google/wiki40b huggingface dataset:
Hans Cappelen

Familie

Hasse Cappelen var sønn av høyesterettsadvokat Didrik («Diddi») Cappelen (død 1941), Skien, og ektefelle Antoinette («Nette») Therese, født von der Lippe. Hasse var sønnesønn til godseier Didrik Cappelen, Skien. Hasse var bror til Didrik «Dixe» Cappelen og messearrangøren Ingrid «Linge» Langaard født Cappelen.
Hasse Cappelen var gift med Tordis født Hanssen og de hadde to barn. Datteren Anne Benedicte er gift med høyesterettsadvokat Finn Arnesen jr, og blant deres barn er professor dr.juris Finn Arnesen og advokat Hans Cappelen Arnesen, begge i Oslo.
Hasse og Tordis Cappelens sønn, Hans Olaf Cappelen er gift med Randi Halvorsen. Han er utdannet siviløkonom og har arbeidet i banker i London og Houston, Texas, og har senere arbeidet 25 år i ledende stillinger i konsernet Philips i Norge og Italia. Han var medlem av styret i Norsk AS Philips i 10 år.

Arbeid

Hans («Hasse») Cappelen seilte som sjømann bl.a. på hvalfangst i Sydishavet, før han studerte og ble cand.jur. Han var en tid  sekretær for Sam Eyde, og ble deretter juridisk sekretær og direksjonssekretær i Norsk A/S Philips hvor han arbeidet i nærmere 42 år. Han ble meddirektør, administrerende direktør, senere styreformann henholdsvis bedriftsforsamlingens formann i selskapet.
Cappelen var styreformann og styremedlem i flere merkantile og ideelle virksomheter , bl.a. AS Moss Glasværk, Verolme Skandinavia AS, World Veterans Foundation, Røde Kors, Den norske Opera og komiteen for nasjonalmonumentet på Akershus festning.

Krigsinnsats

Cappelen er særlig kjent som motstandsmann og medstifter av Milorg. Han ble arrestert av nazistene, torturert og mishandlet. Etter å ha sittet i fengsel i Norge, ble han sendt som NN (Nacht und Nebel)-fange til tyske konsentrasjonsleirer.
Cappelen var norsk hovedvitne under Nürnbergprosessen, samt forfatter av boken Vi ga oss ikke som skildrer hans krigsopplevelser. Boken er i 2019 oversatt til, og utgitt på, engelsk med tittelen «No surrender» . Cappelen gjorde et omfattende arbeid for tidligere krigsfanger og krigsveteraner.

Personlig

Cappelen hadde en utpreget uredd opptreden – også i konsentrasjonsleirene – med en usedvanlig munter og treffsikker replikk.

Utmerkelser

Cappelen ble hedret med en rekke norske og utenlandske ordener. Han ble i 1970 utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden. Cappelen var innehaver av stort fortjenstkors (tilsvarende kommandør) av Forbundsrepublikken Tysklands fortjenstorden og var offiser av den franske Æreslegionen og av den nederlandske Oranje-Nassau-ordenen. Han ble tildelt Norges Røde Kors hederstegn.
Francis Alphonsus Bourne

Bakgrunn

Bourne var sønn av en engelsk embedsmann og en irsk mor. Han begynte i 1867 med skolegang ved St. Cuthbert College i Ushaw Moor i County Durham og fortsatte i 1877 på St. Edmund’s College i Ware. Han trådte inn i dominikanerordenen i Woodchester, men forlot den allerede i 1880.
Fra 1880 til 1881 studerte han ved St Thomas' Seminary i Hammersmith og fortsatte i Frankrike ved presteseminaret St. Sulpice i Paris og senere i Belgia ved universitetet i Louvain. Under sin tid i Paris ble han kjent med italieneren (den senere helligkårede)  Don Bosco, og det finnes holdepunkter for en antagelse at han tidvis overveide å tre inn i Don Bosco-salesianernes kongregasjon.

