google/wiki40b huggingface dataset:
Slow Poke

«Slow Poke» er en amerikansk sang med melodi og tekst av Chilton Price, men kreditert Pee Wee King, Redd Stewart og Price. Price skrev faktisk sangen i 1951, ettersom hun syntes den beskrev hennes venn, King, meget godt. King spilte inn sangen og Stewart stod for syngingen. Price gav rettighetene til de to andre i bytte mot publisitet, ettersom hun følte at hun visste ingenting om musikkdistribusjonsbransjen. Sangen gjorde det så godt kommersielt sett at da Price skrev «You Belong to Me» året etter, følte hun at hun kunne gjøre det bedre ved å avstå delvis kreditering av opphavet til King og Stewart enn å forsøke å publisere sangen selv, så den sangen ble også kreditert King, Stewart og Price, selv om hun var eneste opphavsperson.
Innspillingen ble  Pee Wee King ble utgitt av RCA Victor Records med katalognummer 21-0489 (78-plate) og 45-0489 (single).
Den nest best kjente versjonen var innspillingen med Arthur Godfrey. Den ble utgitt av Columbia Records med katalognummer 39632. Den andre siden var «Dance Me Loose».
Versjonen til Hawkshaw Hawkins ble utgitt av King Records med katalognummer 998.
Innspillingen med Helen O'Connell ble utgitt av Capitol Records med katalognummer 1837.
Innspillingen med Roberta Lee ble utgitt av Decca Records med katalognummer 27792.
Innspillingen med Ralph Flanagan ble utgitt av RCA Victor Records med katalognummer 20-4373 (78-plate) og 47-4373 (single).
Innspillingen mes Tiny Hill ble utgitt av Mercury Records med katalognummer 5740.
I Storbritannia ble sangen kalt «Slow Coach». Teksten ble endret til å passe den britiske tittelen, hvor som helst den forekommer i teksten. Pee Wee King spilte også inn en versjon med den tittelen på plate. De store britiske versjonene var med Johnny Brandon og The Ray Ellington Orchestra.
En innen innspilling, gjort av Pee Wee King, bærer tittelen «Slow Bloke» (bloke er et britisk ord), men ettersom alle andre andre britiske versjoner (også den tidligere nevnte innspillingen med Pee Wee King) bærer tittelen «Slow Coach», er den egentlige årsaken til denne innspillingen uklar.
«Slow Poke» ble samplet for sangen «Punk» av den britiske sangeren Red Face i 2007.

Norsk versjon

Erik Diesen har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Lathans». Per Asplin, sang, med Egil Monn-Iversens orkester har spilt inn sangen. Den ble utgitt på 78-platen His Master's Voice A.L. 3215 i 1952.
Erich Kordt

Tidlig karriere

Etter studier i rettsvitenskap og promosjon til doktorgraden trådte Kordt i mai 1928 inn i Auswärtiges Amt (AA), det vil si i den tyske utenrikstjeneste.
Han fikk raskt posteringer utenlands, blant annet i Genève og Bern.

