google/wiki40b huggingface dataset:
Parallakse

Parallakse (gresk: παράλλαξις,  parállaxis) er endringen i posisjonen til to stasjonære punkter relativt til hverandre sett av en observatør, som følge av observatørens bevegelse. Det er den tilsynelatende forflytningen av ett objekt i forhold til en bakgrunn på grunn av endring i observatørens posisjon.

Bruk til avstandsberegninger

Ved å observere parallakse, måle vinkler og bruke geometri, kan man bestemme avstanden til forskjellige objekter. Når man bruker dette i forbindelse med stjerner, kalles effekten for stellar parallakse. Den første målingen av stellar parallakse i nyere tid ble gjort av Friedrich Bessel i 1838, for stjernen 61 Cygni.
Avstandsberegning ved hjelp av parallakse er et spesialtilfelle av prinsippet triangulering, hvor man kan finne alle sidene og vinklene i et nettverk av triangler hvis man, i tillegg til at man kjenner alle vinklene i nettverket, vet lengden til bare én side. Slik kan man ved en nøyaktig oppmåling av en grunnlinje bestemme alle de andre sidene i nettverket. I en parallakse er trekanten ekstremt lang og smal, og ved å måle kortsiden og den lille toppvinkelen (de to andre vinklene er da nær 90 grader) vil man kunne bestemme de lange sidene (som i praksis er like lange).

Den trigonometriske parallaksemetoden

Når vi strekker ut armen, holder en finger i været og lukker øynene vekselvis, flytter fingeren seg tilsynelatende i forhold til bakgrunnen. Dette fenomenet kalles parallakse. Årsaken er at vi ser på fingeren med litt forskjellig vinkel om vi ser med høyre eller venstre øye. Beveger vi fingeren nærmere ansiktet blir forflytningen større. Den tilsynelatende forflytningen blir enda større om vi flytter hodet til sidene. Dette prinsippet utnyttes til å bestemme avstanden til nære stjerner. Øyeavstanden er diameteren i jordas bane rundt solen. Så foretar man nøyaktige bestemmelser av vinkelen p, parallaksen til stjernen, som er halve vinkelen til den observerte forflytningen. Som referanse ved vinkelmålingene bruker man fjerne stjerner som ikke har noen synlig parallakse.
Av figuren ser vi at

der p = parallaksevinkelen, a = den store halvaksen i jordas bane rundt solen, r = avstanden til stjernen.
Avstanden er altså

Vi ser at parallaksevinkelen er veldig liten, selv for den nærmeste nabostjernen. Jo lengre borte en stjerne er, desto mindre blir parallaksevinkelen. Dette setter begrensninger for denne metoden for avstandsbestemmelse. ESA-satellitten Hipparcos, som var i drift fra 1989 – 1993, foretok de mest nøyaktige parallaksemålinger hittil. Målingene ble ikke forstyrret av atmosfæren, derfor kunne Hipparcos bestemme parallaksen med en nøyaktighet på 0,002 buesekunder. I 2013 skjøt ESA opp satellitten Gaia, som skulle levere atskillig mer detaljerte data om posisjon og bevegelser til enda fjernere objekter. Gaia skulle egentlig blitt skutt opp i 2012, men prosjektet ble utsatt.

Eksempel: Avstandsbestemmelse med parallaksemetoden

For å beregne avstanden til Proxima Centauri, solens nærmeste kjente stjerne, der parallaksen er 0,000211°, setter man opp følgende ligning: 
a = 1,50 . 1011 m, p = 0,000211° Þ 

