google/wiki40b huggingface dataset:
Piero Vettori

Bakgrunn

Piero Vettori ble født inn i en florentinsk adelsfamilie. En av hans nevøer var Francesco Vettori. Han studerte filosofi og klassisk filologi i Firenze. Så begynte han på det juridiske studium i Pisa, men måtte bryte av på grunn av helseproblemer. 
Han vendte da tilbake til Firenze og begynte studiet av de klassiske forfattere ved Studio Fiorentino.

Forsker, filolog

I 1522 var han med sin nevø Paolo Vettori, admiral for de pavelige galeier, til Spania, for å hente den nye pave Hadrian VI. Der kunne han i Catalonia anskaffe seg en rekke gamle innskrifter. 
I 1538 aksepterte han et tilbud fra hertug Cosimo I de' Medici om en undervisningspost i klassiske studier. Dette professoratet i greske og latinske språk beholdt han til kort tid før sin død. 
Piero Vettori gav ut verker av Marcus Tullius Cicero, Terents, Gaius Sallustius Crispus, Aristoteles, Evripides og andre forfattere fra antikken. 
Som hans hovedverk regnes Poetikken av Aristoteles. 
Han publiserte også manuskrifter som var i slekten Medicis eie, for eksempel veker av Klemens av Alexandria i 1550, Porfyros av Tyr og andre. Han var den første som publiserte den nesten fullstendige tekst til Oresteia - Agamemnon og Choēphoroi av Aeschylus -,  tidligere var dette antatt å dreie seg om én tragedie, men hans utgivelse viste at det var to (eller tre).
Han skrev egne latinske dikt og brev, og korresponderte med mange lærde personligheter, både i og utenfor Italia. I 1553–1569 gav han ut det 54 bind store Variae lectiones (forelesninger og kommentarer).
Pave Julius III hevet Vettori opp i grevestanden.
Moesgård

Historie

De opprinnelige bygningene lå fram til ca. 1711 litt lenger sør enn i dag, ned mot Giber Å. Området ble undersøkt i 1998 med blant annet metalldetektor og tre grøfter ble gravet. Undersøkelsene viste at gårdsanlegget har vært omgitt av våtområder på tre sider og en skrent ned mot Giber Å på den fjerde siden. Det kan ikke avvises at våtområdene tildels er menneskeskapte.
Den nåværende hovedbygning ble oppført i 1780–1784 av Christian Frederik Güldencrone etter tegninger av Christian Joseph Zuber, men gården er blitt bygget ut flere ganger.
Fra 1673 og fram til 1822 var Moesgård en del av Baroniet Wilhelmsborg.
Leigh light

Leigh light (forkortet L/L) var en kraftig lyskaster bygget og designet under andre verdenskrig av Storbritannia for antiubåtkrigføring. Lyskasteren var montert på fly, hovedsakelig B-24 Liberator, PBY Catalina og Short Sunderland, og var ment å lyse opp fiendtlige ubåter, når disse ble oppdaget om natten.
Lyset var svært kraftig, 22 millioner candela, og var således av uvurderlig verdi for piloter som skulle bombe ubåter i mørket. Lyskasteren var en karbonbuelampe. Ved innføringen av luftbåren radar i ASW-flyene, kunne flyene fly rett på en ubåt, og deretter senke denne ved hjelp av bomber – og piloten kunne bombe i lyset fra Leigh light.
Romersk hilsen

Romersk hilsen (Saluto romano) er en hilsen som ble brukt i Romerriket. Den utføres ved at høyre arm holdes rett ut i omtrent 45 graders vinkel, med håndflaten ned og fingrene samlet. Man kan blant annet se bruken av hilsenen på billedrelieffene på Trajansøylen i Roma. Andre hevder at forestillingen om en slik romersk tradisjon skyldes en misforståelse fra romantikken, som ble forsterket blant annet gjennom Jacques-Louis Davids klassiske maleri «Horatiernes ed» fra 1784.