Prest

Den 11. juni 1884 ble han presteviet, og virket frem til 1889 domsjelesorger i Blackheath i London, Mortlake og West Grinstead. Bourne var fra 1889 til 1891 rektor for konviktet i Henfield Place, og begynte på samme tid å undervise ved St. Johns Seminary i Wonersh. Der ble han rektor den 14. mars 1896.

Biskop, erkebiskop

Den 27. mars 1896 ble han koadjutorbiskop av erkebispedømmet Southwark. Etter erkebiskop John Baptist Butts fratreden ble han ordinarie erkebiskop av Southwark den 9. april 1897. Den 11.september 1903 ble han utnevnt til erkebiskop av Westminster, og var dermed en fremste av de engelske katolske kirkeledere.
Bourne ble lagt merke til da han i 1908 han i strid med en statlig forføyning, som først hadde hindret ham i å gjennomføre en eukaristisk prosesjon innen rammene av en eukaristisk kongress, gav den sakramentale velsignelse fra Westminster Cathedrals loggia.

Kardinal

Pave Pius X opptok ham i kardinalskollegiet den 27. november 1911 og gav ham som tittelkirke Santa Pudenziana. Han deltok ved pavevalgene i 1914 og i 1922, som valgte pavene Benedikt XV henholdsvis Pius XI.
Bourne reagerte mot Ramsay MacDonalds forlangende om at erkebiskopen på grunn av en tolkning av Pius XIs sosialencyklika Quadragesimo anno skulle forby katolikker å bli sosialistene, med å slå fast: «Det er intet i encyklikaen som skulle avskrekke katolikker fra å bli medlemmer av det britiske Labour Party…». Men kardinalen formante katolikkene om å være på vakt mot «de falske prinsipper som mange ganger influerer partiene».
Den heller konservative Bourne var motstander av modernistene. Han støttet verken religionsdialog eller økumenikk (han var for eksempel motstander av Mechelen-samtalene mellom prominente anglikanere og katolikker). Han fordømte både utvidede muligheter til skilsmisse og streikerett. Han ønsket også at Storbritannia skulle anerkjenne den katolske kirke som sin statsreligion. Han var gikk inn for at de arabiske palestinere skulle få flere rettigheter i det daværende britiske mandatsområdet Palestina, og fordømte volden i Irland.
Han døde etter ett års sykdom i sin erkebiskoppelige residens i London i  en alder av 73 år.
Momentum Shift

Momentum Shift er et musikkalbum med Scariot, utgitt i 2007.
Institut Catholique de Paris

Institut Catholique de Paris (ICP), uformelt omtalt som la Catho, er et katolsk universitet i Paris.
Det ble grunnlagt i 1875 og omfatter seks fakulteter: Teologi, litteratur, filosofi, sosialvitenskaper, pedagogikk og kanonisk rett.
Fakultetene er videre inndelt i 16 institutter, og universiteter omfatter også seks høyskoler og et presteseminar, séminaire des Carmes.
Rendalen

Samfunn

Kommunen har tre store grender/tettsteder: Bergset, Otnes og Åkrestrømmen. Mindre grender omfatter Hanestad (ved Glomma), Østagrenda, Haugset, Unset, Elvål, Finstad, Hornset, Åkre, Sjølisand.
Berger skole, barneskole (1.-7.) på Bergset i Øvre Rendal og Fagertun skole (1.-10.) på Åkre mellom Otnes og Åkrestrømmen.
Kommunen svarer til Rendalen prestegjeld. Det er fire kirker i kommunen: Hanestad kirke, Øvre Rendal (på Bergset), Ytre Rendal (på Otnes) og Sjøli kirke.

Næringsliv

Rendalen har tradisjonelt vært en skog- og jordbrukskommune, og fortsatt er 15 % av de sysselsatte i kommunen knyttet til primærnæringene. Varehandel, tjenester og byggevirksomhet står i dag imidlertid for 1/3 av sysselsettingen i kommunen. Den største bidragsyteren til sysselsettingen er likevel det offentlige med nær 40 % av arbeidsplassene i kommunen. Turistnæringen begynner også å gjøre seg gjeldende i kommunen, og på Renåfjellet er et raskt voksende hyttefelt og alpinanlegg.