Regnestykket viser at avstanden til Proxima Centauri er 4,3 lysår.
IG Farben

IG Farben og den andre verdenskrig

Under den andre verdenskrig bygget IG Farben en fabrikk for produksjon av syntetisk olje og gummi (fra kull) i konsentrasjonsleiren Auschwitz. I 1944 hadde denne fabrikken 83 000 slavearbeidere. IG Farben hadde også patentet til produktet Zyklon B. Dette produktet ble blant annet brukt i konsentrasjonsleirenes gasskammere i forsøket på å utslette jødene som etnisk folkegruppe. Zyklon B ble produsert av Degesch (Deutsche Gesellschaft für Schädlingsbekämpfung), et selskap der IG Farben eide 42.2 prosent av aksjene og der ledere fra IG Farben satt i selskapets styre.
IG Farben var blant de meget få private firmaer som i 1941 fikk tillatelse til å bruke KZ-fanger som arbeidskraft. Det dreide seg da om produksjon av buna (= syntetisk gummi). Avtalen fremstår som en ren byttehandel, der IG Farben til gjengjeld for fangenes arbeidskraft skaffet kommandant Rudolf Höss byggematerialer til å utvide Auschwitz. Under forhandlingene i mars 1941 ble fangenes forventede produktivitet satt til 75% av tyske arbeideres, med en arbeidsdag på ni timer om vinteren og ti-elleve om sommeren. I virkeligheten klarte fangene bare 30-40% av en tysk arbeiders produktivitet. I tillegg til lange dager og forferdelige arbeidsforhold, måtte de tilbakelegge over 6 km til fots i all slags vær for overhodet å komme til fabrikken - samme strekning tilbake om kvelden - mens de ble slått av vokterne. Da Den røde armé befridde Auschwitz i januar 1945, fant de en nesten ferdigstilt IG Farben-fabrikk. Oppføringen alene hadde kostet 25 000 menneskeliv. Men selv om avtalen hadde vist seg å ikke være kostnadssvarende, hadde IG Farben og SS fortsatt samarbeidet. Dette gjør IG Farben medskyldig i «tilintetgjørelse gjennom arbeid».

IG Farben etter den andre verdenskrig

Ifølge et referat fra Nürnberg-prosessen gjengitt i Herald Tribune i New York 15. november 1947, var 23 IG Farben-sjefer tiltalt for krigsforbrytelser. Det var også ingeniører ved IG Farben som bestilte tungtvann fra fabrikken ved Vemork, som før krigen fremstilte 12-13 kilo tungtvann i måneden til forskning. Selv om IG Farben overbød de andre kundene, takket fabrikkledelsen nei til ordren, da de ikke ville hjelpe nazister. Men under krigen hadde ikke nordmennene lenger noe valg, og sommeren 1942 produserte Vemork-staben opp mot 5 000 kilo tungtvann pr år, som ble sendt til Berlin, Leipzig og andre forskningssentra.
Etter annen verdenskrig ble selskapene som utgjorde IG Farben skilt. BASF, grunnlagt i 1865, er i dag verdens største kjemiske selskap. Dersom omsetningen for firmaene som utgjorde IG Farben, regnes sammen, hadde det tidligere IG Farben i 2004 en omsetning på 103 milliarder euro (rundt en billion kroner), noe som tilsvarte omsetningene for de fire største kjemiselskapene i verden til sammen.
Vanitas

Bildekunst

I bildekunsten er vanitasmotivet ofte brukt som stilleben-motiv, gjerne som en allegorisk framstilling som viser skrøpelige eller lett forgjengelige gjenstander eller noe som avgått ved døden. Det mest typiske motivet er en hodeskalle, men en finner også sloknede oljelamper, klokker som har stoppet,  visnede blomster eller skrøpelige og forgjengelige gjenstander som glass, porselen, såpebobler, nøtter, frukt, fisk etc.
Vanitas var et sentralt motiv i bildekunsten på 1600-tallet, spesielt populært var det i Nederlandene.  Motivet er fortsatt mye i bruk.