Nyere bruk

Romersk hilsen ble tatt i bruk av de italienske fascistene under ledelse av Benito Mussolini fra 1919 for å trekke linjer tilbake til gammel storhet. Skikken ble tatt opp av det tyske nazistpartiet i 1923. Deres «hitlerhilsen» ble obligatorisk fra 1926.  Også andre politiske høyrebevegelser tok i bruk varianter av romersk hilsen, deriblant den fascistiske Jerngarden i Romania og den fascistliknende kamporganisasjonen Falangen (Falange Española Tradicionalista y de las Juntas de Ofensiva Nacional-Sindicalista) i Spania.
Helge Torvund

Bakgrunn

Torvund bestemte seg alt som tenåring for å bli dikter og utga sin første diktsamling mens han studerte ved Universitetet i Oslo. Ved siden av embedsstudiet i psykologi fulgte Torvund forelesninger i filosofi, og han fordypet seg i billedkunst og litteratur – spesielt finsk poesi og beatlitteratur. I denne tiden pleide Torvund også kontakt med forfattere som Lars Saabye Christensen og Jan Jakob Tønseth, og var venn av Tor Ulven.
«Jolly Jumper» var en gruppe poeter som møttes jevnlig og diskuterte hverandres tekster, og der Torvund deltok. Gruppen var oppkalt etter hesten til Lucky Luke. Blant medlemmene var også Triztán Vindtorn, Arne Ruste, Sigmund Mjelve, Terje Johanssen og Dag Larsen. 
Torvund skrev i 2010 teksten til sangen «Nede for telling», til melodi av Bjørn Eidsvåg.  Denne ble årets radiohit og det mest kjente sporet på den bestselgende CD-en Rundt neste sving.  Etter å ha hatt et nytt gjennombrudd hos kritikerne med Alt er høy i 2008, fikk Torvund et uvanlig godt salg av den neste diktsamlingen Alabama? i 2011.  Boken måtte trykkes i tre opplag og fikk i hovedsak gode kritikker og mye oppmerksomhet. Én grunn til oppmerksomheten var at dikteren benyttet sosiale media og nye media som Twitter og Ordflyt i lanseringen. 
Barneboken Vivaldi som kom ut på Magikon i 2011, er illustrert av Mari Kanstad Johnsen, og handler om en jente som blir mobbet på skolen. Boken fikk sølv i «Årets vakreste bøker» i Norge og ble i 2012 av det New York-baserte nettstedet for kultur og kritikk, FlavorWire.com, utpekt som en av de 20 vakreste barnebøker i verden gjennom tidene. 
Alt brenner kom i januar 2016 og fikk straks positiv oppmerksomhet fra anmeldere.  Med en 6'er i VG, 6'er i Stavanger Aftenblad og en 5'er på terningen i Dagbladet ble den omfattende diktsamlingen på nær 240 sider, trykket i fire opplag.  I NRK ble det laget tre hele program om og med boken i programserien Diktafon med Annelita Meinich. Sammen med Torvunds formidlingsaktiviteter var den omfattende diktsamlingen bakgrunn for at han mottok både Wildenveys Poesipris ved Larvik Poesifestival og Wergelands åre. Ved åpningen av Litteraturuken på Café Sting i oktober 2016 leste Torvund hele samlingen. Med innlagte pauser varte dette i fem timer.
Helge Torvund er bror av billedkunstneren Gunnar Torvund.
Sega Saturn

Sega Saturn er en 32-bits spillkonsoll som ble først utgitt den 22. november 1994 i Japan, 11. mai 1995 i Nord-Amerika, og. 8. juli 1995 i Europa. Maskinvaren ble støttet i både Europa og Nord-Amerika frem til slutten av 1998 og i Japan helt frem til 2000. Sega Saturn kjempet i femte-generasjons konsollkrigen mot Nintendo 64 og Sony PlayStation.
Til tross for at Saturn ikke var en stor suksess utenfor Japan, så har den i ettertid fått en slags fanbasert kult rundt omkring i verden. Både maskinen og dens spill er blitt nokså ettertraktet av den harde kjerne med spillere og samlere.
Per-Olav Sørensen