Historie

Kommunen ble stiftet med navnet Rendal formannskapsdistrikt i 1837. I 1880 hadde Rendal en befolkning på 3 529 og ble dette året delt i to, til Ytre- og Øvre Rendal. 
I 1911 ble betydelige områder mot svenskegrensen avstått fra disse kommunen til den nye kommunen Engerdal.
Ytre og Øvre Rendal kommuner ble slått sammen igjen 1. januar 1965 og fikk igjen navnet Rendalen.

Kultur

Amatørorkesteret Ytre Rendal Symfoniorkester er Norges nest eldste symfoniorkester. Stiftet i 1878, kun Bergen filharmoniske orkester er eldre. Orkesteret feiret 130-årsjubileum i 2008, med Aage Kvalbein som solist.

Dialekt

På grunn av sin isolerte beliggenhet utviklet rendølene en særegen dialekt som var så godt som uforståelig for alle andre enn rendølene selv. Dialekten hadde flere hundre særegne ord og uttrykk, kasusbøyning, flere vokaler enn i vanlig norsk og et klart fonetisk skille mellom tynn, tykk og palatalisert L (sistnevnte skrevet med bokstaven Ł og ł). Det er også et skille mellom dentallabial og palatalisert «T». Ordlister og manuskripter skrevet på denne dialekten er bevart, men som talespråk ble den nesten utdødd før 2. verdenskrig til fordel for en mer moderert østerdalsdialekt.
Eksempler på ord fra den originale dialekta er karauen (kæräuen) og hojnjeten (höjngjeten) som betyr henholdsvis kranglevoren/gjenstridig og jålete.

Tusenårssted

Kommunens tusenårssted er «Pilegrimsteinen» eller «Åkresteinen» som den heter, ved Fagertun skole i grenda Åkre. Åkresteinen er to meter høy og et av de håndfaste minnene kommunen har om pilegrimene. 
Etter tradisjonen skal korset som er risset inn være fremkommet ved at den enkelte vandrer tegnet med vandrestaven, som var forsynt med jernpigg. Handlingen skulle bringe lykke på ferden. 
Steinen har også en innskrift, «ML», som har usikker betydning. Den har vært tolket som årstallet 1050, det vil si kun 19 år etter at Olav Haraldsson ble erklært hellig. Andre mener bokstavene betyr «midleidis» – midtveis, i den betydning at Åkre ligger omtrent midt mellom Oslo og Trondheim. 
Opprinnelig skal det ha vært fire slike steiner.
Jarle Aabø

Nyhetsavisen Ja til bilen i Oslo

Aabø drifter nettstedet Nyhetsavisen Ja til bilen i Oslo. Dette var tidligere også navnet på en gruppe på Facebook som Aabø drev, men denne skiftet i oktober 2018 navn til Ja til bilen. Ifølge gruppens egenpresentasjon er den en «nyhetsavis som løpende dekker samferdselspolitikken i Oslo», og den beskriver seg også som «upolitisk og ukommersiell».
Prosessen

Filmatisering

Den ble filmatisert i 1962 av Orson Welles med Anthony Perkins i hovedrollen som Josef K.
Neophyllotocus rostratus

Utseende

Små, hårete, mer eller mindre gulbrune oldenborrer.

Levevis

Larvene lever i jorda av røtter, mens de voksne insektene kan finnes gnagende på blader og blomster. De flyr godt og mye, helst om natta.

Utbredelse

Arten er utbredt i Vest-Australia, Australia.
Papyrus 52

Rylands Papyrus (P52) eller Papyrus 52, også kalt P52, hos Gregory-Aland merket (signum) med ⁵²), er det eldste kjente fragment av Det nye testamente. Det inngikk i 1920 i en samling papyrusfragmenter som Bernard Grenfell mottok fra Egypt og dateres til ca. år 117-138.

