google/wiki40b huggingface dataset:
José Custódio de Faria

Bakgrunn

José Custódio de Faria far, Caetano Vitorino de Faria, var en geistlig og senere revolusjonær med brodd mot kontinentalportugisernes lederskap i portugisisk India. Moren var Rosa Maria de Sousa; hun ble nonne senere i livet. På farssiden skal familien han nedstammet fra brahmanen Antü Shenoi, og det skal også ha vært noe afrikansk blod i Josés årer.
Faria ble oppfostret og utdannet i Lisboa og Roma til katolsk geistlig. Han skulle bli prest, men avbrøt den langt fremskredne utdannelsen og giftet seg. Hjemme i Goa ble han involvert i revolusjonært arbeid. Han kom så tilbake til Europa, til Frankrike. Under den franske revolusjon dukket han opp i Paris, der han tok aktiv del i opprøret, og ble senere skolelærer på den franske landsbygden.

Hypnotisør, forløper innen psykiatrien

Han bosatte seg til slutt i Paris der han virket som magnetisør og som sådan ble meget berømt.
Mellom 1802 og 1811 levde han i Paris og gjennomførte der hypnotiske eksperimenter og helbredelser. Fra 1811 til 1812 var han professor for filosofi ved et akademi i Marseille og ble derfra straffeforflyttet til Nîmes. Der forbød politiet ham terapeutisk virksomhet. I 1813 vendte han tilbake til Paris, der han virket til sin død og holdt regelmessige foredrag om temaer som mesmerisme og hypnose.
Han anses som en av grunnleggere av dynamisk psykiatri. Ved siden av Franz Anton Mesmer og markien av Puysegur var han en av de fremste hypnotisører / magnetister i denne disiplins historie. Flere av hans oppdagelser har beholdt sin anvendelse. Han bedrev vitenskapelig studie av hypnose, delvis med utgangspunkt i Mesmer, men på viktige punkter i motsetning til ham - han anså at  Messmers mening at hypnoene ble mediert av «animalsk magnetisme», så mente Faria at den helt ut virket ved suggesjonens kraft. Han var vel den første som anvendte posthypnotisk suggesjon. Abbé Faria introserte orientalsk hypnose til Paris.
Det var Faria som endret mesmerismens terminologi. Tidligere lå fokus på subjektets «konsenstrasjon».  I Farias terminologi ble operatøren «konsentratoren» og  somnambulisme ble sett som lucid søvn. Farias metode innen hypnose var å bruke kommandoer, deretter forvebtling. Abbé Faria teorier skulle senere få betegnelsen fariisme.

Videreutvikling som bygger på Faria

Senere  skulle Ambroise-Auguste Liébeault (1864–1904), grunnlegger av Nancyskolen, og Emile Coué (1857–1926) far til anvendt kondisjoning, utvikle videre teorien om suggesjon og selvsuggesjon og brukte dem som terapeutiske redskaper. Johannes Schultz videreutviklet teorien som autogen trening.

Bruk i litteraturen

José Custódio de Faria figurerer som litterær gestalt hos François-René de Chateaubriand og Alexandre Dumas d.e., mest kjent er hans rollefigur i Greven av Monte Cristo, der de Faria skal ha sittet fengslet og dødd på Château d'If, noe som er en fri fantasi. Man har imidlertid fremvist hans påståtte celle i fengselet.
Catharina Lysholm

Bakgrunn, familie

Catharina var født inn i familien Meincke, en av de mange velstående kjøpmannsfamiliene som var innvandret til Trondhjem fra Flensburg i Slesvig. Disse familiene var dels i slekt med hverandre, dels inngiftet i hverandres familier, og utgjorde størstedelen av Trondhjems handelspatrisiat på 1700-tallet. Hennes morbror var forretningsmannen og industrigründeren Hans Ulrich Mølmann (1715–1778).
Hun giftet seg i 1773 med kjøpmann og hoffagent Broder Brodersen Lysholm, som også var innvandret fra Flensburg. Han hadde løst borgerskap i Trondhjem i 1761. Lysholm omtales som en av Trondhjems mest betydningsfulle kjøpmenn. I tillegg til sin eiendom i Kjøpmannsgata i Trondhjem, skaffet det nygifte paret Catharina og Broder Lysholm seg en lystgård på toppen av Steinberget. Denne ble senere kalt Marienborg. De fikk bygget nye hus begge steder.

