Ferdsskriver

Bruk i luftfartøy

I luftfartøy kalles ferdsskriveren for flygeregistrator (flight data recorder – FDR). Informasjonen som samles inn er hovedsakelig tenkt benyttet til å bidra til å klarlegge årsaksfaktorer ved havari og alvorlige hendelser. På grunn av dette kreves det at apparatet tåler påkjenningene som kan oppstå ved en flyulykke, typisk 3600 g i noen millisekunder og temperaturer på over 1000 °C i en halv til én time. Apparatet skal også tåle å ligge under vann. For å gjøre det lettere å finne den, er den utstyrt med en undervannssender som sender ut signaler i minst 30 dager. 
Slike innretninger lagrer data om blant annet fart, kurs, høyde, instrumentindikasjoner, høyderor-, halerror-, balanseror- og flapsposisjon. Data lagres digitalt på spesielt tilpassede kretskort og skal ha informasjon om de siste timene av flygingen. Moderne flygeregistratorer tar opp hundrevis av parametre.
Informasjonen som samles på flygeregistratoren skal ha en spesiell beskyttelse, og det inngås vanligvis avtaler mellom selskapet og flygerne for å regulere bruken av informasjonen. Innenfor en slik ramme benytter mange selskaper deler av denne informasjonen for å samle erfaring om hvordan normale flyginger utføres. Data fra registratoren lastes ned etter hver tur med en hurtignedlaster (quick access recorder – QAR), overføres til en datamaskin og analyseres mot definerte kriterier.

Historikk

De første registratorene brukte film som opptaksmedium. Etter hvert gikk man over til mer motstandsdyktig metallfolie, hvor nåler risset inn analoge data som på en grammofonplate.

Gjeldende krav i Norge

Det er i praksis kun krav fra luftartsmyndigheten om flygeregistrator i større fly og helikoptre som driver med passasjertransport.
Selv om det er mulig å installere slik utstyr også i mindre luftfartøy, har så å si ingen gjort dette frivillig. Dette skyldes trolig kostnadene med å kjøpe, installere og vedlikeholde slik utstyr. Dette gjør at det kan være vanskeligere å undersøke ulykker med mindre fly og helikoptre enn med større fordi det er mindre informasjon tilgjengelig.

Dagens krav for fly

Flermotors fly med turbinmotor med luftdyktighetsbevis utstedt etter 31. mars 1998 som enten har mer enn 9 passasjerseter eller en maksimal sertifisert startmasse over 5700 kg som brukes til ervervsmessig lufttransport med passasjerer og last skal ha en ferdsskriver som bruker digitalteknikk for opptak og lagring. Data skal også enkelt kunne avspilles.
Ferdsskriveren skal kunne lagre minst 25 timer data, unntatt for fly under 5700 kg der 10 timer er nok.
Ferdsskrivere skal kunne ta opp, mot en tidsskala, 17 definerte parametre for fly over 5700 kg maksimal sertifisert startmasse og ytterligere 15 parametre for fly over 27 000 kg. For fly som har elektronisk framvisning av instrumentene (EDS) gjelder ytterligere tilleggskrav. Det skal tilstrebes at de data som tas opp skal så mye som mulig være de samme som vises for flygerne i cockpit. Flygeregistratoren må starte automatisk før flyet kan starte å bevege for egen maskin og skal stoppe automatisk når flyet har stoppet.
Den skal ha en anordning som letter gjenfinning under vann.
Det er en mengde unntak fra disse kravene for eldre fly og for fly som ikke driver passasjertransport.

Videre utvikling

Etter ulykken med Air France 447 har diskusjonen igjen skutt fart når det gjelder å kunne sende flygeregistratordata direkte til bakken, for eksempel via satellitt. Dette ville gjøre data tilgjengelig umiddelbart, også om vraket skulle være utilgjengelig, for eksempel at det synker på store havdyp som gjør det vanskelig å finne ferdsskriveren fysisk.
For bruk i mindre luftfartøyer utvikles det lettvekts opptakere. Dette er enkle, rimeligere «alt-i-ett»-enheter som er enkle å installere. Selv om de ikke vil gi like presis informasjon og like mange data som en flygeregistrator, vil de kunne bidra betydelig til undersøkelse av ulykker med små fly og helikoptre.