google/wiki40b huggingface dataset:
Heterorrhina schadenbergi

Utseende

En middelsstor (opptil 22 millimeter), nokså avlang, blank, grønn og svart gullbasse. Promotum er grønt med to trekantede, svarte flekker, dekkvingene grønne med to svarte, bølgete tverrbånd.

Utbredelse

Arten lever på Filippinene (Palawan).
Heidemarie Wieczorek-Zeul

Utdannelse og yrke

Heidemarie Wieczorek-Zeul tok lærerutdannelse i Frankfurt med fagene engelsk og historie fra 1961 til 1965. Fra 1965 til 1974 og fra 1977 til 1978 arbeidet hun som lærer.

Parti

I 1965 ble hun medlem av SPD. Fra 1974 til 1977 var hun leder for Jusos, og ble i denne perioden kjent som «røde Heidi». Hun har vært medlem av SPDs føderale styre siden 1984. Fra 1987 til 1999 var hun leder for SPDs lag i det sydlige Hessen. Hun stilte til valg som SPD-leder mot Rudolf Scharping og Gerhard Schröder, men ble ikke valgt. Fra 1993 til 2005 var hun nestleder i SPD.

Parlamentsmedlem

Fra 1968 til 1972 var hun medlem av bystyret i Rüdelsheim. Ved det første valget til Europaparlamentet i 1979 ble hun europaparlamentariker. Hun var medlem av Europaparlamentet frem til hun i 1987 ble innvalgt i Forbundsdagen. Hun var europapolitisk talskvinne for SPD-fraksjonen fra 1987 til 1998.

Offentlige verv

Den 27. oktober 1998 ble hun utnevnt til føderal minister for økonomisk samarbeid og utvikling (bistandsminister) i Gerhard Schröders kabinett.
Hun beholdt ministerposten i Angela Merkels første regjering fra 22. november 2005, men gikk av da Merkel dannet ny regjering i 2009.

Politisk ståsted

Wieczorek-Zeul regnes til venstresiden i SPD. Sommeren 2004 kalte hun Irakkrigen «en virkelig forbrytelse». I juli 2006 kalte hun det israelske angrepet på Libanon for «folkerettslig fullstendig uakseptabelt».
Slynge

Slynge er et våpen som man bruker til å kaste prosjektiler.
Selve våpenet består av en lomme hvor prosjektilet legges, og to snorer som samles i hånda til brukeren. Slyngen roteres så, og den ene snora slippes i rett øyeblikk for å kaste prosjektilet.
Slyngen er et kjent våpen fra blant annet perserkrigene der denne typen våpen ble brukt i stor skala. I Tyskland brukes disse i historiske konkurranser der det er om å gjøre å treffe en liten blink fra lang avstand. Der brukes også stavslyngen som er en variant av en slynge festet til en lang stokk eller pinne for å gi økt rekkevidde. Slyngen har helt siden steinalderen vært brukt som våpen under jakt og i kamp. Det er vel kjent at lett infanteri i oldtiden ofte var utstyrt med slynger på grunn av de lett tilgjengelige prosjektilene. I romertiden brukte kelterne en veldig avansert og effektiv form for slynge. Slyngen ble også en del av kulturen til noen keltiske stammer etter at en keltisk bonde drepte en romersk general som ledet massakren av keltere i en keltisk landsby da Cæsar erobret Gallia.
I Bibelen vant David av Israel over kjempen Goliat i en tvekamp ved bruk av en slynge (1. Samuels bok kapittel 17, vers 12-51), og dette brukes fremdeles idag som en metafor for når en skal kjempe mot en stor overmakt.
Vestisen

Vestisen er et havområde med is i vinterhalvåret som ligger nord for Island mellom Grønland og Jan Mayen.  Det kalles også Vesterisen.
Området ved Jan Mayen har hatt mye selfangst, da det i mars-april er et yndet ynglested for grønlandssel og klappmyss. Isforholdene er imidlertid ustabile i dette området og varierer fra år til år. Over hundre norske fangstmenn har omkommet, blant annet i de tre ulykkene i Vestisen (1917, 1933 og 1952).
De isdekte er nå på tilbakegang på grunn av global oppvarming. Dette har ført til nedgang i bestandene for dyrelivet, særlig for klappmyss som kaster ungene på Vestisen. Både mangel på egnede kasteområder og sulten isbjørn fra Svalbard er antatt å være ansvarlig for tilbakegangen.
Språkbunt

