google/wiki40b huggingface dataset:
Joseph Millar

Ungdom og junior

Millar deltok i ungdoms-VM i friidrett 2009, men ble diskvalifisert på 100 meter. Han deltok også i junior-VM i friidrett 2010, der han kom på fjerdeplass i sitt innledningsheat på 200 meter, og gikk ikke til semifinalen. Her deltok han også på 4 x 400 meter stafett, men New Zealand ble slått ut i innledningsheatet. Han ble newzealandsk mester på 100 og 200 meter i 19-årsklassen i 2010, og fikk bronse på 100 meter i det newzealandske juniormesterskapet i 2011.

2012 - 2016

Millar vant 100 og 200 meter i det newzealandske mesterskapet i friidrett 2012, 2013 og 2014. I 2016 kom han på tredjeplass på 100 meter i Canberra Track Classic.

2017

I mars 2017 vant han både 100 og 200 meter i det newzealandske mesterskapet i friidrett 2017. Der forbedret han sine personlige rekorder på 100 meter til 10,18 sekunder, og på 200 meter til 20,37 sekunder. 
Han representerte New Zealand under VM i friidrett 2017, der han deltok på 100 meter. Der løp han på 10,29 den innledende runden, men ble slått ut i det påfølgende forsøksheatet, der han løp på 10,31 og fikk 33. beste tid.

2018

Han vant 100 og 200 meter under Sir Graeme Douglas International Track Challenge i Auckland. Han vant også begge disse distansene i det newzealandske mesterskapet i friidrett 2018. I Samveldelekene 2018 deltok han på 200 meter, men ble slått ut i semifinalen, der han løp på 21,01. Han representerte Oseania under Kontinentalcupen i friidrett 2018, og kom der på åttende- og sisteplass på 200 meter og i diskos. Han satte der personlig rekord i diskos med 27,15 meter. På 4 x 100 meter stafett kom Oseania på tredjeplass av de fire lagene som deltok.
Mary Barr

Karriere

Mens hun bodde i Lorain, Ohio og arbeidet i en fabrikk, lærte Barr seg å fly i 1946 som medlem av en Piper Cub klubb. Hun droppet ut av Oberlin College året før for å finne en jobb for å betale for sine flytimer. Etter endt opplæring fikk hun en jobb med opplæring av yrkesflyvere. Mot sluttenav Andre verdenskrig bestemte hun seg for å bidra til å bygge militærfly, noe som førte til at hun flyttet til New York og ble elev ved en skole for F lymekanikere. Dette involverte også at hun opptrådte sammen med medlemmer av Women Airforce Service Pilots og bistod med transport av krigsmateriell og fergeflyvning over USA. Mot slutten av krigen flyttet Barrs til Susanville, California i 1949 og tiltrådte en stilling for å administrere og utvide Susanville airport. I 1957 fikk hun stilling som FAA Pilot Sensor for Lassen County. I 1964 ble Barr en av de første fire kvinner som noen gang deltok i Reno Air Races. Hun kom på andreplass i Reno National Championship i Stock Plane Class med en Piper Cherokee.
Nå begynte hennes karriere i US Forest Service. I 1974 ble hun den første kvinnelige piloten og ble fast ansatt etter å ha arbeidet for Forest Service som kontraktpilot i flere år. Hennes jobb innebar å fly over det nordlige California for å oppdage skogbrann. Senere på 1970-tallet flyttet Barr til San Francisco for å være Aviation Safety Officer for Forest Service, for så å bli en National Aviation Safety Officer i Washington D. C., og til slutt flyttet til
Sacramento i California i 1985 for å fungere som Regional sikkerhetsoffiser til hun fratrådte for godt. Hun ble i 2001 innlemmet i Luftfartens Internasjonale Pioneer's Hall of Fame for Kvinner. og hedret av Smithsonian National Air and Space Museum.

