og de resterende bydelene ligger alle på Sjælland.
Aegus (s.str.) nakaneorum

Utseende

En liten (16-21 millimeter), avlang, noe flat, halvblankt brunsvart hjortebille. Hannen har stort, bredt hode og lange, nokså kraftige, sigdformede kjever som har to tenner på nær roten. Som vanlig hos hjortebiller viser hanner av denne arten allometri, slik at store hanner har forholdsvis betydelig større hode og kjever. Hannens hode og pronotum er blanke, spredt punkterte. Pannen er V-formet innskåret i midten, men et par små tenner på sidene av innbuktningen. Hodet er ikke utvidet bak fasettøynene, derimot litt innsnevret. Pronotum er avrundet rektangulært, mye bredere enn langt, blankt, med en markert, grovt punktert midtfure. Dekkvingene er litt hvelvede med fine, skarpe punktstriper, kraftig punkterte ved roten og langs ytterkanten. Beina er svarte. Hunnen er mindre enn hannen uten forstørret hode og kjever, kroppen er tett og kraftig punktert og nokså matt, pronotum rundet.

Levevis

Som de fleste andre hjortebiller lever larvene i morken, død ved.

Utbredelse

Arten er utbredt på Taiwan.
Cléber Eduardo Arado

Karriere

Han har spilt for Club América, Kyoto Purple Sanga, Coritiba, Portuguesa og Guarani.
Hertuginnens bok

Hertuginnens bok (The Book of the Duchess) er en drømmevisjon i et fortellende dikt av Geoffrey Chaucer. Verket er ett av Chaucers første og samtidig et av hans mest betydningsfulle dikt, tidligere hadde han skrevet kun et kort dikt, «En ABC», og muligens hans oversettelse Roseromanen. De fleste kilder synes å plassere skrivingen av Hertuginnens bok til tiden mellom 1369 og 1372, skjønt nyere forskning har sett på muligheten for at diktet kan ha blitt til så sent som 1368.

Minnedikt for død hertuginne

Overveldende bevis, dog diskutert, slår fast at Chaucer skrev diktet for å minne dødsfallet til Blanche av Lancaster, hustru til prins John av Gaunt. Både Blance som hennes svigermor, dronning Philippa av Hainault, døde i 1369 som følge av pest i England. Chaucer selv opplevde og overlevde fire pestutbrudd. Bevisene er blant annet en håndskrevet notat fra den elisabethanske oldtidsforskeren John Stowe som indikerer at diktet var skrevet på forespørsel fra nettopp John av Gaunt. I tillegg er det gjentatte tilfeller og bruk av ordet «hvitt», noe som er øyensynlig et bevisst spill på navnet «Blanche». Samtidig er der henvisninger til John av Gaunt som «seynt Johan» og det finnes også referanser til stedene Richmond og Lancaster.
Det har også blitt foreslått at diktet kan ha hatt en utvidet betydning. På den ene siden kan det vært en minnetale for hertuginnen og en øvelse i boëthiansk trøst, men kan også ha vært en feiring av kong Henrik IV av Englands hjemkomst, og således burde det heller ha hett «Chaucers drøm». Som visjonsdikt har Chaucer kanskje lest diktet høyt for siste gang ved kongens hoff for å gi sin hyllest til Huset Lancaster.
Zhouqu

Zhugqu eller Zhouqu (kinesisk: 舟曲县; pinyin: Zhōuqū Xiàn) er et fylke i provinsen Gansu i Folkerepublikken Kina. Det ligger i det autonome prefekturet Gannan for tibetanerne.
Befolkningen var på 129 858 innbyggere i 1999.
Fylkets hovedsete er storkommunen Chengguan (城关镇). Dette fylket var da et av de få i Gannan (kanskje det eneste) der tibetanerne ikke er den største folkegruppe.
Under storflommene i Kina sommeren 2010 ble Zhugqu i august hardt rammet som følge av jordskred som førte til at elven Bailong jiang svulmet opp meget raskt, med mange omkomne.
Fylkesvei 7950

Fylkesvei 7950 går mellom Indre Storvik og Bakkeberget i Nordreisa kommune. Veien er 20,4 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 355.
Riksmålsforbundets litteraturpris

Riksmålsforbundets litteraturpris deles hvert år ut av Riksmålsforbundet for fremragende behandling av riksmålet. Prisen har blitt utdelt årlig siden 1957. Frem til 2002 ble den utdelt av Oslo og Bærum Riksmålsforening. Etter at denne foreningen ble oppløst, blir prisen utdelt av Riksmålsforbundet.