En språkbunt eller et språkknippe (fra tysk Sprachbund «språkforbund») er et språkvitenskapelig begrep for språk som ikke er i slekt, men som har blitt mer like hverandre som resultat av at de blir talt nær hverandre, gjerne av flerspråklige talere.
Det klassiske eksempelet på en språkbunt er Balkan, der gresk, albansk, serbisk/kroatisk, makedonsk, bulgarsk og tildels rumensk har en del grammatiske trekk til felles som man ikke kan finne i slektspråkene deres.

Forskningshistorisk opphav

Helt siden studiet av språk begynte, har man hatt interesse for å undersøke slektskap mellom de forskjellige språk, med utgangspunktet om språkene som levende organismer. Idéen om ett eller flere urspråk har har eksistert siden antikken som følge av de merkbare likhetene i ordforrådet hos de klassiske språkene klassisk gresk og latin. Følgelig anså man språkene som mer eller mindre nærstående ved det at de hadde en felles «forfader» og hvor langt fra hverandre de hadde kommet.
Imidlertid merket man under språkvitenskapens gryende epoke at språk som har sameksistert i samme geografiske og kulturelle rom kan til tross for sine åpenbart helt forskjellige opprinnelser - språklige stamtre - kunne oppvise likartede trekk i blant annet indre struktur, grammatikk og begrepsapparat. Samtidig kan visse trekk som forener språkene innen et språkforbund ikke finnes hos deres slektspråk utenfor det.
Det tidligste eksempel på en språkbunt var språkene i de balkanske område; man fant også snart fenomenet blant indianerspråk og aboriginerspråk.
Et annet eksempel på språkforbund er fra det indiske subkontinent, der mange språk fra helt forskjellige språkfamilier finnes, men likevel oppviser lignende trekk. Disse kan umulig ha blitt nedarvet og utviklet seg på egne premisser fra et felles urspråk, men må istedet ha blitt utviklet ved langvarige og nære forbindelser og av konvergens.
Eremiaphilidae

Utseende

Små, nokså tettvokste, oftest brunspraglete knelere. Bakkroppen er kort og bred. Disse artene har ofte mer eller mindre reduserte vinger. Hodet er ganske bredt, fasettøynene er mindre utstående enn vanlig hos knelere.
Frambeina har ikke kraftige pigger på undersiden av låret og leggen, bare stive børster. Mellom- og bakbeina er lange og tynne.

Liv og utvikling

I motsetning til de fleste andre knelere som lever oppe i vegetasjonen holder disse knelerne seg på bakken i ørkenstrøk.

Utbredelse

Familien er utbredt i Afrika og Asia.
Cope kraftverk

Cope kraftverk er et kullkraftverk i Orangeburg County, delstaten Sør-Carolina i det østlige USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 417 MW, fordelt på 1 blokker / turbiner. Operatør er energiselskapet SCANA.
Anlegget ble bygget ut i årene omkring 1963–1966. Brenselkilden er sub-bitumenøst kull. Utslippene av CO2 i 2007 var totalt 3,7760 mill tonn.
Det rektifiserte system

Ritens opprinnelse

Riten ble i hovedsak utarbeidet av Jean-Baptiste Willermoz, en elev av Martinez de Pasqually, som en modifisert utgave av den strikte observans. Det var mindre opptatt av kristne institusjoner, og hadde blant annet fjernet tradisjonen om Tempelridderordenen. De tre første gradene i den blå losje av St. Johannes, praktiserer ritualene i den modifiserte form som ble benyttet av det franske frimureriet på denne tiden, og som ble videreført innenfor den franske rite. Det rektifiserte system bygger også på en rekke «skotske grader» som på denne tiden ennå ikke var blitt formaliserte, og integrerte også deler av høygradsystemet Ordenen av de Mureriske Riddere Elus Coëns av Universet, som ble etablert av Martinez de Pasqually i Bordeaux i 1761.
Systemet ble modifisert under konventet i Lyon i 1778 og i Wilhelmsbad i 1782. Det har overlevd fra dets grunnleggelse til idag, og er også åpen for kvinner. Ritualene ligner den strikte observans, men ordenens underliggende filosofi i gradene over den «blå losje» av St. Johannes er basert på Martinez’ bok «Avhandling om reintegrering av vesener» (Traite de la reintegration des Etres).
Fra 1782 ble det rektifiserte system innført i Danmark og Norge. I Norge ble det praktisert av St. Olai loge fra 1782 frem til 1819.
Primera División 1961–1962