Under Det tredje rike

Han ble så i oktober 1936 ambassaderåd (Gesandtschaftsrat II. Klasse) under ambassadør Joachim von Ribbentrop i London. Den 1. november 1937 ble Kordt medlem i NSDAP og i SS. Han ble i 1940 forfremmet til SS-Obersturmbannführer (Oberstleutnant) i Reichssicherheitshauptamt (RSHA).
Under forfremmelsesbølgen den 4. februar 1938 ble Ribbentrop riksutenriksminister og Kordt ble leder for hans ministerbyrå.
Gjennom sin bror Theodor Kordt, forretningsfører ved den tyske ambassade i London, forsøkte han 6. og 7. september 1938 forgjeves å foranledige den britiske regjering til en radiokringkasting som kunne tjene som utløsende moment for et statskupp planlagt av oberstleutnant Hans Oster mot Adolf Hitler.
I midten av 1939 reiste Kordt til London for å advare den diplomatiske rådgiver for den britiske regjering, Robert Gilbert Vansittart, om de hemmelige tysk-sovjetiske forhandlinger som snart etter munnet ut den tysk-sovjetiske ikkeangrepspakt. 
Muligens er det Kordt som det dreier seg om i en marginalanmerkning av en ukjent medarbeider i Auswärtiges Amt på et skriv fra RSHA til AA, som nevner den «bekannt-üble Großaktion des Gauleiters Wagner(s) (6.000–7.000) aus Baden und der Pfalz». Notatet ble avsluttet med forkortelsen «K.». Historikeren Peter Steinbach tyder dette som én av brødrene Kordt, som i 1938 var blitt regimemotstandere.
I april 1941 ble Kordt Gesandter I. Klasse i Tokyo under ambassadør Eugen Ott og fra oktober 1943 i Nanking under ambassadør Ernst Woermann.

Etterkrigstiden

I Wilhelmstraße-Prozess (en av Nürnbergprosessene) beskrev Kordt i juni 1948 sine anti-regime-aktiviteter som initiert av den anklagede statssekretær Ernst von Weizsäcker. Denne fremstilling fastholdt han også i sine memoarer: Nicht aus den Akten (1950).
Kordt var fra 1951 privatdosent for Folkerett, statsrett og diplomatihistorie ved Universitetet i Köln. Fra 1951 var han Ministerialrat for forbundsregjeringen for Nordrhein-Westfalen.
Angivelig på grunn av forbundskansler Konrad Adenauers personlige intervensjon ble han hindret i å gjøre tjeneste for den tyske utenrikstjeneste.
Dunkerque HBGL

Dunkerque Handball Grand Littoral (Dunkerque HBGL) er en håndballklubb fra Dunkerque i Frankrike, stiftet i 1958. Siden 1985 har Dunkerque HBGL spilt i Championnat de France de handball (den høyeste divisjonen) unntatt sesongene 1990/91 og 1993/94. Klubben ble seriemester i 2014. Nordmannen Thomas Drange spilte i klubben fra 2010 til 2011.
Arnold Sommerfeld

Bakgrunn

Arnold Sommerfeld Sommerfeld var sønn av en naturvitenskapelig intressert lege. Han studerte matematikk og naturvitenskap ved Albertina-universitetet i hjembyen Königsberg i Øst-Preussen. 
Hans avhandling ble skrevet med matematikeren Ferdinand von Lindemann som doktorfar/veileder, og han hadde også nytte av den undervisning som ble gitt av matematikerne Adolf Hurwitz og David Hilbert og fysikeren Emil Wiechert. Hans aktive medlemskap i studentfraterniteten Deutsche Burschenschaft etterlot ham et duelleringsarr i ansiktet. Han fikk sin doktorgrad godkjent 24. oktober 1891 (da 22 år gammel).
Han gjennomførte sin nasjonaleksamen i 1892. Deretter avtjente han militærtjeneste ved et reserveregiment i Königsberg. Han ble dimittert i september 1893, og i de neste åtte årene sto han oppført som frivillig med åtte ukers militærtjeneste.