Forretningskvinne

Som andre privilegerte kvinner på hennes tid, hadde hun ikke noe yrke utenfor hjemmet før mannen døde, men da hun ble enke i 1772, viste hun seg som en driftig og dyktig forretningskvinne. Hun fortsatte mannens forretning sammen med Hans Carl Knudtzon, som i 1777 ble opptatt som kompanjong, og ble eneinnehaver i 1790.
I tillegg til handelsvirksomhet, drev Lysholm skipsrederi, reperbane og det som ble kalt forleggervirksomhet, som besto i at firmaet leverte varer til for eksempel en gruves produksjon, og fikk ferdige varer tilbake. Selbu kobberverk var et av verkene Lysholm handlet med.
Hun stiftet Trondhjems Skibsværft sammen med sin bror Henrik Meincke og kjøpmann Peder Falck i 1779. Søsknene bidro med kapital, mens Falck organiserte det hele. Etter stiftelsen var hun medeier i verftet, og fikk flere egne skip bygget der, blant annet briggen «Trondhiems Prøve» i 1780. Dette var det første handelsskipet som gikk med last direkte fra Trondhjem til Øst-India, og med returlast til København.  Det var gjennom frakt av brennevin på dette skipet hun fikk æren for å ha oppdaget, eller oppfunnet, linjeakevitten, men dette er omdiskutert.
Klatreplante

En klatreplante er en plante med en tynn stengel som ikke er selvbærende.
Klatreplanten støtter seg til underlaget ved hjelp av slyngtråder, kroker eller festeskiver. De kan være både urter og forvedede planter. Forvedede klatreplanter kalles også lianer. Klatreplanter kan klatre både på andre planter og på berg, husvegger, murer, gjerder, master, barduner og andre gjenstander.
En undergruppe av klatreplanter er slyngplanter. De slynger stengelen rundt andre planter, eller andre lange, smale gjenstander. Slyngeretningen varierer mellom ulike arter, og svært få arter kan slynge seg i begge retninger. Venstreslyngende, som strandvindel, slynger seg motsols når en ser planten ovenfra. Høyreslyngende, som vindelslirekne og humle, slynger seg medsols sett ovenfra.
Sentrum (Brønnøysund)

Brønnøysund sentrum utgjøres i hovedsak av Storgata og Havnegata med tilknyttede bygninger. Dominerende i bybildet er Amfi Havnesenteret som er et utvidet og nybygd butikksenter mellom Storgata og Havnegata. Brønnøysundregistrene ligger i nordenden av sentrum.
Her finnes en gjestehavn med tilhørende fasiliteter. Hurtigruta legger til kai i nordre del.
Acmenychus

Utseende

Små til middelsstore (5 - 6 millimeter), avlange, svarte bladbiller. Gruppen er lett å kjenne på at oversiden er dekket av skarpe pigger, artene kan minne om bittesmå piggsvin. Dekkvingene har korte pigger langs sidekanten og flere pigger oppe på ryggen, pronotum har fire lange pigger på hver side. Antennene er 11-leddete, ganske tynne, rundt halve kroppslengden. Dekkvingene er jevnbrede med åtte punktrader.

Levevis

Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Artene lever på gress, i alle fall på takrør.

Utbredelse

Slekten er vidt utbredt i Afrika og Asia, mot sør til Zambia, mot øst til Kina og mot nord til Russland.
Rollag stavkirke

Historie

Opprinnelig har kirken vært en enkel langkirke med et rektangulært skip, og med et smalt rett avsluttet kor. Dette koret ble i 1670 erstattet med et større kor av laftet tømmer. Senere ble det satt på korsarmer av stavverk på hver side av skipet. I 1760 ble det ekstra omfar av laftet lagt på toppen av stavkonstruksjonen og skipet ble utvidet mot vest.
Den ble ombygd til korskirke i 1698.

