google/wiki40b huggingface dataset:
Heinz-Christian Strache

Bakgrunn

Hans familie måtte forlate Sudetenland etter andre verdenskrig. Han mistet sin far i en alder av tre år og vokste opp hos sin mor, i enkle forhold i Wien.
Strache er utdannet tanntekniker. Før han gikk inn i rikspolitikken var han aktiv i lokal- og delstatspolitikken i Wien.

Politiske posisjoner

Hans politiske kampsaker var flykting- og innvandringspolitikk, spesielt asyl-spørsmål. Han var en uttalt EU-motstander og kritisk til det han mente var en økende islamsk innflytelse i Europa. Strache gikk imot adopsjonsrett for homoseksuelle.

Ibiza-affæren

Strache trakk seg i 2019 fra vervene som visekansler og partileder, etter offentliggjøringen av en hemmelig opptatt video på Ibiza fra 2017 (Ibiza-affæren). I opptaket tilbød han statlige kontakter til en utenlandsk kvinne som oppga å være en velstående, mulig sponsor til partiet. Hun opplyste å være niesen til en russisk oligark, men det hele var en falsk forestilling.
Samtalen mellom Strache og kvinnen dreide seg blant annet om skjulte valgkampdonasjoner til FPÖ, overtakelse av avisen Kronen Zeitung, og mulighetene til å endre redaksjonen til fordel for FPÖ. De snakket om en mulig endring av det østerrikske mediesystemet i retning av ønskene til Ungarns statsminiser Viktor Orban og mulighetene for å få partidonasjoner uten å involvere Rechnungshof, Østerrikes riksrevisjon. Alt dette skulle skje mot mulige gjenytelser fra FPÖ i form av statlige oppdrag, dersom partiet vant valget i 2017.
Opptaket var en felle, laget av (i mai 2019) ukjente personer. Strache antydet selv at satirikeren Jan Böhmermann sto bak den hemmelige filmingen.
Saken ble offentliggjort av Der Spiegel og Süddeutsche Zeitung, 17. mai 2019.
Cape Sobral

Cape Sobral er et høyt og hovedsakelig snødekt nes på sørenden av Sobral Peninsula, på østkysten av Graham Land. Det ble oppdaget av Den svenske antarktisekspedisjonen, 1901–04, under Nordenskjölds ledelse som navnsatte det etter løytnant Jose M. Sobral i Den argentinske marinen, som var assisterende fysiker og meteorolog i ekspedisjonen.

Kilder

(engelsk)  Denne artikkelen inneholder stoff som er offentlig eiendom fra United States Geological Survey-artikkelen  «Cape Sobral» (innhold fra Geographic Names Information System).
T.V. Soong

Bakgrunn

T.V. (Tse-ven) Soongs far var Charlie Soong. Han var dennes eneste sønn. Blant hans søsken var Soong-søstrene; Soong Ai-ling, Soong Ching-ling og Soong May-ling, som giftet seg med H.H. Kung, Sun Yat-sen respektive Chiang Kai-shek, noe som innebar at Tse-ven ble svoger med flere av Kinas mektigste menn, noe som fikk betydning for hans karriere.
Familiens hjemstavn i Kina er Wenchang på Hainan. Hans kristne navn var Paul.
Selv ble T.V. Soong gift med Chang Yüeh-ch'ia (張樂恰 Zhang Yueqia).

