Diana, prinsessen av Wales

Utdannelse

Diana utdannet seg først ved Silfield School i King's Lynn, Norfolk, deretter ved Riddlesworth Hall i Norfolk og ved West Heath Girls' School i Sevenoaks, Kent, hvor hun ble ansett som en svak student etter å ha strøket på alle sine ungdomsskoleeksamener to ganger. I 1977, i en alder av 16 år, forlot hun West Heath for et kort opphold på Institut Alpin Videmanette, en pensjonatskole i Rougemont, Sveits. Omtrent på denne tiden møtte hun sin fremtidige ektemann, som da hadde et forhold til hennes søster, Lady Sarah. Diana har selv fortalt at hun var «fat and podgy» men at hun lagde mye lyd, noe Prins Charles skal ha likt. Diana har alltid utmerket seg i svømming og stuping, og hun sa at hun ønsket å bli en ballerina dersom hun ikke giftet seg med Charles. Hun var derimot for useriøs i ballerinaopplæringen, og med en høyde på 178 cm var hun for høy for en slik karrière.
Da det ble klart at hun ikke ville få seg noen formell utdannelse, ba Diana sine foreldre om tillatelse til å flytte til London, et ønske som ble innvilget før hun ble 17 år. En leilighet ble kjøpt til henne i Coleherne Court i jarleseteområdet, og hun levde der frem til 1981 med tre samboere. I denne perioden studerte hun for å få et Cordon Bleu matlagingsdiplom, selv om hun tilsynelatende hatet å lage mat, og jobbet ved Madame Vacanis danseakademi i Kensington, hvor hun sluttet fordi hun fikk en skade, som ødela dansekarrieren. Lady Diana brukte også tid som renholder og cocktailservitør, før hun fant en jobb som deltidsassistent ved Young England Kindergarten i Pimlico, London. Hun trivdes veldig godt med jobben, og de som jobbet der skal ha sagt at hun var veldig flink med barna, spesielt de veldig små.

Ekteskap med prins Charles

Prins Charles' kjærlighetsliv hadde lenge vært et hett tema i pressen, og han ble koblet til diverse glamorøse og aristokratiske kvinner. Da han var i begynnelsen av 30-årene ble han satt under stadig økende press om å gifte seg. Legalt sett var det eneste kravet at han ikke kunne gifte seg med en av den romersk-katolske kirke; et medlem av den engelske kirke ble foretrukket. For å skaffe tillatelse fra sin familie og deres rådgivere, ble det forventet at en potensiell brud skulle ha kongelig eller aristokratisk bakgrunn, være jomfru, så vel som å være protestant. Diana møtte disse kravene.
De giftet seg ved St Paul's Cathedral den 29. juli 1981, et bryllup som ble sett av nesten én milliard seere. Kongefamilien har hatt mange bryllup i løpet av 1900 -tallet, men dette var det største og dyreste bryllupet. I 2011 valgte sønnen, William, å ikke gifte seg i Westminster pgr. av det ulykkelige bryllupet til foreldrene.