Interiør

Rollag stavkirke er en av de rikest dekorerte stavkirkene, med en blanding av kunstuttrykk fra en serie perioder fra tidlig middelalder helt opp til de senere år som avspeiler skiftende retninger og behov.
Det er tatt ned et middelalderkrusifiks og to minnetavler eller epitafier fra 1600-tallet, som nå er til konservering. Epitafiet som hang i korskillet dekket øvre del av den middelalderske delen av skipet mot øst. Når dette ble synlig ble det funnet dekormaling som er antatt å stamme fra middelalderen. På baksiden av epitafiet var det også et maleri som var ukjent.
15. mars

Navnedag

Norge: Christel, Christer
Krister
Sverige: Kristoffer, Christel
Danmark: Zacharias
MVS

Versjoner

IBM oppgir følgende data om versjonshistorikken til MVS:
Dvergmanat

Beskrivelse

Dvergmanaten er mer strømlinjeformet og noe slankere enn andre manater. Huden er nærmest sort, med en stor symmetrisk sirkel- til dråpeformet hvit flekk i buken hos begge kjønn. Den har kort snute med lange, stive værhår, kortere hode og sveiver i forhold til størrelsen. Sveivene rekker ikke fram til tuppen av munnen. Den blir cirka 130 cm lang og veier omkring 60 kg.

Utbredelse

Dvergmanat er (så langt man vet i dag) endemisk for Rio Arauazinho, ei 120 km lang sideelv til Río Aripuanã i Mato Grosso, Brasil, og lever kun i ferskvann.

Habitat

Dvergmanatene er tilpasset et liv i hurtigflytende, grunne klartvannselever med god sikt, der dyra kan gresse på akvatiske bunnplanter i horisontal stilling. Til sammenligning er den betydelig større Amasonmanaten tilpasset sakteflytende elver og innsjøer med svært varierende sikt, herunder både såkalte svartvannselver (humusholdige) og hvitvannselver (siltfylte).

Trusselbildet

Siden utbredelsesområdet er svært begrenset regner van Roosmalen at dvergmanaten er på randen av utryddelse, men siden den (ennå) ikke regnes som en egen art, blir den heller ikke oppført på IUCNs rødliste. Van Roosmalen konkluderer imidlertid med at tiltak for å redde dens videre eksistens er nødvendige.
Dinghu

Dinghu (kinesisk: 鼎湖区; pinyin: Dǐnghú Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Zhaoqing i provinsen Guangdong i Folkerepublikken Kina.
Dinghu har et areal på 506 km² og teller 150.000 innbyggere (2003).
Lesjaskogsvatnet

Andre verdenskrig

Under felttoget i Norge opererte den britiske 263 skvadron (No. 263 Squadron RAF), oppsatt med Gloster Gladiator jagerfly, fra en feltflyplass på det islagte Lesjaskogsvatnet. 
18. april ble en britisk infanteri satt i land på Åndalsnes og gikk over Lesja mot Dombås og nedover til kampene i Gudbrandsdalen. 17. april var en engelsk offiser i Norge for å finne brukbart sted for en feltflyplass. Valget sto mellom Vangsmjøsa i Valdres og Lesjaskogsvatnet. Isen på Vangsmjøsa var ikke dekket av snø og det var kort vei til Lærdalsøra der britiske skip kunne komme til med forsyninger. Den britiske flygeledelsen valgte Lesjaskogsvatnet på grunn av kortere avstand til frontlinjen i Gudbrandsdalen og til basen på Åndalsnes. Vannet var dekket av minst 40 cm snø og et par hundre mann fra lokalbefolkningen sammen med militære gjorde en stor innsats for å rydde en 750 m lang og 70 m bred flystripe. I tillegg måtte det ryddes blant annet på adkomstveier. Ryddingen tok til 20. april og samme dag landet norske Fokker C.V observasjonsfly med skiunderstell. Mens arbeidet pågikk ble det utsatt for tyske flyangrep. Når det sammenhengende flyvarslingssystemet sviktet ble det satt opp et enkelt lokalt system for varsling. Det ble satt opp luftvernmitraljøser og snøryddingen ble til dels utført om natten. Flystripens bakkemannskap på omkring 100 personer ankom 23. april. På denne tiden skal også Jonas Lie ha dukket opp og blandet seg inn i situasjonen på Lesjaskog.  
Flystripen ble tatt i bruk 24. april. De 18 flyene fløy omkring 40 tokt og angrep 37 fiendtlige fly. Om natten var det sterk kulde og det var vanskelig å starte flymotorene. Tidlig om morgenen 25. april ble flyplassen angrept av tyske Heinkel 111 og Ju 88, og det var flere luftkamper over området. Tyske fly basert ved Ålborg og flyplasser i Nord-Tyskland deltok også i angrepet. Også tyske fly ble skutt ned. Ett av de tyske flyene nødlandet i elven Rauma ved Fiva gård i Romsdalen. To britiske fly som var tilsynelatende hele men ikke flyvedyktige, ble brent av mannskapet. Til slutt var det bare fem brukbare fly igjen på vannet og disse ble 26. april flyttet til Setnesmoen leir ved Veblungsnes. Glosterflyene på Setnesmoen opererte 26. april helt ned til fronten i Gudbrandsdalen. Ett av flyene styrtet i Litledalen ved Sunndalsøra under rekognosering. Da de første tyske soldatene passerte Lesjaskog i retning Åndalsnes skal Jonas Lie iført hjelm og uniform ha begynt å gå i motsatt retning, uten at de tyske soldatene reagerte. På Lesja møtte Lie den tyske sjefen, general Pellengahr. Det var også planer om å frakte store mengder sprengstoff fra Skottland til Lesjaskog for å sprenge jernbanetunnelen på Dombås slik at jernbaneforbindelsen fra Dombås både mot Oppdal og til Raumabanen ville bli stengt for de tyske styrkene i lang tid. Før flyene tok av fra Skottland var Dombås og Lesjaskog besatt av invasjonsstyrken.
4,6 x 30 mm

