google/wiki40b huggingface dataset:
Tistelstengelvikler

Utseende

En middelsstor til ganske stor (vingespenn 18-23 millimeter), gråbrun vikler. Arten er et medlem av en gruppe svært like arter, ofte er det nødvendig å dissekere ut kjønnsorganene for å bestemme artene med sikkerhet. Forvingen har en lys flekk ved bakkanten, denne fortsetter gjerne framover i vingen som et gråaktig tverrbånd. Det er også en rund, hvit flekk ved bakhjørnet og flere hvite flekker ved framkanten med en brun stripe i midten. Bakvingen er brun, blekere ved roten.

Levevis

Larvene lever inne i stengel og røtter på ulike tistler (slektene Carduus og Cirsium). De voksne sommerfuglene flyr i mai-juni.

Utbredelse

Arten er utbredt over hele Europa, unntatt lengst i nord, og også i den nordlige delen av Asia. I Norge finnes den nord til den sørlige delen av Nordland.
Pan Trafikk

Visjoner

Like etter oppstarten var det meningen at Pan Trafikk (av gresk «Pantos» som betyr «overalt») skulle drive med alle typer for transport. Dette gikk man imidlertid fort bort fra, og ledelsen konsentrerte seg om alle typer busstrafikk i og utenfor rute. Pan Trafikk startet, sammen med selskapene HSD, Haugaland Billag og Stavanger og Omegn Trafikkselskap (S.O.T.) Kystbussen i 1993 som raskt viste seg å bli en suksess.

Ruteområde

Konsesjonsgrensene til Pan var i all hovedsak knyttet til de gamle kommunegrensene som eksisterte før kommunesammenslåingen i 1972. I nord hadde selskapet all rutekjøringen innen gamle Åsane kommune og mellom denne og Bergen Busstasjon. Strekningen Vågsbotn-Ytre Arna-Arna stasjon (gamlevegen) med forlengelse to ganger daglig til Garnes og Arna Bruk, var også en del av selskapets område. I sør hadde de konsesjon på all rutekjøring i gamle Fana kommune og Os kommune og mellom disse og Bergen Busstasjon. I tillegg drev selskapet Flybussen og pendelruter mellom de nevnte bydelene. I henhold til konsesjonen kunne selskapet ikke avvikle lokaltrafikk innen Bergen Sporvei AS (BS) sine grenser, selv ikke pendelrutene som var gjennomgående i sentrum. På 90-tallet så linje 50 dagens lys. Den ble drevet i samarbeid med Bergen Sporvei, og hadde fulle trafikkretter på hele strekningen (Flaktveit-)Åsane Senter-Bergen sentrum-Landås-Lagunen(-Fanatorget).

Tid for samarbeid

Med åpningen av Nordhordlandsbrua høsten 1994 ble det innledet rutesamarbeid med naboselskapet i nord, BNR. Steinestø kai hadde i alle år vært et naturlig omstigningspunkt for reisende mellom Bergen og nordhordlandskommunene, men broen førte med seg et behov for samkjøring. BNR fikk adgang til å avvikle trafikk i Åsane på enkelte avganger (merket i ruteheftet som 285 Breistein og 301 Tellevik/Knarvik). Til gjengjeld fikk Pan Trafikk ruter over broen til Frekhaug og Knarvik/Alversund.
I 1998 inngikk Pan Trafikk og Bergen Sporvei avtale om samkjøring på tvers av konsesjonsgrensene. Det innebar i praksis at selskapene kjørte inn i hverandres områder på felleslinjene, og at disse kunne benyttes av alle reisende på hele strekningen, uavhengig av om bussen var rød eller gul. Dette samarbeidet var foranledningen til fusjonen som siden dannet Gaia Trafikk AS.
Gladiatorene

Gladiatorene (orig.: Demetrius and the Gladiators) er en amerikansk bibelsk storfilm fra 1954 og en oppfølger til Men jeg så ham dø (1953). Filmen ble regissert av Delmer Daves og produsert av Frank Ross.
Victor Mature spiller rollen som Demetrius, en kristen slave som tvunget til å kjempe som gladiator, og Susan Hayward som Valeria Messalina. De øvrige rollene spilles av Ernest Borgnine, William Marshall, Michael Rennie, Jay Robinson, Debra Paget, en ung Anne Bancroft og Julie Newmar. Filmen er i farge og CinemaScope.
Julia Dahr