Forskning

Arnold Sommerfeld begynte sitt virke ved Georg-August-Universität Göttingen og dete ble fulgt med nye akademiske stillinger, ved bergakademiet i Clausthal og så ved RWTH Aachen. Han ble ettefhvert en anerkjent teoretiker og skulle gi gjentatte uvurderlige bidrag til kvanteteorien. 
I 1906 fikk han et professorat for teoretisk fysikk ved Ludwig-Maximilians-Universität München, og der bygde han opp et betydningsfullt sentrum for teoretisk fysikk. Selv om han fikk en rekke tilbud om andre renommerte lærestoler forble han i München for resten av sin yrkeskarriere, skjønt avbrutt av et gjesteprofessorat i USA (University of Wisconsin, 1922/23) og av reiser som akademisk lærer som førte ham til Asia (India, Kina, Japan) og til USA (1928/29). I 1935 ble han emeritert, men fortsatte med undervisning til 1940. Grunnen til denne lange overgangsvirksomheten var spørsmålet om etterfølger: Sommerfeld favoriserte Werner Heisenberg som sin ettergølger,men støtte på motstand fra representanter for det politiske fagmiljøet Deutsche Physik, somm til slutt fikk ghjennomdrevet sin  – etter Sommerfelds oppfatning dårligste av alle de fremsatte – kandidater: Wilhelm Müller. 
Etter andre verdenskrig vestrebet Sommerfeld seg atter om en etterfølger som stod i den tradisjon og skole han selv ville foretrekke, og forslo blant annet Werner Heisenberg, Karl Bechert, Hans Bethe og Carl Friedrich von Weizsäcker, men som imidlertid takket nei.
Han ble tildelt mange æresbevisninger i sin levetid, som f.eks. Lorentzmedaljen og Max-Planck-medaljen. Han ble også valgt til medlem av Royal Society of London, United States National Academy of Sciences, Academy of Sciences i Sovjetunionen og den indiske Academy of Sciences. 
Sommerfeld står bak utdannelsen av et stort antall studenter for en ny æra med teoretisk fysikk. Han ble 81 ganger nominert til Nobelprisen i fysikk, og han fungerte som professor og veileder for flere senere nobelprisvinnere i fysikk enn noen annen veileder. 
Sommerfeld døde i en alder av 83 år i München av skader etter en trafikkulykke mens han gikk tur med sitt barnebarn.
Dancing Beijing

«Dancing Beijing» er den offisielle logoen til Sommer-OL 2008 som fant sted i Beijing i 2008. Symbolet ble avduket i august 2003. Logoen kombinerer en tradisjonell kinesisk rød sel og en representasjon av det kinesiske tegnet jing (京, som også er det kinesiske navnet på Beijing). IOC-president Jacques Rogge var veldig fornøyd med logoen da den ble presentert, og uttalte: «Den nye logoen formidler en fortreffelig skjønnhet og makt i Kina som er nedfelt i arven og folket.»
De tre lærer

De tre lærer (kinesisk: 三教一 , pinyin: Sānjiào, på japansk: sankyō) er i tradisjonell kinesisk kultur den forståelse at de tre store «lærer» i Kina gjensidig utfyller hverandre. I det kinesiskinfluerte Japan har det samme kulturelle trekk gjort seg gjeldende. 
Med de tre lærer siktes det til konfucianisme, daoisme og buddhisme. Dene harmoni- og harmoniseringemodellen var svært utbredt, men ikke enerådende.
Et uttrykk for harmoniseringen kan man se avtegnet i den tradisjonelle kinesiske embedsmanns virke. Når han innføres i sitt embede er han desidert konfucianer, siden selve embedet er innføyet i en konfuciansk samfunnsforståelse. Legger han så vekt på livsforlengende forholdsregler, da er han i dette snarere daoist. Dør noen i hans familie, konsulterer han en buddistisk munk, ettersom buddhistene har den beste kontakt med det hinsidige. 
Denne holdning gjenspeiler seg i et utsagn fra en kinesisk keiser under Ming-dynastiet: «De tre lærer er ett» (三教一。 Sānjiào yī). Men dette må imidlertid forstås på bakgrunn av at disse tre lærer i Ming-tiden ble sett på som ortodokse lærer som skulle organiseres med keiseren i spissen, og at andre grupper ble brennemerket som heterodokse og samfunnsskadelige. 
Derutover har også de samme tre lærer gjensidig influert, befruktet og komplettert hverandre, på synkretistisk vis. Slik er for eksempel chan-buddhismen (zen) oppstått i måtet mellom daoisme og buddhisme. De religiøse spekulasjoner i neokonfucianismen overtok forestillinger fra buddhisme og daoisme. Daoismen utviklet til og med en skoleretning som hadde som sitt prosjekt å forene de tre lærer: «Den fullkomne virkelighets skole», quanzhen.
Fenomenet er også blitt betegnet som kinesisk universisme, et uttrykk først brukt av sinologen Jan Jakob Maria de Groot.
Andreas Cervin

