google/wiki40b huggingface dataset:
Flora Norvegica

Flora Norvegica er Norges første flora. Den er skrevet på latin, består av to bind, og ble publisert i 1766 og 1776. Forskeren og forfatteren bak verket var biskop Johan Ernst Gunnerus. Han døde i 1773, og bind to ble utgitt etter hans død, av hans nevø N.D. Gunnerus. Flere av illustrasjonene i floraen er signert Jacob von der Lippe Parelius, men det er uvisst om han står bak alle. Parelius var teolog og ansatt som inspektør og tegner ved Det Kongelige Norske Videnskabers Selskabs naturaliesamling.   
Biskop Gunnerus hadde aldri studert botanikk, men han følte en religiøs og patriotisk plikt til å skrive en flora. Den svenske naturforskeren Carl von Linné beundret Gunnerus' arbeid, og støttet og inspirerte ham til å utgi verket. Dr. med. Georg Christian Oeder, professor i botanikk ved Københavns Universitet, oppholdt seg en tid i Trondhjem under sitt arbeid med Flora Danica. Han ble også en viktig inspirator og læremester for Gunnerus. 
Floraen omfatter 1 118 arter fra hele Gunnerus' bispedømme, Trondhjems Stift, som strakte seg fra Romsdal til Øst-Finnmark. På visitasreisene samlet Gunnerus planter til sitt omfattende herbarium, som et grunnlag for videre arbeider med floraen. Innsamlingene ble gjort i perioden 1762–1772. Prestene i stiftet sendt også inn planter til ham.  
Gunnerus brukte Linnés nomenklatur, men Flora Norvegica er ikke systematisk oppbygd. Plantene presenteres i tilfeldig orden, tilsynelatende etter som Gunnerus ble kjent med dem. Enkelte av plantene var nye for vitenskapen. Floraen inneholder mange feilbestemmelser, men enkelte planter har fortsatt de navn Gunnerus ga dem.
Gunnerus' herbarium oppbevares i dag ved Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab (DKNVS). Det er digitalisert i sin helhet. Flora Norvegica er også digitalisert av DKNVS, og er tilgjengelig i databasen gunnerus.no
Rostad

Rostad er en gård i Inderøy kommune i Trøndelag. Rostad nevnes første gang i manntallet for ekstraskatten i 1520. Gården var i Rostad-familiens eie fra slutten av 1600-tallet. Da odelsgutten på gården heller kjøpte seg en gård i Verdal på 1800-tallet, fikk Massi Rostad odelsretten. Hun og hennes mann, Jørgen Richter, overtok gården, og fikk sønnen Ole Richter. Jørgen Richter døde i 1880, og Ole Richter i 1884. Gården ble videre kjøpt av det som senere ble hetende Norsk misjon blant hjemløse. I dag eies gården av Stiftelsen Rostad, en del av Kirkens Sosialtjeneste, som driver Rostad Ungdomsheim. Ungdomsheimen er en barnevernsintitusjon for barn og unge i alderen 9–18 år med store omsorgsbehov.
I dag er gården totalt på ca. 1 000 mål, men var opprinnelig en god del større.
Det nasjonale transportmuseet, Bulgaria

Museet

Museets gjenstander finnes både utenfor og inne i den tidligere jernbanestasjonen. 
Blant gjenstandene er mer enn ti damplokomotiver, heriblant landets eldste damplokomotiv, bygget i England i 1865. Videre finnes ulike vogner, blant disse de personlige vognene for kong Ferdinand av Bulgaria og Boris III av Bulgaria, samt vognen til den tyrkiske sultanen fra 1866. Museet ble nasjonalt transportmuseum 26 juni 1966, i anledning hundreårsjubileet for jernbanen i Bulgaria.