Personlige liv

Barr møtte sin ektemann, og sjef på den tiden, David Barr, mens hun tok flytimer i 1946. De giftet seg året etter og fikk to barn, Molly og Virginia.
Robert Johnson (komponist)

Robert Johnson (født ca. 1580, død 1633) var en engelsk komponist og luttenist, sønn av komponisten John Johnson som var luttenist ved hoffet til dronning Elisabeth I. 
Robert Johnson var luttspiller ved Jakobs I.'s hoff. Han skrev framfor alt musikk til maskespillene og fornøyelsene ved hoffet. Etter 1604 ble han luttenist i kongens Private Musick. Senere ble han i 1612 prins Henrys luttlærer til dennes død i 1612, og var fram til 1633 i tjeneste ved kong Karl I.'s hoff som Composer for Lute and Voices.
Johnson arbeidet ofte med diktere og dramatikere som Ben Jonson og Francis Beaumont, og hadde et regelmessig samarbeid med John Fletcher. Fra 1610 til 1617 var han komponist for William Shakespeares teaterkompani King’s Men, og han skrev blant annet originalmusikken til Shakespeares The Tempest.
Han skrev også sanger og drikkeviser.
Arguineguín

Norske institusjoner

Arguineguín har mange fastboende nordmenn. Den norske sjømannskirken på Gran Canaria ligger ved stranden, og Colegio Noruego – Den norske skolen ligger 2 km utenfor Arguineguín i retning Puerto Rico. Her ligger også det norske helsesenter Valle Marina som eies og drives av Norges Astma- og Allergiforbund (NAAF). Her får barn og voksne med ulike problemer trening og muligheten til forebyggende helseopphold i godt klima. 
Like ved markedsplassen i Arguineguín finnes også et norsk legesenter. Her er det norske leger og legesekretærer. Senteret holder åpent hele året. I samme område finnes Den norske klubben, som tilrettelegger aktiviteter for fastboende nordmenn i vinterhalvåret. I tillegg finnes flere norske butikker og barer.
Lions Club International (Spania) har en aktiv klubb i Arguineguin med medlemmer fra 8 forskjellige land, og med både norske og svenske medlemmer.

Hoteller, restauranter og natteliv

De største hotellene i Arguineguín er Marinero I, Dorado Beach, Puerto Atlantico, Sunwing og Green Beach. Det er flere sandstrender i Arguineguín og nærliggende Patalavaca og Anfi del Mar. 
Det er mange gode restauranter i byen, men nattelivet er beskjedent. Det er mange restauranter og barer i kjøpesenteret Ancora.

Shopping

Kjøpesenteret La Marea åpnet i 2008 og rommer i dag Dino Hypermarced og en optiker. En Spar-butikk i sentrum tilbyr et utvalg av skandinaviske matvarer. I tillegg finnes butikker i kjøpesenteret Ancora.

Anfi del Mar

Like ved Den norske skolen ligger det timeshareanlegget Anfi del Mar som ble påstartet bygd av gründeren Bjørn Lyng i 1988. Anlegget eies i dag av det spanske selskapet Grupo Santana Cazorla, med flere.

Transport

Fra havnen går det ferge til Puerto Rico de Gran Canaria og Puerto de Mogán. Bussforbindelse til alle omliggende byer og tettsteder. Motorveien GC-1 går forbi Arguineguin. Reisetiden til flyplassen Gando på østsiden av Gran Canaria er ca. 30 min, til øyhovedstaden Las Palmas er den ca. 50 min.
I evighet

Melodi Grand Prix

Nigar skrev «I evighet» på midten av 1980-tallet da hun bodde i USA, og hun ga ut sangen på kassett i 1987. Kassetten ble produsert i omtrent 200 eksemplarer og brukt som promo i USAs musikkindustri.
Sangen var ett av 140 bidrag som ble sendt inn til NRKs åpne konkurranse til Melodi Grand Prix 1991. NRK avlyste imidlertid hele konkurransen, fordi juryen mente de innsendte bidragene hadde for dårlig kvalitet og manglet originalitet.  
Nigar sendte inn låten på nytt til Melodi Grand Prix 1996, og «I evighet» ble plukket ut som ett av åtte bidrag til den norske finalen. Der ble den framført av Elisabeth Andreassen som vant en overlegen seier og fikk representere Norge på hjemmebane i Eurovision Song Contest samme år.