Skjønnlitteratur

I skjønnlitteraturen kan vanitas vises ved hjelp av symboler, som hodeskallen i Shakespeares Hamlet, eller det kan være  budskapet i en fortelling, eksempelvis i Vanity Fair av William Thackeray. Det er også tittelen på et opus av Robert Schumann, Op. 103, Vanitas vanitatum. Mit Humor.
Topographie des Terrors

Topographie des Terrors (norsk: Terrorens topografi) er et museum i Berlin, opprettet for å dokumentere nasjonalsosialistenes terror i Tyskland, særlig under diktaturet fra 1933 til 1945.
Museet ligger i Niederkirchnerstrasse, tidligere Prinz-Albrecht-Strasse, på det stedet hovedkvarteret til SS og Gestapo lå fra 1933 til 1945. Det omfatter en provisorisk utendørsutstilling langs Niederkirchenerstrasse i det som var Gestapos fengselsceller. I 2010 ble det ferdigstilt en bygning som bl.a. inneholder faste og variable utstillinger, samt et dokumentasjonssentrum.

Historisk bakgrunn

Bygningene som Gestapo og SS brukte ble stort sett ødelagt av alliert bombing i 1945 og ruinene ble fjernet etter krigen. Grensen mellom den amerikanske og den sovjetiske okkupasjonsonen i Berlin gikk langs Prinz-Albrecht-Strasse så gaten ble snart en festingslignende sperring. Berlin-muren gikk langs den sydlige siden av gaten som ble omdøpt til Niederkirchnerstrasse. Berlin-muren ble aldri fjernet fra stedet og delen ved siden av Terrorens topografi er det nest lengste mursegmentet som fortsatt er i Berlin. (Det lengste er East Side Gallery i Friedrichshain.)
De første utstillingen på stedet fant sted i 1987, som en del av Berlins 750–årsfeiring. Kjellerne i Gestapohovedkvarteret, der så mange politiske fanger hadde blitt torturert og henrettet, ble funnet og gravd ut. Stedet ble gjort om til minnesmerket og museum i friluft men beskyttet av et dekke. Minnesmerket skulle vise i detalj undertrykkelsen under Nazi-regimet. Utgravningen skjedde med hjelp fra østtyske forskere og en felles utstilling ble vist både på stedet og i DDR i 1989.
I 1992, to år den tyske gjenforeningen, ble en stiftelse grunnlagt for å ta vare på stedet og året etter ble det satt i gang en arkitekturkonkurranse for å bygge et permanent museum. Et utkast av arkitekten Peter Zumthor ble valgt. Imidlertid ble byggingen stoppet på grunn av finansieringsproblemer etter at grunnstrukturen hadde blitt bygget. Denne stod på stedet i nesten ti år til den ble endelig fjernet i 2004. 
En annen seksjon av museet tar for seg Nürnbergprosessen, der de ledende nazistene ble stilt for rettet for krigsforbytelser og forbrytelser mot menneskeheten. Ved å trykke på knapper kan besøkende høre opptak fra rettssakene.
Larry Mullen

Biografi

Mullen vokste opp i Artane på nordsiden av Dublin, som den midterste av de tre barna til Maureen og Larry Mullen. Foreldrene hans syntes gutten burde lære seg å spille et instrument, og oppdaget fort at han likte best å tromme. Han tok trommetimer hos Joe Bonnie, som var Irlands mest berømte trommeslager. Han fikk sitt første egne trommesett i 1973 kjøpt av sin eldste søster, Cecilia.
Før han dannet U2, spilte han i Post-Office Workers Union Band og The Artane Boys' Band. I 1978 døde moren hans i en bilulykke, og det var Bono, som selv hadde mistet sin mor, som hjalp han gjennom sorgen. Det var først etter at U2 slo gjennom, at han la «jr.» til navnet sitt, siden alle skattekravene hans ble sendt til faren.
Mullen ville egentlig være leder i bandet han dannet i 1976, men han ga fort opp denne drømmen da han så hvor karismatisk Bono var.
I tillegg til U2 har Mullen spilt trommer for artister som Nanci Griffith, Daniel Lanois, Emmylou Harris, Robbie Robertson, Paul Brady og B.B. King. I tillegg har han co-skrevet landslagssangen til det irske fotballandslaget under fotball VM i 1990, «Put 'Em Under Preassure». Han spilte også inn filmmusikken til Mission: Impossible-filmen i  1996, sammen med Adam Clayton.
Han har vært sammen med Ann Acheson i over 20 år, og sammen har de barna Aaron Elvis (født 1995), Ava (født 1998) og Ezra (født 2001).
The Best of Judas Priest