Jernbanestasjonen

Byggingen av den tidligere Ruse jernbanestasjon ble påbegynt i 1863 og fullført tre år senere. Stasjonen ble lagt til det som på det tidspunktet var utkanten av byen, langs Donaus bredd, rett overfor Giurgiu i Romania. Jernbanestasjonen var begynnelsen på et større prosjekt, nemlig Ruse-Varna-jernbanen. Byggingen ble tilskyndet av England, Frankrike og Østerrike-Ungarn. Linjen forkortet reisen fra London til Tsarigrad (Konstantinopel) med fem til seks dager. 
Stasjonen fikk raskt stor trafikk av så vel person- som godstrafikk, bl.a. som følge av beliggenheten til den nærliggende donauhavnen.
Etter åpningen av Ruse-Tarnovo-jernbanen i 1900 ble denne stasjonen kalt Ruse sør, omdøpt til Ruse øst. Stasjonen var i virksomhet til 1954 da den ble en del av museet.
Norges Kaninavlsforbund

Norges Kaninavlsforbund (NKF) er en landssammenslutning av personer og institusjoner, med interesse for kaninhold, oppdrett og avl. Forbundet ble stiftet den 6. november 1897 i Kristiania under navnet "Foreningen til kaninavlens fremme i Norge, men byttet navn etter noen år. Hovedkontoret er nå lokalisert til Skien kommune i Telemark. NKF er et landsomfattende forbund med lokalforeninger spredt utover landet.

Nordisk Kaninstandard

Nordisk Kaninstandard av 1950/1986 er et stambokregister med felles rasestandard for Danmark, Finland, Norge og Sverige.

Tidsskrift for kaninavl

Tidsskrift for kaninavl utgis til medlemmene ti ganger om året.
Weltpolitik

Weltpolitik (norsk: verdenspolitikk) var en imperialistisk utenrikspolitikk benyttet av Det tyske riket under keiser Wilhelm II og utenriksminister Bernhard von Bülow. Bakgrunnen for strategien var innenrikspolitiske spenninger som man forsøkte å løse eller lindre ved utenrikspolitiske virkemidler. Det uttrykte målet var en videre plass for Tyskland blant stormaktene, erobring av kolonier og derav også et behov for en stor flåtestyrke. Selv om Weltpolitik av mange tyskere ble ansett som en logisk konsekvens av Tysklands samling, markerte den et klart brudd med den defensive realpolitikken under Otto von Bismarck.

Bakgrunn

Tysklands samling etter den fransk-tyske krig (1870–1871) førte til at landet for andre europeiske land fremsto som en trussel, samtidig som Tyskland selv følte seg utsatt. Den tyske rikskansleren Otto von Bismarck forsøkte å sikre stabilitet ved allianse med Østerrike-Ungarn, begrense alliansepartneren overfor Russland, og overbevise Russland at de to land hadde mest å tjene på samarbeid. Da Wilhelm II kom til makten avsatte han etter kort tid Bismarck. For å motvirke forskjellige politiske strømninger som virket splittende ble det argumentert for behovet for en ny og samlende politikk. Verktøyet som ble tatt i bruk var en mer nasjonalistisk og imperialistisk utenrikspolitikk, Weltpolitik, og dens fremste forkjemper, Bernhard von Bülow, ble utenriksminister i 1897. Weltpolitik var knyttet til strømningen som i ettertid har blitt betegnet som sosialdarwinisme, i denne sammenhengen individets underordning en sterk stat.
Til tross for Bismarcks skepsis ble grunnlaget for tyske kolonier lagt allerede fra 1884. Den tyske regjeringen begynte å legge områder privatpersoner som Adolf Lüderitz, Adolph Woermann, Carl Peters og Clemens Denhardt hadde erklært eierskap til under beskyttelse av Det tyske riket. Det førte blant annet til Abushiri-opprøret i 1888. Ifølge den tyske historikeren Hans-Ulrich Wehler var den tyske kolonipolitikken i 1880-årene et eksempel på en «pragmatisk» sosial imperialisme, et tiltak som ga den tyske regjeringen mulighet for å distrahere offentlig interesse fra interne problemer og bevare den eksisterende sosiale og politiske orden.
Blant forkjemperne for Weltpolitk var Max Weber, i sitt innsettelsesforedrag som professor i 1895 hevdet han at Tysklands samling ikke burde skjedd, om ikke landet ble en verdensmakt, med tilhørende kolonier.
Den første marokkokrisen i 1905 til 1906 endte med et nederlag for Tysklands Weltpolitik. Tidligere tilsynelatende uoverkommelige uenigheter mellom Frankrike, Russland og Storbritannia ble bilagt, dels på grunn av lite gjennomtenkte tyske diplomatiske utspill i årene før.
Den sentralafrikanske republikks flagg