Eurovision Song Contest

Før den internasjonale finalen var låten regnet som en mulig vinner, og den var det tolvte bidraget ut på scenen i Oslo Spektrum lørdag 18. mai 1996. I avstemningen fikk «I evighet» 114 poeng og endte på en andreplass. Dette er Norges fjerde beste plassering gjennom tidene, og fremdeles Norges eneste andreplass i konkurransen. Den er også den eneste sølvvinneren i konkurransen som ikke fikk 12 poeng, men sangen fikk 10 poeng fra Sverige, Nederland og Slovenia.

Strid om låten

Etter den internasjonale finalen i midten av mai kom det fram at Nigar hadde gitt ut «I evighet» på kassett noen år tidligere. Dette var et brudd på Eurovision-reglementet, og kort tid etter gikk saken videre til Den europeiske kringkastingsunion (EBU) for vurdering. NRK innrømte at det norske bidraget sto i fare for å bli diskvalifisert, men EBU besluttet at de ikke ville diskvalifisere «I evighet». Årsaken var at melodien ikke hadde blitt utnyttet i kommersiell sammenheng før Eurovision.
Shkodran Mustafi

Landslaget

13. mai 2014 fikk han sin første landskamp for Tyskland mot Polen. 12. juni 2016 scoret han sitt første landslagsmål for Tyskland i EM-kampen mot Ukraina.
Han ble tatt ut i den tyske 30-manns bruttotroppen til fotball-VM 2014. Når den endelige troppen ble tatt ut ble han opprinnelig ikke tatt med i 23-manns troppen, men en uke før VM erstattet han Marco Reus som måtte melde forfall på grunn av skade.
Han ble tatt ut i Tysklands EM-tropp til EM i Frankrike 2016.
Han ble tatt ut i Tysklands tropp til FIFA Confederations Cup 2017 i Russland.
Fogn

Fogn er en øy i Finnøy kommune i Rogaland. Øyen er særlig kjent for en stor produksjon av tomat i veksthus, omtrent 15 prosent av Norges totale produksjon. Dette sysselsetter store mengder utenlandsk arbeidskraft.
Det bor rundt 350 personer på Fogn. Innbyggerne har egen barnehage og en skole som gir undervisning til og med 7. klasse. Fra og med 8. klasse må elevene ta båten til ungdomsskolen, som ligger på Finnøy.
Øyen har en butikk  med bensin/diesel utsalg og apotekvarer. Fogn har også et aktivt idrettsmiljø med fotball som hovedaktivitet. Fogns A-lag ligger i 7. divisjon. Det er også en egen speidergruppe på øya, som holder til i kirka eller i skogen.
Øyen har et stort antall hytter, og på sommerstid er befolkningen mangedoblet.
Fogn har et variert næringsliv.
Med sine mange lune viker er Fogn et mye benyttet område av båtfolket, særlig sørsiden med Rossøysundet og vestsiden med Holmastø. På Eidsvåg, der det i tillegg er en slipp, for båter.
Aktiviteter for unge og voksne finner sted heile uka. Blant annet zumba for voksne og fotball for yngre.
Det er bilvei rundt hele øya.
Hvordan komme seg til Fogn? Det går ferje fra Judaberg på Finnøy. Utenom går det også hurtigbåt til/fra omliggende øyer og Stavanger
Oscar for beste klipping

Oscar for beste filmklipp (på engelsk Academy Award for Best Film Editing) er en Oscarpris som blir tildelt den beste filmklipperen i året før.
Sæle kirke