Primera División  er den spanske toppdivisjonen i fotball. Den ble opprettet i sesongen 1929-30. Det spanske fotballforbundet står for organiseringen av ligaen.
Sarbia

Utseende

Middelsstore, kontrastrikt fargede smygere. Hodet og bakkroppsspissen er røde. Vingene og kroppen er svarte, kroppen med en hvit til gulaktig stripe på hver side, vingene med et bredt, hvitt til gulaktig tverrbånd, forvingen dessuten med et kortere tverrbånd lenger ute som noen ganger gror sammen med båndet innenfor.

Utbredelse

Artene er utbredt i Sør-Amerika, nesten utelukkende i Brasil.
Ferrari 360

Ferrari 360 (1999–2004) var en to-seters sportsbil fra italienske Ferrari.  Den etterfulgte Ferrari F355 og ble fabrikkens mestselgende med over 17 000. Modellen ble erstattet i 2004 av Ferrari F430.
Navnet 360 kom av V8-motorens sylindervolum som var 3.6 liter. Hver sylinder hadde fem ventiler og fikk bensin fra et innsprøytningssystem levert av tyske Bosch.  Den ble den første Ferrari som i sin helhet var laget av aluminium, og hadde to radiatorer. Både manuell og automatisk gir kunne leveres.
360 Modena fra 1999 hadde 400 hk og 0––100 km/t på 4,2 sekunder, samt en liste med tilbehør utferdiget av Carrozzeria Scaglietti. Bilen ble anskaffet av blant andre målvakt Thomas Myhre, rockesanger Espen Lind, John Carew, John Arne Riise, og kaptein Ronny Johnsen. Pr. 2003 var det registrert femten i Norge. 360 Spider fra 2000 var fabrikkens tyvende kabriolet-modell, eid av Tom Egeland. Bortsett fra det manglende taket var den lik 360 Modena.
360 Challenge fra 2000 var en rasermodell for fabrikkens eget mesterskap Ferrari Challenge. Den hadde samme motor men var ellers endret for å kjøre ekstra fort.  360 GT fra 2002 var laget  i 30 eksemplarer for bruk i  FIE og A.C.O. sine raserløp.  Challenge Stradale var en 110 kg lettere 360 Modena med 425 hk. Det ble ellers laget diverse spesialutgaver. 360 Barchetta fra 2000 med lav frontrute var Gianni Agnelli (1924–2003) sin bryllupsgave da fabrikkens president Luca Cordero di Montezemolo (født 1947) giftet seg for tredje gang, med den 29-årige gullsmeden Ludovica Andreoni.
Jorge Batlle Ibáñez

Bakgrunn

Batlle var den fjerde uruguayanske presidenten fra Batlle-familien, som kom til Río de la Plata fra Catalonia omkring 1800.
Batlle studerte juss og samfunnsvitenskap. Han ble uteksaminert fra Universidad de la República i 1956. Deretter var han journalist.

Politiker

I 1958 ble han første gang innvalgt i kongressen i 1958 som representant for Partido Colorado. Under militærregimet fra 1973 til 1985 hadde han forbud mot å drive politisk aktivitet. Han ble for alvor aktiv i politikken etter at den første demokratisk valgte kongressen ble innsatt.
Tidlig i hans periode som president, åpnet Batlle for legalisering av narkotika som et middel for å stoppe narkotika- og menneskehandel samt hvitvasking av penger. Disse utsagnene ble i stor grad ignorert av både internasjonal presse og andre lands myndigheter.
I et forsøk på å bringe fakta fra Uruguays traumatisk fortid med mange års diktatur frem i lyset, utnevnte Batlle en komité, kjent som «Komiteen for fred» (på spansk: Comisión para la Paz), bestående av medlemmer fra presteskapet, representanter for forskjellige politiske partier og andre respekterte offentlige personer og organisasjoner. Ett av målene for komiteen var å undersøke hendelsene rundt forsvinninger som muligens hadde skjedd etter ordre fra militærdiktaturet.
Gottfried Kinkel