Yrkeskarriere

Andreas Cervin ble jur. kand ved Universitetet i Lund i 1914, hvorpå han samme år begynte å arbeide i Göta Hovrett. Fra 1936 var han rådman i Göteborg, en stilling som gjorde at han fikk en avgjørende rolle under den rettslige behandlingen av spørsmålet om kvarstadbåtene.
Symeon av Durham

Symeon (eller Simeon) av Durham (død etter 1129), navnet er en bibelsk henvisning til «sønn av Jacob», var engelsk kronikør og munk.
Symeon gikk inn i benediktinerklosteret i Jarrow en gang rundt 1071. Dette klosteret ble flyttet til Durham i 1083 hvor han tok munkeløftet sent, enten i 1085 eller 1086 og fikk påfølgende posisjonene som kantor (korleder).
Han er forfatter av to historiske verker som er spesielt verdifulle for den informasjon som de gir de hendelser som angår nordlige England. I årene 1104–1108 skrev han kirkehistorien til bispedømmet Durham i Historia ecclesiae Dunelmensis (Historien til kirken i Durham) og som fulgte hendelser fra etableringen i 635 ved Lindisfarne og fram til året 1096. Det opprinnelige manuskriptet er bevart ved Universitetet i Durhams universitetsbibliotek, Bishop Cosin's Library. Verket er delt inn i fire bøker som er ytterligere inndelt i kapitler og fortellingens orden er kronologisk. Det er to fortsettelser, begge anonyme. Den første fører historien fram fra 1096 til 1129 da Ranulf Flambard døde; den andre utvider teksten fra 1133 til 1144. Et manuskript oppbevart ved University of Cambridge inneholder en tredje fortsettelse som dekker årene 1145–1154.
En gang rundt 1129 tok Symeon på seg å skrive en historie om kongene i England, Historia regum Anglorum et Dacorum, som dekker årene fra 732 til 1129. Dette historieverker begynner ved det sted hvor Bedes Historia ecclesiastica gentis Anglorum slutter. Han slår selv fast at «...la oss ta begynnelsen av dette verket fra hans historie, begynne fra hans siste setning, og deretter nedtegne årene fra vår herre, og omsorgsfullt arrangere periodene til kongene...»
Opp til årene 957 kopierer Symeon kun gamle Durham-annaler, noe som er verdifullt ettersom disse ikke er bevart noe annet sted og som har spesiell interesse for hendelser i nordlige England. Fra 957 til 1119 kopierer han John av Worcester med en del innskytinger. Den seksjonen som handler om årene 1119–1129 er derimot er en uavhengig og bortimot samtidig fortelling. Symeon skrev for sin tid med både letthet og tydelighet, men hans viktigste fortjeneste er at han var en nøyaktig kopist og samler.
Andre skrifter har blitt tilskrevet hans penn, men uten gode bevis. Hans samlede skrifter er blitt utgitt sammen med også hans tvilsomme verker i Scriptores decem ved Roger Twysden (1652). En av mest første komplette moderne utgave er den til Thomas Arnold (Rolls series, 2 vols., 1882-1885), men senere har han kommet også i oversettelse.
Demonax

Utseende

Middelsstore, kontrastrikt tegnede trebukker. Artene kan minne noe om vepser. De er oftest brune til brunsvarte med lyse tegninger, kan også være  mer eller mindre gulbrune. Antennene er spinkle og vanligvis kortere enn kroppen. Pronotum er rundet, litt innsnevret ved roten. Dekkvingene er jevnbrede eller litt avsmalnende bakover. Beina er lange og slanke.