USA 1991-1997

Sørensen arbeidet i USA mellom 1991 og 1997, hvor han samarbeidet med den tsjekkiske scenografen Pavel Dobrusky. Duoen hadde primært Denver Center Theatre som oppdragsgiver. «Stories» (basert på Isabel Allendes noveller), «Beethoven 'N' Pierrot» (om Beethovens liv) og «Fables» (historier fra hele verden med multinasjonal rollebesetning) ble alle tre store suksesser. Tilnærmingen til teatret var svært åpen med bruk av multitalenter, ekspressiv scenografi, dans, sirkus og nykomponert musikk.

Oslo Nye 1998-2001

I 1998 vendte Sørensen tilbake til Norge. Han arbeidet ved Oslo Nye Teater i perioden fra 1998 til 2001, og var med på teatersjef Kjetil Bang-Hansens satsing på ny dramatikk der. Sørensen produserte i denne perioden flere forestillinger for Oslo Nye Teater, i et formspråk som lå nært opp til det han hadde brukt i USA.

Frilans fra 2001

Siden 2001 har Sørensen arbeidet som frilansregissør, med sitt eget kompani POS Theatre Company. I årene da Eirik Stubø var teatersjef på Nationaltheatret var imidlertid Sørensen og hans kompani knyttet til Nationaltheatret.

Parkteatret i Moss

Sørensen er også medeier av Parkteatret i Moss sammen med manusforfatter Geir Meum Olsen. Showet «Valgets kval» med Brede Bøe ble produsert på Parkteatret i Moss, og denne produksjonen vant i 2010 tre Komipriser, blant annet for beste show.

POS Theatre Company

POS Theatre Company ble opprettet av Sørensen i 2000. Kompaniet har alltid ett teaterstykke på turnè og har turnert til 9 land. Mensch (2000–2001), Grand Old Man (2001–2004), TanGhost (2004–2006) og KOM! (2007–2008) er stykker produsert av kompaniet. I 2009 produserte kompaniet Drapene i Aalst med Aksel Hennie, Ane Dahl Torp og Dennis Storhøi i rollene. Stykket hadde premiere under Samtidsfestivalen på Nationaltheatret i september 2009.
Skuespillere og kunstnere knyttet til kompaniet i kortere eller lengre perioder er bl.a. Espen Skjønberg, Aksel Hennie, Anneke von der Lippe, Øystein Røger, Pablo Veron, Ane Dahl Torp, Dennis Storhøi, Stig Henrik Hoff, Jonas Digerud, Eva Cecilie Richardsen, Hans-Kristian Kjos Sørensen, HC Gilje, Alexandra Archetti, Kathrine Tolo, Sverre Indris Joner, Pavel Dobrusky, Torbjørn Ljunggren m.fl.

TV-produksjoner og film

Siden 2004 har Sørensens regiarbeid blitt mer og mer konsentrert rundt TV-drama og film, og han utvikler TV-serier for både Netflix, HBO, Viaplay og NRK.
Robert Stirling