Julia Dahr er en norsk dokumentarfilmskaper. Filmene hennes gjenspeiler hennes sterke engasjement for klima og miljø.
I 2016 stod hun på det amerikanske finans- og forretningstidsskriftet Forbes' liste «30 under 30 i Europa som forandrer fremtiden i media».
I 2017 hadde hennes dokumentar Thank You For The Rain premiere. Den vant en rekke priser på filmfestivaler rundt om i verden.
I 2018 var hun en av tolv kvinnelige filmskapere som ble plukket ut til å delta i Utviklingsprogram for kvinnelige filmskapere (UP), med oppstart høsten 2018. Programmet ble etablert av Norsk filminstitutt og Talent Norge i fellesskap for å jevne ut den skjeve kjønnsbalansen innen norsk film ved å styrke talentfulle unge kvinners muligheter til å nå videre i filmbransjen. UP har også som mål at minst 80 prosent av deltagerne skal være i gang med å skape film innen tre år etter at de har deltatt i programmet.
Tromsø Akademiske Kvinnekor

Tromsø Akademiske Kvinnekor (TAKk) ble stiftet 20. mars 2010 og er et akademisk kvinnekor ved UiT - Norges Arktiske Universitet. Koret er også tilknyttet Studentsamfunnet driv. TAKk har ca 40 medlemmer fra ulike akademiske disipliner bestående av både studenter, ansatte på UiT og andre med akademisk tilknytning.
Koret ledes av Conducteur Supreem Bjarne Isaksen.
Bergartilleri

Bergartilleri er artilleri som er organisert og utrustet for strid i fjellterreng. Bergartilleriavdelinger har vanligvis lette haubitser (bergkanoner) som kan kjøres eller lufttransporteres.
Steinar Ege

Karriere

I Norge spilte Ege for klubbene Greipstad, Øyestad IF, Kristiansand IF, Stavanger IF og Viking HK. Han startet proffkarrieren hos den tyske klubben VfL Gummersbach i 1997. I 1999 gikk han til THW Kiel og deretter tilbake til Gummersbach. I 2002/2003 var Ege en periode på utlån fra Kiel til det spanske toppserielaget CBM Galdar. Etter sesongen 2005/2006, gikk han så fra Gummersbach til danske FCK Håndbold. Da FCK Håndbold ble lagt ned i 2010, fulgte Ege med over til AG København. Der spilte han til klubben gikk konkurs i 2012. Da la han opp. I 2015 gjorde han comeback i THW Kiel.
Ege debuterte på det norske landslaget 4. mars 1995 mot Aserbajdsjan. Han har rekorden i antall landskamper på Norges herrelandslag i håndball etter at han 22. januar 2011 passerte Jan Thomas Lauritzens 254 landskamper. Ege kunngjorde 29. desember 2011 at hans landslagskarriere er over. Han stoppet dermed på 262 landskamper. Etter at han la opp, er han tilknyttet Norges Håndballforbund som målvakttrener.
Odd Grønvold