Avslått tildeling

I 2011 ble Tomas Espedal tilbudt prisen, men han takket nei fordi han ikke kunne identifisere seg med Riksmålsforbundets ideer om språk og rettskrivning eller med de andre forfatterne som har fått prisen, spesielt Jens Bjørneboe.
Bærum politistasjon

Bærum politistasjon er en politistasjon på Kjørbo i Bærum, tilhørende Oslo politidistrikt. Bygningen ble oppført rundt 1980 og eies av Entra som en del av Kjørbo kontorpark. Stasjonen ligger på en parkmessig opparbeidet eiendom med egen båthavn. Den er på totalt 18 000 kvadratmeter.
Politiet overtok bygningen i 2009.
Etter iverksettelsen av nærpolitireformen skal stasjonen etter planen være hovedsete for politiet i Oslo Vest, med en befolkning på 365 000 innbyggere, og 15 000 lovbrudd årlig.
Acronia

Utseende

Nokså små (ca. 10 millimeter), blankt svarte trebukker, oftest med hvite og/eller gule tegninger. Antennene er tynne og omtrent så lange som kroppen eller litt kortere. Hodet er forholdsvis stort og fremstrakt, noe forlenget. Pronotum er tønneformet uten pigger på sidene, knapt bredere enn hodet og mye smalere enn dekkvingene, som er noe hvelvede og rundede.

Levevis

Disse billene har larver som lever i død ved.

Utbredelse

Slekten er endemisk for Filippinene.
Kargopol

Historie

Det er uklart når Kargopol ble grunnlagt, men den er først nevnt i kildene i 1146. Den var en handelsstasjon for republikken Novgorod og en av de nordligste permanente slaviske bosetningene. Selv om dokumentasjonen av byens tidligste historie er sparsom, så antas det at Kargopol var det viktigste handelssenteret i Bjarmeland gjennom hele 1200- og 1300-tallet. I 1447 var byen stedet hvor Dmitrij Sjemjaka fant ly for Vasilij II av Moskvas vrede.
Byen ligger på den gamle ruten mellom Moskva og Arkhangelsk (på den tid den eneste russiske havnebyen), og Kargopol ble en av Russlands rikeste byer, spesielt etter at det engelske Muscovy Company startet sin virksomhet midt på 1500-tallet. I de urolige tider i Russland motstod byen en beleiring av polske og litauiske brigader. Opprøreren Ivan Bolotnikov ble henrettet i Kargopol i 1608.
Etter at Russland vant tilbake tilgangen til Østersjøen og St. Petersburg ble grunnlagt, mistet Kargopol sin betydning. Folk fra Kargopol var dog fremdeles aktive i utforskningen av det asiatiske Russland. Alexandr Baranov, den første guvernøren i Russisk Amerika (Alaska), ble født i Kargopol.

Landemerker

I dag er Kargopol en søvnig historisk by ved Kenoozero nasjonalpark. Den er best kjent i Russland for Kargopol-leketøy (Kargopolskije igrusjki), som er små, enkle leirfigurer malt i tradisjonell stil.
I byens gullalder på 1600-tallet, ble Kargopol hjemsted for en sterkt lokalisert type russisk middelalderarkitektur. Mange kirker av tre og hvit stein har overlevd i byen og dens nærhet. Den tidligste av disse bygningene er en svartkuplet katedral bygget av dolomitt av folk fra Novgorod og innviet i 1562. Et særmerke ved Kargopols kirker er fine utskjæringer i stein.
Arctosa

Utseende

Arctosa artene er generelt ganske like hverandre. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens genitalier, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
The Last King of Scotland (film)

Handling

Den unge skotske doktoren Nicholas Garrigan ankommer Uganda og jobber i et lite sykehus på landet. Ugandas nye president, Idi Amin, skader armen sin mens han er i regionen, og Garrigan blir spurt om å behandle ham. Under eksaminasjonen blir Garrigan distrahert av en lidende ku som også ble skadet i ulykken. Uten å tenke seg om tar han Amins pistol og dreper kua. Amin blir først sjokkert over hendelsen, men når han finner ut at Garrigan er skotsk, og ettersom Amin er meget fascinert av dette landet, skryter han av hans mot og initiativ. Han utnevner dermed Garrigan til sin personlige lege og rådgiver.
Epirus