Historie

I likhet med mange andre steder, for eksempel Bygstad i nabokommunen Gaular, lå det lang strid bak byggingen av Sæle kirke. Fram til den nye kirken ble bygd, var det den gamle steinkirken fra ca. 1200 på Kvamsøy som var sognekirken. Denne var både gammel, liten og lite tilgjengelig, og mange i sognet jobbet derfor for å bygge ny kirke, enten på Sæle eller på Lindane.
Øst i sognet (I retning Balestrand) ville mange beholde den eksisterende kirken på Kvamsøy, men i de vesttlige delene av sognet jobbet mange for å bygge ny kirke. I 1890 samlet disse inn underskriftene til 61 husfedre på en søknad om å bygge ny kirke lenger mot vest. Denne søknaden ble avslått av sognestyret og kirkedepartementet. Noen år senere ble det satt i gang pengeinnsamling til ny kirke. Dette gjorde at departementet snudde, og i 1896 ble bygging av ny kirke godkjent.
Byggmester Korsvold som stod for byggingen hadde samtidig ansvaret for Gaupne kirke i Luster. Disse to kirkene er slående like. Arkitekten, Hans Jacob Sparre hentet inspirasjon fra Borgund stavkirke i Lærdal, og man kan også finne trekk fra denne kirken igjen i Sæle kirke.

Altertavle

Altertavlen er fra 1935. Fram til dette stod det bare et enkelt kors på alteret.

Messehagel

Kirken har en gammel, udatert messehagel fra Kvamsøy kirke.
Drottningholms kungsgård

Drottningholms kungsgård var en kongsgård med navn Glia og senere Torvesund, anlagt på initiativ av Gustav Vasa. Kongsgården omfattet nesten hele Lovö sogn på Lovön, dagens Ekerö kommune. På stedet der kongsgårdens hovedbygning lå, ble i 1579 forløperen til Drottningholms slott oppført. Mange av torpene og arbeiderboligene finnes fremdeles i dag, enten som helårsboliger eller som feriehus. Det anlegget som i dag kalles Drottningholms kungsgård ligger like nord for slottet, den er stilt til disposisjon av staten og inngår i slottsforvaltningen.

Glia og Torvesund

I 1531 eide kronan bare en gård i Norrby på Lovön. På 1550-tallet kjøpte og byttet Gustav Vasa til seg alle gårder på Lovön, utenom Lovö prästgård. Den største blant gårdene var Glia gård som lå på østre Lovön. Gården skulle bli en kongelig storgård og en avlsgård. Glia kjente Gustav Vasa fra tidligere, det var her han i 1521 fikk oppført en befestet leir før beleiringen av Stockholm. 
Glia var starten på det som senere kom til å bli kalt Drottningholms kungsladugård. I desember 1558 brant Glia ned inkludert mye buskap. Sannsynligvis ble gården flyttet i forbindelse med brannen. Fra og med 1559 fikk gården det nye navnet Torvesund hvis bygninger ble anlagt et lite stykke nord for Glia. Glia bytomt lå der Götiska tornet ble oppført i 1792. Stedet er markert på Gabriel Bodings kart fra 1745 med teksten Glija backen hwarest fordom GLIA har warit bygdt. I dag er det ingen synlige rester etter bygninger på stedet.
I 1566, under Erik XIVs regjeringstid, var samtlige landsbyer regnet som kongens arv og private eiendom. Landsbyene lå da under kongsgården Torvesund (noen ganger kalt Thoresund) som ble sete for en fogd. Til eiendommen hørte også Kärsön som dog manglet gårdsbebyggelse. Det første slottsbygget ble påbegynt av Johan III i 1579, han kalte slottet «Drottningholm» etter dronning Katarina Jagellonica. Slottet ble herjet av brann i 1661 og allerede året etter la Nicodemus Tessin d.e. fram tegninger for det nåværende Drottningholms slott som dronning Hedvig Eleonora fikk oppført.