Biografi

Stirling ble født på Cloag Farm nær Methven, Perthshire i Skottland, den tredje av åtte barn. Han plukket opp farens interesse i ingeniørkunst, men studerte teologi og ble prest i den skotske kirken i 1816. Bekymret for farene arbeiderne i hans prestegjeld sto overfor når de jobbet med dampmaskinene, som ofte eksploderte på grunn av den dårlig kvaliteten i dampkjelens stålplater tilgjengelig på den tiden, bestemte han seg for å forbedre designet på trykkluftmotoren i håp om at dette ville gi et tryggere alternativ. Han fant opp hva han kalte «forvarmeren», nå generelt kjent som en regenerator, en anordning for å forbedre den termiske effektiviteten til en mengde prosesser, anskaffet et patent for «forvarmeren» og en motor som anvendte denne i 1816. Stirlings motor kunne ikke eksplodere, fordi den jobbet ved lavere trykk, og kunne heller ikke forårsake brannskader. I 1818 bygde han den første praktiske versjonen av hans motor, brukt til å pumpe vann fra et steinbrudd.
I 1819 giftet Stirling seg med Jean Rankin. De fikk syv barn, inkludert lokomotivingeniørene Patrick Stirling og James Stirling.
Mens han var i Kilmarnock samarbeidet han med en annen oppfinner, Thomas Morton, som skaffet til veie verkstedsplass for Stirlings vitenskapelige undersøkelser. Begge var interessert i astronomi, og etter å ha lært hvordan man sliper til linser av Morton, fant Stirling opp flere optiske instrument.
Robert, sammen med hans bror James som også var ingeniør, tok ut atskillige patenter for å forbedre trykkluftmotoren og i 1840-årene bygde James en stor trykkluftmotor som drev alt maskineriet i hans Dundee Foundry Company.
I et brev fra 1876 erkjente Robert Stirling viktigheten av Henry Bessemers nye oppfinnelse, Bessemerprosessen for fremstilling av stål, som gjorde dampmotorer tryggere og truet med å forelde trykkluftmotorene. Imidlertid, han uttrykte også et håp om at det nye stålet ville forbedre ytelsen til trykkluftmotorene.
Stirling døde i Galston, East Ayrshire. Den teoretisk basisen til Stirlingmotoren, Stirlingsyklusen, ble ikke fullstendig forstått før arbeidene til Sadi Carnot (1796 – 1836). Carnot produserte, og publiserte i 1825, en generell teori for varmekraftmaskiner, Carnotsyklusen, som Stirlingsyklusen er en versjon av.
Garret FitzGerald

Barndom og utdannelse

Garret FitzGerald ble født inn i en politisk aktiv familie. Hans far var den London-fødte Desmond FitzGerald, som var utenriksminister ved sin sønns fødsel. Han hadde vært aktiv i Sinn Féin under den irske uavhengighetskrig og stifter av en av forløperne til Fine Gael, partiet som støttet den anglo-irske traktat i 1921 som la grunnen til Den irske fristaten. FitzGerald beskrev sine politiske visjoner til å være opprettelsen av et inkluderende Irland, både for protestantene i Nord-Irland og katolikkene i sør.
FitzGerald ble utdannet blant annet ved jesuittenes Belvedere College og University College Dublin (UCD), hvor han ble ferdig uteksaminert med en BA-grad i 1946. Senere kom han tilbake igjen for å fullføre sin doktorgrad, som han ble tildelt i 1968. Han ble særlig interessert i politikk under den spanske borgerkrigen og den andre verdenskrigen.

Karriere

Etter endt universitetsutdanning fikk han i 1947 jobb i Aer Lingus, som er det statlige flyselskapet i Irland. Der fikk han ansvaret for den strategiske økonomiske planleggingen av flytransport. 
I løpet av denne tiden skrev han mange avisartikler og han ble oppmuntret til å skrive om emner som nasjonalregnskap og økonomi av redaktøren i The Irish Times. Han forble i jobben i Aer Lingus frem til 1959. Etter at han gjennomførte en studie av økonomien i irsk industri ble han foreleser i økonomi ved UCD.