Levevis

Larvene utvikler seg i hard og tørr, død ved på greiner og stammer av løvtrær. De voksne billene besøker gjerne blomster.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sørøst-Asia, fra India i vest til Salomonøyene i øst, også med én art i Australia og én på New Zealand.
Tour de France 1933

Gjennomføringen av rittet

Rittet ble vunnet av franskmannen Georges Speicher foran to italienere, med en margin på 4 minutter. Speicher vant tre etapper som ga han bonussekunder. Belgeren Jean Aerts vant flest etapper med hele 6 etapper. For første gang var også en Touriste-routier på podiet (Giuseppe Martano på tredjeplass). Frankrike vant lagkonkurransen, mens den spanske syklisten Vicente Trueba, ble den første rytter til å vinne klatretrøya. Forsvarende mester André Leducq, stile på start, men slet underveis å endte på 31.-plass til slutt selv om han vant to etappeseiere.
Tidsbonusen på 2 minutter hadde stor påvirkning på resultatene til rittet. Takket være bonusen vant Georges Speicher rittet. Foruten ville italieneren Learco Guerra (ble nummer 2 til slutt) ha vunnet.

Endringer fra 1932

I 1932 hadde tidsbounsene stor påvirkning på sammenlagtresultatene, foruten hadde avstanden mellom førsteplassen og andreplassen vært tre sekunder. (Men totalt var dette over 24 minutter.) I 1933 ble bonustidene redusert fra fire til to minutter.
For første gang ble klatretrøya en offisiell konkurranse under rittet. Tidligere år hadde dette vært en kåring gjort av hovedsponsoren l'Auto.
Rolf Barmen

Utdannelse og karriere i næringslivet

Rolf Barmen er utdannet siviløkonom fra Norges Handelshøyskole i 1990. Han har blant annet arbeidet som driftssjef ved IKEA Bergen, regiondirektør i Telenor Telehuset og som administrerende direktør i Telering. Fra 2008 til 2011 var han leder for mobiloperatøren Chess Communication,og fra 2011 til 2013 administrende direktør i NextGenTel. I februar 2013 tiltrådte han som administrerende direktør i Fjordkraft.

Fotball og alpint

Han var tilknyttet Fyllingen Fotball i klubbens storhetstid og spilte totalt over 300 A-kamper i tidsrommet 1983-1997, herunder 50 kamper i elitedivisjonen (1990, 1991 og 1993). Han var assistentrener og spillende assistentrener i klubben i 1995-1997.
Rolf Barmen var alpintrener både i Hordaland og nasjonalt på 1980-tallet med en rekke treneroppdrag både for Bergens Skilag, Hordaland Skikrets og Norges Skiforbund. I februar 2014 ble Rolf Barmen valgt til styreleder i Sportsklubben Brann og trakk seg i januar 2015.

Personlig

Rolf Barmen er gift med Charlotte Christine Eriksen Barmen og har 4 barn. Han er far til Brann-spiller Kristoffer Barmen,, Andreas Barmen, Helene Christine Barmen og Victoria Christine Barmen.
Padjelantaleden

Padjelantaleden er ca. 150 km lang vandringsled mellom Kvikkjokk i Jokkmokk kommune og Änonjálmme/Vaisaluokta i Kiruna kommune, begge i Norrbottens län i landskapet Lappland i Sverige. Vandringen går gjennom Tarradalen, forbi Staloluokta samt innsjøene Vastenjaure og Virihaure i Padjelanta nasjonalpark og langs elven Vuojatädno til dens utløp i innsjøen Akkajaure. Overnattingshytter og enklere overnattingsmuligheter finnes langs hele strekningen, som er meget lett å gå. Hyttene utenfor nasjonalparken drives av Svenska Turistföreningen, mens hyttene inne i nasjonalparken forvaltes av områdets samer. Svenska Turistföreningen bedriver sommertid båttrafik mellom Ritsem, Änonjálmme (Akka) og Vaisaluokta.
Strekningene Kvikkjokk – Tarrekaise og Staloluokta – Vaisaluokta er også en del av Nordkalottleden.
Lesjaskog