Bruk

Patronen blir hovedsakelig produsert for maskinpistolen Heckler & Koch MP7 som er et våpen med redusert vekt, høyere presisjon og gjennomslagskraft, spesielt mot kroppspansring, enn tradisjonelle maskinpistoler. I tillegg til MP7 finnes det to andre våpen som bruker kaliberet; pistolen Heckler & Koch UCP og maskinpistolen Brugger & Thomet MP-9.

Tilsvarende patroner

Et sammenlignbart kaliber er 5,7 x 28 mm, produsert for FN P90.
Himmelseng

En himmelseng er en type seng med tak eller panel, kalt «himmel», gjerne holdt oppe med fire vertikale stolper – én plassert i hvert hjørne. Disse sengene har historisk blitt brukt for å vise velstand.
Himmelsenger har eksistert siden middelalderen, men ble utbredt blant byborgerne på 1600-tallet, i barokken. Den hollandske renessansesengen – et design som påvirket norske sangere utforming i nyere tid – hadde hjørnestolper med kronlister festet øverst. Vangene var videre delt opp i felter, noe som var vanlig i europeisk sengedesign. Ofte kunne draperte forheng festes, og utseende og dekor var viktig. Stilarter som rokokkoen, barokken og klassisismen påvirket alle dekorasjonene og utformingene på sengene.

Himmelsenger i Norge

Himmelsengen ble utbredt i norske bygdestrøk. Til og med i de mest avlukkede bygdene som Setesdal ble himmelsenger populært så tidlig som på 1700-tallet. Disse var ofte formet i en renessansestil. Slike senger ble brukt i Norge så sent som på 1800-tallet.
Risenga ungdomsskole

Særpreg

Skolen har gjennom noen år utviklet to ulike profiler med satsing på idrett/friluftsliv og kultur/medier 
.

Idrett/Friluftsliv

Idrett/Friluftsliv passer for elever som er glad i fysisk aktivitet og friluftsliv. Elevene vil få erfaring med allsidig idrettslig aktivitet som skal være lystbetont og bidra til et godt læringsmiljø et godt sosialt miljø og gode holdninger i forhold til samarbeid og fair play.  
Elevene har noen flere timer i kroppsøving og disse timene tas fra andre fag, men elevene følger allikevel læreplanen i alle fag. Det betyr noe kortere tid til undervisning i enkelte fag og dermed noe større ansvar for elevene til å arbeide med fagene på egen hånd.
Skolen har gode fasiliteter for idrett i og med beliggenheten rett ved Risenga idrettspark med blant annet Risenga svømmehall, Risenga kunstgressbane, Asker tennishall og Askerhallen (ishall) samt Leikvollhallen.

Kultur/Medier

Elevene i disse klassene følger tilnærmet vanlig fag- og timefordeling, men får tilbud om noe mer arbeid med musikk, film, drama, muntlig fremføring, skoleavis og lignende enn de øvrige klassene. Skolen disponerer et miljørom i Leikvollhallen med egen scene med godt lyd- og lysutstyr til bruk under fremføringer.