The Best of Judas Priest er et samlealbum fra det britiske heavy metal-bandet Judas Priest.
Albumet ble utgitt i 1977, 1987 og 2001 på Gull Records, og inneholder spor fra de to første studioalbumene til Judas Priest;  Rocka Rolla (1974) og Sad Wings of Destiny (1976), samt et spor som ble gitt ut på Sin After Sin (1977).

Sporliste

Alle spor av Rob Halford og K.K. Downing, unntatt hvor annet er nevnt.
Metaxa

Metaxa (gresk Μεταξά) er en gresk likør oppfunnet av Spyros (Spiridon) Metaxas (gresk Σπύρος (Σπυρίδων) Μεταξάς) i 1888.
Metaxa er en blanding av brandy og vin.
Ephraim Jæger

Utdannelse

Ephraim eller Efraim Jæger ble i 1757 dimittert fra Herlufsholms lærde Skole til studier ved Københavns Universitet. Ryktet, som vil ha det til at han var svarteboksprest fra Wittenberg, tar således feil, men poenget i sagnet var at det nettopp ved dette universitetet ble plukket ut de sju dyktigste studentene i hvert kull, som fikk tilbud om å bli elever ved nedgangsskolen for å lære svartekunster av djevelen selv.

Tiden som prest

Jæger kom som nyutdannet prest til Evje og Moland. Her ble han i 1774 gift med Birgitte Topdal. De store mengden anekdoter og sagn som oppsto omkring hans person, skriver seg fra denne tiden og perioden 1783-1798, da han tjenestegjorde som sokneprest til Bygland i Setesdal, og som prost over Råbyggelaget prosti. 28. februar 1799 ble han kalt som prest til Sokndal, men døde allerede 1. mai samme år.
Av utseende skal Jæger ha vært en kortvokst og sortmusket menn, men det var de kvasse øynene hans som gjorde dypest inntrykk på folk. På sine eldre dager ble han svært krumrygget og led sterkt under tuberkulose.
Jæger skrev en bok, Menneskevennen, til advarsel mot alkoholmisbruk. Tittelen ble senere lånt til avholdsbevegelsens tidsskrift ved samme navn. Hans preken til «Takke- og Bede-Fæst den 1. Dec. 1773» og diktet han skrev i anledning Christian VIIs fødsel 29. januar 1774 ble også begge publisert.
Oddny

Etymologi

Oddny er dannet som en nyere norsk form av det norrøne navnet Oddný, som er sammensatt av oddr, «spydspiss», og nýr, «ny».
Appeasement

Appeasement (engelsk, fra fransk apaiser, latin pax, «tilfredsstille»), eller ettergivenhet, er en politisk strategi og måte å møte konflikter på, der en gir etter for en aggressiv makt for å unngå krig eller en mer alvorlig konflikt.
Pan de Azúcar (kommune)

Historie

Pan de Azúcar ble grunnlagt i 15. mars 2010.

Regjeringen

Ordføreren (alcalde) i kommunen er Miguel Plada (2010-2015).
Fazun

Fǎzūn ((法尊, født 14. desember 1902 i provinsen Hebei i Kina, død 14. desember 1980) var en kinesisk buddhistmunk og en nær venn av aktivisten Tàixū (太虛, 1890–1947).
Fǎzūn er blant annet kjent for å ha foretatt en oversettelse fra tibetansk til kinesisk av Abhisamayālaṃkāra under tittelen 現觀莊嚴論 (xiàn guān zhuāngyán lǘn). Teksten ble benyttet av det sino-tibetanske buddhistiske institutt (漢藏教理院) i Sichuan.
Instituttets ledere prøvde å harmonisere buddhismen i Kina og Tibet, og å forbedre relasjonene mellom de tibetanske innbyggerne i Kham og de hankinesiske innvandrerne i det østlige Tibet. Fǎzūn hadde studert pensumet i geshe ved Drepungklosterets høyskole Loseling (Blo-gsal gling), i nærheten av Lhasa. Han hadde muligens også oppnådd den akademiske graden geshe.
I 1966, ved innledningen til kulturrevolusjonen, ble instituttet stengt og Fǎzūn ble anklaget for innblanding i den kontrarevolusjonære bevegelsen. Han tilbragte flere år i tvangsarbeidsleir, hvor han falt og brakk venstre ben. I 1972 ble anklagene mot han droppet.
Høykirkelig

