Platon

Fødsel og familie

Den nøyaktige tiden og stedet for Platons fødsel er ikke kjent, men det er sikkert at han tilhørte en aristokratisk og innflytelsesrik familie. Basert på antikke kilder mener de fleste moderne forskere at han var født i Athen eller Egina (27 km fra Athen)mellom 429 eller 423 f.Kr. Hans far var Ariston. I henhold til en omdiskutert tradisjon, rapportert av Diogenes Laertios, kunne Ariston spore sin avstamning tilbake til Kodros, konge av Athen, og Melanthos, konge av Messenia. Platons mor var Periktione, og hennes familie hevdet et forhold til den berømte athenske lovgiveren og lyriske poeten Solon. Periktione var søster av politikeren Karmides og niese av tyrannen Kritias, begge framstående figurer blant de tretti tyrannene, det kortvarige oligarkiske styret som fulgte etter Athens sammenbrudd ved slutten av Peloponneskrigen (404–403 f.Kr.). Foruten Platon hadde Ariston og Periktione tre andre barn; disse var to sønner Adeimantos og Glaukon, og datteren Potone, mor til Speusippos, nevø og etterfølger av Platon som leder av hans filosofiske Akademi. I henhold til Platons dialog Staten var brødrene eldre enn Platon. Ikke desto mindre presenterte Xenofon i Memorabilia (eller Erindringer om Sokrates) Glaukon som yngre enn Platon.
Den tradisjonelle datoen for Platons fødsel (428/427 f.Kr.) er basert på en tvilsom tolkning av Diogenes Laertios som sier at «Da [Sokrates] var gått, [Platon] ble med Kratylos herakleiteren og Hermogenes som filosoferte på samme vis som Parmenides. Deretter, ved 28, sier Hermodoros at [Platon] dro til Euklid i Megara». Platonforskeren Debra Nails har argumentert at «Teksten i seg selv gir ingen grunn til å slutte at Platon dro umiddelbart til Megara og antyder det motsatte.» I Platons Sjuende brev noterer han at hans å komme til alder sammenfalt med at de tretti tok makten, og bemerker, «Men en ungdom under tyve år gjorde selv til latter om han forsøkte å komme seg inn på den politiske arena.» Av den grunn daterer Debra Nails Platons fødsel til 424/423 f.Kr.
I henhold til en del redegjørelser forsøkte Ariston tvinge sin oppmerksomhet på Periktione, men klarte det ikke. Deretter kom guden Apollon til ham i en visjon og som et resultat av dette kunne Ariston forlate Periktione uten å antaste henne. En annen legende hevder at da Platon var et barn satte en bie seg på leppene hans mens han sov; det vil si en spådom om talegavens sødme i hans samtaler om filosofi.
Ariston synes å ha dødd mens Platon var et barn, skjønt den nøyaktige dateringen av hans død er vanskelig. Periktione giftet seg deretter med Pyrilampes, sin onkel, bror av hennes mor, som mange ganger hadde fungert som ambassadør og sendebud til det persiske hoff og som var en venn av Perikles, lederen av den demokratiske fraksjonen i Athen. Pyrilampes hadde en sønn fra et tidligere ekteskap, Demos, som var berømt for sin skjønnhet. Periktione født Pyrilampes' andre sønn, Antifon, halvbror av Platon, og som opptrer i Platons dialog Parmenides.
I kontrast til hans ordknapphet, introduserte Platon ofte sine framstående slektninger inn i sine dialoger, eller refererte til dem med en del presisjon. Karmides har en dialog navngitt etter ham; Kritias snakker i både Karmides og Protagoras; og Adeimantos og Glaukon har begge framtredende deler i Staten. Disse og andre referanser antyder en betydelig andel av familiestolthet og har gitt ettertiden en mulighet for å rekonstruere Platons familietre. I henhold til Burnet, åpningscenen av Karmides er «en forherligelse av hele [familie]forbindelsen... Platons dialoger er ikke bare et minneskrift til Sokrates, men også de lykkeligere dager til hans egen familie.»

Navn

I henhold til Diogenes Laertios var filosofen først gitt navnet Aristokles etter sin bestefar, men hans brytetrener, Ariston fra Argos, kalte ham for Platon, det vil si «bred» grunnet hans robuste figur. I henhold til kilder nevnt av Diogenes (alle datert fra tiden til Aleksander den store) fikk Platon sin navn fra bredden (platytês) av hans veltalenhet, eller ettersom han var meget bred (platýs) over forhodet. Senere forskere har argumentert at legenden om hans egentlige navn var Aristokles stammet fra hellenistisk tid. Platon var for øvrig et relativt vanlig mannsnavn, og det er 31 kjente tilfeller av det i Athen alene.