Liv og virke

Etter avsluttede teologistudier ble Kinkel dosent for kirkehistorie ved det teologiske fakultetet i Bonn. 
I 1839 grunnla sammen med komponisten Johanna Mockel og andre venner Maikäferbund, en litterær forening i Bonn som eksisterte fra juni 1840 til mars 1847. 
Johanna var separert, men formelt sett fremdeles en gift kvinne, og da hun og Kinkel innledet et forhold, førte det til en stor skandale. Etter at skilsmissen var i orden og de 36 karensmånedene unnagjort, giftet de seg i 1843. Sammen fikk de fire barn.
Som gift med en skilt kvinne var ikke Gottfried Kinkel lenger velkommen ved det teologiske fakultetet, og 28. november 1845 ble han ansatt ved det filosofiske fakultetet. Fra 1846 var han ekstraordinær professor for kunst-, litteratur og kulturhistorie ved universitetet i Bonn.

Marsrevolusjonen

I 1848 ble Kinkel avisredaktør for Bonner Zeitung og var snart en av frontfigurene under det badisk-pfalsiske opprøret i 1849. De revolusjonæres krav var en fellestysk republikk.
Etter at den siste badiske oppstanden var slått ned, og med det hele den tyske marsrevolusjonen 1848/1849, ble Gottfried Kinkel arrestert og dømt til tukthusstraff på livstid. Han ble oppfattet som en martyr for revolusjonen og i mange byer samlet Kinkel-komiteer inn penger til familien hans.
Gottfrieds venner besluttet seg for å befri ham fra tukthuset i Spandau. Johanna Kinkel skaffet til veie nødvendige midler, blant annet til å bestikke en fengselsvakt, og formidlet fluktplanene til den fengslede. Natt til 7. november 1850 klarte eleven og vennen Carl Schurz å få ham ut av tukthuset. Begge flyktet til Storbritannia dit de ankom i desember 1850. Måneden etter kom Johanna og barna etter.

I eksil

Fra september 1851 til februar 1852 var Kinkel på reise i USA for å samle inn penger til en ny revolusjon i Tyskland. Vel tilbake i London ble han professor i litteraturhistorie ved Hyde-Park-College, senere ved Bedford-College.  
Hustruen døde 15. november 1858. Kort tid etter grunnla Kinkel det tyskspråklige tidsskriftet Hermann med ham selv som første sjefredaktør. I 1861 gav han forelesninger i kunsthistorie ved South Kensington Museum, og la med det grunnlaget for kunsthistorie som fag i Storbritannia. I 1863 ble han eksaminator ved University of London og andre britiske undervisningsinstitusjoner.
I 1866 ble Kinkel professor i kunsthistorie ved Eidgenössische Technische Hochschule Zürich. Han fikk aldri amnesti av de prøyssiske myndighetene og døde i eksil i Zürich. Han er gravlagt på byens Friedhof Sihlfeld.
Sjøfartsmedisin

Sjøfartsmedisin er læren om de spesielle medisinske forhold som angår sjøfolk og livet ombord. Fagområdet kalles også maritim medisin. Helseforhold ombord er på mange måter særegne og spesielle. Sjøfolk utsettes for en rekke forhold som skiller arbeidsplassen fra virksomhet på land. Sjøfolk er ofte isolert fra hjemmet og familien over lengre tid. Sjøfolk bor på arbeidsplassen. Kontinuerlig utsettes sjøfolk for sjøgang, vibrasjoner, støy og forskjellige klimatiske forhold. I ekstreme situasjoner utsettes sjøfolk for havari og drukning. Sjøfolk er blant de arbeidsgrupper som har høyest sykelighet og dødelighet. 
Sjøfartsmedisinen inkluderer deler av mange tradisjonelle fagmedisinske spesialiteter. Allmennmedisin og arbeidsmedisin er sentrale, men det er fra tid til annen også behov for akuttmedisisnke kompetanse. Sjøfolk er som regel isolert fra ordinære helsetjenester. Det er likeledes ofte svært begrensede eller sterkt forsinket mulighet til å evakuere syke og skadede sjøfolk til normal behandling hos almenlege, spesialist eller på sykehus. På grunn av disse spesielle forhold ble telemedisin tidlig tatt i bruk for å hjelpe sjøfolk med helseproblemer. Radio Medico ble etablert som en døgnkontinuerlig rådgivningstjeneste allerede i 1949. Radio Medico ble etablert på Haukeland Sykehus og er nå en del av Norsk Senter for Maritim og Dykkermedisin (NFMDM). Fra fartøyer kan man kontakte Radio Medico for råd og assistanse via Rogaland radio eller Akuttmedisinsk kommunikasjonssentral (AMK). 
På grunn av de spesielle forhold som råder ombord har det i lang tid blitt stilt spesielle helsekrav til sjøfolk. Det er fastsatt at sjøfolk må ha gyldig sjømannslegeattest før de kan mønstre på fartøy. Sjømannslegeattest utstedes av autoriserte sjømannsleger etter fullmakt fra Sjøfartsdirektoratet. Norsk Forening for Maritim Medisin er en forening for norske sjømannsleger.
Pariseroperaen