Høykirkelig er betegnelsen på de kirkesamfunn og menigheter som praktiserer en høytidelig og liturgisk kristendom. Høykirkelige kirker er også kjennetegnet for å ha rikt utsmykkede kirker og gjerne også store kirkebygg og katedraler. Graden av høykirkelighet varierer sterkt fra kirkesamfunn til kirkesamfunn, og i en del tilfeller innenfor ett og samme kirkesamfunn. 
Den katolske kirke og Den ortodokse kirke er blant de klareste eksemplene på høykirkelige samfunn, selv om man etter Annet Vatikankonsil har sett også mer lavkirkelige uttrykksmåter innenfor den katolske liturgi. Den lutherske og Den anglikanske kirke anser seg for å ligge midt mellom de høykirkelige katolske kirkene og de øvrige protestantiske kirkesamfunn. Den anglikanske kirke rommer et stort spenn, fra en høykirkelig del som har en liturgi som er til forveksling lik den romerske ritus til en lavkirkelig del med kalvinistiske trekk i gudstjenestelivet. Det har eksistert, og eksisterer fortsatt, høykirkelige retninger innen Den norske kirke. Mens Bønne-og Arbeidsfellesskapet Kirkelig Fornyelse, Pro Ecclesia og tidligere  Samråd på Kirkens Grunn først og fremst organiserer teologisk konservative aktører i kirken, har andre geistlige forkynt en mer moderat teologisk høykirkelighet, blant annet sokneprest emeritus Torgeir Havgar. Etter hans virketid i Gamle Aker menighet i Oslo, intervenerte tidl. biskop Andreas Aarflot mot det som da ble oppfattet som tegn på at menigheten hadde beveget seg vekk fra Luthers lære. 
Vanlige elementer i høykirkelig liturgi er formaliserte og faste messeledd, bruk av røkelse, fastlagte regler for prestenes messeklær og ritualiserte handlinger under feiringen. Enkelte kirkesamfunn har også brukt egne liturgiske språk, slik Den katolske kirke både har og jevnlig fortsatt har gudstjenester på latin og slik Den ortodokse kirke bruker gammelgresk som språk i sine gudstjenester.
Mikhail Bakhtin

Biografi

Bakhtin ble født i Orel, og vokste opp i Vilnius og Odessa. Han tok filologisk utdanning ved Universitetet i Petrograd. Etter endt utdannelse flyttet han til Nevel, der han arbeidet som lærer og ble en del av en studiesirkel opprinnelig kjent som "Kant-seminaret", av ettertida etter hvert kjent som "Bakhtinsirkelen". Denne gruppa arbeidet særlig med forholdet mellom filosofi, religion og politikk, og fortsatte også å møtes etter at Bakhtin flyttet - først til Vitebsk og seinere tilbake til byen som  i mellomtida hadde fått navnet Leningrad. Gruppa besto av blant andre Valentin Voloshinov og Pavel Medvedev. I Vitebsk møtte Bakhtin Jelena Aleksandrovna Okolovitsj (1900-1972), som ble hans kone i 1921. Hun ble svært viktig for arbeidet hans, særlig i perioder med dårlig helse da han trengte hjelp til svært mye. 
Bakhtin slet med dårlig helse store deler av livet, han fikk diagnosen osteomyelitt som sekstenåring og måtte seinere amputere et bein. I tillegg hadde han til tider vanskelige arbeidsforhold under et undertrykkende russisk regime. Han ble blant annet på et tidspunkt dømt til eksil i Sibir (endret til Kasakhstan på grunn av helseproblemene). 
Mye av Bakhtins arbeid var lenge lite kjent utenfor hans egne sirkler. Hans berømmelse vokste først mot slutten av livet hans, og etter hans død i Moskva i 1975. I Europa og USA ble han først kjent etter at forskere som Julia Kristeva og Tzvetan Todorov presenterte ham for et ikke-russisktalende publikum på slutten av 1960-tallet.

