google/wiki40b huggingface dataset:
Tegn-til-tale

Tegn-til-tale er et kommunikasjonssystem hvor man bruker tale i tillegg til tegn med hendene. Tegn-til-tale er forskjellig fra tegnspråk som brukes av døve og hørselshemmede. 
Tegn-til-tale brukes ofte i forbindelse med mennesker som lider av psykisk utviklingshemming eller har talevansker eller lærevansker. Barn som er sene til å lære å snakke vil ofte ha hjelp av metoden. Mens tegnspråk er basert på et system av tegn som står for hvert ord eller uttrykk består tegn-til-tale av både tale og håndbevegelser. Noen av tegnene som brukes er hentet fra tegnspråk, men noen tegn er annerledes og noen er funnet på av den enkelte som bruker det.
Vence

Diverse

Vence er kjent for å huse mange kunstnere, spesielt skulptører og malere. D. H. Lawrence døde i Vence i mars 1930. Levningene hans ble senere flyttet til en ranch i New Mexico.
Byen har et lite kapell, plasser på stedet til Chapelle du Saint-Marie du Rosaire (1948, ferdigstilt i 1951), dekorert med glassten og andre dekorasjoner av Henri Matisse.
Innenfor den gamle historiske byen, ligger et kapell med mosaikk bygd av Chagall på utsiden av veggen, datert 1911.
Det finnes fortsatt rester av gamle romerske gater man kan gå på. Vence er kjent for sitt kildevann, og man finner mange drikkefontener rundt om i byen.

Religiøs historie

Første kjente Biskop av Vence er Severus, innsatt i 439 muligens så tidlig som i 419.
Blant andre er: St. Veranus, sønn av St. Eucherius, Ærkebiskopen av Lyon og en munk fra Lérins, biskop før 451 og minst til 465; St. Lambert, først var han benediktinermunk (død 1154); Cardinal Alessandro Farnese (1505–11).
Antoine Godeau, Biskopen av Grasse, var innsatt som biskop av Vence i 1638. Paven og Vatikanet ønsket å forene de to bispedømmene. Møte med opposisjonen av presteskap fra Vence Godeau forlot Grasse i 1653, for å igjeninnsette biskopen av Vence, og det ble slik til i 1672.
Nice bispedømme inkluderer nå de tre tidligere bispedømmene Nice, Grasse og Vence.
Away We Go

Handling

Filmen handler om et par i tredveårene som venter sitt første barn. Når de skjønner at barnets besteforeldre flytter til Antwerpen i Nederland, innser de at de ikke har noen grunn lenger til å bo i den avsidesliggende byen. De legger derfor ut på en rundreise for å besøke slektninger og venner i USA og Canada i et forsøk på å finne det perfekte stedet for deres kommende barn å vokse opp. På veien lærer de gjennom andre par hva de bør og ikke bør gjøre når de blir foreldre.
Vannpolo under Asialekene 1998

Vannpolo under Asialekene 1998. Vannpolo var en av flere sporter under de trettende Asialekene som ble arrangert i Bangkok i Thailand mellom 2. og 16. oktober 1998. Det var også trettende gangen vannpolo for menn var med i lekene. Ni lag deltok, først var det gruppespill. Tre grupper der de to beste lagene fra hver gruppe gikk til finalegruppen. Kasakhstan vant turneringen, de vant alle sine sju kamper.
Constantin Hansen

