google/wiki40b huggingface dataset:
Husmorvikar

En Husmorvikar var et yrke etablert for å avlaste småbarnsfamilier i de tilfellene der kona/husmora på grunn av fødsel, sjukdom eller av andre årsaker ikke lenger kunne utføre de daglige gjøremål. Arbeidet var særlig knyttet til stell og omsorg for barn, matlaging og rengjøring. Ordningen med kommunalt ansatte husmorvikarer ble igangsatt like etter andre verdenskrig.

Historikk

Husmorvikarsaken ble fremmet av Norges husmorforbund, som ivret for at vikarene skulle ha en spesialisert utdanning. Sammen med andre kvinneorganisasjoner kjempet de for at kommunene skulle opprette vikarstillinger og lokale husmorvikarnemnder. Husmorvikarnemnden skulle være et rådgivende og sakkyndig organ for kommunen. I mange tilfeller organsierte nemnda virksomheten ved å formidle kontakten mellom familiene og husmorvikarene.
Fram til ca. 1970 var husmorvikarordningen en viktig del av kommunenes sosialtilbud. Særlig fra 1970-tallet ble vikarenes arbeidsområde utvidet til også å gjelde eldre mennesker og familier med sosiale problemer. Selv om ordningen nå er kraftig redusert, tilbyr fremdeles mange kommuner, deriblant Bergen, omsorgsbistand rettet mot småbarnsfamilier.
Det fantes kommunale husmorvikarnemnder, og der disse har avlevert arkiver til arkivinstitusjoner vil informasjon finnes der. Etter som husmorbevegelsen stod sentralt i etableringen av ordningen, kan man finne informasjon også i husmorlagsarkiver.
Ør Glassverk

Ør Glassverk eller Øhr Glassverk var et foretak som ble opprettet i 1874 på gården Elgklev ved Ørsjøen i Idd, i Østfold. Det gikk inn i 1894.
Peter Christen Asbjørnsen, som for de fleste er kjent som innsamler av folkeeventyr, hadde en faglig bakgrunn som forstmann, og visste å utnytte ressurser i skog og myr. Blant hans utgitte vitenskapelige skrifter kom i 1850-årene studier om skogbruk, kullbrenning og torvdrift. Han hadde slik sett godt grunnlag som "konsulent" for 
dem som tok initiativ til et glassverk ved Ørsjøen. Endel av forutsetningene for et slikt glassverk var tilstede lokalt, sand nok i grustak her og der i raet,
skog nok til å brenne kull, og ikke minst myrtorv til brensel «for hundre års drift ved et glassverk, fra Gjeddelundsmosen alene» ifølge Asbjørnsen. Kalkstein finnes det lite av i Østfold, men ferdigbrent kalk kunne lett skaffes uten for store transportomkostninger.
Til tross for at andre glassverksetableringer i distriktet (for eksempel Ise Glassverk og Hafslund Glassverk ved Sarpsborg, og Eid Glassverk nordover i Bjørkelangen) hadde svært betinget suksess, ble Ør glassverk bygget, og sto klart i 1874. Smelteverket ble etter Asbjørnsens anbefaling basert på torvfyring. Imidlertid var enten myrene for bløte, eller somrene for våte, brennverdien i torven ble for lav, og det ble hyppige driftsavbrudd. Glasskvaliteten ble da heller ikke den aller beste.
Til tross for erfarne glassblåsere, som blant andre svenske Johan Albert Brauer fra Kosta glasbruk i Lessebo i Småland, var verket truet av konkurs fra 1886.
I dag er nesten alle spor etter glassverket borte. Ett hus, formodentlig verksmesterboligen,
står igjen og er i bruk, men av smelteverket er bare noen ruiner av murverk og en trapp tilbake. Disse sees best på vårparten, siden tomten i dag er nokså gjengrodd med busker og høyt gress. 
Investeringer som var gjort for torvdriften ble likevel utnyttet i mange år, både ved Gjeddelundsmosen og andre myrområder rundt Ørsjøen ble det tatt ut torvmose i mange år fremover, ved bedriften «Øhr Brændtorvkompani AS». Torven ble tørket, og sendt ut via svevebane sørover til Prestebakke, og på jernbane derfra.
Laterankirken