Dagens kongsgård

På 1800-tallet ble mange landsbyer slått sammen til større driftsenheter med herregårdslignende bygninger. Det oppsto også planteskoler og gartnerier som leverte jordbruks- og hageprodukter til Stockholm. På 1900-tallet har jordbruket gradvis blitt forandret og mange av disse har blitt lagt ned igjen. 
Bebyggelsen som i dag kalles Drottningholms kungsgård eller Drottningholms ladugård ligger langs Kungsgårdsvägen like nord for slottsparken (på høyde med den store parkeringplassen) og nord for Ekerövägen. Anlegget ble tegnet i 1914 av arkitekten Sigge Cronstedt. Nå er det ridestall og drivhus her. Kongsgården forvaltes av stattholderembetet ved hoffet, mens Lovögårdene  Barkarby, Berga, Edeby, Hogsta, Lunda og Norrby forvaltes av Statens fastighetsverk, som leier dem ut. På slutten av 1700-tallet var det nærliggende Hemmet bolig for kongsgårdens bestyrer.
Parides

Utseende

Middelsstore, mørke svalestjerter. De aller fleste artene mangler stjerter på bakvingene, men noen få har det. Kroppen og vingenes grunnfarge er silkeaktig svart. Både for- og bakvingene har fargerike flekker, disse er gjerne grønne på forvingen og røde på bakvingen, men andre fargekombinasjoner forekommer.
Hos noen arter er bakvingens innerkant utvidet som en ekstra, blek lobe.

Levevis

I likhet med mange andre svalestjerter lever larvene på holurtslekten (Aristolochia, holurtfamilien). Larvene tar opp giftstoffer fra disse giftige plantene slik at både larver og voksne sommerfugler er godt beskyttet av giften. De karakteristiske fargene signaliserer dette overfor fugler. Dette har medført at artene er til dels svært like hverandre (og en del andre sommerfugler) av utseende og vanskelige eller umulige å skille i felt.
Thea Stabell

Biografi

Hun begynte på Statens teaterhøgskole 1961 og debuterte i Peder Cappelens stykke Dikter i ulvepels på Oslo Nye Teater, hvor hun var ansatt fra 1964 til 1967. Hun var ansatt ved Trøndelag Teater fra 1967 til 1970 der hennes mann Erik Pierstorff var teatersjef fra 1965 til 1970. Etter 1970 har hun virket som skuespiller og instruktør på en rekke norske scener. Fra 1992 til 1994 var hun kunstnerisk leder på Torshovteatret. Fra 1970 til 2009 var hun pedagog ved det som nå er Statens teaterhøgskole i skuespillerfag og stemmebruk. Hun satt fire år i Norsk Kassettavgiftsfond (Fond for lyd og bilde), åtte år i Scenekunstutvalget til Norsk kulturråd og ti år i styret til Norsk Sceneinstruktørforening.
Stabell ble i 2006 landets første professor i skuespillerfag ved Kunsthøgskolen i Oslo.
Hun har satt opp samtidsdrama som for eksempel Trollspill av Peder Cappelen, Vegen til Mekka av Athol Fugard, Autumn and winter av Lars Norén, Petra v Kants bitre Tårer av Reiner Werner Fassbinder, og Det spanske stykke av Yasmina Reza. Klassisk drama som Lille Eyolf og Et dukkehjem av Henrik Ibsen, Tre søstre av Anton Tsjekhov. Greske tragedier som Medea og Ifigenia av Evripides, Antigone av Sofokles. Hun har virket som instruktør og pedagog i Burkina Faso, ved teateret CITO hvor hun iscenesatte Les co-épouses av Fatima Gallaire, Un énnemi du peuple av Henrik Ibsen og La bonne personne de Sezuan av Bertolt Brecht på fransk.
Som teaterskuespiller spilte hun blant annet Anne Frank i Anne Franks dagbok, Julie i Romeo og Julie, Antigone og Estelle i Jean-Paul Sartres For lukkede dører.
Stabell har vunnet flere priser og er utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden. 
Hun er tippoldebarn til redaktør Adolf Bredo Stabell og til regjeringsadvokat Bernhard Dunker.
Royal Artillery Barracks