Liv og virke

Som 12-åring ble Constantin Hansen tatt opp på Kunstakademiets Arkitektskole, men i 1825 avbrøt han studiet og utdannet seg i stedet til maler på modellskolen, hvor han fra 1828 ble undervist av C.W. Eckersberg. I 1835 mottok han et to-årig reisestipendium, og samme år reiste han via Berlin, Dresden, Praha, Nürnberg og München til Roma. Her møtte han sin berømte landsmann, billedhuggeren Bertel Thorvaldsen, og reiste deretter rundt i Italia.
I 1838 besøkte han Napoli, Pompeii og Pæstum sammen med Jørgen Roed, og året etter ga Kunstakademiet støtte til enda en reise fra Roma til Napoli, hvor han kopierte de antikke freskomalerier i det arkeologiske museum. Underveis fikk han følge av Christen Købke og dekorasjonsmaleren Georg Hilker. 
Da Kunstforeningen i København bestilte et bilde fra Roma med selvvalgt motiv i 1837, utførte Constantin Hansen maleriet «Et selskab af danske kunstnere i Rom». Som skildring av et ukonvensjonelt samvær mellom likesinnede, som diskuterer sitt kall, avspeiler bildet kunstnernes nye selvbevissthet i det kunstdyrkende borgerlige samfunn. I tillegg til dette bildet utførte Constantin Hansen både folkelivsscener og studier av Romas antikke arkitektur, f.eks. Titusbuen i Roma, som er helt i Eckersbergs ånd, men avslører Constantin Hansen som en større kolorist.
Etter åtte år i Italia reiste Constantin Hansen hjem, men gjorde underveis et kort opphold i München, hvor han studerte freskomaleriets teknikk. Han hadde sendt hjem utkast til utsmykkingen av universitetes vestibyle på Frue Plads og hadde fått oppdraget sammen med Georg Hilker. Dette var årsaken til München-oppholdet.
Arbeidet med dette pågikk fra 1844 og helt frem til 1853. Constantin Hansen malte de mytologiske figurene, mens Hilker tok seg av dekorasjoner og innramminger, alle inspirert av Pompeii.
Constantin Hansen var den av gullaldermalerne som interesserte seg mest for litteratur og mytologi, og han forsøkte, bl.a. påvirket av kunsthistorikeren Niels Laurits Høyen, å gjenopplive et nasjonalt historiemaleri med bakgrunn i nordisk mytologi, som det ses i f.eks. «Ægirs Gæstebud». Han utførte dessuten mange altertavler og portretter, bl.a. av «Den Grundlovgivende Rigsforsamling».
I 1854 ble Constantin Hansen utnevnt til titulær professor, men ble først i 1864 medlem av Kunstakademiet.
Han er gravlagt på Frederiksberg Ældre Kirkegård.
Ottilia Adelborg-prisen

Ottilia Adelborg-prisen er en svensk litteraturpris. Den utdeles av Gagnef kommune til minne om Ottilia Adelborg og ble etablert i 2000. Priset utdeles annenhvert år til en barnebok-illustratør.
Årebrotsfjorden

Årebrotsfjorden er en fjord i Flora kommune i Sogn og Fjordane på nordsiden av Florø. Fjorden strekker seg 6,5 kilometer fra vest til øst og fortsetter som Botnafjorden videre østover. Fjorden starter i vest mellom Tollaksøya i nord og Ånnøya i sør. I øst ender fjorden mellom Naustholmen, like nord for Florø, og Skutelen.
Fjorden er oppkalt etter Årebrotneset som ligger på nordsiden av fjorden.
Vatikanradioen

Historie

Da radiokringkasting ble vanlig utover i 1920-årene, begynte pave Pius XI å legge planer for en radiokanal i Vatikanstaten. Paven var fascinert av den nye teknologien og så at radio var en mulighet til å kunne spre evangeliet til hele verden. I 1927 kontaktet Vatikanet Guglielmo Marconi, mannen som anses som radioens oppfinner, og ba ham om hjelp til å etablere en radiokanal. Marconi takket ja til oppdraget og skal ha tilbudt seg å gjøre arbeidet gratis.
Da Vatikanet ble erklært som suveren stat i 1929, begynte Marconi å etablere radiosenderen og et radiostudio i Vatikanhagene. 21. september 1930 utnevnte paven den første radiodirektøren: Giuseppe Gianfranceschi, vitenskapsmann, rektor ved det pavelige universitetet Gregoriana og Umberto Nobiles kompanjong ved nordpolekspedisjonen i 1929. Vatikanradioen ble offisielt innviet 12. februar 1931, og den første offisielle sendingen gikk ut 21. september samme år.