Den sentralafrikanske republikks flagg består av horisontale striper i blått, hvitt, grønt og gult, samt en vertikal rød stripe i midten av duken og en gul stjerne i øverste stripe nærmest stangen.
Flagget til Den sentralafrikanske republikk var opprinnelig tenkt som flagg for en union av de fire landene Tsjad, Gabon, Mellom-Kongo og Ubangi-Sjari i Fransk Ekvatorial-Afrika. Unionsplanene, sammen med flagget, ble fremmet av Barthélemy Boganda, som en del av planene for å gi de franske koloniene i Afrika en friere stilling. Unionen skulle bære navnet Den sentralafrikanske republikk, men da tre av landene som var omfattet av planene stilte seg negative og ble uavhengige på egen hånd, ble både navnet og flagget heftende med området som i kolonitiden het Ubangi-Sjari.
Bogandas flagg Den sentralafrikanske republikk var en kombinasjon av fargene til moderlandet Frankrikes trikolor og pan-afrikanske farger. Stjernen stammer fra partisymbolet til Bogandas parti Mouvement d’Évolution Sociale de l’Afrique Noire (MESAN). Den symboliserer enhet og de fem prinsippene i partiets program: Å sørge for mat, omsorg, utdannelse, husvære og bekledning for landets befolkning.
Etter forklaringen Boganda selv ga symboliserer fargene i de horisontale stripene de fire områdene i Fransk Ekvatorial-Afrika som han ville forene, mens den røde stripen symboliserte Frankrike og blodet som forener alle mennesker. Videre utlegges grønt som å stå for folket som bor i landets skogsområder og gult for de som bor på savannen. Fargene gis en allmenn verditolkning ved at blått sies å stå for storhet, uendelighet og frihet, mens hvitt skal representere renhet, likhet og verdighet. Rødt skal stå for styrke, rettferdighet og kjærlighet, mens gult symboliserer toleranse, gjestfrihet og velgjørenhet. Den grønne fargen skal representere håp og tro.
Flagget ble nedfelt i Den sentralafrikanske republikks første grunnlov, som ble innført med effekt fra 16. februar 1959, og har overlevd alle senere konstitusjonelle omveltninger, inkludert årene landet ble omdøpt til Det sentralafrikanske keiserdømme (1976–1979).
Kodagu (distrikt)

Demografi

Ved folketellingen i 2011 var det 554 762 innbyggere i distriktet, mot 548 561 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 14,62 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 9,50 % i 2011 mot 12,68 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 977 i 2011, det samme som i 2001.
Nanhua

Nanhua (kinesisk: 南华县; pinyin: Nánhuá Xiàn) er et fylke i provinsen Yunnan i Folkerepublikken Kina. Det ligger i det autonome prefektur Chuxiong Yi.
Befolkningen var på 226 270 innbyggere i 1999.

Samferdsel

Kinas riksvei 320 går gjennom området. Den begynner i Shanghai og løper sørvestover til grensen mellom provinsen Yunnan og Burma. Underveis er den innom blant annet Hangzhou, Nanchang, Guiyang, Kunming og Dali.
H.O.V.D.E.B.Y.G.D.A.

H.O.V.D.E.B.Y.G.D.A. er et musikkalbum av Side Brok, utgitt i 2013.
Neholopterus

Utseende

Store (opptil 60 millimeter), svært slanke og langbeinte, rødbrune trebukker. Hudpanseret er nokså tynt, disse billene er forholdsvis myke. Hodet er noe forlenget med en markert "snute". Pronotum er knudrete med en kraftig tann på hver side litt bak midten. Dekkvingene er noe reduserte, tilspisset bak og dekker ikke hele bakkroppen. Kroppen er bredest ved "skuldrene". Antennene er tynne og litt lengre enn kroppen. Beina er lange og tynne.