Lesjaskog er en skolekrets og et kirkesogn i Lesja kommune i Oppland fylke. Lesjaskog stasjon er et tidligere stoppested langs Raumabanen. Lesjaskog ligger lengst nord i Gudbrandsdalen, og er en fjellbygd der landbruk frem til nå har vært viktigste næringsvei. 
Klimaet så nær fjellet er lite egnet til kornproduksjon, så her er det sauehold og storfe med melk- og kjøttproduksjon som er dominerende. Saueholdet har de siste 20 årene vært sterkt plaget av at jerv dreper og lemlester store mengder lam i løpet av sommeren når dyrene går på fjellbeite. Melkeproduksjonsbrukene er i ferd med å bli færre fordi bruk blir slått sammen eller leid ut til andre. En del av innbyggerne er sysselsatt i offentlig tjenesteyting, industri og transport.
Lesjaskogsvatnet ligger 612 meter over havet og har utløp i begge ender. Det ligger på vannskillet mellom øst og vest. Det er Rauma som renner vestover og Gudbrandsdalslågen som renner østover.

Kulderekord

Lesjaskog innehar kulderekorden for Oppland fylke på - 45,0 grader, satt den 6. januar 1982.
Oksygenforbrenning

Oksygenforbrenning er fusjonsprosesser i en massiv stjerne der oksygen fusjonerer til silisium  og svovel, samt mindre mengder fosfor og magnesium, som akkumuleres i stjernens sentrum. Oksygenforbrenningen finner sted i stjerner > 8–11 M☉ når de har est opp til røde superkjemper og starter når temperaturen når 1,9 milliarderK. En stor del av energien som frigjøres ved oksygenfusjonen frigjøres i form av nøytrinoer. Nøytrinoutstråling frigjør hele 160 000 ganger mer energi enn varmeutstrålingen. Det gjør at stjernens forbrenningshastighet øker markant ettersom strålingstrykket, som forhindrer stjernen i å kollapse, ikke øker i samme takt som forbrenningen. Stjernens oksygenkjerne forbrennes raskt og allerede etter ca. 36nbsp;år er temperaturen i kjernen tilstrekkelig høy til at silisiumforbrenning kan starte dersom stjernen er tung nok.
Christo og Jeanne-Claude

Christo og Jeanne-Claude var et gift amerikansk kunstnerpar. Christo og Jeanne-Claude jobber med stedsbundet installasjonskunst i form av innpakkede objekter, bygninger og landskapsformasjoner. Deres enorme installasjoner påvirker ofte hele miljøet, eller landskapet, rundt dem. Paret er kjent for sine skulpturer hvor de gjør bruk av store tekstiler, både i og utenfor byer.
Christo (født Hristo Yavashev, bulgarsk: Христо Явашев) ble født 13. juni 1935 i Gabrovo, Bulgaria. Jeanne-Claude Denat de Guillebon ble født 13. juni 1935 i Casablanca, Marokko i en fransk militærfamilie. Hun døde den 18. november 2009 i New York. Kunstnerne møttes i Paris i 1958, og har en sønn, Cyril, som ble født i 1960. Cyril er dikter, og har publisert flere diktsamlinger. Christo og Jeanne-Claude flyttet til New York i 1963.
I sine arbeider pakket de blant annet inn Riksdagen i Berlin og broen Pont Neuf i Paris. De stod også bak installasjonen The Gates i New Yorks Central Park. Christo og Jeanne-Claude fremholdt at meningen ved deres kunst er å gjøre verden til et vakrere sted, eller å gi folk en mulighet til å se et gammelt landskap på en ny måte.
Christos innpakkede kunst har blitt kalt for empaquetage (fransk for «innpakning»).
Vila Velha