Navn og etymologi

Navnet Epirus kommer fra gresk, Ēpeiros (gresk: Ἤπειρος, både på dorisk gresk og i den stedegne nordvestlige gresk Ἅπειρος, Ápeiros), og har betydning «fastland». Det er antatt at det kommer fra den indoeuropeiske rotordet *apero-, «kyst», og ble opprinnelig benyttet på fastlandet på motsatt side av øya Korfu og De joniske øyer. Epirus for grekerne representerte selve legemliggjørelsen av det hardføre, knapt beboelige, lite gjestmilde landet som ikke var godt egnet for kultivering og derfor innebar hardt fysisk arbeid for å skaffe seg livsutkomme; av den grunn ble det kalt for «εὔανδρος» (eýandros, det vil si [land]] av det hardføre, bokstavelig «gode», menn). Det lokale navnet som var preget på mynter av det forente riket i Epirus var ΑΠΕΙΡΟΤΑΝ (Āpeirōtān, attisk gresk tilsvarighet var Ēpeirōtōn, det vil si «av epirotere»). Det albanske navnet for regionen er Epiri, avledet fra gresk.
Jørnfjorden

Jørnfjorden er en fjordarm av Eidsfjorden i Bø i Vesterålen kommune i Vesterålen. Fjorden har innløp mellom Trettholmen i vest og Mikkelsøya i øst og strekker seg syv kilometer nordover til Nedre Verhalsen.
Grenden Auvåg ligger på vestsiden like ved innløpet, mens Røsnes ligger på østsiden. Rett nord for Auvåg ligger de to vågene Nordvågen og Langfjorden. En liten fjordarm lenger inn i fjorden heter Kvernfjorden. Den strekker seg om lag 800 meter inn til grenden med samme navn på østsiden. På andre siden av Vestfjorden ligger grenden Klaksjord.
Fylkesvei 913 går langs hele østsiden av fjorden.
Qamdo (Qamdo)

Qamdo eller Chamdo (kinesisk: 昌都县; pinyin: Chāngdū Xiàn) er et fylke i prefekturet Qamdo i den autonome region Tibet i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var på 86 280 innbyggere i 1999.
Selve byen Qamdo er Tibets fjerde største, med 31 081 innbyggere i 2000.
Bernhard Stokke

Familie

Han var sønn av lærer og kirkesanger Thomas Stokke (1870-1961) og Beret Brobak Tronsaune (1868-1946).
I 1920 giftet han seg med Johanna Aarvold (1897-1988).

Pedagog

Bernhard Stokke begynte sin lærerkarriere som vikarlærer ved ulike skoler. Han arbeidet blant annet ved skolehjemmet «Toftes Gave»
Han fikk fast ansettelse som lærer ved Tåsen skole i 1927, og underviste der frem til han i 1939 ble overlærer (øverste leder) ved Bryn skole i Aker. I 1947 vendte han tilbake til Tåsen skole som overlærer, og forble i denne stillingen frem til han gikk av for aldersgrensen i 1967.
Som skolemann utarbeidet han også flere lærebøker, og han var en engasjert pedagog som ved siden av sitt daglige arbeid i folkeskolen blant annet underviste lærerstudenter og laget skoleprogrammer for NRK.

Forfatter

Stokke utga både barnebøker, fortrinnsvis guttebøker, og lærebøker. Han var også med i komiteen som i 1966 utarbeidet jubileumsboken Tåsen skole femti år. 1916–1966.

I natt rømmer vi (1932)

Som barnebokforfatter fikk han førstepremie i forlaget Windju Simonsens «store guttebokkonkurranse» med manuskriptet til I natt rømmer vi. Boken ble utgitt på nytt i 1943. En nederlandsk oversettelse ble publisert i 1955. I 1971 ble den gjenutgitt av barnebladet «Magne», og enda en utgave kom i 1978. Handlingen i denne boken starter på et skolehjem for gutter, med Harald fra Hedmark og Willy fra Lakkegata i Oslo som hovedpersoner.

På livet løs (1933)

I 1933 kom Stokkes oppfølger til I natt rømmer vi. Åpningskapittelet i På livet løs starter på skolehjemmet, der leseren møter igjen Willy fra Lakkegata. Boken ble gjenutgitt i 1956 og i 1979.

Kampen om den sorte sten (1934)

Denne boken kom ut på tysk i 1940, på finsk i 1953, på islandsk i 1965. På norsk ble den gjenutgitt i omarbeidet versjon i 1970 under tittelen Kappløpet om meteoren.

Hvor er Willy? (1935)

I 1935 kom Stokkes tredje bok om Willy fra skolehjemmet. Fabritius forlag ga ut boken på nytt i 1980.