Politisk virke

FitzGerald ble valgt til Seanad Éireann i 1965 og ble deretter i 1969 valgt til Dáil Éireann som representant (TD) for partiet Fine Gael. Han var Irlands utenriksminister mellom 1973 og 1977. FitzGerald var partileder i Fine Gael mellom 1977 og 1987. 
Han satt som regjeringssjef for Irland i to perioder. Først fra juli 1981 til februar 1982, og deretter fra desember 1982 til mars 1987. Periodene ble bare avbrutt av Charles J. Haugheys ni måneder og tre dager i regjeringsposisjon mellom mars og desember 1982.
Han var en ivrig tilhenger av EU.
Handelskandidat

Handelskandidat var den akademiske graden som ble tildelt av Norges handelshøyskole fra etableringen i 1936 til 1963 etter toårige, senere treårige, studier i det som da ble kalt handelsfag (dvs. bedriftsøkonomi) og avlagt handelsdiplomeksamen. Graden ble forkortet Dipl. N.H.H. («diplom [fra] Norges handelshøyskole»). Studiet ble utvidet til tre år i 1946. Graden fikk i 1963 navnet siviløkonom og ble i 1975 utvidet til en fireårig grad i bedriftsøkonomiske fag.
Shaxi (Jianchuan)

Shaxi (kinesisk: 沙溪) er en storkommune og en historisk marketsby fylket Jianchuan i prefekturet Dali i provinsen Yunnan i Kina. Den ligger om lag halvveis mellom Dali og Lijiang.
Sideng marketsplass ble satt på World Monuments Watch List of 100 Most Endangered Sites i 2001.
Shaxi var et handelssted for te og hester under Tangdynastiet (618–907). Byen hadde sin storhetstid under Mingdynastiet og Qing-dynastiet (1368–1912).
Den er muligens den best bevarte karavanserai for hester på den gamle teruten fra Yunnan til Burma og Tibet.
Shibaofjellet i nærheten har buddhistiske klippefigurer og gamle templer medavbildninger av blant annet bodhisattvaen Guanyin.
De to viktigste folkegrupper i Shaxi er bai- og yi-folk.
Nuku'alofa

Etymologi

Navnet Nukualofa betyr «kjærlighetens bolig» eller «kjærlig hjem».

Historie

Byen vokste fram fra to landsbyer, Kolomotu'a og Kolofo'ou. Den eldste av disse er Kolomotu'a, som på 1800-tallet var tilholdssted for ledende høvdinger i det vestlige Tongatapu. Kolomotu'a ble i 1829 gjort til hovedkvarter av metodistmisjonærer. Misjonærene etablerte skole på stedet. George Tupou I, som ble konge i 1845, valgte Kolomotu'a til sin hovedstad. Stedet fikk betydning som makt- og administrasjonssentrum. Havnen ble utbygd og handelen økte.
Kongepalasset ble reist 1865–1867. Et kongelig gravkammer ble bygget etter kong George Tupou Is død i 1893.
I 1936 hadde Nukualofa 4 000 innbyggere. Nye områder langs sjøkanten til Touliki i øst og Sopu i vest ble bebygget og byen spredte seg sørover innover i landet til den nådde lagunen Fanga Kakau. Senere er Tofoa og det attraktive boligområdet Ma'ufanga innlemmet i hovedstadsområdet. Etter at syklonen Isaac ødela boligområder i 1982, ble det sumppregede området Popua åpnet for bebyggelse.
I 2006 ble store deler av forretningssentrum i Nukualofa, samt offentlige bygninger, ødelagt i opptøyer, der seks mennesker døde. Et gjenoppbyggingsprogram der nye bygninger ble reist og infrastruktur oppgradert fulgte. Gjenoppbyggingen var ferdig i mars 2012.

Samfunn

Nukualofa har en dypvannshavn beskyttet av rev og er Tongas viktigste havneby. Byens viktigste eksportvarer er bananer, kopra, vanilje og squash. I tillegg produseres det håndverksprodukter, hovedsakelig til salg på markedet. Nukualofa er det viktigste markedet for fisk i Tonga og havnen benyttes av en fiskeriflåte som fanger tunfisk og snappere. Staten har etablert et industriområde for å fremme småindustri.
Teufaiva Sport Stadium ligger i Nukualofa.
Hovedstaden betjenes av Fua'amotu internasjonale lufthavn, beliggende 24 km sørøst for hovedstaden.
Herbert Joos