Historie

Vila Velha er den eldste byen i Espírito Santo, grunnlagt den 23. mai 1535. Opprinnelig ble byen kalt Vila do Espírito Santo. Grunnleggeren het Vasco Fernandes Coutinho. Byen ble delstatens hovedstad, en tittel den senere mistet. Coutinho, eier av Espírito Santo-kolonien, måtte reise tilbake til Portugal rundt år 1550 for å engasjere flere kolonister, noe det var mangel av.
På veien tilbake oppsto det problemer med å holde orden blant kolonistene, slavene og indianerne. Coutinho dro til Vitória-øya, og grunnla her den nåværende hovedstaden Vitória. Vila Velha ble da til en stille landsby, noe den forble inntil ganske nylig. År 1828 bodde det bare 1250 mennesker i Vila Velha. I dag er byen den største i delstaten, men dette har også medført sosiale problemer som kriminalitet.
Jörg Baberowski

Bakgrunn

Baberowskis farfar var av polsk opprinnelse, og flyttet senere til Tyskland. Baberowski vokste opp i et katolsk arbeidermiljø, og faren var medlem av Sozialdemokratische Partei Deutschlands.
Som skoleelev var Jörg Baberowski med i maoistorganisasjonen Kommunistischer Bund Westdeutschland, men han tok senere avstand fra sine holdninger i ungdomstiden. Han studerte historie og filosofi ved Universität Göttingen fra 1982 til 1988. Som student lærte han også russisk, og han skrev hovedfagsoppgave om «politisk rettspleie» i de sene årene av det russiske keiserriket.

Karriere

Fra 1989 var han forsker på østeuropeisk historie ved Johann Wolfgang Goethe-Universität i Frankfurt am Main, og han tok doktorgraden der i 1993 med avhandlingen Autokratie und Justiz im Zarenreich. Hans tidlige forskning på russisk historie i tsartiden beveget ham i 1990-årene inn i fagfeltet sovjet- og kommuniststudier. Han ble ansatt ved Institutt for østeuropeisk historie ved Eberhard-Karls-Universität Tübingen i 1993, og han tok sin habilitasjon i 2000 med avhandlingen Auf der Suche nach Eindeutigkeit, som ble utgitt som bok under tittelen Der Feind ist überall: Stalinismus im Kaukasus. Han har foretatt arkivstudier i Aserbajdsjan, Finland, Russland og andre land.
Han ble utnevnt til professor i østeuropeisk historie ved Universität Leipzig i 2001 og til professor innen samme fagområde ved Humboldt-Universität zu Berlin året etter, der han har bygget opp et ledende fagmiljø for østeuropeisk historie med fokus på sovjettiden. Baberowski var direktør for Historisk institutt i periodene 2004–2006 og 2008–2009, og dekanus for Det filosofiske fakultet 2009–2010. Han har også vært formann for Forum Geisteswissenschaften ved Humboldt-Universität.
Ved bokmessen i Leipzig i 2012 fikk han prisen for sakprosa for boken Verbrannte Erde: Stalins Herrschaft der Gewalt. Baberowski er medlem av de vitenskapelige fagrådene for Gedenkstätte Berlin-Hohenschönhausen, Zentrum gegen Vertreibungen og Bundesstiftung zur Aufarbeitung der SED-Diktatur. Han er også medlem av fagråd for publikasjoner utgitt av Goethe-Institut og Bürgerkomitee 15. Januar.
Ifølge Times Higher Education har Baberowski blitt utsatt for trakassering på internett av en trotskistisk studentgruppe, etter at han inviterte en britisk forfatter som hadde skrevet en Trotskij-biografi som gruppen mislikte til å holde en forelesning. Saken har også blitt omtalt i tyske medier.