Utvikling og utbygging

Frem mot andre verdenskrig beholdt Vatikanradioen sin uavhengighet, til tross for fascismens inntog i Italia og etableringen av Nazi-Tyskland. Radioen rapporterte også om hendelser under andre verdenskrig, blant annet at polakker og jøder ble tvunget inn i ghettoer i Polen. Under krigen kringkastet Vatikanradioen på fire språk – blant annet tysk, selv om kanalen var bannlyst i tysk-besatte områder. 
Etter krigen utvidet Vatikanradioen til å kringkaste på 18 språk, og i 1950 var Vatikanradioen en av grunnleggerne av Den europeiske kringkastingsunion. I 1957 åpnet kanalen et nytt kringkastingssenter med én 100 kW kortbølgesender, to 10 kW kortbølgesendere og en 120 kW mellombølgesender. Nye sendere ble etter hvert etablert for å nå Afrika og Oseania.

Nyere tid

Etter år 2000 har Vatikanradioen tatt i bruk digital teknologi og kringkaster også via internett. Radioen har også egne kontoer på YouTube og Twitter – blant annet sammen med tv-kanalen CTV. I 2009 startet radioen også med reklame for å dekke stadig økende kostnader. Kanalen fortsatte å tape mellom 20 og 30 millioner euro årlig, og i 2017 ble Vatikanradioen underlagt kommunikasjonssekretariatet i Den romerske kurie. Siden har kanalen bygget ned sitt kortbølgenett, blant annet de engelske sendingene til Asia.
I 2016 hadde Vatikanradioen 355 ansatte som produserte 66 timer radio daglig. Kanalen kringkaster på 45 språk samt 38 språk på nettsiden – også norsk.

Sendinger

Vatikanradioen sender alt fra nyheter, fordypning, musikk og liturgi. Den har også direktesendinger fra pavens reiser og opptredener. 
De fleste programmene er vanligvis 20 minutter eller kortere, men sendinger til land med begrenset religionsfrihet er ofte noe lengre – opptil 45 minutter. 
Vatikanradioen har også en egen skandinavisk avdeling, bygget opp av den svenske jesuitten Lars Rooth. Avdelingen sender programmer på svensk fem kvelder i uken, og hver mandag er det innslag fra og om Norge.
Tomáš Špidlík

Bakgrunn

Špidlík studerte 1938–1939 filosofi ved Universitetet i Brno. I 1939 ble universitetet stengt på grunn av okkupasjonen av Tsjekkoslovakia, og studiene ble dermed brått avbrutt.

Jesuitt

I 1940 sluttet han seg til jesuittene, og begynte i novisiatet i Benesov, nær Praha. Novisiatet måtte i 1942 flyttes til Velehrad i Morava. Han avla der sine ordensløfter i september samme år.
Fra 1942 til 1945 studerte han videre i Velehrad. Deretter måtte han igjen avbryte studiene, nå på grunn av tvunget ungdomsarbeid først under tyskerne, så under rumenerne og til slutt under russerne. Han ble så prefekt ved den videregående skolen i Velehrad, og underviste i tsjekkisk og russisk språk. I 1946 ble han sendt til Maastricht for å studere teologi.

Prest

Han ble presteviet i 1949, i Maastricht, og fullførte sin tredje prøveperiode /(tertiaratet) i Firenze 1950–1951. I 1951 ble han så kalt til Roma for å arbeide i Vatikanradioen med sendinger til østblokklandene. Hans prekener over radio, holdt på tsjekkisk, ble svært populære, og er publisert på bokform både på originalspråket og i polsk, rumensk og italiensk oversettelse. 
Špidlík virket som åndelige veileder for Det pavelige seminaret Nepomuceno i 38 år, og ble professor i patristikk og østlig åndelig teologi ved flere universiteter. 
I 1995 holdt han fasteretrett for pave Johannes Paul II og Den romerske kurie, og oppfordret der paven til å skrive en encyklika om økumenikk. Dette resulterte i encyklikaen Ut unum sint. Han ble senere i 1990-årene konsultor for Kongregasjonen for helligkåringer og Kongregasjonen for institutter for konsekrert liv og selskaper for apostolisk liv.