Utbredelse

Slekten er utbredt i det sørlige Sør-Amerika (Chile og det sørlige Argentina).
Dei nye kapellanane

Dei nye kapellanane er en gruppe norske musikere tilknyttet Det Norske Samlaget som spiller populærmusikk på nynorsk. Gruppa ble stiftet i 1992, og tok navnet fra Hans E. Kinck-novella «Den nye kapellanen». Dei nye kapellanane ga ut sin første plate i 1998.
China Airlines Flight 611

Flyet

Flyet som opererte flyvningen var en Boeing 747-209B operert og eid av China Airlines registrert B-18255. Det var knappe 23 år, og hadde vært i lufta i 64 394 timer, fordelt på 21 180 flyvninger. Flyet hadde 274 seter: 22 førsteklasse, 84 businessklasse, 131 økonomiklasse på hoveddekket og 37 økonomiklasseseter på øvre dekk. Før ulykken hadde flyet blitt solgt til Orient Thai Airlines for 1,45 millioner dollar. Det var planlagt at flyet skulle overleveres etter hjemflyvningen fra Hong Kong til Tapei, men kjøpet ble hevet etter ulykken.
En Boeing 747 er konstruert til å tåle 20 000 flyvninger, 60 000 flytimer eller 20 års tjeneste.
Tekeze-demningen

Tekeze-demningen er Afrikas høyeste demning med vannkraftverk i elva Tekeze (bielv til Nilen) i Tigray-provinsen i det nordøstre Etiopia. Demningen ligger i delstaten Tigray 80 km vest for byen Mekele. Den har primært vannkraftformål. Anleggsarbeidene startet i 2002 med åpning i 2009, og det forventes at hele anlegget står ferdig i 2010.
Demningen er en dobbel buedam i betong som er 185 meter høy og 710 meter lang, og får installert et vannkraftverk med 400 MW ytelse. Foreløpig er ytelsen (2009) på 300 MW fordelt på 4 like turbiner a 75 MW.
In the Deathroom

Forfatterens forord

Dette er Stephen Kings forklaring på handlingen i historien, som kan finnes i samlingen Everything's Eventual: This is a slightly Kafka-esque story about an interrogation room in the South American version of Hell. In such stories, the fellow being interrogated usually ends up spilling everything and then being killed (or losing his mind.) I wanted to write one with a happier ending, however unreal that might be. And here it is.

Handling

Fletcher, en reporter som har jobbet for The New York Times, har blitt tatt til fange av medlemmer av den søramerikanske regjeringen. Historien begynner med at Fletcher blir brakt inn i «dødsrommet», hvor han innser at de som har tatt ham til fange, etter å ha forhørt ham om et kommunistisk opprør han har støttet, på grunn av regjeringens mord av en gruppe nonner, hvorav en var hans søster, ikke kommer til å la ham forlate rommet i live, til tross for at de påstår flere ganger at han vil settes fri.
I løpet av forhøret klarer Fletcher å holde seg rolig, mens han klekker ut en desperat plan for å redde sitt eget liv, som, til hans egen overraskelse, virker. Han later som om han får et epilepsianfall, og mens de som har tatt ham til fange prøver å hjelpe ham, stjeler han en pistol. Etter å ha drept tre og skadet en, stikker han av. Fletcher, som ikke aner om none hørte skuddene, setter fart opp trappene for å se om han greier å stikke av.
Historien slutter med en mann, sannsynligvis Fletcher, som kjøper en pakke sigaretter i en kiosk i New York.

Andre versjoner

Regissør Joe Leavell skaffet seg rettighetene til å gjøre In the Deathroom om til en kortfilm, og vant Honolulu filmfestival i 2010 med den.
Regissøren Dave Bullis har også skaffet seg rettighetene til å lage en kortfilmversjon av novellen, som skal gis ut i 2010.
Wulashan kullkraftverk

Wulashan kullkraftverk er et kullkraftverk i Bayannaoer i regionen Indre Mongolia i det nordlige Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 800 MW fordelt på 3 turbiner à 50-100 MW, og 2 turbiner på 300 MW hver under bygging. Anlegget stod ferdig med de tre første turbinene i 2009.
Pallopteridae

Utseende

Små (2-6 mm lange), spedbygde fluer. Kroppen er som oftest rødaktig på farge, vingene glassklare med mørke tegninger. Brystet (thorax) har oftest kraftige børster. Bakkroppen er trukket ut til et langt eggleggingsrør hos hunnene.
Hodet er forholdsvis lite med store, runde fasettøyne, pannen med tre punktøyne (ocelli) og to kraftige børster ved innerkanten av hvert fasettøye. Antenner og munndeler er av vanlig fluetype. De har ikke kinnbørster (vibrissae).
Vingene er store, hos de norske artene med mørk fremkant og gjerne også et eller flere mørke felter inne i vingen.