Biografi

Odd Grønvold ble student i 1925 og tok eksamen ved Oslo handelsgymnasium i 1927. Deretter fikk han ansettelse i Christiania Glasmagasin. Etter et studieopphold i utlandet ble han i 1934 sjef for avdelingen for krystallvarer, og i 1937 også personalsjef.
I 1939 ble det under kronprins Olavs ledelse organisert en frivillig militæropplæring med major Nikolai Ramm Østgaard som  medarbeider. Odd Grønvold hadde vært adjutant for Østgaard tidligere og ble bedt om å være med i dette arbeidet, som foregikk om kvelden etter arbeidstid. Dette varte fram til krigsutbruddet, da han ble med under kampene i Sør-Norge. Under kampene på Ringerike var han troppsjef i 9. kompani av Vestoppland infanteriregiment nr. 6 (Kp. 9/IR 6). Og deltok blant annet i de harde trefningene i Haugsbygd. Etter kampene ved Klekken gikk Grønvolds tropp inn i kaptein Lehres 5. kompani (Kp. 5/IR 5) som så ble oppløst den 19. april. Grønvold fortsatte med 17 mann på ski over Vestenden til Grua og videre over Skjerva - Eina - Vardal og derifra til styrkene i Vestre Gausdal. Etter felttoget kom han  med i Milorg og gjorde en sterk innsats der, mange ganger i oppdrag med livet som innsats. I mars 1945 flyktet han til Sverige.
Etter krigen fortsatte han i Glasmagasinet, men ble så kalt til Slottet som adjutant for kronprins Olav for en periode på tre år. Fra 1953 til 1957 var han så kronprinsens sekretær, deretter ble han hoffmarskalk. Fra 1966 til 1. april 1985, da han fikk avskjed i nåde, var han sjef for Det kongelige hoff.
Tvangsgrunnlag

Tvangsgrunnlag er et vilkår som må foreligge for at en tvangsfullbyrdelse skal kunne gjennomføres. Det skilles i den norske tvangsfullbyrdelsesloven mellom alminnelige og spesielle tvangsgrunnlag. De alminnelige tvangsgrunnlagene gjelder uansett hva slags krav og dekningsobjekt det er snakk om. Dette er først og fremst dommer (herunder voldgiftsdommer) og kjennelser, avgjørelser av Forbrukertvistutvalget, rettsforlik og visse andre avgjørelser som har samme virkning som en dom, jf. tvangsfullbyrdelsesloven § 4-1.
De særlige tvangsgrunnlag vil variere ut fra hva slags krav det er snakk om (pengekrav eller naturalkrav) og hva slags formuesgode det er aktuelt å ta beslag i. Praktiske eksempler på særlige tvangsgrunnlag er tinglyst pantedokument i fast eiendom og såkalt eksigible gjeldsbrev, det vil si gjeldsbrev der debitor har vedtatt at tvangsfullbyrdelse kan skje uten forutgående rettssak. Detaljerte regler om hvilke særlige tvangsgrunnlag som kan påberopes finnes i tvangsfullbyrdelsesloven §§ 7-2, 8-2, 9-2, 10-2, 11-2, 12-2 og 13-2.
For at tvangsgrunnlaget skal kunne være grunnlag for tvangsfullbyrdelse kreves det videre at det må være tvangskraftig.
Gargofjellet

Gargofjellet (nordsamisk: Gárggovárri) er et fjell i Kvænangen kommune i Troms. Det har en høyde på 471 moh og ligger like øst for kommunesenteret Burfjord.
Fjellet er en av toppene i Til topps i Kvænangen.
Brunevarer

Brunevarer eller brunvarer er en betegnelse for forbrukerelktronikk som fjernsynsanlegg, radio- og stereoanlegg og lignende. Uttrykket skal ses som en slags pendant til hvitevarer som kjøleskap, vaskemaskiner m.fl.,  disse har ofte hvit overflate. Tidligere var ofte radioer og TV bekledt med brunlige kabinetter av tre eller bakelitt.
Benedicte Cappelen

Familie

Hun var datter til Ulrich Fredrich von Cappelen (død 1820) gift med Benedicte Henrikke født Aall (død 1812). Hun var søster til Ulrik Frederik Cappelen, Nicolai Benjamin Cappelen og Jørgen Wright Cappelen. Foreldrene bodde først i Skien og fra ca. 1804 på gården Frednes i Porsgrunn. 
Benedicte var etter foreldrenes død i huset hos farbroren, eidsvollsmannen Didrich (von) Cappelen (død 1828) i Skien, og hans 2. ektefelle Marie S. født Blom. Benedicte ble den 26. desember 1825 gift på Mæla gård med deres sønn Hans Blom Cappelen (død 1846), til tross for noe motstand fra Didrich. Etter Didrichs død overtok Hans eiendomskomplekset Gjemsø kloster. Hans og Benedicte flyttet da fra sin bygård i Skien og inn på hovedgården på Klosterøya. De fikk foretatt en ombygging og modernisering av bygningene.
Benedictes datter Marie Diderikke (død 1913) var gift med skipsmegler «Fritz» Trampe Flood (død 1913), Porsgrunn, og den andre datteren Didrikke (død 1880) var gift med skipsfører Johannes C. Borchsenius (død 1876), Skien. Begge døtrene har etterkommere idag.