Laterankirken (San Giovanni in Laterano) er bispedømmet Romas katedral, og dermed pavens sete og Den katolske kirkes fremste katedral. Dette skyldes historiske årsaker; frem til perioden hvor pavene hadde tilhold i Avignon (fra 1309) var Lateranpalasset rett ved kirken det pavelige palass, og hadde vært det i nesten ett årtusen. Først etter tilbakekomsten fra Avignon i 1377 ble Vatikanet pavens bosted, og selv om Peterskirken er den største er den ikke en katedral.
Den kalles ofte «Alle kirkers mor», og på fasaden står innskriften SACROSANCTA LATERANENSIS ECCLESIA OMNIUM URBIS ET ORBIS ECCLESIARUM MATER ET CAPUT, «Den allerhelligste Laterankirken, mor og hode for alle kirker i byen og verden». Kirken er viet til Jesus Kristus (Vår Frelser), Johannes Døperen og Evangelisten Johannes.
Kirken er en av de fire patriarkalbasilikaer. I likhet med de andre har den en hellig port, som åpnes under hellige år. Pilegrimmer som går gjennom denne porten etter å ha skriftet sine synder får full avlat.

Historie

Opprinnelig tilhørte området familien Laterani, som i begynnelsen av 200-tallet skjenket det til den keiserlige familie. I 311 forærte keiser Konstantins ektefelle Fausta palasset til pavene.
I nesten ett årtusen var Lateranet stedet for pavens residens, og fem økumeniske konsiler har funnet sted der.
Den første katedralen ble reist under keiser Konstantin. Denne ble ødelagt av vandalene, og en ny ble reist av pave Gregor den store ca. 460. Sergius III (904–911) bygde den om fullstendig etter at et jordskjelv hadde forårsaket store skader. I 1308 ble den fullstendig ødelagt av brann, og flere etterfølgende paver – som i den perioden bodde i Avignon – sto for gjenoppbyggingen. Under arbeidet ble den igjen totalskadet av brann, i 1360. Da paven vendte tilbake fra Avignon, var Vatikanpalasset såpass mye bedre i stand, skjønt også det var merket av forfall, at han bosatte seg der.
Dagens Lateranbasilika er, med unntak av noen mindre arbeider i det 19. århundre, resultatet av Francesco Borrominis arbeid før det hellige år 1650.
Selve det gamle pavepalasset ble restaurert av Domenico Fontana i 1586, og fra 1693 ble det benyttet som vaisenhus til pave Gregor XVI (1831–1846) innredet det til et museum for etnografi og misjonsvirksomhet.
Obelisken på plassen foran palasset er den største i Roma og ble bragt fra Heliopolis av keiser Caligula til Ostia. Man mener at den skriver seg fra 1600 f.Kr.
Hodene til apostlene Peter og Paulus skal være bevart i relikvarier i baldakinen over høyalteret i basilikaen. I selve alteret er deler av en bordplate fra antikken innfelt. Denne skal komme fra senator Pudens' hus, og Peter skal ha feiret nattverden ved det.
Toulouses metro

Métro de Toulouse  er et automatisk undergrunnsbanesystem i Toulouse i Frankrike. Systemet har to linjer med 37 stasjoner og 27,5 km med spor.

Linje A

Den første metrolinjen er 12,3 kilometer lang og har 18 holdeplasser. Den kjører gjennom Toulouse fra sydvest mot nordøst, fra Basso Cambo til endestasjonen Balma Gramont, og ble åpnet i 1993.