Forretningsmann, politiker

T. V. Soong fikk sin høyere utdannelse ved Harvard University i USA og vendte tilbake til  Kina for å gå inn i forretningslivet. I den Kuomintang-kontrollerte regjeringen ble han guvernør for Den kinesiske sentralbank og finansminister (1928–1931, 1932 – 1933), utenriksminister (1942 – 1945), og president for det eksekutive Yuan (1945–1947).  Soong var leder for den kinesiske delegasjonen til The United Nations Conference on International Organization i San Francisco i april 1945, den organisasjon som ble til FN.
I krigsårene finansierte han «The Flying Tigers», det amerikanske korps av frivillige som senere ble inkorporert i U.S. Air Force. Flyverkorpsets øverstkommanderende, general Claire Chennault, var faktisk oppføret som en av Bank of China ansatte, og fikk dermed sin lønn derfra. På dette prosjektet samarbeidet han tett med sin søster, Madame Chiang Kai-shek.
Etter nasjonalistenes nederlag i den kinesiske borgerkrig flyttet han til New York City og forble bosatt der ut livet. Han døde av et slag under et forretningsbesøk i San Francisco, i en alder av 77 år.
Per Stig Møller

Familiebakgrunn og yrkeskarrière

Han er sønn av forhenværende finansminister Poul Møller (1919–1997) og journalist Lis Møller (1918–1983), som begge var medlemmer av Folketinget. Farbroren Aksel Møller (1906–1958) var også leder i Det Konservative Folkeparti. Per Stig Møller var gift med Gitte Jæger i et par år i midten av 1960-årene, og fikk sønnen Asger Stig Møller (1965–2010) med henne. Senere var han i 30 år gift med Sally Møller, som døde av kreft i 2001. Som enkemann har han hatt et forhold med kinesiskfødte Xukun Ji, som kom til Danmark i 2000.
Per Stig Møller var elev ved Lindevangskolen på Frederiksberg 1949–1954, og tok studentereksamen ved Frederiksberg Gymnasium i 1961. Han har magistergrad i sammenlignende litteraturvitenskap fra Københavns Universitet fra 1967 og doktorgrad fra 1973. Møllers doktorgradsavhandling omhandlet Malthe Conrad Bruuns litterære kritikk og dens plass i overgangen mellom klassisisme og romantikk i fransk litteratur på 1800-tallet. Samme år utgav han også et verk om Léopold Sédar Senghor.
Han var kandidatstipendiat 1968–1971 og seniorstipendiat 1971–1973 ved Københavns Universitet. Han har vært litteraturredaktør i B.T. 1967–1969 samt journalist i Berlingske Aftenavis og Berlingske Tidende 1969–1972. Han hadde også et opphold som universitetslektor ved Sorbonne i Paris 1974–1976. Sin lengstvarende ansettelse har Møller hatt i Danmarks Radio i København, hvor han var kulturredaktør 1973–1974, soussjef i kultur- og samfunnsavdelingen 1976–1979 samt programsjef 1979–1984.

Politisk arbeid

I sin ungdom var han formann i Konservative Gymnasiaster 1960–1961, nestformann i Konservative Studenter 1961–1962 og ledende senior i Studenterforeningen i København 1970–1972. Han ble bemerket for en kontroversiell kronikk i Berlingske Aftenavis i 1970, der han tok til orde for at Det Konservative Folkeparti også burde hente inspirasjon fra kollektivistiske idétradisjoner. Møller debuterte for alvor politisk i 1980-årene, en periode han tilbakeskuende har omtalt som «konservatismens tiår». Han ble nominert som Det Konservative Folkepartis kandidat i Gentoftekretsen i 1983, og var fra 1987 nominert i Slottskretsen på Frederiksberg. Han var valgt til Folketinget fra København 1984–2015.
Han ledet Folketingets utenrikskomité 2011–2015. Møller var medlem av Europarådets parlamentarikerforsamling 1987–1990, 1994–1996 og 1998–2001. Av utenomparlamentariske tillitsverv kan nevnes styreleder i studieforbundet FOF 1983–1989, nestformann 1985–1986 og formann 1986–1987 i Radiorådet samt formann i Den Konservative Klub 1995–1999.