Virksomhet

Benedicte overtok ved sin manns død i 1846, ledelsen av godset Gjemsø kloster, med jord- og skogbruk i Skien, Solum og Øvre Telemark, flere sagbruk, trelasthandel, skipsrederi m.v. Denne næringsvirksomheten var av de største i Telemark og hun ledet den videre under firmanavnet Hans Cappelens Enke. Benedicte hadde fem små barn da hun ble enke og var selv uten forretningsutdannelse. Selv om hun ble rådet til å selge eiendommene og virksomheten – helt eller delvis – da mannen døde, valgte hun å drive videre med gode kontormedhjelpere og oppmuntring fra familien, særlig broren Nicolai Benjamin Cappelen. Hun viste seg å være en dyktig leder, og hun holdt personlig kontakt med både bønder som drev godsets skoger, og skippere på skutene, samt med handelsforbindelser i inn- og utland.  Hun forærte i 1854 Solum kirke til sognet.
Benedicte tok etter hvert opp de to sønnene Hans og Didrik Cappelen som kompanjonger i firmaet. De to overtok sammen det hele pr den 1. januar 1874 og kjøpte henne ut. Hun bodde imidlertid på hovedgården Gjemsø kloster til sin død i 1881, sammen med den yngste sønnen Hans og hans ektefelle Anna Margaretha født Schiøtt, og deres barn. Sønnene har også mange etterkommere i dag bl.a. i Norge, Sverige, USA og Østerrike.
Lepturdrys

Utseende

En middelsstor, mørkbrun trebukk. Antennene er tynne, betydelig lengre enn kroppen. Pronotum er bredere enn langt, med en bakoverrettet tann ved bakhjørnet. Dekkvingene er avsmalnende bakover, med fine, lyse lengdestriper. Antenner og bein er gulbrune.

Utbredelse

Arten er kjent fra Brasil og Bolivia.
Mill Creek gasskraftverk

Mill Creek gasskraftverk er et varmekraftverk under bygging utenfor Anaconda, delstaten Montana i det vestlige USA. Det får en installert produksjonskapasitet på 200 MW fordelt på 4 like store blokker. Brenselkilden for anlegget vil være naturgass. Anlegget skal stå ferdig sent i 2010. Utbygger er Northwestern Energy.
Anlegget må ikke forveksles med Mill Creek kullkraftverk i Kentucky, eller Mill Creek kraftverk i Sør-Carolina.
Trang midtre runda vokal

Ikke-framskutte lepper

Siden det ikke finnes noe tegn i det internasjonale fonetiske alfabetet for ikke-framskutte lepper, brukes det diakritiske tegnet for spredte lepper ([ ͍ ]) her som et ad hoc-symbol. Andre mulige transkripsjoner er [ɨ͡β̞] (simultan [ɨ] og labial sammenpressing) og [ɨβ] ([ɨ] modifisert med labial sammenpressing).
«Kertsj»

Historie

Kjølen til «Kertsj» ble lagt i Sovjetunionen den 30. april 1971, og skipet ble sjøsatt 21. juli 1972. Den 25. desember 1974 gikk det inn i tjeneste med Svartehavsflåten tilhørende den sovjetiske marinen. «Kertsj» ble bygget ved verft 61 i Mykolajiv ved Svartehavet, og var i tjeneste med den sovjetiske flåten frem til Sovjetunionens oppløsning i 1991 før det ble overført til etterfølgeren, den russiske marinen. «Kertsj» er det eneste skipet av den gamle Kara-klassen som fortsatt (per 2014) er i aktiv tjeneste, og det skal etter planen tas ut av tjeneste i 2019.
Senegal under Afrikamesterskapet i friidrett 2004

Resultater (ufullstendig)