Stasjoner

Basso-Cambo – Bellefontaine – Reynerie – Mirail-Université – Bagatelle – Mermoz – Fontaine-Lestang – Arènes – Patte-d'Oie – St-Cyprien/ République – Esquirol – Capitole – Jean-Jaurès – Marengo-SNCF – Jolimont – Roseraie – Argoulets – Balma Gramont

Linje B

Deb andre metrolinjen er 15,1 km lang, har 20 holdeplasser og går fra nord til syd, fra Borderouge til Ramonville. Den ble innviet den 30. juni 2007. Ved Jean Jaurès kan man bytte til linje A.

Stasjoner

Borderouge – Trois Cocus – La Vache – Barrière de Paris – Minimes Claude Nougaro – Canal du Midi – Compans Caffarelli – Jeanne d'Arc – Jean Jaurès – François Verdier – Carmes – Palais de Justice – Saint-Michel Marcel Langer – Empalot – Saint-Agne SNCF – Saouzelong – Rangueil – Faculté de Pharmacie – Université Paul Sabatier – Ramonville
Fylkesvei 2004

Fylkesvei 2004 går mellom Tronbøl og Brøderud i Kongsvinger kommune. Veien er 4,8 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 368.
Lawrence Alma-Tadema

Bakgrunn

Lourens Alma Tadema, som fødenavnet var, var sønn av en jurist.  To år etter at han var født, flyttet familien til Leeuwarden. Faren døde i 1840 og sønnen vokste så opp under en formynder. Seksten år gammel kom Alma-Tadema til Antwerpen, der han ble elev av Gustave Wappers på kunstakademiet i byen. Wappers fikk ordnet det slik at han senare også fikk gå i lære hos den belgiske kunstneren Hendrik Leys.
Senere gjorde han sitt første fornavn engelsk og sitt annet til del av etternavnet.

Maler

I 1870 slo han seg ned i London. Han var meget populær for sine idealiserede, men i minste detalj korrekte scener i lysende farger fra gresk og romersk liv.
Alma-Tadema viet seg hovedsakelig til den historiske sjanger, for hvilken han søkte sine motiver fra det egyptiske, greske og romerske familieliv. Dessuten utførte han et stort antall historiske komposisjoner fra antikken. Hans malerier kjennetegnes av dyp fortrolighet med den klassiske verden, elegant komposisjon og tegning samt ypperlig stoffvirkning. Hans farge er oftest kjølig og tynn, karakterskildringen overflatisk og hans motivvalg stundom preget av effektsløseri.
I 1876 ble Alma-Tadema assosiert medlem av Royal Academy of Arts. T re år senere ble han tildelt fullt medlemskap i klubben. I anledning dronning Victorias 81-årsdag i 1899 ble Alma-Tadema utnevnt til ridder.
Alma-Tadema  døde i Wiesbaden i Tyskland sommeren 1912 og ble gravlagt i St. Paul-katedralen i London.
Hans hustru, Laura Alma-Tameda (født Epps), og datteren Anna Alma-Tameda var også kunstnere. Datteren Laurence Alma-Tameda ble forfatter.
Stormester i sjakk

Forhistorie

Tidligere, altså fram til 1950, hadde betegnelsen «Stormester» på et uformelt grunnlag blitt benyttet om anerkjent sterke spillere, typisk vinnere av internasjonale turneringer og matcher.
I eldre sjakklitteratur har det flere steder blitt henvist til at tittelen «Stormester» angivelig ble utdelt første gang i 1914 av tsar Nikolaj II av Russland til de fem spillerne som nådde finalen i den berømte turneringen som fant sted i St. Petersburg det året, og som var økonomisk støttet av tsaren. De fem spillerne var Emanuel Lasker, José Raúl Capablanca, Aleksandr Alekhin, Siegbert Tarrasch og Frank Marshall. Men sjakkhistorikeren Edward Winter har påpekt at det ikke kan framlegges overbevisende dokumentasjon for dette, og at opplysningen første gang dukket opp i en artikkel av Robert Lewis Taylor i bladet The New Yorker i juni 1940.
Begerhagtorn