Den ensomme vaktpost (1937)

I 1937 ga Bernhard Stokke ut sin første bok med en pike i hovedrollen. Den ensomme vaktpost handler om fjortenåringen Ingrid, som overtar sin fars oppgave som brannvakt i skogen. Faren har blitt syk, og skogforvalteren ansetter Ingrid i hans sted. Jobben består i å sitte i et branntårn og holde utkikk. Sammen med elghunden Varg opplever hun mye dramatikk og avverger mange farer. Boken ble gjenutgitt i 1978 på Fabritius forlag.
Også denne boken ble oversatt til en rekke språk. En svensk utgave ble publisert i 1946, en fransk i 1947 og en islandsk oversettelse i 1950. I 1964 kom boken ut på nederlandsk.

Æresbevisninger

Bernhard Stokke mottok Kongens fortjenstmedalje i gull i 1966 for sin mangesidige innsats i det norske samfunnet.
Mysunde

Mysunde (dansk) eller Missunde (tysk) er en landsby på halvøyen Svans i Sydslesvig. På norrønt kaltes byen Mjósund. Byen ligger direkte ved Slien og har en fergeforbindelse til Brodersby på fjordens motsatte side. Slifergen nevnes første gang i 1471. Det var Christian I som ga retten til å opprette fergeforbindelsen mellom Angel og Svans.
Ved inngangen til byen står det seg en minnestein over de falne tyske soldater i kampen ved Mysunde i februar 1864. På samme sted er også Mysunde jættestue. I nærheten befinner seg også Dannevirkes østervold og Margretevolden.
Mysunde tilhører Kosel kommune.
Manurhin

Manurhin (Manufacture de Machines du Haut-Rhin) var et fransk selskap best kjent som produsent av våpen.

1920-1945

Selskapet ble opprettet i 1920 av Jules Spengler og Georges Chatel. Hovedproduktene var produksjon av prosesseringsmaskiner for mat, ammunisjon, maskiner for produksjon av ammunisjon, og meteorologiske instrumenter. I 1928 opprettet firmaet en fabrikk (Le Mans) for produksjon av skytevåpen, og i 1938 en fabrikk (Vichy) for medium størrelse ammunisjon, begge etter forespørsel ifra den franske regjering.

1945-1982

Etter den andre verdenskrig ekspanderte Manurhin med produksjon av flere nye produkter, blant annet innen verktøyindustri, flaskepåfyllingsmaskiner og Scooter produksjon. Firmaet hadde i denne perioden sin storhetstid med 4000 ansatte. I 1978 kjøpte firmaet Matra opp 34% av aksjene i selskapet. Pga reduksjon i de industrielle aktivitetene rundt 1980 begynte firmaet å få økonomiske problemer på begynnelsen av 80-tallet.

1983-1990

I 1983 fikk Matra fullt eierskap over Manurhin for å prøve å øke den industrielle og finansielle situasjonen. To separate selskap ble opprettet; Matra Manurhin Defense og Matra Manurhin Automatic, førstnevnte for ammunisjon og våpenproduksjon, sistnevnte for produksjon av verktøysmaskiner og annet industrielt utstyr. Dette selskapet blir senere delt opp i flere nye selskap.

1990-

I 1990 solgte Matra Matra Manurhin Defense til FN Herstal og fikk navnet FN Engeneering S.A. Selskapet beholdt lisensen på navnet Manurhin og adopterte navnet Manurhin Equipment. I 1991 overtok GIAT Industries firmaet pga økonomiske problemer, de ønsket ikke å bruke navnet Manurhin Equipement. I 1995 skiftet de navn til MR Equipement S.A, og tok opp igjen navnet Manurhin Equipement. I 1999 ble våpendelen av produksjonen solgt til det franske selskapet Chapuis og det ble konsentrert så om produksjon av maskiner for tillaging av ammunisjon.
Caroline Ehn

Familie

Caroline Andrine Ehn var datter av Henrikke Chrisitansdatter Barth og den svenske gullsmeden Gustav Theodor Ehn. Han kom som gullsmedsvenn til Christiania og fikk arbeid hos en gullsmed og gjørtler med smykkehandel i Pipervika. Barneflokken på i alt åtte barn vokste opp i Prinsens gate 33, hvor faren drev sin gullsmedforretning. De fire døtrene og en av sønnene ble alle knyttet til Christiania Theater. 
Caroline Ehn var søster av skuespillerinnene Ida Ehn og Julie Ehn og skuespillerinne og korist Hanna Ehn. Caroline Ehn ble 20. oktober 1859 gift i Christiania med skuespiller Ole Johan Bucher. De var foreldre til skuespillerinnen Inga Bucher.