Kardinal

Ved konsistoriet oktober 2003 ble han kreert til kardinal av Johannes Paul II. Han var en av fire eldre teologer som ble utnevnt ved dette konsistoriet. Da han var over 80 år gammel søkte han om dispensasjon fra kravet om å være bispeviet for å bli kardinal, og dette ble innvilget.
Foss videregående skole

Tradisjoner

Foss videregående skole har flere faste arrangementer gjennom skoleåret som Foss-stafetten, som fylte 30 år i 2010, Foss Melodi Grand Prix, Fossrevyen, som i 2007 og 2014 vant Årets Revy av Aftenposten, og konserter i Paulus kirke, Freia-salen og i Aulaen.
Birobidzjan

Birobidzjan (russisk Биробиджа́н, jiddisk ביראָבידזשאן) er hovedstaden i Den jødiske autonome oblast i Russland. Byen ligger ved elvene Bira og Bidzjan, derav navnet, og er nær grensen til Folkerepublikken Kina og ved Den transsibirske jernbanen. I 2006 hadde byen 78 500 innbyggere. Jiddisch er et av de offisielle språkene der, og blir fremdeles brukt i en viss grad.
De som gjester området finner det vanligvis overraskende grønt. Det er mest lettindustri i byen.
En dokumentarfilm kalt L’Khayim, Kamerat Stalin!, om hvordan Stalin opprettet denne regionen for jødene på 1930-tallet, og hvordan tusenvis av jøder slo seg ned der, kom i 2003. I tillegg til at filmen viser historien om opprettingen av det som skulle være et «jødisk hjemland», viser filmen scener fra dagens Birobidzjan og intervjuer med jødiske innbyggere.
Det var ikke så stor del av de sovjetiske jødene som slo seg ned i Birobidzjan, men de som gjorde det, kom seg i alle fall unna Holocaust som rammet jødene i den vestlige delen av landet, da det nasjonalsosialistiske Tyskland gikk til angrep på Sovjetunionen i 1941.
Kalamazoo

Historie

Før europeernes ankomst til området var Kalamazoo bebodd av Potawatomiindianere. Chicagoavtalen i 1821 gav alt land syd for Grand River til De forente stater, men Kalamazoo var forbeholdt landsbyen til høvding Match-E-Be-Nash-She-Wish. En ny navtale i 1827 gjorde at Match-E-Be-Nash-She-Wish gav opp Kalamazoo.
To år senere ble Titus Bronson den første hvite nybyggeren i området. I 1831 grunnla han en by, og kalte den opp etter seg selv. I 1836 ble byen omdøpt fra Bronson til Kalamazoo. Flere ting i byen i dag, blant annet et sykehus og en park, er kalt opp etter Bronson.
Kalamazoo fikk bystatus i 1883.
I 1959 ble USAs første gågate opprettet i Kalamazoo. Denne gaten var en handlegate. I 2000 ble gaten igjen åpnet for trafikk.

Geografi

Kalamazoo har et areal på 65,2 km², hvorav 63,9 km² er land. Det er flere store innsjøer innenfor bygrensene. 
Den største forstaden til Kalamazoo er Portage, som ligger syd for byen. 
Kalamazoo ligger omtrent halvveis mellom Detroit og Chicago.

Demografi

Ved folketellingen i 2000 var det 77 145 innbyggere, 29 413 husholdninger og 14 353 familier i byen. Folketettheten var 1206,9/km².
Av innbyggerne var 70,8% hvite, 20,6% afroamerikanere, 4,2% hispanics og 2,4% asiater.
Medianinntekten for husholdninger var $31 189, og for familier $42 438. Menn hadde en medianinntekt på $32 160, kvinner hadde $25 532. 13,6% av familiene og 24,3% av innbyggerne var under fattigdomsgrensen. Av disse var 26,0% under 18 år og 11,3% over 65.