Hybrider og varianter

Varianten Korallhagtorn (Crataegus rhipidophylla var. lindmannii) skilles fra begerhagtorn ved at begerbladene ytterst er rett utstående fra frukten, og ikke vinkelrett utstående som hos begerhagtorn. Dessuten er frukten mer elliptisk eller sylinderformet
Begerhagtorn danner hybrid med parkhagtorn, eller med vanlig hagtorn.
Half Moon Island

Half Moon Island er en liten antarktisk øy i øygruppen Sør-Shetlandsøyene, beliggende 1,35 km nord for Burgas Peninsula på Livingston Island. Flateinnholdet er 0,51 km².
Half Moon Island har en betydelig koloni med ringpingviner og hekkende rødnebbterneer og taremåker.
Den argentinske stasjonen Cámara ligger på øya.
Parhomonyx

Utbredelse

Arten er utbredt i det sørlige Sør-Amerika.
Emphreus

Utseende

Middelsstore, brunlige trebukker. Antennene er omtrent så lange som kroppen. Dekkvingene har markerte "skuldre" og er jevnt tilsmalnede bakover fra disse.

Levevis

Som de fleste andre trebukker borer larvene i ved.

Utbredelse

Slekten er vidt utbredt i Afrika.
Skaugumsåsen

Tursti til toppen

Fra gjesteparkeringen ved Sem Gjestegård går det en tursti mellom noen villaer og frem til en vei. Ta til høyre og følg veien frem til den svinger krapt til høyre ved et gjerde. Her følger du en tydelig sti til venstre. Snart er du ved forten av raset – i Skaugumsåsen naturreservat. Stien kryper oppover å venstre side av raset og går over to lavere topper før du er oppe på det trigonometriske punktet mellom de to betongsøylene på toppen av Skaugumsåsen.
The Boring Company

Historie

Selskapet ble stiftet i 2016, etter at Elon Musk nevnte ideen om å lage tunneler på sin Twitter-strøm.
I februar 2017 hadde selskapet begynt å grave en 30 fot (9,1 m) bred, 50 fot (15 m) lang og 15 fot (4,6 m) dyp prøvegrøft på eiendommen til SpaceX i Hawthorne i California, ettersom byggearbeider på eiendommen ikke krever tillatelse .
I et intervju på en TED-konferanse i mai 2017 uttalte Musk at The Boring Company hadde tatt 2% av hans tid, noe som gjør dette prosjektet til en personlig hobby.
I mars 2017 kunnegjorde Musk at selskapet ville begynne å bruke en tunnelboremaskin (TBM) til å begynne å grave en reell tunnel hos SpaceX. I slutten av april 2017 ble en TBM observert hos SpaceX med selskapets navn på siden. TBM-en viste seg å være kalt "Godot" i mai 2017, etter skuespillet Venter på Godot. Fremtidige TBM-er vil også bli oppkalt etter dikt, skuespill, poeter og forfattere. Musk har uttalt at den første ruten som bygges vil løpe fra LAX til Culver City, deretter til Santa Monica, og ende i Westwood. Musk hevder reisen i tunnelen vil ta fem minutter, sammenlignet med normal kjøring som kan ta opptil 45 minutter i normal trafikk fra LAX til Westwood. Disse turene vil bli gjennomført ved å plassere en bil på en elektrisk slede og kjøre 125 miles per time (201 km/t) gjennom tunneler.  Per november 2017 hadde selskapet levert byggesøknader til myndighetene i Los Angeles om å bygge en tunnel fra Hawthorne langs Interstate 405 til Westwood.
Rustad gård