(Q, q – kvalifisert, NM – ikke noe gyldig resultat, SB – årsbeste, PB - personlig rekord)
Soppsky

Soppsky er en sky av røk og gass som oppstår ved store eksplosjoner i åpen atmosfære.
De har fremfor alt blitt forbundet med sprengning av atomvåpen, men også andre eksplosjoner, branner og vulkanutbrudd kan gi opphav til fenomenet.
Det som skjer er at eksplosjonen danner et krater som fokuserer varme og utblåsning loddrett oppover. Det blir en konsentrert, hurtig stigende røyk- og gass-strøm som stopper opp og danner «hatten», så høyt over bakken som kreftene klarer. En soppsky kan lages i liten målestokk, ved hjelp av en kopp og litt krutt f.eks.
Claire Mjøen

Liv og virke

Claire var datteren av Rudolph Berndt og Emilie Grevérus og vokste opp i Magdeburg i Tyskland i et hjem fylt av kunst og kultur. Foreldrene lærte barna om Goethe, Schiller og Ibsens' verker, arrangerte mye selskaper og huset mang en kunstner og kulturpersonligheter, deriblant pianist Nils Larsen, fiolinist Leif Halvorsen og sangerinne Cally Monrad, imens de studerte musikk i Tyskland. Da Claire var 16 år gammel ble hun sendt til en anerkjent skole for unge piker i Sveits for å lære språk, kunsthistorie, sang og klaverspill. 
I 1896 giftet Claire seg med dr. Jon Alfred Mjøen fra Gjøvik gård og de bosatte seg de første årene som gift i Berlin og München før de flyttet til Kristiania i 1898. Claire ble etterhvert kjent som en dyktig oversetter og allerede da de bodde i München mestret hun det norske språket perfekt. Hun begynte oversettervirksomheten sin med å oversette Bjørnstjerne Bjørnsons' samlede verker til tysk og kom etter hvert også til å oversette Georg Brandes, Knut Hamsun, Johan Bojer, Barbra Ring, Jakob B. Bull, Herman Wildenvey, Nordahl Grieg, Gunnar Larsen, Wilhelm Keilhau, Kristian Schjelderup og mange flere.
Claire var også sekretær i Norske Kvinners Nasjonalråd i 12 år og jobbet for kvinnesak og fredssak.
Heterogomphus schoenherri

Utseende

En stor (ca. 50 millimeter), kraftig, brun til svart, halvblank hornbille. Som vanlig hos hornbiller er det stor forskjell mellom kjønnene, hannene er større, har et krumt horn på hodet og en uthuling foran på pronotum. Hos denne arten er hornet langt, tynt og krumt og uthulingen stor, med et bredt framspring fra pronotum som ligger som et tak over den fremre delen. Hunnene har én liten knøl på hodet, men ikke horn. Det uthulede området foran på pronotum er hårete, hårene gulrøde, undersiden er kledt med lignende hår. Pronotum er ganske tett punktert hos begge kjønn, mne med et blankt område i midten, dette er størst hos hannen. Forleggen (protibia) har fire tenner på utsiden som er rettet skrått framover. Dekkvingene er tett, rynkete punkterte.

Levevis

Til tross for at noen av artene er ganske vanlige er det lite man vet om biologien til disse billene. Larvene til de artene der disse er kjente lever i jorda der de spiser dødt, organisk materiale. De voksne billene er aktive om natta og kommer gjerne til lys. Disse artene er ikke regnet som skadedyr.

Utbredelse

Arten er utbredt i Panama, Colombia, Venezuela og Ecuador.
Bocas del Toro (distrikt)

Bocas del Toro er et distrikt i provinsen Bocas del Toro nordvest i Panama. Distriktet omfatter blant annet øygruppa Bocas del Toro. Distriktshovedstaden er byen Bocas del Toro. Distriktet dekker et areal på 430,7 km². I 2014 hadde distriktet 18 801 innbyggere.
Bocas del Toro ble opprettet som distrikt i 1855.
Vegen og Vi