Utdannelse

Western Michigan University holder til i Kalamazoo, og har fire campuser i byen. Også Kalamazoo College, Kalamazoo Valley Community College og Davenport University holder til i byen.
Et privat finansiert program kalt Kalamazoo Promise garanterer alle som har gått på en offentlig skole i byen å få kostnadene ved høyere utdanning dekket. Alle som har gått minst fire år på skole i Kalamazoo får 65% av kostnadene dekket, dette øker med lengden på skolegangen elevene har hatt i byen. Elever som har hatt alle år i skolen i Kalamazoo får 100% av studieavgiften dekket ved alle offentlige universiteter og høyskoler i Michigan.
Éric Abidal

Karriere

Abidal startet sin karriere i Monaco i 2000. Knappe to år senere ble han solgt til Lille, hvor han ble gjenforent med sin tidligere trener Claude Puel. Mot slutten av 2004 ble Abidal solgt til Lyon, Frankrikes mest suksessfulle klubb gjennom tidene. Det var her han skulle få sitt store gjennombrudd som spiller. Han viste eksepsjonelle ferdigheter defensivt, og avleverte utallige innlegg av høy klasse. Den 17. januar 2007 scoret han sitt første mål for Lyon. Det kom mot Le Mans.
I 2007 ble han hentet av den spanske storklubben FC Barcelona for 15 millioner euro, og signerte en kontrakt som strakk seg over fire år. Klubbens president Joan Laporta satte utkjøpsklausulen til hele 90 millioner euro. Abidal (med draktnummer 22) var en sentral, defensiv brikke i laget som under trener Pep Guardiola blant annet vant tre seriemesterskap og to Mesterligatroféer i årene 2008-2012.

Sykdom

15. mars 2011 ble det kjent at Abidal var diagnostisert med kreft i leveren. Han ble operert senere samme måned, og det var ventet at han ville være uaktuell for spill resten av sesongen. Men allerede i mai var franskmannen tilbake i Barcelonas spillertropp, og han spilte hele kampen da klubben tok sin fjerde finaleseier i Champions League, mot Manchester United på Wembley Stadium i London, 28. mai 2011. Da laget mottok pokalen foran et fullsatt stadion etter kampen, ga Carles Puyol kapteinsbindet til Abidal slik at han ble den første til å løfte pokalen.
15. mars 2012 ble det kjent at Abidal måtte gjennom en levertransplantasjon, som følge av kreftsykdommen. Forsvarsspilleren hadde frem til dette tidspunktet fortsatt å spille fast i Barcelonas startellever, både i La Liga og i Champions League. Operasjonen ble gjennomført 10. april samme år, og var vellykket ifølge representanter for sykehuset, Hospital Clínic de Barcelona. I juni opplyste legene ved sykehuset at det var muligheter for at Abidal kunne spille profesjonell fotball igjen. Han var oppført som del av Barcelonas spillerstall i 2012/13-sesongen, og franskmannen kom inn som innbytter og spilte de siste 15 minuttene i lagets siste hjemmekamp for sesongen, mot Málaga 1. juni. Det var da allerede avgjort at Abidal ville forlate Barcelona etter denne sesongen for å avslutte spillerkarrieren i en annen klubb, men at han er tiltenkt en fremtidig rolle i klubbens spillerutvikling.
Algia

Utseende

Middelsstore, brune, forholdsvis smalvingede sommerfugler. Vingene har lyse tverrbånd på oversiden.