Separasjon og skilsmisse

Mot slutten av 1980-tallet falt ekteskapet til Diana og Charles sammen. Dette ble først neddysset, og deretter fremstilt som en sensasjon av media. Begge kommuniserte angivelig med pressen via venner, hvor de la skylden på hverandre for at ekteskapet falt i grus. Charles gjenopptok sitt gamle, førekteskapelige forhold til Camilla Parker Bowles, mens Diana hadde et forhold til sin rideinstruktør, James Hewitt. Hun bekreftet senere dette forholdet til Hewitt i et TV-intervju med Martin Bashir for BBCprogrammet Panorama. Charles hadde bekreftet sitt eget forhold mer enn ett år tidligere, i et TV-intervju med Jonathan Dimbleby. Selv om ingen beskyldninger ble rettet mot dem, var (og har alltid vært) utroskap med gemalinnen eller fyrstinnen av Wales ansett som høyforræderi i England, i hvert fall siden Treason Act 1351.
Det ble også påstått at Diana hadde et forhold til James Gilbey, hennes telefonvenn i det såkalte Squidgygate-forholdet. En annen antatt elsker var hennes livvakt Barry Mannakee, som hadde ansvaret for fyrstinnens sikkerhet, selv om Diana benektet et seksuelt forhold med ham på det sterkeste. Etter at hun separerte seg fra prins Charles, blir det sagt at hun skal ha blitt involvert med den gifte kunsthandleren Oliver Hoare, som hun innrømmet å ha hatt flere telefonsamtaler med, og med rugbyspilleren Will Carling. Hun hadde også et offisielt forhold til den respekterte hjertekirurgen Hasnat Khan, og til slutt skal hun ha funnet kjærligheten i Dodi Al-Fayed. Andre menn som etter ryktene skal ha vært hennes elskere, både før og etter skilsmissen, inkluderte totalentreprenøren Christopher Whalley, bankmannen Philip Waterhouse, Kong Juan Carlos I av Spania, sangeren Bryan Adams og John F. Kennedy jr.. Det finnes lite bevis på at disse forholdene var noe mer enn vennskap, med unntak av hennes siste forhold med Dodi Al-Fayed, som hun var offentlig intim med.
Charles og Diana ble separert den 9. desember 1992, på et tidspunkt da hennes forhold til kongefamilien, med unntak av hertuginnen av York, Sarah Ferguson, var vanskelig. Skilsmisse ble sluttført den 28. august 1996. Diana mottok et skilsmisseoppgjør på 17,000,000 pund i tillegg til en rettsorden som forbød henne å diskutere detaljene.
Noen dager før skilsmissen var endelig, utstedte dronning Elisabeth et kongelig brev som inneholdt generelle regler som omhandlet titlene til personer som giftet seg inn i kongefamilien etter skilsmisse. I samsvar med disse reglene, siden hun ikke lenger var gift med prins Charles, og hennes inngiftede kongelige forhold hadde opphørt, mistet Diana tittelen Hennes Kongelige Høyhet og ble heller titulert som eks-konen til en adelsmann; som Diana, fyrstinne av Wales.
Buckingham Palace kunngjorde at Diana fortsatt var et offisielt medlem av kongefamilien, siden hun var mor til nummer to og tre i tronefølgen. Dette ble senere bekreftet av visekronfogden ved det britiske hoffet, baronesse Butler-Sloss, som etter en forhøring den 8. januar 2007 uttalte at: «Jeg er fornøyd med at Diana, fyrstinne av Wales, etter hennes død skal fortsette å bli betraktet som et medlem av det britiske hoffet»." Dette ser ut til å ha blitt bekreftet av lagmannsrettens juridiske gjennomgåelse av Al Fayed & Ors v Butler-Sloss. I denne rapporten aksepterte tre høyesterettsdommere at «navnet ‘Kronfogd for det britiske hoffet’ ga inntrykket av partiskhet i konteksten av undersøkelser gjeldende døden av to mennesker, hvor én av dem var medlem av den britiske kongefamilien og den andre var ikke.»
Etter skilsmissen dro Diana tilbake til sin leilighet i Kensington Palace, som ble hennes hjem frem til hennes død. Hun redekorerte alt, og ga også sine lojale ansatte en lønnsøkning.
Etter skilsmissen gjorde Diana mye samfunnsnyttig arbeid, spesielt for Røde Kors og i en kampanje for å bli kvitt all verdens landminer. Hennes arbeid var alltid på et humanitært nivå, fremfor et politisk. Hun var ekstremt opptatt av sin status som mor til en fremtidig konge, og var forberedt på å gjøre hva som helst for å beskytte sine sønner. Diana gjenopptok sine interesser innen filantropi, musikk, mote og reising – selv om hun fortsatt krevde kongelig samtykke for å ta med sine barn på ferie eller representere Storbritannia utenlands. Uten en ferie eller helg hjemme, brukte Diana mesteparten av sin tid i London, ofte uten sine sønner som var hos prins Charles eller på kostskole. Hun behandlet sin ensomhet ved å dra på treningssenter og kino, privat veldedighetsarbeid, hemmelige midnattsturer i Sentral-London og ved å følge med på sine faste såpeoperaer (EastEnders og Brookside).

Veldedighetsarbeid

Ved midten av 1980-tallet hadde Diana blitt kjent for sitt arbeid med veldedighetsprosjekter. Dette var en naturlig følge av å være fyrstinne av Wales – det var forventet at hun skulle delta i sykehusbesøk for å trøste de syke. Dette gjorde at hun automatisk beskyttet diverse veldedighetsorganisasjoner – men det var også hennes interesse for bestemte sykdommer og helserelaterte saker som lå til grunn. Diana  lovet på et tidspunkt å være frontfigur for saker knyttet til informasjon og samfunnskontakt, og brukte sin innflytelsesrike status for å bidra positivt til kampen mot landminer, en sak som vant Nobelprisen i 1997, og til å hjelpe med å minske diskrimineringen av aids-ofre.