Rustad er en gård i Bydel Østensjø i Oslo. Den har gitt navn til boligområdet Rustad og mye annet i nærmiljøet, som blant annet gatene Rustadsaga og Rustadgrenda, idrettsanlegget Rustadsletta, Rustad Idrettslag og Rustad skole. Gården ligger omtrent midt i mellom Bogerud og Skullerud T-baneholdeplasser, ikke langt fra Skullerud skole. Navnet kommer fra gammelnorsk Rustadr, sammensatt av raud (rydning) og stadr (sted).
Eiendommene tilhørende Rustad gård er langt større enn for de andre gårdene i denne delen av byen, da praktisk talt all skog rundt Nøklevann og Lutvann tilhører Rustad. Dette var av praktiske årsaker, og kommer fra den tiden Nøklevann var drikkevann for Oslo øst, da det var praktisk at kommunen samlet all skog i én eiendom.
Som de fleste andre gårder i bydelen er Rustad en gammel gård, selv om man ikke vet helt sikkert når den ble ryddet. Den var i kirkens eie i middelalderen, men ble overtatt av kongen etter reformasjonen. Etter at gården den neste tiden ble drevet av lokale forpaktere ble den kjøpt av Laurits Rustad i 1663. 
Fra postvesenet ble opprettet på midten av 1600-tallet var Rustad en såkalt postgård, med ansvar for å kjøre post fra Kristiania til Prinsdal. På denne tiden hørte ødegårdene Jørgensrud og Bremserud til Rustad, og oppsitterne her måtte også hjelpe til. 
I 1750 kom Rustad i den rike Kristianiaborgeren Peder Cudrios eie. Cudrio eide også mange andre gårder i Aker, men etter at han døde i 1765 overtok enken Karen Hofgaard forretningen. Hofgaard sies å ha vært en dyktig forretningskvinne, og tjente en formue på trelasthandel. Hun var blant annet ansvarlig for opprettelsen av plankeveien gjennom Østmarka fra Enebakk til Kristiania.
I 1867 ble Thomas J. Heftye eier av Rustad og plassene tilhørende gården. Stabburet ved Rustad har derfor «T.J.H» skrevet inn i vindfløyen, og regnes av mange som et av de fineste stabburene som fortsatt er bevart fra de gamle Akergårdene. Hefye var nok lite interessert i gårdsdrift, og skaffet seg Rustad og gårdens eiendommer for å bygge ut landstedet sitt Sarabråten (det tidligere Jørgensrud). I forbindelse med at Nøklevann ble gjort om til kommunalt drikkevann ble imidlertid Heftye tvunget til å selge eiendommene til Aker kommune i 1897.
Fra 1916 var det igjen gårdsdrift ved Rustad, spesielt melkeproduksjon. Melken ble levert til Oppsal, Abildsø og Bekkelaget, som allerede i mellomkrigstiden hadde fått villabebyggelse. Melkekjøringen fortsatte helt til etterkrigstiden, da blokkbebyggelsen rundt gården kom og fjøset og stallen måtte rives.
Kunduz

Kunduz (også skrevet Kûnduz, Qonduz, Qondûz, Konduz, Kondûz, Kondoz, eller Qhunduz) er en by nord i Afghanistan som ligger i Kunduz-provinsen. Byen var i antikken kjent som Drapsaka og var et viktig sted som ble besøkt av Aleksander den store. Kunduz er lokalisert 36,73°N 68.86°Ø, og ligger 397 meter over havet.
I folketellingen (den siste tellingen) i 1979 hadde Kunduz 53 251 innbyggere. I 2001 er det antatt at byen har rundt 60 000 mennesker.
Kirsten Schøyen

Siste dag i NRK

Klokken 00.35 natt til 21. august 2010 takket Schøyen stødig for følget for siste gang:
– Til slutt i vår jubileumssending takker jeg for meg med norsk komedie fra marinen. I filmen Operasjon sjøsprøyt møter vi mange kjente skuespillere som muntert mannskap fra 1964.
Småart