Utbredelse

Slekten er utbredt fra Burma i vest til Ny-Guinea i øst.
Fylkesvei 4756

Fylkesvei 4756 går mellom Ospevoll og Vikedal Motorbane i Vindafjord kommune. Veien er 3,2 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 751.
Aleksandrov (by)

Historie

Bosetningen ble grunnlagt på 1300-tallet, og fikk byrettigheter i 1778. 
På begynnelsen av 1500-tallet bygde Fyrst Vasilij III et lite jaktslott om til fyrsteresidens. Aleksandrov var Russlands fungerende hovedstad i tre måneder (desember 1564 til februar 1565) under Tsar Ivan den grusomme, til han gikk med på å returnere sitt hoff og relikviene fra Moskva som han hadde tatt med seg. Ivan gikk med på å returnere etter at kirken ga han tillatelse til å grunnlegge opritsjnina. Aleksandrov har også senere hatt betydning som midlertidig oppholdssted for tsarene.
Palasskomplekset i Aleksandrovskaja Sloboda, med tallrike kirker som Treenighetskirken, Himmelfartskirken og Korskirken, er ennå i dag severdigheter. Det inneholder også tallrike gjenstander knyttet til Ivan den grusomme, bl.a. hans elfenbenstrone. Anlegget er i dag et nonnekloster.
Zambo – jungelens hersker

Handling

Brad Harris spiller rollen som en av to fanger som er på vei til en afrikansk fengsel for et drap han ikke har begått. Under transporten klarer han imidlertid å rømme, men må samtidig dra med seg den personen han er lenket sammen med. Ute i jungelen må de to fangene kjempe en desperat kamp for å overleve, men bare Harris klarer seg og forsvinner inn i den dype jungelen. Der blir han av de innfødte etterhvert kjent som Zambo, en slags krysning mellom Robin Hood og Tarzan som hjelper dem når de er i nød. Særlig når hvite menn fra den moderne verden er ute etter å utnytte dem.

Om filmen

Zambo er en lavbudsjett italiensk eventyrfilm med et klart B-preg. Blir populært omtalt som «Spaghetti Tarzan» og har klare paralleller til nettopp denne eventyrskikkelsen.
Filmen ble utgitt på video i Norge av Mayco rundt 1982.
Plovdiv

Historie

Plovdivs historie strekker seg 6 000 år tilbake i tid, noe som gjør byen til en av de eldste byene i Europa. Byen het Evmolpija da den i 342 f.Kr. ble erobret av Filip II av Makedonia, som omdøpte byen til Filippopolis. Byen ble senere en selvstendig trakisk by under navnet Pulpudeva, før den ble en del av Romerriket og hovedstad i Trakia i år 46 f.Kr. Romerne omdøpte byen til Thrimontium «tre fjell» etter de tre høydene gamlebyen ligger på.
Slaverne erobret byen på 500-tallet og sørget for å innlemme byen i det første bulgarske riket og omdøpte den nok en gang, nå til Pâldin, før bulgarerne tok over byen i 815. Tyrkernes invasjon i 1364 forårsaket store ødeleggelser, men byen ble gjenreist med et utall av moskeer og basarer, skiftet navn til Filibe og ble etter avslutningen av den russisk-tyrkiske krig hovedstad i den osmanske provinsen Øst-Rumelia. Navnet Plovdiv fikk byen på 1400-tallet.
Da Bulgaria var under Det osmanske riket på 1800-tallet, ble den bulgarske frigjøringskampen ledet fra Plovdiv, men da byen ble frigjort fra osmanene etter slaget ved Plovdiv i 1878 ble den likevel ikke en del av fyrstedømmet Bulgaria, og ble i stedet hovedstad i det osmanske Øst-Rumelia fram til 1885 da den ble en del av Bulgaria.
SkyTaxi

Historie

Selskapet blei oppretta i 2000. Det opererte først med en Piper PA-34 Seneca-maskin fra Opole-Polska Nowa Wieś lufthavn utafor Opole, men flytta seinere i etableringsåret til Wrocław–Kopernikus lufthavn. I 2002 skaffa SkyTaxi seg Cessna T303 Crusader og i 2005 fikk det Saab 340.

Virksomhet

SkyTaxi opererer i chartermarkedet fra Wrocław–Kopernikus lufthavn utafor Wrocław.

