Litoměřice

Geografi

Byen ligger sør for de sentrale tsjekkiske fjellene på Elbens høyre bredd, like overfor Egers munning. Klimaet i området er av det mildeste i Bøhmen og det gjør det mulig å dyrke både vin og frukt her.

Middelalder

I tidlig middelalder var Litomerice sentrum for de slaviske Lutomericii, som byens navn er avledet fra. Fra det 10. århundret ble stedet innlemmet i Premyslidenes område og gjort til et forvaltningssentrum i Nordbøhmen. Rundt 1057 reiste hertug Spytihněv II. St. Stephanskirken på borgfjellet og grunnla et stift som han forlente med en rekke eiendommer og rettigheter. Byen ble formelt grunnlag rundt 1225.

Husittiden og reformasjonen

Under husittkrigen sympatiserte Litomerice med kong Sigismund, men henrettelsen av 17 husittere førte til at husitternes leder Jan Žižka beleiret byen i 1420. Den tsjekkiske befolkningen ble større enn den tyske og i 1436 ble tyskere utelukket fra offentlige embeter i byen.
I andre halvdel av det 15. århundret var økonomien igjen blitt bedre. Det kom inntekter bl.a. fra toll for å bruke en nyoppført bro over Labe.
Fra 1548 orienterte byen seg i retning av det protestantiske. I denne perioden ble det oppført bygninger som Schwarzer Adler (ca 1560, nå hotell og restaurant) og Kelchhaus (kalkhuset, i betydningen beger-) (1570–1580) og det blir grunnlagt latinskole.

Tredveårskrigen og videre

Ved århundreskiftet 1600–1700 var stedet overveiende luthersk. Under tredveårskrigen led befolkningen sterkt under ulike beleiringer, bl.a. saksiske og svenske. Protestantenes nederlag bl.a. i slaget ved det hvite berg og senere etter tredveårskrigens avslutning, førte til en katolsk dominans i byen. Etableringen av en rekke katolske institusjoner og oppføring av kirkebygg fulgte. 1649 ble det stiftet et Kapuzinerkloster og i den forbindelse oppført St. Ludmillakirken (1654–57). Dominikanerkirken St. Michael ble oppført som nybygg 1672–85.
Giovanni Domenico oppførte den nye domkirken St. Stephan fra 1670, på den gamle kirkens tufter. Den biskopelige residens ble planlagt og oppført 1683–1701 og den jesuittiske Mariakirken fra 1689 til 1731. Jesuittkollegiet ble fullført 1770, tre år før ordenens oppløsning. Wenzelskirken ble oppført 1714–1716.

19. århundre

Revolusjonskrigene i begynnelsen av det 19. århundret hindret den økonomiske utviklingen av byen. Senere da lovgivningen tillot fri skipstrafikk på Elben, kom et langvarig økonomisk oppsving. Mellom 1787 og 1854 doblet byens innbyggertall seg.
Fra 1858 til 1859 ble det bygget en flomsikker bro over Elben og i 1874 ble byen tilknyttet jernbanenettet.

20. århundret

Ved inngangen til det 20. århundret var den tysk-bøhmiske delen av befolkningen i flertall. Da den Tsjekkoslovakiske republikk ble proklamert svarte den tyske befolkningen med en selvstendighetserklæring og det ble avholdt en nasjonalforsamling i Leitmeritz. Oppstanden ble slått ned, men ved kommunevalget 1919 var tyskerne i flertall. Forholdet mellom tyskere og tsjekkere fortsatte å være spent i årene deretter.
Etter Münchenavtalen 1938 ble Leitmeritz innlemmet i Tyskland. Mer enn 5 000 tsjekkere og tsjekkoslovakiske innretninger forlot byen. En avdeling av konsentrasjonsleiren Flossenbürg konsentrasjonsleir ble opprettet i en forlatt kalksteinsgruve.
Litomerice gjennomlevde den andre verdenskrigen nesten uten skader. Beneš-dekretene medførte at de fleste tyske innbyggerne etter 1945 ble fratatt sine eiendeler og fordrevet.
I kommunisttiden ble det bygget virksomheter som betjente landbruket i området. Moderne boligblokker ble bygget i utkanten av byen, mens bykjernen ble bevart og renovert.