Vercelliboken

Vercelliboken (Codex Vercellensis, MS CXVII, den såkalte «Codex B») er en av de eldste av fire angelsaksiske manuskripter med poesi og prekener og dateres tilbake til 900-tallet. Kodeksen er oppbevart i katedralbiblioteket Biblioteca Capitolare i Sant'Andrea Basilica i den norditalienske katedralbyen Vercelli, som også har gitt navn til tekstsamlingen.

Tekstenes utvalg og sammensetning

Forskeren Elaine Treharne antyder at «Selv om eksemplene er mangfoldige, og ingen kronologisk eller formell ordning kan skjelnes, antyder tekstene at sammenstillingen var gjort i en klostertilknytning som ønsket å illustrere hans personlige interesse i botferdig og eskatologiske temaer og for å forherlige det asketiske liv. Homiliene representerer delvis den anonyme tradisjon innenfor religiøs prosaskrifter i det angelsaksiske England».
I de fleste tilfeller synes det som om skriveren har kopiert relativt mekanisk den dialekten og den tegnsettingen som eksisterte i de opprinnelige tekstene. Diktene synes å opptre i tre tilfeldige steder gjennom prosatekstene, noe som kan tyde på at manuskriptet er nedskrevet over et lengre tidsforløp. Skriverens ordning er derimot konsistent og viser sammenheng gjennom hele manuskriptet, og opptar en ikke-kirkerettslig religiøs historie brukt for å belære analfabeter om kristne idealer.
Forskeren D.G. Scragg har hevdet at på grunn av poesien som eksisterer i manuskriptet er det ikke å betrakte som en samling homilier ved at de som er der er prekener med generelle temaer, mens to av dem, XVII og XXIII, beskriver livene til helgenene. To av homiliene, I og VI, er hovedsakelig fortellende tekster og mangler den homiliske strukturen. Det gjør manuskriptet til «en av de viktigste verdslige bøkene som har blitt bevart fra tiden før den normanniske erobringen av England».
Vercelliboken synes satt sammen av tallrike eksempler uten en bestemt plan og uten en liturgisk orden, og det kan tyde på at teksten ikke var ment for bruk i messen, men for privat lesning og fordypning. En studie har teoretisert om manuskriptet faktisk var satt sammen med tanke på spesielt en kvinnelig lesning.

Hvorfor Italia?

Hvorfor manuskriptet havnet i Italia fra England en gang på 1000-tallet har opptatt forskningen sterkt, og mange teorier har blitt framsatt, skjønt ingen ennå er bevist. Manuskriptet har beviselig vært i Vercelli siden begynnelsen av 1100-tallet. 
En tidlig teori spekulerte i om manuskriptet opprinnelig tilhørte kardinal Jacopo Guala Bicchieri (ca. 1150 – 1227), biskop av Vercelli, som hadde vært pavelig sendebud i England i årene 1216 – 1218. Kardinalen var en belest mann med et stort bibliotek som han overlot til klosterets katedral. Vercelliboken kan gjerne ha vært inkludert i dette. 
Det er likevel en del indikasjoner på at manuskriptet kan ha vært i Vercelli før Guala Bicchieri kom tilbake fra England. Den mest aksepterte hypotesen er at manuskriptet var en gave fra en engelsk pilegrim som overrakte det i takknemlighet for gjestfriheten på vei til Roma. Eller at manuskriptet var ment for personlig lesning, eller som en gave til paven, og at manuskriptet og pilegrimen aldri fullførte sin reise til Roma. Tilstedeværelsen av manuskriptet benyttes også som et bevis for den betydningen den italienske byen Vercelli hadde i lang tid i middelalderen som et møtested mellom Milano og Torino for pilegrimer på vei til Roma.

Codex Vercellensis

Codex Vercellensis, eller Vercelli-kodeksen, viser til to ulike manuskripter som begge blir oppbevart i katedralbiblioteket i Vercelli. «Codex A» er et eldre manuskript på pergamentpapir fra 300-tallet. Dette er det tidligste manuskript med gammellatinske evangelier i den vanlige orden for den vestlige kirke; Matteus, Johannes, Lukas og Markus.