Død

Den 31. august 1997 døde Diana etter å ha vært utsatt for en bilulykke i høy hastighet i Pont de l'Alma-tunnelen i Paris, sammen med Dodi Al-Fayed og deres sjåfør Henri Paul. Blodanalyser viser at Henri Paul var ulovlig beruset mens han kjørte. Tester bekreftet at de originale blodprøvene fra obduksjonen var fra Henri Paul, og at han hadde tre ganger den franske promillegrensen i blodet. Konspirasjonsteoretikere hevdet at Pauls blodprøver hadde blitt byttet med blod fra noen andre – som var beruset – og påstod at sjåføren ikke hadde drukket den kvelden Diana døde. Deres sorte 1994-modell Mercedes-Benz S280 sedan (registreringsnummer 688 LTV 75) krasjet inn i tunnelens trettende pilar. Denne to-feltstunnelen ble bygget uten autovern mellom pilarene, så en liten endring i kjøreretningen kunne lett resultere i en front-mot-front-kollisjon med tunnelpilaren.
Verken sjåføren eller noen av de tre passasjerene brukte setebelte. Fayeds livvakt Trevor Rees-Jones satt i bilens mest utsatte posisjon, og var likevel den eneste overlevende etter ulykken. Henri Paul og Dodi Fayed døde momentant, og Diana – uten setebelte i baksetet – skled forover under sammenstøtet. Hun ble brutalt kastet rundt i baksetet, deretter havnet hun under bilsetet foran, noe som endte i katastrofale hjerteskader og senere indre blødninger. Hun ble senere, etter betydelig forsinkelse, fraktet med ambulanse til Hôpital Pitié-Salpêtrière, men hun hadde to hjertestans underveis. På tross av lengre behandling med HLR, inkludert hjertemassasje, døde hun kl. 04.00 lokal tid. Hennes begravelse, som var kringkastet, ble lagt til den 6. september 1997, og sett av ca. 2.5 milliarder mennesker over hele verden.
Dianas død har vært et viden omtalt emne, og flere har knyttet bilulykken til ulike konspirasjonsteorier. Blant de mest skeptiske er Mohamed Al-Fayed, faren til Dodi, som døde i ulykken. Prins Philip, hennes svigerfar, har flere ganger blitt nevnt som en mulig gjerningsmann. Det samme har hennes tidligere ektemann, noe som førte til høringer hos Metropolitan Police i 2005. Andre teorier hevder at Secret Intelligence Service eller CIA var involvert. Mossad har også blitt mistenkt, og denne teorien har blitt støttet på amerikansk TV av etterretningsspesialisten og advokaten Michael Shrimpton. Én spesielt underlig påstand, som har vist seg på internett, hevder at Diana ble slått til døde bak i ambulansen, av attentatmenn forkledd som ambulansepersonell. Disse ble alle avkreftet av franske etteforskere og britiske funksjonærer, som hevdet at sjåføren, Henri Paul, var beruset av både alkohol og narkotika, selv om CCTV-bildene av Paul som forlater Ritz-hotellet med Diana og Dodi Fayed ikke ser ut til å vise en mann i full eller redusert tilstand. Likefullt, i 2004 beordret myndighetene en uavhengig etterforskning ledet av baronen John Stevens, en tidligere sjef av Metropolitan Police, og han påpekte at saken var «mye mer kompleks enn noen av oss trodde» og viste til «nye juridisk bevis» og vitner. De franske myndighetene har også bestemt seg for å gjentoppta saken. Lord Stevens etterforskning, Operation Paget, ble offentliggjort den 14. desember 2006, og den tilbakeviste alle beskyldninger om konspirasjon ved å hevde at de ikke hadde grunnlag i sannheter.
Paparazzi ankom Alma, ulykkesstedet, på forskjellige tidspunkt. Serge Arnal, Christian Martinez, Romuald Rat og Stéphane Darmon skal visstnok ha ankommet først, raskt etterfulgt av Serge Benhamou. Opptak av mobiltelefonsamtaler har blitt utlevert av telefonioperatørene Itinéris og SFR, og disse støtter Serge Arnals påstand om at han prøvde å ringe til alarmsentralen. Beslaglagte bilder fra kameraene til Romuald Rat, Christian Martinez og Serge Arnal viser at de tok bilder av bilen og/eller passasjerene nesten umiddelbart etter ankomsten ved ulykkesstedet – det var ingen synlige ambulanser i nærheten av bilen på bildene.
Den 13. juli 2006 publiserte det italienske magasinet Chi bilder som viser Diana i hennes «siste stunder». Bildene ble tatt få minutter etter ulykken, og viser Diana sammensunket i baksetet mens ambulansepersonellet prøver å feste en oksygenmaske over hennes ansikt. Bildene ble også publisert i andre italienske og spanske magasiner og aviser.
Redaktøren av Chi forsvarte sin beslutning ved å si at han publiserte bildene «av den enkle grunn at de ikke har blitt sett før», og at følte at bildene ikke viste respektløshet overfor minnet av Diana. Britisk media nektet offisielt å publisere bildene, med unntak av tabloidavisen The Sun, som la ut bildet med sensurert hodeparti.
Nye kontroverser kom frem rundt disse bildene da det ble avslørt at den britiske TV-kanalen Channel 4 planla å vise dem i en dokumentar som skulle sendes i juni 2007.
1. juli 2007 ble det holdt en konsert av hennes to sønner for å feire 46-åresjubileumet siden hennes fødsel, kalt Concert for Diana. Konserten ble holdt på Wembley Stadium og hadde mange velkjente populære artister på programmet.
Dokumentardramaet Diana: Last Days of a Princess fra 2007 beskriver de to siste månedene i hennes liv i detalj.