Levevis

Larvene til noen arter lever i stenglene til skjermplanter, halvgress og gress, eller i blomsterhodene til kurvplanter. Man vet ikke sikkert om de er planteetere eller rovdyr som lever av andre insekter der inne. En annen gruppe har larver som lever under barken på trær, der de spiser larvene til barkebiller eller gallmygg.
De voksne fluene vifter hele tiden med vingene når de løper rundt på vegetasjonen, dette har trolig en signalfunksjon.
Folgefonntunnelen

Finansiering

Tunnelprosjektet var bompengefinansiert og det kostet 72 kroner for en liten bil, men innkrevingen ble avsluttet 15. juni 2016. Tunnelen var nedbetalt i 2013, men bompengeinnkrevingen fortsatte for å tilbakeføre 7,2 millioner til Odda og Kvinnherad kommune som bidro økonomisk til prosjektet.
Kostnadseffektivitetsanalyse

Kostnadseffektivitetsanalyse er en type samfunnsøkonomisk analyse hvor en vurderer ulike tiltak mot hverandre. Kostnadseffektivitetsanalyse er aktuelt i de tilfeller der nytten av tiltakene er den samme, men kostnaden er ulik. Analysen skal dermed finne det tiltaket som oppnår målet til lavest mulig kostnad.
Kostnadseffektivitetsanalyse er beslektet med nytte-kostnadsanalyse og kostnad-virkningsanalyse.
Richard Lenoir (Paris Metro)

Richard Lenoir er en stasjon på metroen i Paris.
Stasjonen betjener linje 5.
Provisorisk regjering

Provisorisk regjering, også kjent som overgangsregjering, er en kriseregjering eller midlertidig regjering som blir opprettet når det oppstår et politisk tomrom etter at en tidligere regjering har kollapset. Slike politiske tomrom kan oppstå når landet går inn i nasjonale kriser som konstitusjonelle kriser, borgerkrig, statskupp og utenlandsk okkupasjon. Første gang betegnelsen provisorisk regjering ble brukt i et formelt navn på en regjering var Charles-Maurice de Talleyrands regjering i Frankrike i 1814. Det finnes flere eksempler på provisoriske regjeringer som den russiske provisoriske regjering, Kinas provisoriske regjering, Flensburg regjeringen og Frankrikes provisoriske regjering.
TravelBird

Historie

I 2011 begynte de første ansatte, og det samme året utvidet TravelBird seg til andre land som Tyskland og Belgia. I 2013 ekspanderte den nettbaserte reiseoperatøren til land som Luxembourg, Frankrike, Danmark, Østerrike og Spania. Samme år tok TravelBird over den belgiske reiseplattformen Mytrip, den nederlandske reiseplattformen BoekVandaag og bookingsiden TravelCoupon.nl.   
I 2014 investerte de tyske brødrene Samwer og Rocket Internet, gjennom sitt investeringsselskap “Global Founders Capital”, i TravelBird. Samme år ekspanderte TravelBird til Polen, Italia, Sverige og Storbritannia, og i mai det samme året, til Norge, Finland, Ungarn og Portugal. 
Ved slutten av 2016 ble TravelBird tildelt et lån fra Main Mezzanine Capital. 
I april 2017 ble det lansert en ny app-funksjon for å tilby real-time assistanse til reisende. Sommeren det samme året ble tidligere finansdirektør Steven Klooster, som har jobbet for TravelBird siden 2014, ny administrerende direktør i selskapet. Den tidligere konsernsjefen, medstifteren og medeieren Symen Jansma trakk seg tilbake, men er fortsatt involvert som aksjonær og rådgiver.
Ruza (by)

Ruza (russisk: Руза) er en by i Moskva oblast i Russland. Den ligger ved elva Ruza (ei sideelv til elva Moskva) 100 km vest for Moskva. Innbyggertall: 13 516 (folketelling 2002), 14 643 (folketelling 1989).
Ruza ble først nevnt i 1339 som en del av fyrstedømmet Zvenigorod. Den ble innlemmet i Storfyrstedømmet Moskva tidlig på 1500-tallet. Byen var en festning som forsvarte Moskva fra vest.
I landsbyen Kamenskoje, sør for Ruza, er det bevart en befestet kirke fra tidlig 1300-tall. Den er den eldste gjenværende bygningen i Moskva oblast.
Donacia tomentosa