Pariseroperaen er er en operainstitusjon i Paris. Det offisielle franske navnet er Opéra national de Paris, men navnet har skiftet gjennom tidene: Louis XIV grunnla i 1669 Académie d'Opéra som kort etter ble Académie royale de Musique («det kongelige musikkakademi»), som var en del av Académie Royale («det kongelige akademi»).

Historie

Operaen ble til i og med kong Ludvig XIVs utstedelse den 28. juni 1669 av Privilège accordé au Sieur Perrin pour l'établissement d'une Académie d'Opéra en musique, & Vers François. Etter det man vet, basert blant annet på privilegiemottakeren Perrins egne skrifter, fikk denne med dette privilegiet en eksklusiv rett gyldig for tolv år til å grunnlegge hvor som helst i Frankrike opera-akademier viet til fremførelsen av operaer på det franske språk. Han kunne velge de forretnigspartnerne han ville, og bestemme billettprisene selv. Ingen skulle ha rett til fri adgang, heller ikke medlemmer av det kongelige hoff. Ingen annen skulle ha rett til å etablere noen lignende institusjon. 
På slutten av 1600-tallet var l'Opéra og etter 1680 dessuten det nyopprettede Comédie-Française (for drama) det franske kongehoffs offisielle teater. 
Men mens Comédie-Française ble subsidiert av kongen, måtte operaeierne delvis måtte leie ut sine kongelige privilegier for å dekke kostnader. På slutten av 1700-tallet ble Opéra-Comique opprettet som en borgerlig motkultur mot hoffoperaen. 
På 1800-tallet vendte adelen seg fra operaen, og som en motvekt mot den stadig mer populære Opéra-Comique, ble Grand opéra utviklet som et like borgerlig støttepunkt for operaen. Den selvstendige kunstformen ballett utviklet seg fra de danseinnslagene som var så viktige i den franske operaen. L'Opéra består fram til i dag som en «nasjonal» institusjon.
Songhai

Songhairiket var en afrikansk stat fra 1400- til 1500-tallet. Riket var dannet rundt byen Gao som ligger langs Niger i dagens Mali. Riket var et av de største i afrikansk historie og dekket en stor del av det indre Vestafrika, sentrert rundt elven Niger. Riket fikk navn etter rikets ledende folkegruppe, Songhai. Før Songhairiket eksisterte Maliriket i omtrent samme område, men på grunn av indre uro løsrev endel seg fra Maliriket, deriblant Songhairiket.
Songhairiket nøt god vekst frem til en marokkansk invasjon på slutten av 1500-tallet. Marokkanerne hadde skytevåpen til sin disposisjon og slo Songhairiket. Marokko fant senere ut at de ikke klarte å holde kontrollen over området Songhairiket hadde bestyrt og ble delt opp i mange mindre kongedømmer.
Tiphiinae

Utseende

Små til middelsstore (opptil ca. 15 millimeter), slanke, oftest svarte vepser. Hos denne gruppen har begge kjønn vinger.

Levevis

Disse artene er parasitoider som stort sett snylter på larver av biller (Coleoptera) som har larver i jorden (stort sett i familien Scarabaeidae). Hunnen graver seg ned til byttet, lammer det med et stikk og legger et egg på det. Vepselarven utvikler seg så på den paralyserte larven. Hunnene har giftbrodd og de større artene kan gi smertefulle stikk.