Liv og virke

26. mai 1852 fikk Caroline Ehn elevkontrakt ved Den norske dramatiske Skoles Theater, en scene som kort etter skiftet navn til Kristiania norske Theater. Her var hun skuespillerelev ut sesongen 1853-1854. Deretter var hun suffløse samme sted (Kristiania norske Theater) i perioden 1854-1850. Etter at hun fratrådte stillingen var hun en periode i 1860 skuespiller samme sted.
Organisasjoner for alternativ behandling i Norge

Organisasjoner for alternativ behandling i Norge er norske institusjoner som tilbyr utdannelse innen alternativ behandling, interesseorganisasjoner for alternative behandlere, eller pasientorganisasjoner for diagnoser som ikke anerkjennes innen legevitenskapen.

Utdanningsinstitusjoner

Norsk høyere utdanning blir tilbudt av akkrediterte institusjoner i kategoriene universitet, vitenskapelige høyskoler og høyskoler. Forskjellene mellom kategoriene ligger i hvilken grad institusjonene selv kan bestemme over sitt undervisningstilbud og i hvilke grader som de kan tildele sine studenter. 
Institusjoner som ikke er akkreditert kan allikevel tilby høyere undervisning, men slike tilbud måste i så tilfelle til alle deler godkjennes av NOKUT - Nasjonalt organ for kvalitet i utdanningen. Også disse institusjonene har lov til å kalle seg høyskoler. Institusjoner som ikke tilbyr høyere undervisning godkjent av NOKUT nar ikke lov til å kalle seg høyskoler. 
Fagskoleutdannelse er en yrkesutdannelse som bygger på videregående skole eller tilsvarende realkompetanse. Slik utdannelse skal være av et omfang mellom ett halvt og to år og gi en kompetanse som kan brukes i arbeidslivet uten ytterligere utdanning. I motsetning til universitets- og høyskoleutdannelse finnes her ingen krav på forståelse av vitenskapelige metoder og resultater.
Utdanningstilbud som er godkjent av NOKUT og som kan relatere til alternativ behandlig blir i dag gitt av private høyskoler uten generell akkreditering samt av private fagskoler. For disse tilbudene har de studerende rett til støtte fra Lånekassen. Samme og også andre skoler kan ha undervisningstilbud som ikke er godkjent av NOKUT og som da heller ikke berettiger til støtte fra Lånekassen. Utdanningstilbud i de ulike kategoriene blir presentert oversiktlig i det følgende. En bør merke seg at tilbudene kan bli forandret og at listen med tilbud uten NOKUT-godkjenning er svært ufullstendig.

Organisasjoner for alternative behandlere

Det frivillige registeret for alternative behandlere i Brønnøysund krever bl.a. at registrerte behandlere skal være medlem i en godkjent behandlerorganisasjon. Disse har i de fleste fall også virksomhet som ikke er knyttet tilf behandlerregisteret og kan regnes med også å ha medlemmer som ikke er behandlere. Noen organisasjoner er imidlertid opprettet utelukkende med tanke på Brønnøysundregisteret.
En kjede av fyr

En kjede av fyr er en sammenslutning av syv fyr i Rogaland, samt Stavanger maritime museum, Jærmuseet og kystverkmusea. Prosjekt ble opprettet i forbindelse med Stavanger 2008. «En kjede av fyr» har siden 2008 presentert kunst- og kulturprogram ut fra forskjellige tema. Disse programmene har fått navnet On the Edge.

Bakgrunn

Da seks fyr i Rogaland presenterte kunst på fyr som et program i Stavanger 2008 ble det satt søkelys på ny bruk av fyranleggene i Rogaland. Prosjektet hadde navnet «On the Edge», fyrene som fysisk ligger på en kant mot hav. Tanken var at anleggene fortjente ny bruk, og at kunst og kultur kunne bidra i dette.