Vegen og Vi var et tidsskrift som ble utgitt av Statens vegvesen. Avisen var en kanal for nyheter og debatt om veg- og trafikkspørsmål.
Opplaget var cirka 15 000 eksemplarer (november 2010), og avisen kom er ut 11 ganger i året. Vegen og Vi var en gratisavis.
Avisen redigeres på uavhengig grunnlag i henhold til prinsippene i Redaktørplakaten, men avisen «skal bidra til å styrke Statens vegvesens omdømme». Redaksjonen består av redaktør Mark S. Berger samt tre reportere. I 2015 ble avisen erstattet med nettavisen Vegnett.no.
Cotonou-avtalen

Cotonou-avtalen er en traktat om politisk, økonomisk og sosial utvikling mellom Den europeiske unionen og 78 av de 79 ACP-landene i Afrika, Karibia og Stillehavs-regionen. 
Avtalen ble signert i juni 2000 i Cotonou, den største byen i Benin, av 78 ACP-land (Cuba signerte ikke) og femten medlemsland i EU. Cotonou-avtalen trådte i kraft i 2003, og er den nyeste avtalen i utviklingssamarbeidet mellom ACP og EU.
Cotonou-avtalen tar sikte på å redusere og etter hvert utslette fattigdom, bidra til bærekraftig utvikling og gi ACP-landene gradvis adgang til verdenshandelen. Den reviderte Cotonou-avtalen handler også om kamp mot straffeunndragelse og om å fremme rettferdighet gjennom Den internasjonale straffedomstolen.
3. februar

Navnedag

Ansgar, Asgeir
Navnedagen er etter Nordens Apostel, den hellige Ansgar som døde 3. februar i 865
Ranqueles

Utseende

Store (ca. 40 millimeter), avlange, matt gråbrunlige trebukker. Antennene er omtrent halvparten så lange som kroppen. Pronotum er bredere enn langt, med rundede sider uten pigger, i midten med et par små, nyreformede, svarte flekker. Dekkvingene er parallellsidige.

Utbredelse

Slekten er bare kjent fra den nordlige delen av Argentina.
Fantan Mojah

Biografi

Owen Moncrieffe, kjent under artistnavnet Fantan Mojah, ble født i Saint Elizabeth Parish, Jamaica. For å tilegne seg erfaring tok han seg jobb hos reisende DJ-grupper, og fremførte musikken sin mens det var lydsjekker. Han gikk først under artistnavnet Mad Killer, som en hyllest til en av favorittartistene hans, Bounty Killer. Etter at han ble eksponert for Rastafari-bevegelsen fikk musikken hans en mer positiv tone, og han ble oppmuntret av Capleton til å ta i bruk artistnavnet Fantan Mojah.
Tom Waits-løpet

Tom Waits-løpet er et etappeløp mellom brune puber i bydel Gamle Oslo, arrangert første gang i 1999. Et hovedpoeng er sosialt samvær, og man blir ikke uglesett for å bli sittende på en av pubene og således ikke fullføre løpet. Avleggere med samme navn er avholdt siden 2003 i Kristiansand, siden 2010 i Tønsberg og Trondheim, og siden 2014 på Sortland.
Løpet er oppkalt etter den amerikanske blues-artisten Tom Waits, som er kjent for sin henslengte og «brune» stil.  Det er et uformelt tilsvar til det tidligere Grete Waitz-løpet – nå Vårspranget – og ble etablert for å redusere prestasjonsangsten i løpet og sportsånden i alkoholkonsumet.  Det skulle samtidig være et alternativ for alle, ikke bare kvinner.
Tom Waits-løpet er tradisjonelt lagt til samme dato som Grete Waitz-løpet – eller i den senere tid helgen før Holmenkollstafetten – første lørdag i mai, men aldri på 1. mai. De siste årene har dette vært 3. mai 2008, 9. mai 2009, 8. mai 2010, 7. mai 2011, 5. mai 2012, 4. mai 2013, 3. mai 2014, 2. mai 2015 og 7. mai 2016. Dette året går løpet samtidig som Holmenkollstafetten, dog i ulike traseer.
Ogooué