Grav

Diana ble gravlagt den 6. september 1997. Prins Charles, hennes sønner, hennes mor, søsken, en nær venn og en prest var tilstede. Hun bar et sort, langermet antrekk designet av Catherine Walker. Hun hadde valgt dette antrekket et par uker i forveien. Diana ble gravlagt med flere halsbånd av rosenkrans i sine hender, en gave hun mottok fra Moder Teresa, som døde uken etter Diana. Hennes grav ligger på en øy i bakken på Althorp Park, hennes familiehjem.
Det var opprinnelig planlagt at hun skulle gravlegges i Spencer-familiens avdeling ved den lokale kirken i nærheten av Great Brington, men Dianas bror, Charles, den 9. jarl Spencer, fortalte om sine bekymringer knyttet til allmennsikkerhet og vakthold, og det store antallet besøkende som kunne komme til Great Brington. Han ønsket at søsteren skulle gravlegges hvor graven lett kunne besørges og besøkes i stillhet av hennes to sønner og andre bekjente.
Øyen ligger i en dekorativ innsjø kjent som «Den Runde Oval» i Althorp Parks hage. En sti med trettiseks eiketrær, som markerer hvert år i hennes liv, leder veien til øyen. Fire sorte svaner svømmer i innsjøen, og de symboliserer vakter som passer på øyen. I vannet er det flere vannliljer; hvite roser og liljer var Dianas favorittblomster.
På den sørlige delen av Den Runde Oval ligger «Sommerhuset», tidligere i hagene til Admiralty House, London, som nå brukes til minne av Diana. En antikk blomsterhage ligger likeved, og inneholder trær plantet av prins William og prins Harry, andre medlemmer av familien, og Diana selv.

Minnesmerker

Umiddelbart etter hennes død ble flere severdigheter over hele verden til spontane minnesmerker for Diana, hvor publikum la igjen blomster og andre hyllester. Den største lå utenfor portene til Kensington Palace. Permanente minnesmerker i London inkluderer en minnefontene i Hyde Park.

Arv

Dianas interesse for å hjelpe yngre mennesker førte til dannelsen av «Dianas Minnespris», gitt til unge som har vist en uselvisk hengivenhet og forpliktelse til saker som hun jobbet med. I 2002 var Diana rangert som nummer tre i kåringen 100 Greatest Britons, og slo dermed dronning Elisabeth II og andre britiske monarker.
Prinsene William og Harry organiserte en konsert til hyllest av deres mors liv og minneverdige arbeid. Alle de 60,000 billettene ble utsolgt på få minutter da de ble lagt ut for salg i januar 2007. Konserten, som hadde navnet «Concert for Diana», ble satt til 1. juli 2007, som ville ha vært hennes 46. bursdag, på Londons nye Wembley Stadium. Prinsene arrangerte en minnegudstjeneste den 31. august 2007, for å markere 10-årsjubileet for deres mors død.

Stiler

Både før og etter hennes død har hun blitt populært kalt for «Prinsesse Diana», en tittel hun aldri hadde. Hun blir fortsatt referert til i media som «Lady Diana Spencer», eller bare «Lady Di». Etter Tony Blairs kjente tale blir hun også referert til som Folkets prinsesse. Hun uttrykte i et intervju at hun ønsket å bli kjent som «Queen of Hearts» («Hjerter dronning»).

Kongelige våpen

Som kone til prins Charles, brukte Diana Storbritannias kongelige våpen med en enkel, tre-punkts turnerkrave og belagt med våpenskjoldet til prinsen, satt sammen med Spencer-familiens våpen. Skjoldholderen var en kronet gulløve fra kongevåpenet, og en vingete griff fra Spencer-våpnene. Skjoldet var toppet med tronfølgerkronen. Hennes motto var Dieu Defend le Droit (norsk: Gud forsvarer det riktige), også brukt i Spencer-våpnene.
Etter skilsmissen brukte Diana våpnene fra Spencer-familien, kronet av en kongelig adelskrone.