Evfimios av Suzdal

Evfimios (født 1316, død 1. april 1404) var en munk og klosterforstander fra Suzdal og er i dag en helgen i den russisk-ortodokse kirken. Han ble født i 1316 i Nizjnij Novgorod i en gudfryktig og dydig familie. Han sluttet tidlig med å leke og startet i stedet med stor iver å lese og forstå evangeliet. Den unge mannen gikk ofte i kirken og sto der alene for at ingen skulle forstyrre han mens han bad til Gud.
Årene gikk og en dag hørte Evfimios ordene «Om noen vil følge etter meg, må han fornekte seg selv og hver dag ta sitt kors opp og følge meg» (Lukas 9,23) og bestemte seg for å vie sitt liv i Guds tjeneste. Ikke så langt borte fra Nizjnij Norgorod lå Petsjerskij kloster som var dedisert til Kristi himmelfartsdag, som ikke lenge før dette hadde blitt grunnlagt av Dionysius, munken av Grotteklosteret og venn av St. Sergij Radonezjskij (senere erkebiskop av Suzdal og metropolitt av Kiev (15. oktober 1384)). Til dette klosteret kom han for å bli munk gjennom løfte og velsignelse fra St. Dionysius.
Med stor iver og kjærlighet utførte han typiske munkegjerninger og etterlevde viljen til klosterforstandaren sin. Uansett hva han gjorde, som å bære vann, hogge ved, gjøre kjøkken- eller jordbruksarbeid, glemte han aldri at han tjente Gud. Evfimios jobbet utrettelig om dagen og sov nesten ikke om natten, da han i stedet heller bad. Han fastet hele tiden, spiste seg aldri mett og drakk bare vann. Gud gjorde han så følsom at han ikke en gang kunne spise brød uten å gråte. Menn i klosteret så handlingene hans og æret ham ikke som et menneske, men som en Guds engel på jorden.
I 1352 ville den gudfryktige knjazen av Suzdal Boris Konstantinovitsj bygge et kloster i Suzdal. Derfor bad han St. Dionisij om en som kunne bygge og være forstandar for det nye klosteret. Dionisij valgte da Evfimios.
På vei til Suzdal (5 km unna Gorokhovets) grunnla Evfimios med velsignelse fra sin forrige veileder katedralen oppkalt etter Basilios den store. Plassen der katedralen ble opprettet var et fint område ved en innsjø dypt inne i en skog. Dette området tilhørte Spaso-Efimov kloster frem til 1764 da det ble nedlagt. Evfimios stav er bevart i katedralen til klosteret. Etter å ha fått velsignelse fra Ioann ga Evfimios løfte om ikke å forlate klosteret som han hadde opprettet. Han tok en øks og laget seg en kiste av stein ved den nordlige inngangen til alteret. Liket hans ble lagt der da han døde 52 år seinere. Evfimios ble ansett av Ioann som arkimandrit.
Boris Konstantinovitsj, knjaz av Suzdal, så en gang Guds engel i alteret da svjatitel Ioann holdt en gudstjeneste (guddommelig liturgi). Engelen tjente sammen med Ioann og Evfimios. Klosteret utviklet seg fort og snart var det mer enn 300 munker der. Med Ioanns velsignelse bygde Evfimios en katedral oppkalt etter prepodobnyj Johannes Klimakos i klosteret, og deretter ble det bygd spisesal av stein ved siden av katedralen slik at munkene kunne samles der for å be og spise. Til minne om at knjazen av Suzdal, Andrej Konstantinovitsj, ble frelst av Evfimios da det var storm på Volga, ble Pokrovskij kloster bygd på venstresiden av elven Kamenka.
Prepodobnyj Evfimios levde et strengt munkeliv. Akkurat som Sergij Radonezjskij kledde han seg i vanlige munkeklær. Han var streng og upartisk både mot seg selv og de andre. Brønnen og bigården han laget for hånd ble et minnesmerke over han. Fattige og svake fikk mat i klosteret hans og syke fant et sted for å bli værende i ro og fred. Han betalte ofte for de som skyldte penger og de som var urettferdig dømt av en domstol eller av mektige mennesker. De kunne stole på nøytral hjelp og vern hos Evfimios.
Evfimios levde et dydig liv og ble en gammel mann. Da han følte at livet på jorden var i ferd med å ta slutt kalte han til seg munkene og fortalte dem mange trøstende ting. Han velsignet og tilga dem alle og ba om tilivelse.
Etter å ha inntatt nattverd 1. april 1404 døde prepodobnyj Evfimios fredelig i en alder av 88 år. Etter at han døde ble han kjent for mirakler og helbredelser. Romtjeneren Ciprianus brøt en gang klosterets regler ved å spise et måltid alene, noe som ikke var tillatt ettersom man bare skulle ha felles måltider. Evfimios kom til han i en drøm om natten med en stav og lysende lys i hendene. Romtjeneren angret seg, men glemte snart det hele. Etter neste besøk straffet Evfimios han ved å gi han lammelser i alle kroppsdeler. Ciprianus ble først helbredet ved kisten til Evfimios etter å ha innrømmet sin synd for alle.
4. juli 1507 ble levningene av Evfimios funnet da man startet å grave for å bygge en ny katedral for klosteret. Etter velsignelsen av katedralen i 1511, ble også den eldre katedralen, som nå var gjennoppbygd etter en brann, velsignet i prepodobnyj Evfimios sitt navn. Kanoniseringen av St. Evfimios for hele Russland skjedde på et kirkemøte i Moskva i 1549. 22. februar 1657 ble kisten med liket hans båret til katedralen i klosteret. Livshistorien til Evfimios er nedskrevet av munken Gregor.