Slaget ved Bennington

Bakgrunn

Den britiske generalen John Burgoyne forsøkte å rykke frem gjennom den nordlige Hudson-dalen. Etter de nylige britiske seirene ved Hubbardton, Fort Ticonderoga og St. Clair, var Burgoynes plan å nedkjempe de amerikanske styrkene i området og så fortsette sørover til Albany og dele de amerikanske koloniene i to.
Men Burgoynes fremmarsj mot Albany gikk stadig saktere i slutten av juli, og forsyningene til hans hær begynte å skrumpe inn. Burgoyne sendte en avdeling på rundt 800 menn under oberstløytnant Friedrich Baum fra Fort Miller med ordre om å plyndre forsyningsdepotene i Bennington, som ble bevoktet av mindre enn 400 militsmenn. Halvparten av Baums styrke bestod av leiesoldater fra Braunschweig, mens den andre halvparten bestod av lokale lojalister, canadiere og indianere.
13. august 1777, mens han er på vei mot Bennington, får Baum vite at 1500 militsmenn fra New Hampshire under John Stark har ankommet området. Baum gir ordre til sin styrke om å stoppe ved Walloomsac-elva, rundt 6 km vest for Bennington. Etter å ha sendt en anmodning om forsterkninger til Fort Miller, dro Baum fordel av terrenget og satte ut sine styrker på et høyereliggende område. I pøsende regn, grov Baums menn seg ned og håpet at været ville forhindre amerikanerne fra å angripe før forsterkningene ankom. Stark hadde satt sine styrker ut noen få kilometer unna og bestemte seg for å rekognosere Baums stilling og vente til været ble bedre.

Slaget

Om ettermiddagen 16. august 1777 klarnet det opp, og Stark gav ordre til sine menn om å angripe. Stark skal ha oppildnet sine styrker ved å si at «der er dine fiender, rødjakkene og lojalistene. De er våre, eller så sover Molly Stark i natt som enke.» 
Da Baum hørte at militsen hadde forsvunnet inn i skogene, antok han at amerikanerne hadde trukket seg tilbake eller omgrupperte. Men Stark hadde sett at Baums styrker var spredt i tynne linjer og bestemte seg umiddelbart for å angripe dem fra sidene mens de samtidig stormet Baums sentrum. Starks plan lyktes og etter en kort kamp på Baums flanker, flyktet lojalistene og indianerne. Baum og hans tyske dragoner stod igjen i en felle på høyereliggende område uten hester. Tyskerne kjempet tappert selv etter at de begynte å gå tom for krutt. Dragonene ledet et frontalangrep med trukne sabler og forsøkte å bryte gjennom de omsluttende styrkene. Men da dette siste angrepet hadde slått feil og Baum var blitt dødelig såret, overgav tyskerne seg.
Kort tid etter at dette slaget var slutt, mens militsen avvæpnet de tyske styrkene, ankom Baums forsterkninger. De tyske forsterkningene under oberstløytnant Heinrich von Breymann så at amerikanerne var i uorden og satte umiddelbart i gang sitt angrep. Etter å ha omgruppert seg raskt, forsøkte Starks styrker å stå fast mot det tyske stormangrepet. Før linjene deres kollapset, ankom flere hundre militsmenn fra Vermont og forsterket Starks styrker. Green Mountain Boys under Seth Warner, hadde såvidt blitt beseiret av britiske forsterkninger i slaget ved Hubbardton og var ivrige etter hevn over fienden. Sammen slo militsene tilbake angrepet og jaget von Breymanns styrke bort.

Etterspill

De totale tapene ved Bennington ble nedskrevet som 200 døde og 700 tatt til fange. De amerikanske tapene inkluderte 40 døde og 30 sårede. Starks avgjørelse om å avskjære og ødelegge plyndringsstyrken før de kunne nå Bennington ble en avgjørende faktor for Burgoynes overgivelse senere, fordi den fratok hæren hans tilgang på nødvendige forsyninger.
Den amerikanske seieren ved Bennington stålsatte også opprørerne og var en faktor for Frankrikes engasjement i krigen.
16. august er feriedag i Vermont, Bennington Battle Day. Slaget blir videre minnet av det 102 meter høye Bennington Battle Monument i Old Bennington.