Utdannelse

Apuleius har informert at Speusippos lovpriste Platons kvikke sinn og beskjedenhet som en ung gutt, og at «de første frukter av hans ungdom preget av hardt arbeid og kjærlighet til studier». Platon må ha blitt undervist i grammatikk, musikk og gymnastikk av de mest fremragende lærere i sin tid. Dikaiarkhos gikk så langt som å si at Platon stilte som bryter i de isthmiske leker. Platon hadde også fulgt undervisning i filosofi. Før han møtte Sokrates var han først blitt kjent med Kratylos, en elev av Heraklitos, en framtredende førsokratisk gresk filosof, og med heraklitiske lære om at urstoffet var ild og at verdens innerste vesen og natur er forandringen. 
Som ung mann forsøkte Platon seg som dikter med å skrive tragedier, og det er også mulig at han vurderte en politisk karriere, noe som var vanlig for unge menn av fornemme familier. Møtet med filosofen Sokrates synes å ha endret livsløpet til den rundt tyve år unge mannen. «Hans tidlige utviklede dikteriske fantasi, og dype politiske interesse kom dog til å sette sitt preg også på hans rent filosofiske verker.»

Platon og Sokrates

Det nøyaktige forholdet mellom Platon og Sokrates har forblitt et diskusjonsområde blant forskerne. Platon gjør det klart i Sokrates' forsvarstale, også kalt for Apologien (fra gresk: ἀπολογία, apologia, «forsvarstale»), at han var en henført ung tilhenger av Sokrates. I denne dialogen er Sokrates presentert som å nevne Platon ved navn som en av de unge som var nær ham til å bli bedervet, om den eldre filosofen ble funnet skyldig å forderve ungdommen, og spurte hvorfor fedrene og brødrene ikke kom fram for å vitne mot ham om han faktisk var skyldig i en sådan forbrytelse (33d-34a). Senere er Platon nevnt sammen med Kriton, Kritobolos og Apollodoros som tilbød seg å betale en bot på 30 minas på vegne av Sokrates, etter at Meletos hadde krevd dødsstraff (38b). I dialogen Faidon lister tittelfiguren opp de som var tilstede i fengselet på Sokrates siste dag, og forklarer Platons fravær med å si at «Platon var syk». (Faidon 59b)
Platon taler aldri med egen stemme i sine dialoger. I Andre brev står det at «intet skrift av Platon eksisterer eller vil noen gang eksistere, men de som nå sies å være hans er de som av en Sokrates ble vakre og nye» (341c); om brevet er Platons, synes den endelige kvalifikasjonen å sette spørsmål ved dialogenes historiske troskap. I uansett tilfelle synes Xenofon og Aristophanes å presentere et noe annet portrett av Sokrates enn det som Platon har framstilt. En del har påpekt problemet med å gjøre Platons Sokrates å være hans talerør, gitt Sokrates omdømme for ironi og den dramatiske naturen i dialogens form.
Aristoteles tilskriver en annen lære overfor ideene til Platon og Sokrates. Kort sagt antyder Aristoteles at Sokrates' vedrørende ideenes former kan bli oppdaget ved undersøkelse av den naturlige verden i motsetning til Platons forestilling om former som kan eksisterer hinsides og utenfor den ordinære utstrekning av menneskelig forståelse.