Teori

Blant Bakhtins viktigste bidrag til de humanistiske vitenskapene er ideen om språket som grunnleggende dialogisk, og synspunktet på ytringen som språkets grunnleggende enhet. Ytringen er språkets meningsbærende enhet, og viktigere enn for eksempel strukturelle enheter som ordet eller setningen. Hos Bakhtin er enhver ytring individuell, historisk unik og urepeterbar. Samtidig inngår den i en kjede av ytringer som bygger på hverandre og svarer på hverandre i uendelige dialogiske relasjoner. Disse relasjonene går utenpå den strukturelle lingvistikken, og Bakhtins ideer har blitt kalt translingvistiske. Andre begreper som forbindes med Bakhtins tenkning er heteroglossia, det karnevaleske og kronotoper.    
Bakhtins ideer har hatt innvirkning på flere vitenskapelige retninger, som nymarxisme, strukturalisme, semiotikk og postmodernisme, selv om det er vanskelig å knytte verkene hans til en spesifikk tradisjon eller teoretisk retning. Hos Bakhtin finner man sjelden fiks ferdige teorier, og han gir sjelden entydige og klare definisjoner på begrepene han utarbeidet. Attpåtil er det uenighet om flere av verkene skrevet av andre tenkere i den såkalte Bakhtinsirkelen kan være skrevet av Bakhtin selv, og gitt ut av hans venner (for eksempel som en måte å omgå stalinistisk sensur).
Kansler for Hertugdømmet Lancaster

Kansler for Hertugdømmet Lancaster (engelsk Chancellor of the Duchy of Lancaster) er en britisk ministerpost. Rollen er plassert i Cabinet Office, og regnes som den nest viktigste i regjeringen.
I forbindelse med forberedelsene i Brexit ble kansleren også tildelt oppgaven å administrere forberedelsene til Storbritainnias uttreden fra EU, hva enten det skjer med eller uten en samarbeidsavtale. Dette omfatter også ansvaret for «Operasjon Yellowhammer».
Vroncourt-la-Côte

Vroncourt-la-Côte er en kommune i departementet Haute-Marne i regionen Grand Est i nordøstre Frankrike. Kommunen ligger i kantonen Bourmont som tilhører arrondissementet Chaumont.
Befolkningen var på 21 innbyggere i 2011. Det er mer enn en halvering siden 1968.
Vroncourt-la-Côte er fødestedet til anarkisten og forfatterinnen Louise Michel (1830-1905).
Omvikdalen

Omvikdalen er et dalføre i Kvinnherad kommune i Hordaland.
Dalen ligger på sørøstsiden av Hardangerfjorden omtrent 4 km sør for Rosendal. Det er en typisk U-dal gravd ut av isen, rundt 5 km lang og 1 km bred. I den flate dalbunnen ligger en breavsatt morene som elven har gravd ut til terrasser. På begge sider av dalen går fjellene opp mot 1000 meter over havet. Riksvei 48 går gjennom bygda, og det går vei opp dalen til Matre og inn mot Folgefonna.
Ved sjøen ligger Dimmelsvik, det gamle tingstedet for området, her ligger tinghuset og et gammelt handelssted. Dimmelsvik er postadressen for bygda. Lenger opp i dalen ligger forfatteren Jens Tvedts barndomshjem, med en samling av bøkene hans. I bygda finner vi også Nistovetunet og Bakkastova, to gamle røykestuer, eid av Sunnhordland museum.
I dag er bygda et viktig jordbruksområde, med vekt på melkeproduksjon og sauedrift.
Bygda har idrettslag, barneskole og barnehage.
TransFe:r forlag