Utbredelse

Tiphiinae er utbredt i alle verdensdeler. De fleste lever i varme områder, og bare to arter finnes i Norge.
Cotton-biblioteket

Cotton-biblioteket (engelsk Cotton library eller Cottonian library) er en boksamling eller bibliotek som ble samlet av den engelske adelsmannen, oldtidssamleren og bibliofilen Robert Bruce Cotton (1571–1631).

Oversikt

Hans samling besto av hans bøker, manuskripter, mynter og medaljonger og kom hovedsakelig fra bibliotekene og boksamlingene fra Englands tidligere klostre som under Henrik VIII, med en spesielt intens periode mellom 1538 og 1541, ble nedlagt og eiendommene underlagt den engelske tronen (se Oppløsningen av Englands klostre).
Konsekvensen var at Cottons samling ble den største enkeltstående ressurs av litteratur på gammelengelsk og mellomengelsk. Kjente verker som Beowulf, diktet Perlen, og Lindisfarne-evangeliene er blitt bevart i dag på grunn av Cotton-biblioteket. Biblioteket er i dag en del av British Library.
Ledende forskere i samme tidsrom, inkludert Francis Bacon, Walter Raleigh, og James Ussher, kom til å benytte seg av Cottons samling. Richard James fungerte som Cottons bibliotekar.

Brannen i Ashburnam House

Cottons barnebarn John Cotton ga resten av biblioteket til den britiske nasjon. Samlingen ble først flyttet til Essex House og deretter til Ashburnham House i London. Den 23. oktober 1731 oppsto en brann i bygningen og mange verdifulle manuskripter ble tapt mens andre ble hardt ødelagt. Omtrent en fjerdedel av samlingen ble enten helt eller delvis ødelagt.
Bibliotekaren, doktor Bentley, unnslapp flammene ved å klamre seg til Codex Alexandrinus, en uverderlig gresk Bibel fra 400-tallet. Dette ble bevitnet og senere beskrevet i et brev til Charlotte, Lady Sundon, av Robert Friend ved Westminster School. Lykkeligvis var det blitt gjort kopier av noen av tekstene, men på langt nær alle av de som gikk tapt.

Klassifikasjon

Robert Cotton hadde organisert sitt bibliotek i henhold til hjørnet og hyllen til en bok. Han hadde byster av ulike romerske keisere i sitt bibliotek, og hans system fungerte i henhold til følgende skjema: «Keiser-Hyllenummer-Bok nummer», fra nederste nummer og til siste. Således var de to mest berømte manuskriptene fra Cotton-biblioteket henholdsvis «Cotton Vitellius A.xv» og «Cotton Nero A.x.» På Cottons egen tid betydde det «Gå til bysten av Vitellius, øverste hylle (A), og tell femten over» for Liber Monstrorum av Beowulf-manuskriptet, eller «Gå til bysten av Nero, øverste hylle, tiende bok» for manuskriptet som inneholdt alle verkene av Perlepoeten (Pearl Poet). I British Library blir disse to uerstattelige bøkene fortsatt katalogisert i henhold til disse numrene.
Malaysian Airline System Flight 653

Flyet

Flyet som forulykket var et Boeing 737-2H6 med registreringsnummeret 9M-MBD. Det hadde blitt levert nytt til Malaysian Airline System med registreringsnummer 9M-AQO i september 1972.

Etterspill

Etter ulykken ble det etablert en egen avdeling for luftfartssikkerhet under det malaysiske departementet for sivil luftfart. Flyselskaper begynte i større grad å bruke forbedret teknologi og sikkerhetssystemer for å redusere trusselen fra mulige kaprere til et minimum.

Ukjent(e) kaprer(e)

Enkelte spekulerer i at Den japanske røde armé sto bak flykapringen, men det har ikke blitt funnet noe bevis som støtter denne hypotesen. I et forsøk på finne bevis for at en prosjektil eller et våpen ble brukt under kapringen, ble det utført røntgenundersøkelser av alle levningene fra vraket. Det ble aldri funnet noe våpen eller kule. Levningene til passasjerene ble begravd i en massegrav.