Liv og Arbeid

Joos er autodidakt men fikk etterhvert en privatlærer i trompet før han studerte kontrabass fra 1958. Han har også studert flugel horn, baryton horn, Mellophone og Alphorn. Siden midten av 1960-tallet har han vært med i den Moderne Jazz Quintet Karlsruhe, og gruppen Fourmenonly (med Wilfried Eichhorn og Rudolf Theilmann). Han var med i flere Moderne og Freejazz orkestere (med Bernd Konrad, Hans Koller og Adelhard Roidinger og Jürgen Wuchner). Han har spilt på festivaler og Freejazz Meeting Baden-Baden med en flugelhorn workshop med Kenny Wheeler, Ian Carr, Harry Beckett, og Ack van Rooyen. Han har gitt ut solo albumet The Philosophy of the Flügelhorn (1973). I tillegg ledet han sin egen messing trio, Kvartett og orkester. Den største anerkjennelsen fikk han i løpet av 1980-tallet som medlem av Vienna Art Orchestra. I de siste 15 år, har han spilt spesielt med SüdPool prosjektet, men også i en Duo med Frank Kuruc, samt i grupper med Patrick Bebelaar, eller Michel Godard, Wolfgang Puschnig, Clemens Salesny og Peter Schindler. Hans varme, kraftig Lyd, og den romantiske-impresjonistisk innflytelse, kombinert med nærheten til fri Improvisasjon, er hans spesielle kjennemerker i Europeiske jazz landskapet.
Som en grafisk kunstner Joos ofte arbeider med  bilder i hard kontrast. Han ble kjent av et bredere publikum for sine musikkerportretter (for eksempel av Miles Davis) og har ofte vært på forsiden av magasinet Jazz Podium. I tillegg er han også kjent som bokillustratør (blant annet for forfatteren Gertrud Fussenegger).
I 1984 var Joos mottaker av Jazzpreis des Südwestfunks
I 2017, vil han motta jazz-prisen Baden-Württemberg for sitt livsverk.
Peder Anker Wedel-Jarlsberg

Karriere

Han ble utdannet offiser i 1897, og ble adjutant hos kongen i 1913. Han ble utnevnt til kammerherre i 1926 og til andre hoffmarskalk i 1927. Han ble hoffmarskalk og hoffsjef i 1931. Ved krigsutbruddet i 1940 fulgte han med kongen til Elverum. Wedel-Jarlsberg reiste med kronprinsesse Märtha til USA, og tjenestegjorde hos henne der resten av krigen. Etter hjemkomsten i 1945 fratrådte han stillingen som hoffsjef.

Utmerkelser

Wedel-Jarlsberg ble 23. november 1945 tildelt storkors av St. Olavs Orden for «særskilt tjeneste under hele krigen». Han var innehaver av Deltagermedaljen og Kong Haakon VIIs jubileumsmedalje 1905–1930, mottok storkors av den svenske Nordstjerneordenen, var kommandør av Dannebrogordenen, hadde storkors av Finlands hvite roses orden og var storoffiser av den franske Æreslegionen.
Erdao

Erdao (二道区; pinyin: Èrdào Qū) er et bydistrikt i provinsen Jilin i Folkerepublikken Kina. Det er understilt den subprovinsielle by Changchun, provinshovedstaden. Bydistriktet har et areal på 965 km² og teller 376 000 innbyggere.
Pariskommunen

Bakgrunn

I Frankrike hadde Napoleon III (Ludvig Bonaparte III) utropt seg til keiser i 1852. Han var interessert i at Frankrike skulle gjenvinne grensene de hadde tapt i oppgjøret etter Napoleonskrigene i 1814. Da den prøyssiske statsministeren, Otto von Bismarck, terget til krig i 1870, så Napoleon en mulighet til å få gjennomført dette.
Krigen gikk imidlertid svært dårlig for Frankrike. Napoleon III måtte kapitulere ved Sedan og ble tatt til fange, og med det falt det franske keiserdømmet.