Flyflåte

Flyflåten består av Saab 340A med ei rekkevidde på 2600 km og 33/34 seter. Selskapet har to slike flymaskiner (juni 2017).
Skedsmo Janitsjarorkester

Forhistorie

Åsenhagen skole ble innviet i 1971, og da man nærmet seg 17. mai året etter var det nystartede skolekorpset fortsatt under opplæring og ikke klare for 17. mai-toget. Kort tid før 17. mai ble det derfor tatt et initiativ på Åsenhagen skole ved daværende rektor Martin Gunnar Knutsen, om at elevenes foreldre med korpserfaring ble bedt om å finne gamle instrumenter og stille opp. På kort varsel øvde disse rundt 20 musikantene inn 3-4 marsjer og Ja vi elsker. Det ble kjøpt inn bowlerhatter som uniform, og det «nye» korpset stilte opp til 17. mai i 1972. Korpset ble kalt «Pappaorkesteret» og ble nedlagt samme dag. Samme høst ble Skedsmo Janitsjarorkester stiftet med medlemmer fra «Pappaorkesteret». Bowlerhatten ble varemerke for Skedsmo Janitsjarorkester.
Katarina av Sachsen-Lauenburg

Bakgrunn

Katarina var datter av hertug Magnus I av Sachsen-Lauenburg (død 1543) og hans hustru Katarina av Braunschweig-Wolfenbüttel. Hun fikk en protestantisk oppfostring.

Bakgrunn for ekteskapet

Det ekteskap hun skulle inngå ble arrangert, og av politiske grunner. Etter å forgjeves ha hørt seg for i Polen, Danmark og to tyske fyrstedommer ble Gustav anbefalt å innlede forhandlinger med Sachsen-Lauenburg. Hertugdømmet var fattig men dets dynasti var beslektet med flere av Europas mektigste dynastier. Det var et sentrum for leieknekter som kongen var i behov av og det var protestantiskt, samtidig som Katarinas mor var velsedd av keiseren og kunne bidra med keiserlige kontakter. Gustav kunne ved dette knytte kontakter med tyske fyrster, men også med Danmark, idet Katarinas søster, Dorothea av Sachsen-Lauenburg, var gift med den danske kronprinsen Kristian, den senere Christian III. 
Giftermålet lenket også Gustav med den gamle folkungaætten fra vilken Katarina nedstammet, gjennom sin mormor Katarina av Pommern-Wolgast. Forhandlingene ble innledet i 1528, men dro ut på tiden i flere år. Hun mottok Korsholms og Kalmar län og Öland som livgeding.

Ekteskap med Gustav Vasa

Hun giftet seg med Gustav Vasa 24. september 1531. Han var da konge av Sverige. Med giftermålet ønsket Gustav å knytte bånd til den gamle folkungaætten som Katarina stammet fra gjennom sin mormor  Katarina av Pommern. Det var et politisk ekteskap hvor Gustav kunne knytte viktige kontakter med nordtyske fyrster, men også det faktum at Katarinas søster Dorothea allerede var gift med den danske kronprinsen Christian, den senere Christian III, hadde betydning. 
I eldre svensk litteratur beskrives Katarina som full av nykker og stadig klagende over alt som var svensk og ekteskapet har på svakt grunnlag blitt ansett som ulykkelig.
Katarina nedkom med sønnen Erik, den senere Erik XIV av Sverige i 1533.
Sommeren 1535 ankom hennes danske svoger Christian i et diplomatisk ærend, og Katarina skal ha blomstret opp. Under en dansetilstelning i Stockholm samme år falt dronningen så forkjært at hun ble sengeliggende. Hun var på dette tidspunktet gravid med sitt andre barn. Det kom til komplikasjoner og Katarina døde i barselseng dagen før sin 22-årsdag sammen med sitt ufødte barn. 
Katarina ble bisatt i Storkyrkan i Stockholm 1. oktober 1535, men ble først begravet 21. desember 1560 i Uppsala domkyrka hvor også Gustav og hans to andre ektefeller Margareta og Katarina Stenbock ligger.