Maskingevær

Mekanismer

.

Mekaniske maskingevær

De første maskingeværene hadde mekanismer som var drevet av en ekstern kraftkilde, ofte i form av en håndsveiv. Den mest vellykkede og mest kjente av de mekaniske mekanismene er uten tvil gatlingmekansimen, der en krans av løp rundt en sentral akse ble dreid rundt med sveiv. Det fantes imidlertid andre, mindre praktiske mekanismer. Montigny mitraljøse ble brukt under den fransk-prøyssiske krig i 1870. besto av en rekke løp med et felles sluttstykke i form av en jernplate med patroner. Mekanismen avfyrte et og et løp. Gardner- og Nordenfelt maskingevær var også begge orgelbøsser med mekaniske repetermekanisme drevet av en håndkrank.
Moderne mekaniske maskingevær bygger på Gatlings system og har kjedemekanisme, der en elektrisk motor driver våpenet i stedet for håndkraft. Slike våpen kan ha en ekstrem høy skuddtakt, og er ofte brukt om bord på marienfartøyer til beskyttelse mot torpedoer og raketter. De fleste moderne jagerfly og angrepsfly er utstyrt med roterende kanoner som også har mekanisk drevne mekanismer.

Rekyldreve maskingevær

Den store revolusjonen i makingeværdesign kom med røyksvake ammunisjon som gjorde det mulig med rekylmekanisme. Hiram Maxims maksingevær var den første mekanismen, og skuddtakten var adskillig høyere enn for de tidligere mekanisme maskingeværene. Slike maskingevær ble første gang brukt i krig under den første matabelekrigen i 1893. Under slaget ved Shangani ble 1 600 matabeler drept mot 4 briter. Våpenet gjorde så stort inntrykk at flere av de overlevende Matabele-høvdingene begikk selvmord etterpå. Forskjellige rekyldrevne varianter av Maxims mekanisme ble utbredt på begynnelsen av 1900-tallet og endret fullstendig måten krig ble ført på, særlig på vestfronten under første verdenskrig. Rekyldrevne maskingevær var vanlige fram til etter andre verdenskrig.

Gassdreve maskingevær

Maskingevær med gassmekanisme dukket opp i opptakten til første verdneskrig. Disse var i utgangspunktet laget for mindre og letter maskingevær som soldatene kunne frakte med seg under angrep. En av de første var det franske Hotchkiss maskingevær som hadde et gasstempel under løpet. Enda lettere våpen, som Lewis maskingevær brukt av britene og Browning automatrifle som ble utviklet for den amerikanske hæren la grunnlaget for nyere maskingevær produsert etter andre verdenskrig, slik som FN Minimi og Ultimax.

Flere løp

Den høye skuddtakten til maskingevær gjør at løpene fort kan gå varme og selv det beste stål vil bøye seg. De første mekaniske maskingeværene som Gatling- og Gardner maskingevær hadde flere løp og relativt lav skuddtakt. En av fordelene med denne konstruksjonen, er at det er flere løp som bytter på å avfyre skudd og hvert løp får således mer tid til å avkjøles mellom hvert skudd.

Vannkjøling

Innføringen av rekyldrevne maskingevær maxim maskingevær førte til at skuddtakten økte og alle skudd gikk gjennom et enkelt løp. For at løpet ikke skulle brenne opp, hadde det en omliggende kappe som var fylt med vann. Så lenge kappen ble etterfylt med vann, ville den aldri stige over 100 grader, vel innenfor tåletemperaturen til stålet. Ved å lede dampen fra kjølekappen ned i en vanntank, kunne vannet gjenvinnes (viktig i tørre strøk) og dampen fra kjølekappen avslørte ikke posisjonen til maskingeværet. Vannkappen gjorde imidlertid maskingeværene tunge, og de fleste varianter av maxim maskingevær var bygget for å fylle rollen som mitraljøse fra en fast posisjon.

Luftkjøling

På begynnelsen av 1900-tallet ble det klart at det var behov for lettere, mer mobile maskingevær. Under første verdenskrig ble lette maskingevær uten vannkjøling vanlige. Disse var luftkjølte, og hadde forskjellige innretninger. Lewis maskingevær hadde et rør rundt løpet, som gjorde at munningsflammen trakk luft gjennom, mens Hotchkiss M1914 hadde ekstra tungt løp og kjøleribber i messing på løpet. Luftkjøling er mindre effektiv enn vannkjøling, og lette maskingevær er ikke egnet for rollen som mitraljøse som krever vedvarende ildgiving.

Løpsbytte

En løsning på kjøleproblemet var å bytte løpet når de ble for varmt. Allerede de tidlige vannavkjølte maskingeværene byttet løp. Vickers MG kunne skyte sammenhengende en hel dag så lenge den hadde kjølevann og byttet løp for hvert 10 000ende skudd. I løpet av andre verdenskrig ble bytting av løp som eneste måte å kjøle løpet på vanlig, og er i dag nesten enerådende.

Lette og tunge maskingevær

Man deler gjerne maskingevær inn i lette, middels og tunge. Lette maskingevær er f.eks FN Minimi som er et enmannsvåpen, middelstunge er f.eks MG-3 som er et lagsvåpen (to mann som betjener våpenet, skytter og mg-toer). Tunge maskingevær kalles for mitraljøse og er normalt fastmontert eller står på stativ (f.eks M2 Browning maskingevær). De første tunge maskingevær var enten tunge manuelle mekaniske gatlingvåpen eller rekylopererte og vannkjølte modeller slik som Maxim maskingeværet. Tillegg var den luftavkjølte Hotchkiss M1914 blant de tidligste.  Rundt første verdenskrig kom en rekke lettere våpen til bruk for infanteri, og utviklingen tok senere to forskjellige veier.  Vannkjølte maskingevær var vanlige til ut på 1960-tallet. Etter det overtok luftkjølte våpen.

Maskingevær i Norge

Det vanligste maskingeværet i det norske forsvaret var lenge det tyske MG-3. Pr 2019 er MG-3 kun i bruk i Heimevernet. Hærens avdelinger brukte tidligere MG-3, herunder på flere typer kjøretøy, men har faset ut MG-3 til fordel for maskingeværet FN MAG på grunn av slitasje på mange maskingevær, økonomiske grunner og NATO-standardisering. Forsvaret benytter heller ikke lenger MG3 på stativ (MITR-3).
Mitraljøser i bruk i det norske forsvaret i dag er M2 Browning mitraljøse i kaliber 12,7 x 99 mm NATO. Våpenet er modifisert i forhold til originalvåpenet ved at løpet kan skiftes ut uten pipejustering (såkalt hurtig pipeskift (HPS) samt at avfyring skjer med sluttstykket i bakre stilling (åpen bolt).