Fyrene tilknyttet En kjede av fyr

En Kjede av Fyr (A String of Lights) består av fyrene på Utsira, Kvitsøy, Tungenes, Feistein, Obrestad, Kvassheim og Eigerøy.
Red Fox

Red Fox er et norsk danseband som ble dannet i Buvika i Trøndelag. De ble dannet på slutten av 1960-tallet under navnet «Child», men byttet i 1970 til navnet Red Fox. 
Bandet gjorde det stort på både scenen og på hitlistene på 1970-tallet til bandet ble oppløst. Mange år senere ble bandet gjenforent, og ga i 2009 ut albumet Hallo igjen. Albumet gjorde stor suksess og bandet holder fortsatt på i dag. En av medlemmene er Leif Roar Øyås som er vokalist og spiller orgel.
Organisation internationale de radiodiffusion et de télévision

Organisation internationale de radiodiffusion et de télévision (OIRT) (før 1960 Organisation internationale de radiodiffusion (OIR)), oftest kalt Intervision (russisk Интервидение, polsk Interwizja, ungarsk Intervízió), ble etablert i 1946 som en østeuropeisk kringkastingsorganisasjon bestående av radio- og fjernsynsselskaper, og som hadde som formål å organisere utveksling av programinnhold.
Organisasjonens medlemmer var Bulgaria, Tsjekkoslovakia, DDR, Finland, Ungarn, Polen, Romania og Sovjetunionen. Fra 1950 var hovedkontoret plassert i Praha. Finland var samtidig medlem av European Broadcasting Union (EBU) som tilsvarte Intervisjonen i Vest-Europa og benyttet FM-båndet i stedet for OIRTs del av FM-båndet.
Mellom 1977 og 1980 organiserte OIRT fire musikkonkurranser under navnet Intervision Song Contest i Sopot i Polen, i et forsøk på å matche den mer suksessfulle Eurovision Song Contest som ble arrangert av EBU.
1. januar 1993 fusjonerte OIRT med EBU som organiserer kringkastingsutveksling gjennom Eurovision.
Heinrich Brüning

Liv og virke

Brüning studerte historie, jus og nasjonaløkonomi i München og Strasbourg, og ved London School of Economics. Han tjenestegjorde i første verdenskrig som maskingeværskytter, ble tildelt jernkorset og etter hvert utnevnt til offiser. Han tok doktorgrad i økonomi med en avhandling om nasjonaliseringen av den engelske jernbanen.
I  valget i 1924 ble han innvalgt i riksdagen for Det katolske sentrumspartiet, hvor han representerte Breslau i Schlesien. I 1929 ble han partiets formann. Han ble regnet for å tilhøre høyrefløyen innen Sentrumspartiet.
Han var anerkjent for sin innsikt i finanspolitikk, og ble utnevnt til rikskansler etter at den sosialdemokratiske regjeringen til Hermann Müller kollapset i 1930. Hans forslag til å løse den krisen landet befant seg i som følge av den økonomiske depresjonen, høyere skatter og budsjettkutt, ble imidlertid avvist av riksdagen, og ble først satt i verk da president Paul von Hindenburg begynte å regjere ved dekreter basert på § 48 i Weimar-forfatningen. Tiltakene var imidlertid uten den ønskede effekt, og Brüning gikk av som kansler.
I 1934 flyktet han fra Tyskland for å unnslippe nasjonalsosialistenes forfølgelse av sine politiske motstandere. Han dro via Sveits til USA, hvor han ble engasjert som gjesteprofessor ved Harvard University. I 1937 ble han fast ansatt som professor i offentlig administrasjon ved Harvard Business School.
Han reiste tilbake til Tyskland først i 1951, hvor han underviste som professor i statsvitenskap i Köln. Men på grunn av misnøye med politikken til Konrad Adenauer, som han hadde hatt et dårlig forhold til allerede i 1920-årene, reiste han i 1955 tilbake til USA. Der skrev han sine memoarer fra perioden 1918-1934, som ble publisert i 1970. I memoarene fremstilte han seg som en kjølig strateg med en klar plan for å hindre nazistene i å komme til makten, et synspunkt han også tidligere hadde gitt uttrykk for i samtaler med blant andre Harry Kessler, Winston Churchill og Hindenburg-biografen Wheeler-Bennett.
Maria er så liten

Handling

Den 25-årige kvinnen, Maria, har en syk mor. Det har lagt beslag på mye av hennes tid. Maria har hatt ansvaret for sin mor fra hun var 14 år gammel. Et møte med barndomsvennen Tom utløser noe nytt i henne. Stykket belyser hvor vanskelig det kan være for barn å bli voksne på en naturlig måte, om de i altfor ung alder har måttet påta seg ansvaret for sine foreldre.
Jo Ørjasæter betegnet stykket i boka Fjernsynsteatret : til glede og forargelse som «et intenst spill om det nett av følelser som binder familiemedlemmer sammen».