Småart (agamospecies) er et begrep som brukes innen biologi, særlig botanikk, for de linjene av genetisk ganske like individer som oppstår når arter formerer seg apomiktisk. Siden avkommet kun har genetisk materiale fra morplanta, er de kloner. Dette betyr at mutasjoner som skjer vil samles opp i ulike linjer siden det ikke skjer noen blanding av gener som seksuell reproduksjon innebærer.
Resultatet vil bli at man får en rekke linjer som er reproduktivt atskilt fra hverandre og som over tid vil bli litt forskjellige fra hverandre etterhvert som linjene samler opp ulike mutasjoner. Det vil derfor kunne skilles ut mange småarter innen slike taksa.
Eksempler på norske planteslekter som har apomiktiske taksa er: bjørnebær (Rubus), Løvetann (Taraxacum) og sveve (Hieracium). Innen de siste to slektene er det skilt ut fler hundre eller tusen småarter.
Fevik

Natur og topografi

Raet strekker seg over en del av Fevik, fra Haslatangen og vestover, hvor det er en fredet bøkeskog. Forøvrig består området av dyrket mark som omkranses av knauser med rød fjæregranitt. Sjøsiden domineres av svaberg med lune viker og små sandstrender.
Det er flere naturreservat på Fevik, Bøkeskogen er landets største utenfor Vestfold og har unike planter og og insektsliv (Naturresvatet er en liten del, bøkeområdene strekkes seg langt ut over dette), Ruakerkilen har mange rødlistarter i strandsonen, Skarsdalen har en rik edellauskog med bl a mye stor eik. Hassletangen og Søm er et landskapsvernområde, der særlig den isskrapte fjellformasjonene på Hasseltangen har spesiell geologisk interesse.
Fjæregranitten har flere steder på Fevik tydelige diabasganger, diabas er en meget hard bergart som gir skarpe kanter for kniv og skraping, og egner seg som materiale for øks og  hammerverktøy.
På Lillenes ved Søm ble landets første havebruksskole etablert (Nedenæs Amts Havebrugsskole) i 1880. Skolen ble overtatt av Grimstad Gartneri i 1892. Det finnes mange spor etter elevøvelser med spesielle planter omkring på Fevik.
Store deler av området langs sjøen ble innkjøpt av Staten og kommunen på slutten av 1960-tallet.Store deler av kysten er planlagt som del av Raet nasjonalpark.

Bebyggelse

I nærheten av sjøen er det en del hyttebebyggelse. Forøvrig er det en blanding av spredt boligbebyggelse og boligområder. På Feviktoppen er det forretninger, kaféer, bank, bensinstasjon og legesenter.  Sentralt på Fevik ligger Fevik arbeidskirke. Ved Fevikkilen ligger en av Sørlandets største møbelforretninger.

Turisme

Turismen på Fevik hadde sin storhetstid på 1950- og 60-tallet. Da ble de aller fleste hyttene bygget, og da hadde stedet et hotell og seks selvstendige pensjonater (Furuly, Jutehagen/Eikely, Fevik, Havsjå, Sørlandet, Ranvika) i drift. I tillegg drev Norsk folkeferie et pensjonat (Fevik bad). Det var også tre større campingplasser (Storesand, Ranviga og Bagatell). I tillegg var det en mindre campingplass ved Fevikkilen (Frivoll camping). Storesand ble på flere tidspunkt kåret til Norges beste badestrand, av VG og NRK reiseradioen. Storesand ble på 1970-tallet innkjøpt av Staten til friområde.
På 1950-tallet ble det hevdet at folketallet på Fevik i juli måned var ti ganger høyere enn resten av året. I dag er turistbefolkningen drastisk redusert. Det er også sannsynligvis færre fritidsboliger, da mange av de opprinnelige hyttene er omgjort til helårsboliger.
I dag er det et hotell (Strand Hotel) og en campingplass (Bagatell camping og kurssenter) på Fevik.