Beskrivelse

Forsiden av fragmentet inneholder bruddstykker av Johannesevangeliet 18,31-33, og på baksiden er det bruddstykker av Johannesevangeliet 18,37-38. Fragmentet oppbevares på The John Rylands University Library i Manchester i England.
Fragmentet er ganske lite, 8,9 x 5,8 cm. Teksten er på gresk skrevet med mørkt blekk på lys papyrus. I likhet med andre kristne oldtidsskrifter er det skapt i bokform og ikke som en rull.
Fragmentet lå inntil 1934 udokumentert og bortgjemt i The John Rylands University Library sammen med flere andre papyrusfragmenter, da C. H. Roberts fra St. John's College i Oxford fant det og straks skrev artikkelen An Unpublished Fragment of the Fourth Gospel in the John Rylands Library.
Fragmentet er interessant fordi funnstedet i Egypt viser at den tidlige kristendom hurtig fant utbredelse i Mellomøsten. Johannesevangeliet 
anses alment for det senest skrevne evangelium i Det Nye Testamente, og funnet av Rylands Papyrus (P52) har vært med på å tidfeste evangeliets opprinnelse til sist i det 1. århundre.
Dateringen av fragmentet er forbundet med en viss usikkerhet. Det har ikke blitt ansett som mulig å benytte karbondatering, og en slik metode medfører destruksjon av materialet. Det er ødeleggende for et så lite fragment som Rylands Papyrus (P52), så det er utelukkende brukt paleografisk tidsfesting.
Karbondatering ville heller ikke kunne bestemme når teksten er skrevet, men bare datere selve papyruset.
Anuppur (distrikt)

Demografi

Ved folketellingen i 2011 var det 749 521 innbyggere i distriktet, mot 667 155 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 27,39 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 13,74 % i 2011 mot 16,44 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 943 i 2011 mot 977 i 2001.
Narrespeilet

Narrespeilet er et norsk humorprogram som gikk på NRK i fire lørdager fra 1. mars til 24. mai 1980. Programleder var Rolf Just Nilsen (bortsett fra program nr. tre da Andreas Diesen var vikar da Rolf var i California).
I løpet av de fire programmene dukket det opp både kjente og ukjente norske og svenske underholdningsartister og kulturpersonligheter i Narrespeilet, deriblant: KLM (som hadde faste innslag), Trond-Viggo Torgersen, Mari Bjørgan, Harald Heide-Steen jr., Bosse Parnevik, Jon Eikemo, Willy Dahl, Geir Børresen og Anne-Karine Strøm.
Programmet ble regissert av Kent Nilssen og vignettmusikken ble komponert av Roy Hellvin.
Drowning Pool

Stil

Drowning Pool stil har blitt vurdert som heavy metal, alternativ metall, hard rock, post-grunge  og nu metal. Bandet har også blitt påvirket av black metal og death metal. Bandet er påvirket av Metallica, Guns N 'Roses, Anthrax, Testament, Slipknot, Alice in Chains, Opeth, Soundgarden, AC/DC, Led Zeppelin, Mötley Crüe, The Beatles og Pantera.
Porte de Vincennes (Paris Metro)

Porte de Vincennes er en stasjon på metroen i Paris.
Stasjonen betjener linje 1.
Stedsnavn i Antarktis

Den vitenskapelige komité for antarktisforskning (SCAR) har en egen komite for geografisk informasjon og stedsnavn i Antarktis, Standing Committee on Antarctic Geographic Information (SC-AGI). SC-AGI arbeider for at navnsettingen i Antarktis skal være enhetlig ved at hvert objekt bare skal ha ett navn. Medlemslandene blir derfor henstilt til ikke å oversette navn til eget språk, men velge de tidligst satte. Til tross for dette finnes mange terrengobjekter med flere navn og forskjellige oversettelser.
I 1974 inngikk Norge og Storbritannia en avtale om gjensidig bruk av hverandres stedsnavn i landenes kravområder. Dette praktiseres også i Australias, New Zealands og Frankrikes kravområder, dog uten at det er inngått noen formell avtale.