Senere liv

Etter Sokrates død kan Platon ha tatt flere reiser, blant annet til de greske samfunnene i sørlige Italia, Sicilia, Egypt og Kyrene i Libya. Reisene fikk betydning for hans senere tenkning. Han kom i nær kontakt med pythagoreerne, disiplene til filosofen og mystikeren Pythagoras, og den orfiske mysteriekulten. De impulser han kan ha fått hos pythagoreerne var oppfatningen at matematikkens var alle tings innerste vesen; universet som delt i to, den egentlige verden (ideene) og skyggeverden av sansebare ting; sjelen som udødelig; og religiøs-mystisk, asketisk moral.
Det er sagt at han vendte tilbake til Athen da han var førti år gammel og grunnla den tidligste kjente organiserte skoler for høyere undervisning i den vestlige sivilisasjon på en jordlapp i lunden til Hekademos eller Akademos. Platons Akademi var «en stor inngjerding av et jorde som en gang var eiendommen til en borger av Athen ved navn Akademos (som noen sa at det hadde fått sitt navn fra en helt fra oldtiden)». En rekke fremragende menn fikk sin utdannelse ved akademiet hvor han virket som lærer, ikke minst i politiske emner. Det ble ikke bare undervist i filosofi og politikk, men også i geometri, astronomi, geografi, zoologi og botanikk. Hver dag ble det drevet gymnastikk. Undervisningen var basert på foredrag, samtaler og mellommenneskelig samvær. Platon overtok fra Sokrates den teoretiske tilbakevisningen av den sofistiske relativismen, som han anså som en del av det politiske forfallet. Hans mål var å vise hvilke prinsipp en sunn politikk burde bygges på, og skrev om idealstaten, en refleksjon over hva politikk er og bør være. Noe han senere forsøkte å virkeliggjøre Siracusa (se nedenfor).
Akademiet ble drevet fram til det ble ødelagt av romeren Lucius Cornelius Sulla i år 84 f.Kr. Nyplatonister fikk gjenoppvekket Akademiet tidlig på 400-tallet e.Kr. og drev det videre fram til 529 da det ble stengt av den bysantinske keiser Justinian I den store som anså det som en trussel for kristendommens utbredelse. Mange intellektuelle fikk sin undervisning ved Akademiet, og en av de mest framtredende og betydningsfulle var Aristoteles.
I løpet av sitt senere liv ble Platon innviklet i politikken i bystaten Siracusa. I henhold til Diogenes Laertios besøkte Platon byen først mens den var styrt av Dionysios I. Det synes som om at det var Platons håp at han skulle få anledning til å være med på en omlegging av Dionysios' stat og samfunn. «Det ville være lettere å realisere en idealstat med utgangspunkt i et tyranni enn et demokrati, mente Platon.» I løpet av den første reisen ble Dionysios svoger Dion en av Platons disipler, men tyrannen selv vendte seg imot filosofen. Platon ble solgt som slave og møtte nesten døden i Kyrene, en by i krig med Athen, før en beundrer fikk kjøpt ham fri og sendt ham hjem.
Etter Dionysios' død, i henhold til Platons Sjuende brev, anmodet Dion om at Platon kom tilbake til Siracusa for å være lærer for den unge Dionysios II og forsøkte å rettelede ham til å bli en filosofisk konge. Platon lot seg overtale, reiste til Sicilia i 367 f.Kr., rundt 60 år gammel, ble mottatt med store æresbevisninger. Etter ble han trukket inn i intrigene ved hoffet. Dionysios II synes å ha akseptert Platons lærdom, men ble snart mistenksom for Dion sin onkel. Han forviste onkelen og holdt Platon tilbake mot sin vilje. Til sist greide Platon med nød og neppe å forlate Siracusa. Dion kom tilbake til byen, veltet Dionysios og styrte Siracusa for en kort tid før han selv ble myrdet av Kallippos, faktisk en disippel av Platon. Heller ikke Kallippos tid som tyrann varte lenge.

Død

En årsak at Platon lot seg friste til Siracusa, mener Arne Næss, er at Platon hadde vært i nær kontakt med politikken i Athen, noe som hadde avholdt ham fra å ha urealistisk optimisme, og et motiv for å reise til Dionysios II var å stimulere krefter på Sicilia til å stå opp imot Kartago. Platon og hans krets så med bekymring på den gresk avmakten overfor nye stormakter og deres ekspansjon ved Middelhavet. Han var selv født året etter at Perikles' død som representerte den greske storhetstiden, og døde selv ti år før Filip II av Makedonia endret hegemoniet i den greske verden. I 347 f.Kr. døde han, rundt 80 år gammel.
En rekke kilder har gitt redegjørelser av Platons død. En fortelling, basert på et ødelagt, fragmentert manuskript, antyder at Platon døde i sin seng mens en ung trakisk pike spilte fløyte for ham. En annen tradisjon antyder at Platon døde i en bryllupsfest. Denne fortellingen er basert på Diogenes Laertios' referanse til en redegjørelse av Hermippos fra Alexandria på 200-tallet. I henhold til Tertullianus, i overensstemmelse med den første redegjørelsen, døde Platon ganske enkelt mens han sov.