Royal Artillery Barracks i Woolwich i sørøst i London var hovedkvarteret til Royal Artillery i den britiske hæren. Forlegningen er kjent for å ha den lengste sammenhengende fasaden i georgiansk arkitektur i Storbritannia, i tillegg til at den har den største oppstillingsplassen av alle britiske militærforlegninger.

Historie

The Barracks ble bygd mellom 1776 og 1802 på en tomt med utsikt over Woolwich Common. Artilleriets bruk av forlegningen ble avsluttet da 16 Regiment, Royal Artillery forlot forlegningen i juli 2007 etter å ha vært stasjonert der i 291 år.

Arena for Sommer-OL og Paralympiske leker i 2012

Skyteøvelsene under Sommer-OL 2012 og Paralympiske sommerleker 2012 i London ble arrangert på midlertidige baner på Royal Artillery Barracks. Opprinnelig var skyteøvelsene planlagt lagt til National Shooting Centre i Bisley i Surrey, men planen ble endret etter at  IOC uttrykte skepsis til antall øvelser arrangørene hadde planlagt å legge utenfor byen.
Budsjettet for olympiaprosjektet var £18 millioner. Etter de olympiske og paralympiske leker skal de midlertidige skytehallene flyttes til andre steder i Storbritannia.
Prosopocoilus debatissei

Utseende

En middelsstor (hannene ca. 35 millimeter), blank, svart hjortebille. Hannens kjever er litt lengre enn hodet, ganske rette, knivoformede med fine tenner på innersiden. Hodet er slett uten tydelige kjøler eller knøler, i midten bredt U-formet innbuktet. Antennene har en tre-leddet vifte. Pronotum er firkantet, betydelig bredere enn langt, ikke innsnevret ved roten. Undersiden og beina er samme farge som oversiden.

Levevis

Larvene utvikler seg i råtne trestammer. Utviklingen tar trolig ett år. De voksne billene drikker gjerne sevje fra trær.

Utbredelse

Arten er utbredt i Vest-Malaysia.
Månens topografi

Månens topografi har blitt målt med laseraltimetri og stereobildeanalyser, siste gang fra data hentet under Clementine-oppdraget. De mest synlige topografiske formasjonene er det gigantiske Sydpol-Aitkenbassenget på månens bakside, som har det laveste nivået på månens overflate. Det høyeste nivået på overflaten finnes like nordøst for dette bassenget, og det antas at dette området kan være en forhøyning som stammer fra det skrå nedslaget som dannet Sydpol-Aitkenbassenget. Andre store nedslagsbassenger, som månehavene Imbrium, Serenitatis, Crisium, Smythii og Orientale, har også regionalt lave høyder og forhøyede kraterrander.
Et annet særtrekk ved månens form er at høydene i gjennomsnitt er ca. 1,9 km høyere på baksiden enn på forsiden av månen. Hvis det antas at skorpen er i isostasisk likevekt, og at tettheten til skopren er lik over alt, må de høyere nivåene komme av en tykkere skorpe. Ved bruk av gravitasjon, topografiske og seismiske data, antas det at skorpen i gjennomsnitt er ca. 50 ± 15 km tykk og at skorpen på den bakre siden er ca. 15 km tykkere i gjennomsnitt.
Yohan – Barnevandrer