Utmerkelser

Han har mottatt Georg Brandes-prisen for Den naturlige orden i 1996, og Rosenkjærprisen fra Danmarks Radio i 2001, Raoul Wallenberg-medaljen og Robert Schuman-medaljen. Møller er kommandør av 1. grad av Dannebrogordenen, ridder av franske Ordenen for kunst og litteratur samt innehaver av grønlandske Nersornaat i gull, storkors av luxembourgske Eikekroneordenen, storkors av brasilianske Sydkorsordenen, storkors av Litauens fortjenstorden og estiske Terra Mariana-korsets orden av 1. klasse.
Potamanaxas

Utseende

Middelsstore (vingespenn 30-40 millimeter), forholdsvis slanke smygere. Vingene er brunsvarte med et bredt, hvitt eller gulaktig bånd som går over begge vingeparene men oftest ikke når mer enn halvveis bak på bakvingen.

Levevis

Artene lever i regnskog og tåkeskog. Forøvrig er biologien deres lite kjent.

Utbredelse

Slekten er utbredt fra Nicaragua i nord til Bolivia i sør.
Samleiestillinger

Samleiestillinger er forskjellige posisjoner hvor to eller flere mennesker har samleie.
Det finnes mange ulike stillinger å ha samleie i. Disse varierer ut fra hvordan de som har samleie stiller seg i forhold til hverandre og om de bruker støttemidler, som en madrass, en vegg eller et møbel.
Samleiestillinga har mye å si for hvordan samleiet føles. I tillegg kan ulike stillinger ha ulike konnotasjoner som gjør de mer eller mindre akseptable i visse kulturer.
Maria Beatrice d'Este (1750–1829)

Bakgrunn

Maria Beatrice Ricciarda d’Este var første barn og eneste datter av hertugen av Modena, Ercole III d'Este, og Maria Teresia Cybo. Hennes eneste bror Rinaldo, tronarvingen, døde få måneder etter sin fødsel i 1753, og hun ble derfor alenearving til hertugdømmene både på fars- og morssiden.
Hun ble regnet som et «godt parti» i kongelige kretser, og keiserinne Maria Theresia fattet interesse for henne, siden hun ønsket å knyttet Hertugdømmet Modena til huset Habsburg.

Ekteskap

Erkehertug Ferdinand Karl av Østerrike ble derfor allerede som lite barn forlovet med hertuginne Maria Beatrice. 15. oktober 1771 ble de gift i Milano. Bryllupsfesten omfattet bl.a. uroppføringen av Wolfgang Amadeus Mozarts opera Ascanio in Alba. Ekteskapet skal ha vært lykkelig. Paret fikk ni barn og grunnla linjen Habsburg-d'Este.
I 1780 ble Ferdinand Karl stattholder i Lombardia, men ble senere fordrevet med sin familie av Napoléon Bonaparte. 
Politisk var han nokså innflytelsesløs, i likhet med søsteren Maria Christina av Østerrike, som var stattholder i Nederlandene. Broren Josef II gav ham ikke mye spillerom. Ferdinand Karl og Maria Beatrice var likevel populære i befolkningen, fremfor alt på grunn av sitt sosiale engasjement.
Napoleons innmarsj i Milano i 1796 tvang familien på flukt fra de franske invasjonsstyrkene. Etter opphold i Trieste og Brünn, slo hertuginnen seg ned i Wiener Neustadt sammen med noen av barna. Ferdinand bodde i Schloss Belvedere sammen med de eldre sønnene.

Hertuginne i Massa og Carrara

I 1814 ble Maria Beatrice regjerende hertuginne i Massa og Carrara. Etter hennes død ble Massa-Carrara lagt under Hertugdømmet Modena.
Norgesmesterskapet i orientering 1937

Norgesmesterskapet i orientering 1937 ble arrangert på Haga 3. oktober. Kun menn deltok.
Global Investment International Corp.

