Innsatsrettferdiggjøring

Teorien om innsatsrettferdiggjøring er en del av Festingers teori om kognitiv dissonans. Den hevder at mennesker har en tendens til å oppleve høyere tilfredshet med noe de har jobbet hardt for å oppnå. For eksempel vernepliktige soldater som må gjennom tunge fysisk opptakskrav for å få medlemskap i en bestemt forsvarsgren, vil være stoltere over medlemskapet sitt og føle sterke samhold i gruppen. Til sammenligning vil vernepliktige som blir plassert i den samme forsvarsgrenen uten opptakskrav, oppleve mindre stolthet og mindre samhold enn de som måtte gjennom opptakskravene.

Teoretisk bakgrunn

Teorien om kognitiv dissonans foreslår at en uoverstemmelse mellom våre tanker, holdninger eller atferd produserer et psykologisk ubehag (dissonans) som vi er motivert til å redusere. Med dette utgangspunktet dannet Aronson og Mills en hypotese om at desto mer innsats man gir for å oppnå noe, jo mer vil man verdsette det man oppnår. Forskerne predikerte at dissonans oppstår når individer opplever at målet de oppnådde ikke var verdt innsatsen de måtte gi for å oppnå det. I studien ble frivillige kvinnelige studenter vervet til å delta i en gruppediskusjon om psykologi og sex. De ble fortalt at de måtte bestå en «pinlighetstest» for å kvalifisere til gruppediskusjonen, da det viste seg at de som blir pinlig berørt av seksuelle temaer ikke engasjerer seg i diskusjonen. Studien anvendte et mellomgruppe-design og deltagerne ble tilfeldig fordelt i tre grupper. I den milde-betingelsen måtte ord relatert til sex leses høyt. I den vanskelige betingelsen måtte seksuelt eksplisitte ord leses høyt. Kontrollgruppen slapp pinlighetstesten. Studiens egentlige formål var å undersøke forholdet mellom vanskelighetsgrad i opptakskrav for å oppnå gruppemedlemskap, og behag for oppnådd gruppemedlemskap. Deltagerne ble fortalt at for å unngå at noen skal bli pinlig berørt, skal diskusjonen foregå over et intercom system. Gruppediskusjonen som påfølger pinlighetstesten var svært kjedelig og uinteressant. I tillegg ble deltagerne på forhånd fortalt at diskusjonen allerede er i gang vedrørende en bok medlemmene tidligere har lest. Deltagerne ble derfor rådet til å lytte til diskusjonen og heller delta aktivt på neste møte. Når diskusjonen var over ble deltagerne bedt om å svare på hvor godt de likte diskusjonen og de andre medlemmene. Funnene støttet hypotesen. Resultatene demonstrerte tydelig at deltagerne i den vanskelige betingelsen verdsatte diskusjonen og medlemmene bedre, sammenlignet med deltagerne i mild- og kontrollbetingelsen. Årsaken er at individene i den vanskelige betingelsen reduserte disonnansen de opplevde ved å overbevise seg selv om hvor godt de likte gruppemedlemskapet og de andre medlemmene.

Implikasjoner

Ifølge innsatsrettferdiggjøring er mengde innsats individer gir for å oppnå et mål, positivt korrelert med den subjektive verdien til målet. Fenomenet har blitt demonstrert i eksperimenter hvor innvielsesprosedyrene er mengde innstats på en pinlighetstest, elektrisk sjokk, og forventet og faktisk mental innsats. Denne tendensen tenkes også å gjelde for individer som eksempelvis utsettes for innvielsesritualer i studentforeninger, opptakskravene til en forsvarsgren, eller å måtte stå i en lang kø utenfor et utested. Konsekvensen er at individene føler sterkere samhold med de andre gruppemedlemmene og er stoltere over gruppemedlemskapet sitt, sammenlignet med andre individer som slipper rett inn i gruppen.