Handling

Filmen omhandler den nesten glemte arbeidsvandringen av barn på Sørlandet mellom Vest- og Aust-Agder på 1800-tallet og fram til 1910–20. Handlingen foregår i indre deler av Agder, Arendal, Kristiansand og i New York. I begynnelsen av april hvert eneste år i denne perioden dro barn fra små gårder i Konsmo, Kvås, Hægebostad og Kvinesdal sammen i flokker østover for å finne arbeid. Barna arbeidet med fjøsstell, matlaging, slåttonn, snekring og gjeting. Mange av dem emigrerte til USA når de ble 15 eller 16 år gamle.
Filmen begynner i New York i 1986 hvor Knut og Yohan, som er brødre, sitter og snakker om hvordan det var i gamlelandet. Samtalen starter med at Knut gir Yohan tilbake munnspillet fra sin barndom, og Yohan sier at dette munnspillet skjuler mange hemmeligheter.
Filmen følger den 10 år gamle Yohan, som vokser opp på en gård i indre Vest-Agder på slutten av 1800-tallet. Livet til Yohan er hardt, men likevel prøver han å alltid gjøre det beste ut av situasjonen. Yohan blir solgt som barnevandrer til Aust-Agder av sin eldre bror Knut siden familien trengte penger, og hans far var på sjøen. Det er Knut som signerer papirene uten at moren vet noe, mens Yohan drar ut som barnevandrer så treffer han Anna og Annas yngre bror Olai som han får et godt kjennskap til. Yohan blir arbeidsgutt på en gård der bonden en gang var barnevandrer selv,  mens Anna og hennes bror Olai arbeider på nabogården hos en alkoholisert og slem bonde.
Pet Sematary

Sammendrag

Creed-familien – Louis, Rachel, og deres barn Ellie og Gage – flytter fra Chicago til Maine hvor de møter en eldre nabo Jud Crandall, som viser dem en bortgjemt kirkegård bak deres nye hjem. Louis møter Victor Pascow som ble alvorlig skadd i en bilulykke. Han advarer Louis om kirkegården, til tross for at de aldri har møtt hverandre før. Etter at han dør, kommer Pascow til Louis i en drøm for å advare ham om kirkegården. Louis våkner og tror at dette bare var en drøm. Men han ser at føttene hans er møkkete av jord, noe som betyr at han hadde gått til kirkegården i søvne. Senere blir Ellies katt overkjørt og drept av en bil. 
Jud og Louis begraver katten ved den gamle kirkegården, og den kommer tilbake i live. Louis spør Jud om noen mennesker har blitt gravlagt der før. Jud forteller om en mann som het Bill som begravde sønnen Timmy som døde under andre verdenskrig, men som kom tilbake igjen forandret. Jud og noen andre skjønte hvor farlig dette var, og de brente ned huset deres. Men Bill nektet å forlate Timmy, og både far og sønn døde i brannen. Gage blir truffet av en lastebil og dør. Til tross for Juds advarsler, begraver Louis ham på kirkegården. Rachel får en visjon fra den døde Pascow, som sier at Louis har gjort noe forferdelig. Den kvelden kommer Gage tilbake igjen, og dreper moren sin. Louis begraver henne, ved den gamle kirkegården. Rachel kommer også tilbake igjen, og dreper Louis.

Mottakelse, ettermæle og nyinnspilling

Filmfronts anmelder gav filmen terningkast fire og skrev «Alt i alt er dette en skummel film med en skremmende atmosfære. Filmen kunne dog vært bedre om skuespillet hadde vært av en bedre art.» Varietys anmelder kalte filmen «undead schlock dulled by a slasher-film mentality - squandering its chilling and fertile source material.»
I 1992 ble etterfølgeren Pet Sematary  II utgitt. Den fikk dårlig mottakelse i pressen og gjorde det dårlig på kino. Stephen King fikk fjernet navnet sitt fra filmen før den ble utgitt.
I 2010 ble det annonsert at Paramount Pictures hadde planlagt en nyinnspilling av Stephen Kings roman Pet Sematary. Filmen Pet Sematary hadde verdenspremiere 16. mars 2019 under filmfestivalen South by Southwest. Hovedrollene innehas av Jason Clarke, Amy Seimetz, og John Lithgow.