Max Täubner

Massakrer i Sovjetunionen

Täubner og hans tropp drepte trolig flere tusen jøder i Ukraina og Hviterussland på eget initiativ. Da de beveget seg gjennom Ukraina var allerede de fleste jødene drept av Einsatzgruppe C og SS brigade nummer 1, og de drepte overlevende jøder de kom over. Täubner og hans tropp massakrerte hundrevis av jøder blant annet i Novohrad-Volynskyj (i Zjytomyr oblast), Sjolokhovo og Oleksandrija. I Novohrad-Volynskyj hadde SS-brigade nummer 1, Wehrmacht og Einsatzkommando 5 drept de fleste av byens 6500 jødiske innbyggere. Da Täubner kom til stedet fortalte borgermesteren at omkring 300 gjenlevende jøder ble holdt i det lokale fengselet og at Wehrmacht hadde utstedt attester på at disse ikke var jøder. Täubner mente at hæren viste for mye omtanke og sørget for at den ukrainske militsen spadde opp en stor grop i utkanten av byen. Täubner og hans menn tvang jødene (319 i alt) ned på bakken og drept dem med nakkeskudd. I noen tilfeller massakrerte de jøder som Wehrmacht hadde planlagt å bruke til tvangsarbeid, til stor irritasjon for kommandantene i hæren.  
Mye tyder på at de også drepte jøder underveis til sin første utplassering i Konotop. Troppen oppholdt seg i Oleksandrija fra 22. oktober til 12. november 1941. Før krigen var det 4300 jøder i byen, de fleste var allerede drept av Sonderkommando 4b (en drapsskvadron under Einsatzkommando C). Täubner hadde bestemt seg for å drepe de gjenværende. Med hjelp av ukrainsk milits samlet han sammen jøder og holdt dem innesperret i kjelleren der han selv bodde. Mannskap fra Reichsarbeitsdienst meldte seg frivillig til å grave massegraver. Ifølge SS-domstolen drepte Täubners tropp minst 459 jøder der. Soldater fra Wehrmacht og tyske jernbanearbeidere meldte seg frivillig til skyting av jøder. 
I Konotop var Täubners tropp til å begynne med uten oppgaver fordi SS brigade nummer 1 ble omdirigert mot Moskva for å forsterke hæren ved slaget om Moskva. De begynte da å gjennomsøke byen og nærliggende landsbyer etter gjenværende jøder. Wehrmacht bisto ved å overlate jøder anklaget for å støtte kommunistene. I den senere rettssaken ble ikke antall drepte i og rundt Konotop redegjort for. 
Jødene ble ofte drept etter grov mishandling og foreldre måtte se på mens deres egne småbarn ble drept. En av mennene rev barn ut av hendene på mødrene, skjøt dem og slengte dem i massegraven. Noen av soldatene utviste betydelig sadisme, andre viste betydelig ubehag. En av mennene i troppen skal ha løftet barna etter håret før han skjøt dem. I et tilfelle tvang en av soldatene jødene til å slå hverandre i hjel med spader. Ved massegravene tok Täubner gjerne med seg trekkspillet sitt for å live opp mannskapet med musikk. I forbindelse etterforskningen og rettssaken beskrev Täubner drapene og mishandlingen i detalj, uten forsøk på å pynte på sannheten. Täubner var fast i sin tro på at de kunne gjøre som de ville med jødene og var bestemt på oppfylle Hitlers ønsker selv om de ikke hadde fått konkret ordre.

Etter krigen

SS-dommerne ødela trolig de fleste arkivene før krigens slutt. Saken mot Täubner er et av de unntakene der dokumentene overlevde. Täubner kom tilbake fra sovjetisk krigsfangenskap i 1949.
Vesttyske myndigheter reiste i 1959 sak mot Täubner for drap på jøder. Saken ble avvist av domstolen med begrunnelsen at han allerede var dømt og han ikke kunne dømmes på nytt i følge den tyske grunnlovens artikkel 103. Den tyske påtalemakten brakte saken helt til den føderale høyesteretten med samme resultat. I 1973 vitnet Max Täubner i saken mot en av de underordnete og Täubner kunne da ikke huske hvilke overgrep han og hans tropp hadde utført.
Günther Reinecke praktiserte som advokat etter krigen inntil justisdepartementet i Bayern inndro advokatlisensen i 1961. Personene involvert i saken mot Täubner møttes igien da i 1961-1962 Reineckes sak ble behandlet av Bayerns advokatforening.