Sport- og fritidssaktiviteter

Sørlandets største ridesenter ligger på Birketveit. Ved Fevikkilen har fotballaget Express sin idrettsbane. Laget spiller for tiden (2017) i 3. divisjon.
Rathenow

Rathenow [ˈʁaːtənoː] er en by i Brandenburg i Tyskland med ca. 27 400 innbyggere, beliggende ved elven Havel, omkring 70 kilometer vest for Berlin. Den er forvaltningssete for landkretsen Havelland.
Etter nyorganiseringen av kretsinndelingen i kongeriket Preussen etter Wienerkongressen ble Rathenow forvaltningssete for Westhavelland i regjeringsdistriktet Potsdam i provinsen Brandenburg. Byen ble utskilt fra Westhavelland som egen kommune i 1925.
Byen har vært et viktig senter for Preussens og Tysklands optiske industri.
Under den sovjetiske okkupasjonen fant det sted et opprør den 17. juni 1953, hvor lederne for den sovjetiske militæradministrasjonen ble lynsjet av borgerne.
I byen står bl.a. det store barokke minnesmerket for den store kurfyrstens slag mot Sverige i 1675.
Jesper Christensen

Karriere

Jesper Christensen debuterte på Studenterscenen i "Træningslejren" i 1968. Han var deretter arbeider på Grønland og studerte pedagogikk på Frøbel Seminariet. I 1971 ble han tilknyttet Fiolteatret, som elev, skuespiller, billettselger og rengjøringsassistent. Siden har han blant annet spillet på Det Danske Teater, Rialto Teatret, Aveny Teatret, Det kgl. Teater, Betty Nansen Teatret og Edison.
Han er en av dansk films dyktigste skuespillere, og hans arbeid er fire ganger blitt belønnet med Bodilprisen. Han har dessuten vunnet en Robert og 3 Robertpriser for årets mannlige birolle. I mange danskers bevissthet vil han allikevel stadig være best kjent som Nanas far i serien Nana, som gikk på danske TV-skjermer i 1987.
Han takket i 2006 nei til at motta et ridderkors fra kongehuset, med begrunnelsen: «selve ideen om at have et kongehus er en slags forbrydelse mod medlemmerne af samme og aldeles ude af trit med et moderne menneskesyn».
I 2006 spilte han kasinoeieren Mr. White i James Bond-filmen Casino Royale. I 2008 spilte han den samme rollefiguren i oppfølgeren Quantum of Solace, og i 2015 fremstilte han nok en gang Mr. White, denne gangen i Bond-filmen Spectre.
I 2014 hadde han rollen som «Thomas Konrad» i den danske tv-serien Arvingene, som også har blitt vist flere ganger på NRK.
I 2016 gjorde han stor suksess i Norge med rollen som kong Haakon VII i filmen Kongens nei. Filmen var regissert av Erik Poppe, og ble valgt ut som Norges Oscar-kandidat for filmåret 2016.
Falsallophyton

Utseende

Obriini er små til middelsstore, avlange, vanligvis mer eller mindre brunlige trebukker med tynne antenner.

Utbredelse

Arten er bare kjent fra Kenya.
Garrison Keillor

Personlig liv

Keillor har vært gift tre ganger. Han var gift med Ulla Skærved, en dansk tidligere utvekslingselev på gymnaset han gikk på, Anoka High School. De giftet seg i 1985 og han ba om skilsmisse i 1991. Siden 1995 har han vært gift med Jenny Lind Nilsson, en fiolinist ved Minnesota-operaen, som han har en datter med.
Knockout

Teknisk knockout

En variant av KO er «teknisk knockout» (TKO). TKO vil som regel si at en av utøverne må trekke seg fra en kamp på grunn av skader eller hendelser som er tilført underveis og som enten lege, dommer eller utøverens trener anser som for farlige for helsen til at utøveren kan fortsette kampen.