Norske stedsnavn i Antarktis

Ansvaret for navnsetting og behandling av stedsnavn i Norges biland Dronning Maud Land, Bouvetøya og Peter I Øy tilligger Norsk Polarinstitutt, som har opprettet en egen stedsnavnkomite. De eldste norske stedsnavn i Antarktis finnes på Den antarktiske halvøy, der Carl Anton Larsens hvalfangstekspedisjon med skipet «Jason» i 1893/94 blant annet ga navn til Foyn Land (senere endret til Foyn Coast) og Mount Jason.
De fire Norvegia-ekspedisjonene fra 1927 til 1931, finansiert av hvalfangstpioneren Lars Christensen, kartla land rundt det antarktiske kontinentet. På de to siste ekspedisjonene ble det også benyttet flyfotografering. Kartlegging og navnsetting var viktige faktorer for å kunne hevde norsk suverenitet over områdene som ble annektert.
Den tyske antarktisekspedisjonen 1938–39 kartla store områder i Dronning Maud Land i 1938–39, og satte navn på mange fjell og fjellrekker. Norske navnemyndighetene var redd for å underkjenne for mye av den tyske navnsettingen, i fare for at det kunne få negative konsekvenser for den norske navnsettingen andre steder. Andre land har akseptert flere tyske navn enn det Norge har: Området som Norge benevner Jutulsessen, hvor forskningsstasjonen Troll ligger, har Russland vedtatt å bruke det tyske navnet Bundermann Ketten, mens USA bruker oversettelsen Bundermann Range.
Navnekomiteen har vedtatt å holde på den gamle, innarbeidede skrivemåten av navn som Dronning Maud Land, Kronprins Olav Kyst og så videre. Lovverket sier at de norske polarområdene er unntatt fra stedsnavnlovgivningen når det gjelder både fastsetting og skrivemåte av stedsnavn. Språkrådet mener imidlertid at norsk rettskriving må følges, og denne saken er oppe til avgjørelse hos de overordnede departementene.
Balangir (distrikt)

Demografi

Ved folketellingen i 2011 var det 1 648 574 innbyggere i distriktet, mot 1 337 194 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 11,96 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 12,55 % i 2011 mot 14,33 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 951 i 2011 mot 967 i 2001.
Dying declaration

Dying declaration (engelsk, «døende erklæring») er et konsept i common law som innebærer at det i retten tillates vitneførsel om en døende persons siste ord, til tross for at slikt bevis ellers ville blitt avskåret på grunn av prinsippet om bevisumiddelbarhet (gjerne kalt hearsay).
Rasjonalet bak konseptet er at en person som er døende, eller som forventer at døden er nært forestående, vil ha mindre incentiv til fabrikere et vitnesbyrd, og at vitneførsel om dette dermed har en viss pålitelighet.
Konseptet har historie tilbake til middelalderske engelske domstoler, som benyttet seg av prinsippet Nemo moriturus praesumitur mentiri – «ingen på dødens rand skal antas å lyve». En hendelse der en døende erklæring ble tillatt som bevis er funnet i en sak fra 1202.
Troppene til VM i fotball 2014

Troppene til VM i fotball 2014 inneholder samtlige 32 tropper som ble tatt ut til VM i fotball 2014 i Brasil som spilles fra 12. juni til 13. juli 2014. Hver av de 32 nasjonene som deltar i mesterskapet registrerte 23 spillere (20 utespillere og tre keepere) som skulle delta i det kommende VM. 
Den endelige fristen for innsending av troppene var 2. juni 2014. Tre uker før denne fristen hadde hver nasjon mulighet til å kunngjøre en bruttotropp på 30 spillere som grunnlag for den endelige troppen, noe de fleste nasjoner gjorde. Etter at fristen gikk ut, hadde deltakerlandene kun mulighet for å bytte ut spillere som ble alvorlig skadet etter fristen. Dette kunne gjøres inntil 24 timer før første kamp.
Klubbene som er oppført er klubben som de enkelte spillerne sist spilte en offisiell kamp for før turneringen.
Karamay (Karamay)