Global Investment International Corp., forkortet Gii Corp., var et pyramidespill av typen Ponzi-svindel etablert i 2001 av Richard Scharfenberg og Karsten Neil Poulsen. Selskapet var registrert i Panama.
Gii Corp. markedsførte flere forskjellige produkter, herunder konseptene Gii Legal Services og Gii Entertainment. Medlemmene fikk også tilbud om å kjøpe aksjer i selskapet gjennom intern børs. Gjennom konseptet PCC (Project Child Care) hevdet også selskapet å hjelpe fattige barn i utviklingsland.
I Norge ble konseptet frontet av Rune Evensen og Jostein Landa. Førstnevnte har vært involvert i en rekke andre pyramidespill på 2000-tallet.
Nye medlemmer ble lokket med stor avkastning på sine investeringer som skulle forrente seg blant annet ved hjelp av eiendomshandel i Øst-Europa. Dette viste seg å ikke stemme, og bakmennene lurte unna det aller meste av pengene. I løpet av 2006 kollapset konseptet etter at mange investorer begynte å ane uråd og ønsket å trekke sine investeringer ut av selskapet. Mange tapte da millionbeløp på svindelen.
Mange av medlemmene i Gii Corp ble lokket over i Alston Price, et selskap drevet etter samme prinsipp med de samme bakmennene.
Ballastplanter

Ballastplanter er plantearter som er innført til Norge som frø i ballast på seilskuter. 
Et fartøy må ha tyngdepunktet tilstrekkelig lavt for ikke å velte, og spesielt var dette viktig for seilskuter med høy rigg og stor seilføring. 
Et vanlig mønster på 17- og 1800-tallet var at skutene seilte fra Norge med trelast til havner i Europa. Varene de tok i retur hadde sjelden samme tyngde. De kunne ta last av teglstein eller salt, men oftest måtte de ta ombord ballast i form av jord og grus. 
Vel tilbake i hjemlandet måtte ballasten losses. Den kunne dumpes i sjøen, men det ble snart forbudt å kaste ballast i havneområdene. Ballasten ble mange steder tatt i land og brukt som fyllmasse i hager m.m. Et typisk tegn på ballastjord er store mengder små flintstein. I Kristiansund heter det at Goma gravsted er bygd opp av ballastjord. 
Frø i ballastjorda kunne spire og slå rot, og på denne måten ble nye arter introdusert. Noen av disse har overlevd blitt en del av norsk flora. Andre kunne spire, men klarte ikke å frembringe modne frø. Om lag 200 arter regnes som ballastplanter.
En tilsvarende, moderne problemstilling er marine organismer i ballasttanker. 
Eksempler på ballastplanter i seilskutebyen Risør: tunbalderbrå, apotekerkattost, klisstersvineblom, ormehode, byvortemelk, snegleskolm, krypmure, strandkarse, ramkarse, nonseblom, bendelløk, småkattost, 
peruskjellfø og matrem.
Walter Donaldson

Historie

Walter Donaldson ble født i Brooklyn i New York som sønn av en pianolærer. Mens han fremdeles gikk på skole lagde han originalmusikk for skolens teater og fikk sine første profesjonelle sanger utgitt i 1915. Året etter hadde han en hit med «The Daughter of Rosie O'Grady». Etter militærtjeneste i United States Army under første verdenskrig ble Donaldson hyret som tekstforfatter av Irving Berlins musikkselskap. Han ble hos Berlin frem til 1928, produserte mange sanger som slo an. I 1928 etablerte han sitt eget plateselskap. Hans selskap var offisielt kjent som Donaldson, Douglas & Gumble, Inc, men alle utgivelsene hadde Walter Donaldsons navn i store bokstaver og det offisielle navnet i mindre skift.
Donaldson er først og fremst kjent som komponist, ikke som tekstforfatter. Han ga ut om lag 600 originalsanger.
Hverdag

En hverdag eller søknedag er en dag som ikke er en søndag eller helligdag, i nyere bruk heller ikke lørdag.
Ordet søknedag betyr hverdag, men brukes mest i offisielt språk eller om religiøse hverdager. Søknehelligdager eller bevegelige helligdager er helligdager, som ligger på andre ukedager enn søndag.
Skive (mekanikk)