TransFe:r Forlag er et norsk forlag med oversettelse som omdreiningspunkt. Forlaget ble etablert i 2007 i Bergen, hadde base i Oslo fra 2010-2017, og holder nå til på Lillehammer. Forlegger er Cathrine Strøm.
Bosa av York

Bosa (død ca 705) var en angelsaksisk biskop av York på 600- og tidlig på 700-tallet.
Han ble utdannet og ble munk ved klosteret Whitby Abbey, og ble biskop i 678 etter at Wilfrid var blitt fjernet fra York. Bispedømmet York var delt inn i tre deler etter Wilfreds oppsigelse; Bosas andel var sentrert i byen York. Bosa ble selv fjernet i 687 og erstattet av Wilfred, men i 691 ble Wilfred atter en gang forkastet og Bosa kunne komme tilbake til sitt bispesete. Bosa døde en gang rundt 705.

Liv

Bosa var innfødt i Northumbria, utdannet ved Whitby Abbey under abbedisse Hilda, og gikk senere inn i klosteret som munk. Han var en av fem menn utdannet ved Whitby som siden ble biskoper. De andre fire var Oftfor, Ætla, John av Beverley, og Wilfrid II.
I 678, etter Wilfrid var blitt kastet fra bispedømmet York og forvist fra Northumbria, ble Bosa utpekt for Wilfreds del av bispesetet. Bosa skyldte sin utnevnelse til Theodore av Tarsus, erkebiskop av Canterbury og kong Ecgfrith av Northumbria, men bispedømmet York var delt mellom tre ulike biskoper. Bosas andel av bispesetet inkluderte underkongedømmet Deira, og hans katedral var lokalisert i York. Den ene av de to andre biskopene som ble utpekt for de andre delene av Wilfreds gamle bispedømme var Eata for Bernicia med sin katedral i Lindisfarne. Den avndre biskopen av Trumbert som til sist endte opp i Hexham. Bosa ble innsatt ved York i 678 av Theodore. Wilfrid erklærte at han ikke var i stand til samarbeide med Bosa ettersom han ikke betraktet Bosa som et medlem av den katolske kirke. Bosas episkopat og tid som biskop varte i ni år, men da Wilfred igjen kom tilbake i gunst i 687 ble Bosa fjernet akkurat som hans forgjenger hadde blitt det. Han dro da tilbake til York i 691. Mens han var erkebiskop innførte Bosa et felles liv for presteskapet ved katedralen og opprettet vedvarende liturgi ved katedralen.

Død og ettermæle

Datoen for Bosas død er ukjent; han var fortsatt i live i 704, men må ha dødd før 706 da hans etterfølger ble navngitt. Hans etterfølger ved York var John av Beverley, biskop av Hexham. En samtidig skribent som Beda lovpriste Bosa som en mann av «enestående fortreffelighet og fromhet». Beda roste også Bosas ydmykhet. Bosa var også ansvarlig for den tidlige utdanningen av Acca, senere biskop av Hexham, som vokste opp i hans husholdning.
Bosa opptrådte som en helgen i en liturgisk kalender fra York på 700-tallet, det eneste bevis på at han var opphøyd som en helgen før normannernes erobring av England. Fortidsminneforskeren fra 1500-tallet, John Leland, inkluderte Bosa på sin liste over helgeners gravsteder i England, oppgitt som York for Bosas tilfelle. Bosas festdag er 9. mars.
Green Country gasskraftverk

Green Country gasskraftverk er et varmekraftverk i delstaten Oklahoma i det sentrale USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 825 MW, fordelt på 3 like store blokker med 1+1 moderne gassturbiner. Operatør er J-Power Co.
Utstyret er vesentlig levert av General Electric. Anlegget ble bygget ut i årene 2000–2001. Brenselkilden er naturgass.