Karamay (kinesisk: 克拉玛依区; pinyin: Kèlāmǎyī Qū; uigursk : قاراماي رايونى / Karamay Rayoni) er et bydistrikt i byprefekturet Karamay i den autonome region Xinjiang i Folkerepublikken Kina.
Arealet er på 3.832,97 km² og befolkningen var på ca. 150.000 innbyggere i 2004.
Gyltvik 1 tunnel

Gyltvik 1 tunnel var en tunnel som ble påbegynt under andre verdenskrig, tiltenkt som jernbanetunnel på Polarbanen. Tunnelen ble bygd mellom de to planlagte stasjonene i Løktehaugen og Gyltvik i Sørfold, og skulle ha en lengde på 1 250 meter. Ved krigens slutt hadde det blitt drevet ni meter stoll i sørenden og 16 meter stoll og 30 meter i fullprofil i nordenden av Gyltvik I-tunnelen.
Johann Martin Schleyer

Musikk

Han var en habil musiker og kjent som forfatter av katolsk religiøs diktning. Mellom 1876 og 1884 ga han ut månedstidsskriftet Sionsharfe – Zeitschrift für katholische Poesie (Sions harpe – tidsskrift for katolsk poesi), der han skrev det meste sjøl.
Hans første kunngjøring om volapyk kom i dette bladet. Dermed vant språket raskt tilhengere, først i Tyskland og Østerrike og så i land der innflytelsen fra tysk språk og kultur var stor. Schleyers første lærebok fulgte i 1880, og kom raskt i flere opplag. (Et moderne opptrykk er også tilgjengelig.)

Volapük og forholdet til Kerckhoffs

Språkets virkelig store vekst begynte da Auguste Kerckhoffs skapte et gjennombrudd i ledende kretser i Paris. For en tid ble volapyk høyeste mote, og spredde seg ut over hele verden.
Motsetninger mellom Schleyer og Kerckhoffs kom også til å bli skjebnesvangre for volapyk-bevegelsen.
Mens Schleyers bakgrunn var  sørtysk, konservativ katolsk og med innslag av religiøs mystikk, var Kerckhoffs franske volapykister vitenskapsfolk og intellektuelle rasjonalister. Schleyer var på mange måter en autodidakt. Kerckhoffs og hans tilhengere kom nok etterhvert til å se ham som mindre dyktig og uten grundig akademisk trening. En vanlig kritikk ble at Schleyer tok med seg alt for mange former fra tysk inn i språket sitt.
Schleyer mente han var den intellektuelle eieren av volapyk fordi han var den store oppfinneren (Datuval) av språket. Han utnevnte også seg sjøl til bevegelsens store leder (Cifal) med rett til å bestemme på egen hånd. For kritikere så det ut som om han tiltok seg en både fyrstelig og pave-aktig autoritet.
I motsetning til det mente Kerckhoffs retning (med støtte i det republikanske, demokratiske Frankrike) at språkutviklinga skulle bestemmes av det Internasjonale volapyk-akademiet (Kadem Valemik Volapüka) som hadde blitt valgt på verdenskongressen i 1887.
Splittelsen mellom disse to fløyene førte til volapyks raske sammenbrudd på 1890-tallet.
Schleyer fortsatte å arbeide for sin utgave av volapyk med støtte av en stadig skrumpende gruppe lojalister. Til sin død i 1912 skrev han på en stor ordbok i mange bind, som han ikke engang rakk å gjøre halvferdig. Da hadde han opplevd å se den engang mektige bevegelsen redusert til en håndfull gamle tilhengere.
Schleyers volapyk er det kunstige internasjonale språket som har oppnådd mest suksess, nest etter esperanto. Dets eksplosivt raske vekst og like raske sammenbrudd må nok også forstås i sammenheng med sterke og svake sider i Schleyers bakgrunn og personlighet.
Fra 2001 har en internasjonal komite arbeidet for å få Den katolske kirke til å gjøre Schleyer til helgen.
Hanns-Martin Schleyer, presidenten for det tyske arbeidsgiverforbund som i 1977 ble myrdet av terroristorganisasjonen Rote Armee Fraktion (RAF), nedstammer i direkte linje fra Johann Martin Schleyers bror.
Sjukehuset i Aidensfield