En skive er en plate med hull, vanligvis benyttet for å sikre en sammenføyning gjort med skrue. Oftest er skiver laget av metall, og er runde og flate. Det fins imidlertid skiver i mange utførelser, med ulike form og ulike egenskaper.
Skiver brukes for å fordele belastningen, hindre slitasje, sikre eller låse en sammenføyning. De kan også brukes når et hull har større diameter enn skruens hode. 
Skiver kan benyttes for å forhindre galvanisk korrosjon, spesielt ved å isolere stålskruer fra aluminiumflater. Også temperaturoverføring kan reduseres ved hjelp av skiver laget av isolerende materiale. Gummiskiver nyttes noen ganger også i vann- eller gasskraner og koplinger for å hindre lekkasjer. 
Fjærende skiver, som sprengskiver, kan sikre sammenføyninger mot svikt ved vibrasjoner og rystelser.
Concertato

Concertato (av italiensk concertare, «avtale», «harmonisere», «arrangere») er et begrep fra tidligbarokken som innebærer at en gruppe instrumenter eller stemmer deler en melodi, vanligvis avvekslende og oftest over en basso continuo. I vår tid brukes begrepet nesten alltid som et adjektiv: i concertato-stil eller italiensk: stile concertato.

Historikk

Stilen utviklet seg i Venezia sent på 1500-tallet, spesielt gjennom Andrea Gabrieli og nevøen Giovanni, som begge skrev for den unike akustikken i Markuskirken. På grunn av tidsforsinkelse fant kor og instrumentgrupper det vanskelig å framføre musikken helt unisont når de var utplassert på ulike steder i det store og resonante kirkerommet, men komponistene oppdaget at det var mulig å skape en mektig stereofonisk klang ved å stille opp korene rett overfor hverandre og plassere instrumentgruppene slik at musikerne kunne høre de ulike korene like godt. Et annet begrep som ofte ble brukt om denne antifone bruken av korene i Markuskirken er cori spezzati.
Komposisjoner i den nye stile concertato ble hurtig populær også andre steder: fra Nord-Italia spredte de seg til resten av Italia og til det tyske området, deretter gradvis over hele Europa.
Tidlig på 1600-tallet ble nesten all musikk med sangstemmer og basso continuo kalt en concerto, men denne bruken er ganske langt fra dagens betydning: et eller flere soloinstrument akkompagnert av et orkester. Tidlig på 1600-tallet var kirkemusikk i stile concertato ofte avledet av motetten ved at tekster som hundre år tidligere ble tonesatt for en jevnt flytende polyfon a cappella-sang, nå ble satt ut for stemmer og instrumenter i stile concertato. Disse stykkene, som ikke lengre ble kalt motetter, fikk ulike navn som concerto, Psalm (om det var en tonesatt salmetekst), sinfonia, eller symphoniae (eksempelvis i Heinrich Schütz's samling Symphoniae Sacrae).
Stile concertato gjorde det mulig å skrive svært dramatisk musikk, et av kjennetegnene ved tidligbarokken.
Ansel Elgort

Biografi

Elgort ble født i New York. Foreldrene hans er Arthur Elgort, en fotograf som jobbet for Vogue, og Grete Barrett Holby, en operaregissør. Hans far er av russisk-jødisk avstamning, og hans mor er av engelsk, tysk og norsk herkomst. Elgorts norske mormor, Aase-Grethe, var i den norske motstanden under andre verdenskrig, og reddet norske jødiske barn ved å flytte dem til det nøytrale Sverige; på grunn av disse aktivitetene, ble hun fengslet i en konsentrasjonsleir.