Annet

Risenga ungdomsskole var først i Norge med data som valgfag allerede i 1970 og som obligatorisk fag i 1982.
Fabian Wrede (1760-1824)

Biografi

Hans foreldre var friherren Fabian Casimir Wrede (1724-1795) og Catharina Charlotta Fleming af Liebelitz (1739-1764). Selv ble Wrede i 1777 utnevn til løytnant ved Livregementet till häst og han var 1778-1780 i fransk tjeneste ved to ulike regiment. Etter en tid ved den svenske legasjonen i Paris vendte Wrede i 1781 tilbake til Sverige. Han hadde allerede i Frankrike utviklet sitt bekjentskap med Gustav III og ble straks ved hjemkomsten utnevnt til kammerherre hos dronningen og gjorde deretter karrière både ved hoffet og innen det militære.
Han ble forfremmet, så han i 1788 som oberst deltok i Gustav IIIs russiske krig, der han i begynnelsen av 1790 kommanderte en brigade i Karelen og deretter samme år overtok befalet over den sårede Gustaf Mauritz Armfelts brigade i Savolaks. Året etter ble han oberst ved Nylands regemente, men fulgte samme år med kungen til Aachen. År 1795 ble han sjef for Björneborgs regemente og generalmajor og flyttet i 1796 til Livgrenadjärregementet. År 1801 fikk han ved den truende krigsfaren kommando over den armé på 10 000 man som sattes sammen på vestkysten og året etter ble han generalinspektør for infanteriet i Sverige og dermed en plass i kongens krigskonselj.
Wrede utgav i 1804 en militær håndbok, Om fält-tjänsten, som bidro til att Napoleons franske taktikk, det såkalte Sprengtportenska reglementet, ble innført i det svenske infanteriet.
Han ble utnevnt til generalløytnant i 1805 og fikk i 1807 kommando over västra fördelningen av armén i det Pommerska kriget. Etter kamper med franske tropper falt Wrede i unåde da han skulle ha trosset kongens ordre og han fikk ingen ny kommando så lenge Gustav IV Adolf regjerte. Men den 18. mars 1809 fikk han av hertug Karl kommando over Norra armén og deltok i de forsvarskamper som ble ført i Norrland våren og sommeren 1809 ved avslutningen av Finskekrigen.
Wrede ble greve i 1809 og ble utnevnt til general i infanteriet. Han besøkte våren 1810 den svenske legasjonen i Paris der han ble involvert i spørsmålet om valget av ny svensk tronarving, om Jean Baptiste Bernadottes var passende. Han arbeidet for Bernadottes kandidatur ved riksdagen i Örebro. Senere i 1810 ble han utnevnt til statsråd og kansler ved krigsakademiet samt i 1811 til en af rikets herrar. Senere samme år avgikk han som kommandant for Livgrenadjärregementet og høsten 1812, misfornøyd med den politiske situasjonen, avgikk han også som statsråd. Den militære karrièren ble avsluttet med hans utnevning til feltmarskalk i 1816.
Drama i Ishavet

Drama i Ishavet er en dokumentarroman av Bjørvik Jacobsen, utgitt i 1986. Boka er basert på historien om ishavsskøyta M/S «Enigheten» av Tromsø, som drev innefrosset i isen omkring Svalbard i ni måneder. Romanen bygger i stor grad på dagbøkene til én av de åtte som var med da den noe skrøpelige ishavsskøyta la fra land i Tromsø 29. september 1946, kokken Johannes Hansen, også kalt «Baisen». De øvrige om bord var skipperen, Hemming Johansen, og resten av mannskapet, Lars Johansen og Klaus Martinsen.
De fire siste var fangstmenn som skulle overvintre ved fangstfeltene på Nordvest-Spitsbergen, Waldemar Kræmer, Harald Junge, Alfred Johansen og Johannes Grødal. Alle om bord var fra Tromsø. Da de seks som overlevde kom tilbake til Tromsø i juli 1947 var de forlengst avskrevet og dødsannonsene hadde stått i byens aviser.
Under evige stjerner (roman)