Angrepet

Men det var ikke bare den franske regjeringen som var bekymret over den mulige revolusjonen; også Tyskland så på revolusjonen som en stor trussel. Otto von Bismarck besluttet derfor å løslate 100 000 franske krigsfanger, slik at den franske hæren ville få nok soldater til å knuse Pariskommunen. Disse styrkene rykket inn i Paris 2. april, og på få dager ble 20 000–30 000 mennesker drept. I tillegg ble 40 000 arrestert, og senere deponert til franske kolonier.
Pariskommunens to måneder lange levetid var dermed over, og Frankrike gikk for alvor inn i epoken kjent som «den tredje franske republikk», som skulle vare helt til den tyske invasjon under den annen verdenskrig, 10. juli 1940.
Villa Busk

Villa Busk er en privatbolig i Bamble kommune i Telemark, tegnet av arkitekt Sverre Fehn og oppført i 1989. Allerede i 1993 ble både huset, inventaret og området rundt huset fredet av Riksantikvaren på grunn av den spesielle utformingen og samspillet mellom bygg og natur. Slik ønsker en å bevare dette som et eksempel på denne tids arkitektur av særlig høy kvalitet. Huset er det yngste objektet som er fredet i Norge.
Huset har en 40 meter lang hovedfløy med en skifergang i lengderetningen, og et tårn som inneholder to soverom, oppholdsrom, vaskerom og bad. Tårnet og hovedfløyen er knyttet sammen av en innebygget bro som er en tverrakse på hovedfløyen. Bygningen er oppført i betong og limtre, og tårnet er panelt med redwood. Takene er tekket med kobber og skifer.
«Dear Boss»-brevet

«Dear Boss»-brevet var et brev, angivelig skrevet av den beryktede viktorianske seriemorderen kjent som Jack the Ripper. Det var poststemplet og ble mottatt 27. september 1888 av Central News Agency i London. Det ble videresendt til Scotland Yard 29. september.

Politiets reaksjon

I utgangspunktet ble brevet ansett for å være bare en av mange svindelbrev, men da kroppen av Catherine Eddowes ble funnet med en øreflipp kuttet av den 30. september ble Metropolitan Police Services oppmerksomhet tiltrukket av brevskriverens løfte om å «klippe dameørene av». Politiet publiserte løpesedler med faksimiler av brevet, samt også «Saucy Jacky»-postkortet i håp om noen ville gjenkjenne håndskriften, men ingenting kom ut av dette. Mange aviser gjenga teksten i sin helhet eller deler av den. Disse to, postkortet og brevet fikk verdensomspennende berømmelse etter de ble publisert. Det var første gang navnet «Jack the Ripper» hadde blitt brukt til å referere til morderen, og begrepet fanget publikums fantasi. Snart kom hundrevis av andre brev som hevdet å være fra «Jack the Ripper», mest en kopiering av setninger fra brevet og postkortet.

Senere hendelser

En journalist hevdet at han forfalsket dette brevet, samt andre brev og postkort som det ble hevdet å stamme fra «Jack the Ripper», for å «holde virksomheten i live».
Som mange andre gjenstander knyttet til Ripper-saken forsvant «Dear Boss»-brevet fra politiets arkiv, ikke lenge etter at etterforskningen var avsluttet. Det kan ha blitt tatt som en suvenir av en av politiets etterforskere. Det ble returnert anonymt til Metropolitan Police i 1987, hvorpå Scotland Yard offentliggjorde alle dokumenter fra sine arkiver som nå befant seg i National Archives i Kew.
I 1993 ble håndskriften i Dear Boss-brevet sammenlignet med en dagbok påstått å tilhøre James Maybrick. Rapporten bemerket at «stilen i ‘Dear Boss’-brevet fulgte den tids skrivestil og viste en god skriftlig ferdighet».
Romeo Serenader

Romeo Serenader er en samleplate med Sebastian, utgitt i 1999.