Filmkarrière

Elgorts skuespillerkarrière begynte gjennom profesjonelt sceneskuespill i Regrets av Matt Charman. Hans første filmrolle var i filmen Carrie fra 2013 i rollen som Tommy Ross. Elgorts første omtalte rolle var i Divergent som Caleb, broren til hovedpersonen Tris, spilt av Shailene Woodley. Filmen er basert på en populær ungdomsroman av Veronica Roth, og ble utgitt den 21. mars 2014 i USA.
I januar 2013, umiddelbart etter at innspillingen av Divergent var ferdig, ble det annonsert at Elgort skulle spille Augustus Waters i den kommende filmatiseringen av John Greens roman Faen ta skjebnen, med Shailene Woodley som spiller Hazel Grace Lancaster. Filmen følger historien til Hazel, en ung kreftpasient som blir tvunget av foreldrene til å delta i en støttegruppe, hvor hun senere møter og forelsker seg i Augustus Waters, en tidligere basketballspiller med protesefot. Filmen, regissert av Josh Boone, er planlagt å bli utgitt 6. juni 2014 i USA.
Elgort har blitt gitt en rolle i den kommende komedien Men, Women & Children, som er regissert av Jason Reitman. 14. mai 2014 var han gjest hos Ellen DeGeneres på The Ellen DeGeneres Show for å promotere Faen ta skjebnen.

Privatliv

Elgort har vært sammen med Violetta Komyshan siden de møttes på videregående.
Helge Hansen

Familie

Helge Hansen er sønn av Ottomar Hansen, som også var general i det tyske (da vesttyske) forsvaret Bundeswehr, og barnebarn av general Karl Hansen.

Karriere

Han ble ansatt som yrkessoldat i Bundeswehr i 1957, ble utdannet offiser og ble løytnant i 1959. Han studerte senere ved NATO Defense College. Etter dette jobbet han som stabsoffiser i Forsvarsdepartementet. I 1977 ble han oberst og forflyttet til NATO-hovedkvarteret i Brunssum i Nederland, der han tjenestegjorde som stabsoffiser. Deretter ble han avdelingsleder for militærpolitikk i Forsvarets overkommando, Führungsstab der Streitkräfte.
Fra 1982 til 1984 var han avdelingsleder for militærpolitikk ved Forbundsrepublikken Tysklands delegasjon til NATO i Brussel. Etter dette ble han i 1985 forfremmet til generalmajor og overtok kommandoen over 1. panserdivisjon. I 1987 ble han generalløytnant og sjef for 3. korps. I 1990 ble han forflyttet til NATOs hovedkvarter for Europa, Supreme Headquarters Allied Powers Europe i Mons i Belgia, der han var stedfortredende stabssjef for planlegging og operasjoner til 1992.
Fra 28. februar 1992 til 21. mars 1994 var han sjef for Hæren. I 1994 ble han forfremmet til full general og ble øverstkommanderende for NATOs styrker i Sentral-Europa, med hovedkvarter i Brunssum, og etterfulgte da Henning von Ondarza. Han gikk av med pensjon i mars 1996.
Etter at han gikk av med pensjon har han undervist i «operativ krigskunst» og «operativ planlegging» ved NATO-skolen i Oberammergau i Bayern. Han har også vært Senior Mentor ved den britiske Joint Services Command and Staff College, Canadian Forces College og Führungsakademie der Bundeswehr. I 2003 ble han æresdoktor i militærvitenskap ved Royal Military College of Canada. Han er medlem av rådet i Stiftung Gedenk und Frieden i Volksbund Deutsche Kriegsgräberfürsorge. I 1999 var han medlem av Weizsäcker-utvalget som gav råd om den fremtidige organiseringen av Bundeswehr.
Fetisj

Etymologi

Ordet fetisj er dannet av det portugisiske feitiço, som betyr «trolldom», et ord som igjen er avledet av det latinske facticus, «kunstig» eller «lagd»
Fikenvepser

Utseende

Disse vepsene er som regel små, mellom 1 og  3 millimeter. Det er ofte stor forskjell mellom kjønnene. Hos flere av artene er hannene vingeløse.