Utseende

Donacia tomentosa er mellom 7-10 mm lang. Kroppen er langsmal og ikke så oval som bladbillene ofte er. Den er metallisk farget i ulike nyanser av messing- og bronsefarge. Både halskjoldet og dekkvingene har tett og fin behåring, som blir skinnende ved sidebelysning. Bakkroppen smalner bakover. Hodet er fremover-rettet. Beina er metallisk farget, og forholdsvis lange.
Den er svært lik Donacia cinerea, men kan blant annet skilles på forholdet mellom tredje og andre antenneledd.

Levevis

Både larvene og de voksne (imago) billene finnes nær ferskvann hvor de lever av å spise blad på næringsplanten. Særlig arter i planteslekten Butomus. Larvene lever under vannoverflaten. De voksne er særlig aktive i solskinn.
Donacia tomentosa tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår  en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de  voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Being for the Benefit of Mr. Kite!

Innspilling

Sangen er den mest musikalsk komplekse innspillingen på albumet Sgt. Pepper. 17. februar 1967 startet innspillingen, orgel ble lagt til 20. februar, flere orgeleffekter 28. mars, munnspill, orgel og gitar 29. mars og de siste tilleggseffekter 31. mars.
John Lennon ville skape en atmosfære av karneval og sirkus, og fortalte George Martin at han ønsket «å lukte sagflisen på gulvet». I mellompartiet eller broen høres en kakofoni av orgeltoner. Etter flere mislykkede forsøk på å skape et lydbilde som tilfredsstilte John Lennon ba George Martin teknikkeren Geoff Emerick om å klippe et bånd med opptak av kjente, amerikanske marsjer spilt på dampfløyteorgel i små biter og kaste dem opp i været for etterpå å lime dem tilfeldig sammen igjen. Resultatet kan høres på platen.
17. february sang John Lennon med påtatt stemme «For the benefit of Mr. Kite» rett før Emerick får tid til å annonsere: «For the Benefit of Mr. Kite!, this is take 1», hvorpå Lennon straks svarer: «Being for the Benefit of Mr. Kite!», for å minne om tittelpreferansen fra originalplakaten. Ordvekslingen finnes på The Beatles Recording Sessions.Disc 2, spor 8 på Anthology 2.
Selv om John Lennon senere hevdet at han ikke var spesielt stolt av komposisjonen og påsto at «Jeg gikk bare gjennom følelsene» beskrev han i 1980 sangen som «ren, som et maleri, som ren akvarell».

Sensurert av BBC

Dette var den ene av tre sanger på Sgt. Pepper-albumet som ble forbudt å spille på BBC, fordi uttrykket «Henry the Horse» kombinerte to ord som begge var slang for heroin. Lennon selv benektet at sangen hadde noe som helst å gjøre med heroin.

Inspirasjon fra en sirkusplakat

John Lennon lot seg inspirere til å skrive sangen etter en mer enn hundre år gammel sirkusplakat som han hadde hengende på veggen i sitt hjem. Sirkusplakaten reklamerte for artistene som opptrådte på Pablo Fanques sirkus.
Plakaten ble kjøpt for en billig penge i et antikvariat i Kent 31. januar 1967, hvor The Beatles oppholdt seg i Sevenoaks for å filme et reklameinnslag for sangen «Strawberry Fields Forever».
Plakaten ble laget i anledning beneficeforestillingen i Rochdale tirsdag 14. februar 1843 for Mr. Kite, som må være identisk med artisten William Kite som dengang arbeidet for Pablo Fanque i tiden 1843 til 1845.
ISSF 50 meter rifle liggende

Standardgevær og sportsgevær

Damene pleide å konkurrere i standardgevær med flere restriksjoner på våpenet i motsetning til herrenes frigevær. Reglene for dameklassen ble så forandret til sportsgevær, som stort sett tilsvarer frigevær, men med noe lavere totalvekt (6,5 kg i stedet for 8 kg). Begge versjoner kalles nå offisielt for 50 m rifle.
Siden 300 m standardrifle er en øvelse kun for menn, konkurrerer kvinner også i 50 m rifle (tre stillinger og liggende) i CISM-VM.