Handling

Handlingen forgår på det fiktive sykehuset "St. Aidan's Royal Free Hospital", som ligger i byen Elsinby, like ved Whitby, Scarborough og Aidensfield. I starten hadde flere figurer fra  Med hjartet på rette staden gjesteroller i denne serien, men etter hvert har serien gått bort fra dette, og er blitt en helt egen serie.
Mye av handlingen handler, naturlig nok, om medisinske ting, men i de første episodene av serien var trusselen om nedleggelse av sykehuset også en del av handlingen.

Spin-Off

I 2008 kom  det en spin-off-serie kalt The Royal Today, der handlingen er lagt til nåtiden. Serien gikk daglig på britisk TV, men ble avsluttet, etter en sesong, grunnet lave seertall.
Diplothorax

Utseende

Små til middelsstore, slanke, noe maurlignende, som oftest mørkt fargede trebukker. Kroppen er naken, glatt og blank. Hodet er ganske stort, betydelige bredere enn pronotum, ovalt. Antennene er nokså tynne, varierende i lengde fra en tredjedel av kroppslengden til litt lengre enn kroppen. Pronotum er smalt, omtrent timeglass-formet med markerte for- og bakhjørner. Dekkvingene er jevnbrede, betydelig forkortede slik at de dekker bare litt over halve bakkroppen, oftest mer eller mindre brungule med svarte tegninger. Beina er slanke, med tykke, klubbeformede lår.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Asia (Thailand, Laos, Vietnam, det sørlige Kina og Taiwan).
Archibald Hoxsey

Biografi

Hoxsey ble født i Staunton i Illinois 15. oktober 1884. Da han var i begynnelsen av tyveårene flyttet han med sine foreldre til Pasadena i California hvor han arbeidet som bilmekaniker og sjåfør. I 1909-1910 fikk han et møte med brødrene Wright, og i mars 1910 åpnet brødrene en flyskole i Montgomery i Alabama hvor Hoxsey ble lærer. Der ble han den første flyveren som gjennomførte en nattflyvning.
Den 11. oktober 1910, på Kinloch-feltet i St. Louis, tok han Theodore Roosevelt opp i et fly.
På grunn av deres dristigeforsøk på å sette høyderekorder ble han og Ralph Johnstone kalt «himmelens tvillinger»
Den 26. desember 1910 satte Hoxsey høyderekord på 3 794 meter
Han døde den 31. desember 1910 i Los Angeles i California etter å falt fra 2 100 m mens han prøvde å sette en ny høyderekord. Brødrene Wright betalte for begravelsen.
Han ble gravlagt i Woodlawn Cenetery i Atkinson i Nebraska, i samme grav som faren Archibald Hoxsey sr.
Joe Budden

Musikkarriere

Hans første solo-album var selvoppkalt og het «Joe Budden» (2003). Albumet inneholdt sommerhiten "Pump it up". Joe hadde bearbeidet hans andre album med tittelen «The Growth» siden 2004, men det har lidd tallrike utsettelser.
Fra og med 21. desember 2007 har Joe Budden offisielt undertegnet en kontrakt for en platekontrakt på Amalgam Digital.

Krangel med Jay-Z

På remixen av "Pump it up" skal Joe ha disset Jay-Z med å si ting som "ingen kjøper albumene dine unntatt deg" og "kanskje det er på tide å studere din underdel", men begge nekter noen krangel.

Norgesbesøk

Den 1. juni 2008 spilte Joe Budden på Holmliafestivalen i Oslo. Mange ungdommer fra Holmlia og omegn kom for å se den talentfulle rapperen på vær-stolt prosjektet, sammen med flere artister som Surferosa, Elisabeth Carew, Sichelle og Gatas Parlament. Joe var veldig glad for å være der, og tok publikum med storm.