Under evige stjerner er en roman av Margit Sandemo fra 1965. Originalens tittel var Under eviga stjärnor, men den har også vært utgitt under tittelen Den gyldne engel. Den ble aller først publisert i Norsk Ukeblad, men har kommet i forskjellige utgivelser etterhvert, blant annet som bok nr 23 i serien Margit Sandemos beste føljetonger.
Handlingen i romanen er lagt til korsfarertiden, og hovedpersonen Ormund var en av Sigurd Jorsalfares mest betrodde menn, og var utvalgt til å beskytte en flis av det hellige kors fra Jerusalem. Dermed skulle han ikke beskjeftige seg med hverken kvinner eller andre «jordiske» sysler, som ble sett på som uren for denne ordenen. Men Ormund traff Inga, smedens vakre lyshårete datter, og ble verge for henne, da begge foreldrene døde. Inga viser seg å være både sterk og modig, og redder Ormunds liv flere ganger. Etterhvert utvikler det seg et kjærlighetsforhold mellom Inga og Ormund, og han må ta et valg i forhold til sin avlagte hellige ed.
Inger Hagerup

Bakgrunn

Hun ble født Inger Johanne Halsør og giftet seg med lektor Anders Hagerup i Bergen i 1931, og ble kjent under dette etternavn.  Begge hadde røtter til Sogn og Fjordane. Familien, med sønnen Helge flyktet i 1943 til Sverige. Inger Hagerup er mest kjent som lyriker, men har også utgitt skuespill og hørespill. Hun utgav sin første diktsamling, Jeg gikk meg vill i skogene, i 1939. Hun bodde i Fredrikstad i en vesentlig del av sitt liv.
Hun var en overbevist sosialist, og kalte seg gjerne kommunist. Hun skrev dikt om kong Haakon VII, noe andre radikalere som Arnulf Øverland og Nordahl Grieg også gjorde i krigsårene. Inger Hagerup skrev mye i NKP-avisa Friheten, og var med i redaksjonsrådet til tidsskriftet Kvinnen og Tiden.
Som voksen bodde hun på Haugerud i Oslo. Hun var mor til forfatterne Klaus Hagerup og Helge Hagerup.
Flere av Inger Hagerups dikt er tonesatt, blant annet Våre små søsken med musikk av Tore Magnus Pettersson og Den korsfestede sier med musikk av Finn Kalvik.

Forfatterskap

Hun fikk et gjennombrudd med diktet «Aust-Vågøy. Mars 1941», med de rytmisk slagkraftige linjene «De brente våre gårder/ de drepte våre menn».
Om diktet Den korsfestede sier (1947) «har ho skrive at ho tenkte så verdsleg at ho lét Kristus erkjenne at hans eiga liding ikkje har hjelpt mot nauda i verda.»; diktet er i jeg-form, og nevner eksplisitt Dachau, Buchenwald og Belsen. I kjølvannet av den andre verdenskrigen var det mange intellektuelle som følte at det var umulig å skrive fordi språket ikke strakk til. Litteraturforskeren Unni Langås «leser «Den korsfestede sier» som et uttrykk for at Inger Hagerup formulerer denne krisen, men at hun finner en løsning i det melodramatiske». Diktet ble i 1975 brukt i en markering mot kirken.
Med diktsamlingene Så rart! (1950) Lille Persille (1961) skrev hun seg inn i en tradisjon av nonsensdikt for barn, som også André Bjerke arbeidet med i den samme perioden.
Hagerup har oversatt romanen Fluenes herre fra engelsk til norsk. Selvbiografien i tre deler, Det kommer en pike gående, Hva skal du her nede? og Ut og søke tjeneste kom i årene 1965, 1966 og 1968. Den behandler barndommen og oppveksten fram til 1931, det året hun giftet seg.
Emil Gigas

Liv

Han var sønn av grosserer V. T. Gigas, ble student i 1868 og studerte klassisk filologi. Etter reiser i utlandet fattet han interesse for de romanske språkene og tok derfor magistergraden med italiensk som hovedfag i 1876. I 1877 fortsatte han studiene i Paris, og i 1880 drev han historiske undersøkelser i arkivet i Simancas. Fra 1883 var han ansatt som assistent ved Det Kongelige bibliotek. Samme år fikk han doktorgraden for en avhandling om «Grev Bernardino de Rebolledo», den spanske gesandten i København 1648–59. I 1907 ble han utnevnt til bibliotekar og beholdt denne stillingen til 1915.
Gigas utga blant annet en samling av brev fra Kongelige bibliotek, Lettres inédites de divers savants de la fin du XVIIe et du commencement du XVIIIe siècle (1890–93). Han skrev bøker om Spanien omkring 1789, Spaniens Storhedstid og Ersamus Rotterdam og Spanien, samt oversettelser fra spansk til dansk. Dessuten var han musikkanmelder i avisene Fædrelandet og Dagbladet.