Levevis

Forskjellige plantearter i fikenslekten er knyttet til forskjellige arter av fikenveps, slik at én planteart gjerne har bare én enkelt fikenvepseart til å bestøve seg.
Til de mest kjente hører artene i slekten Blastophaga, som bestøver flere av de spiselige fikenartene. Man visste om dette allerede i oldtiden. De legger sine egg og klekkes ut i de ville geitefikenplantene. Bestøvningen av fiken skjer ved at fikenvepsen kryper inn et lite hull i fikenen. Innvendig i fikenen er full av hunnblomster og når vepsen legger noen egg, bestøves blomstene. Ikke lenge etter eggleggingen dør vepsen.
Larvene klekkes etter en tid og utvikles i blomstene eller i små galler.
Hanner er ofte vingeløse og klekkes først.  De parer seg med hunnvepsene mens de ennå er i puppestadiet, ved at de biter hull i gallen der hunnen ligger. Når hunnen forlater puppen får hun med seg blomsterstøv fra hannblomster.
Hvis de oppsøker trær som frembringer spiselige fiken, vil de ikke få lagt egg og dør uten å ha lagt eggene.

Utbredelse

Fikenveps fins i flere områder i tropene. I Afrika har man i de senere tiår forsket mye på deres levevis og deres symbiose med planter.
Bjarne Bühring Dehli

Bjarne Bühring Dehli (født 10. juli 1884 i Furnes, død 18. april 1927 i Oslo) var en av Norges aller første boksepionerer. Han lærte boksing av sirkusdirektør Karl Norbeck i 1906 og stiftet Kristiania Bokseklub i 1909 som han ledet det året klubben eksisterte. Høsten 1910 ble han ansatt i Christiania Turnforenings Idrætsparti som bokseinstruktør, en jobb han hadde i ett år. Dehli var utdannet tannlege.
International Security Assistance Force

Oppdrag

Styrken ble sanksjonert av et enstemmig FNs sikkerhetsråd i desember 2001 og etter anmodning fra afghanske myndigheter med formål å sikre Kabul og den nærliggende Bagram flystasjon fra Taliban- og al-Qaida-elementer og opprørske krigsherrer for å gi den afghanske overgangsregjeringen ledet av Hamid Karzai mulighet til å fungere.
I nesten to år var ISAFs mandat begrenset til Kabul. Ansvaret for sikkerhet i hele Afghanistan skulle gis til den nyopprettede afghanske nasjonalarmeen. 13. oktober 2003 stemte imidlertid sikkerhetsrådet for å utvide ISAFs oppdrag utover Kabul. 24. oktober vedtok den tyske Forbundsdagen å sende tyske tropper til Kunduz-regionen. Rundt 230 ekstra soldater er utsendt til den regionen, som er første gang ISAF har operert utenfor Kabul.

Ledelse

Ledelse av ISAF gikk opprinnelig på rotasjon mellom forskjellige land for perioder på seks måneder. Det viste seg imidlertid å være vanskelig å finne land til å lede ISAF, og 11. august 2003 ble ledelsen overlatt til NATO. Dette markerte NATOs første utplassering utenfor Europa og USA. Den samme dagen skrev Nicholas Burns, USAs ambassadør til NATO, i «The Wall Street Journal» at ISAFs mandat burde utvides utover Kabul. Et alternativ han foreslo var å la NATO delta i USA-ledede provinsielle gjenoppbyggingslag (provincial reconstruction teams) som allerede var i gang med å håndheve sikkerheten utenfor Kabul. NATO-talsmannen Mark Laity fastholdt imidlertid at NATO skulle holde seg til ISAFs Kabul-fokuserte mandat.

Norsk bidrag

Flesteparten av de norske styrkene var lokalisert i Camp Nidaros i byen Mazar-e Sharif og i en stabiliseringsstyrke i Meymaneh (også kjent som PRT/Meymaneh) i  Faryab-provinsen.