Ogooué eller Ogowe eller Ogove er den viktigste floden i Gabon i Afrika. Ogooué har sitt utspring 450 moh 2°40′S 14°30′Ø, på et sandete og nesten tredløst platå, Batéképlatået, som dannet vannskillet mellom dens og Kongoflodens område. Den flyter i nordvestlig retning, gjennom flere fosser, forøkes med flere bielver, og endrer retning etter at den fra nord i nærheten av ekvator har mottatt elven Ivindo, fortsetter mot vedt, og senere motsørøst. Etter at den har mottatt sin største bielv, Ngounie, blir den svært bred og øyrik, og mottar fra nord mer vann fra innsjøen Azingo og fra sør fra innsjøene Onangue og Anengue.
Den nordligste grenen av deltaet, Nasaretfloden, som faller ut i Nasaretviken nord for Kapp Lopez, har under den tørreste perioden av året et dyp av 6-9 meter. Den sydligste faller ut i den store lagunen Nkomi, som sammenhenger med Atlanterhavet. Deltaets store utstrekning (omkring 120 km fra nord til sør) samt den veldige vannmengden (som beror på at flodområdet ligger innen det tropiske regnbeltet) gav en gang ganledning til antagelsen at elven var en nordlig gren av Kongo,  eller i alle fall et av kontinentets hovedfloder. 
Elvens lengde er 1 200 km, flodområdet 300 000 km², hvorav deltasumpen 4 800 km². Den er farbar for mindre fartøyer 350 km opp til Ndjolé.
Flodens munningsområde ble i 1873 tatt i fransk besittelse, og Victor de Compiègne ogh Alfred Marche dro i 1874 oppover elven nesten til 13° østlig lengde. Fra 1876 undersøkte Pierre Savorgnan de Brazza under flere reiser elvens øvre løp og tok samtidig dets område i besittelse for Frankrike.
Keyks

Keyks (gresk: Κήϋξ, Kēüx) var i henhold til gresk mytologi sønn av Hesperos og var konge av Thessalia. Han var gift med Alkyone og de to var svært lykkelige sammen. I henhold til Pseudo-Apollodorus' fortelling kalte de hverandre ofte for «Zevs og Hera». Det mislikte Zevs selv, og da Keyks en dag var ute på havet, kastet guden en lynstråle mot båten hans og han døde. Keyks opptrådte senere for Alkyone som et gjenferd for å fortelle henne om sin skjebne. I sorg kastet hun seg i havet og druknet. Gudene angret seg og av medlidenhet forvandlet de dem begge til isfugler (halcyonidae), eller halykonfugler.
Den romerske poeten Ovid og den latinske forfatteren Hyginus har begge gjenfortalt parets metamorfoser (forvandlinger) i og etter Keyks omkom i stormen, skjønt begge har utelatt at de kalte hverandre for «Zevs og Hera» – og Zevs påfølgende raseri – som en årsak for det. De begge gjør metamorfosen til opprinnelsen til «halykondager», de syv dagene om vinteren når det aldri opptrer storm. Begge forfatterne hevdet at disse var opprinnelig de syv dagene hvert år hvor Alkyone (som isfugl) la sine egg og lå på deres rede ved stranden mens hennes far Aiolos, vindguden, holdt vinden tilbake og dempet bølgene slik at hun kunne være trygg. Denne fasen har siden blitt referert til som en fredelig tid.
Myten har også kortvarig blitt nevnt av Vergil, men uten at Zevs' raseri er nevnt.
Det er to figurer ved navn Keyks i gresk mytologi. Den første var den Keyks som var gift med Alkyone og omtalt over som forvandlet til fugler. Den andre Keyks var en konge i Trakhis i Theassalia, og en nevø av Amfitryon, stefar av Herakles. Denne Keyks, konge av Trakhis, ble venn med Herakles og tilbød ham beskyttelse mot kong Eurytos av Oikalia. Keyks' sønn Hippasos fulgte Herakles på hans hærtokt mot Eurytos, men i slaget ble Hippasos drept. Keyks av Trakhis hadde også en datter ved navn Temistonoe som ble gift med kong Kyknos.
Ulike arter av isfuglene er oppkalt etter myten.