google/wiki40b huggingface dataset:
Peter Ramage

Tidlig liv

Ramage vokste opp i Berwick-upon-Tweed i England, men flyttet til Newcastle da han var tolv år. Mens han gikk på Whitley Bay High School begynte han å spille for det lokale juniorlaget Cramlington Juniors. Det var her han for alvor fikk interesse for fotball. Da han var 13 år gammel, ble han en del av Newcastle United school of Excellence. I utgangspunktet var Ramage en angrepsspiller, men ble omplassert til forsvaret fordi det var for mange angripere i troppen.

Klubbkarriere

På samme juniorlag som Ramage, spilte blant annet Michael Chopra og Steven Taylor under ledelse av Alan Irvine (nå assisterende manager i Everton). Senere ble de trent av de tidligere Newcastle-spillerne Kenny Wharton og Peter Beardsley. På reservelaget ble de også trent av en tidligere Newcastle-spiller, Tommy Craig.
Han jobbet seg opp gradene, og var kaptein for reservelaget, før han fikk et gjennombrudd på førstelaget. 16. mars 2005 debuterte han i UEFA-cupens 1/8-finale 2. kamp mot Olympiakos, da han kom inn som innbytter.
Ikke lenge etter fikk han også debuten i ligaen. Den 24. april 2005 spilte han på Old Trafford da Newcastle tapte 2-1 mot Manchester United. Han fikk flere kamper denne sesongen grunnet skader på førstelagsspillere.
I 2005/06-sesongen ble han en gjenganger på laget da han spilte i 29 kamper. En skade på høyreback Stephen Carr, gav Ramage mange sjanser, og han gjorde sakene sine godt under både Graeme Souness og Glenn Roeder. Skottland-sjef Walter Smith fikk øynene opp for ham. Ramage har mulighet til å spille for både Skottland og England.
Peter Ramage gikk fra Newcastle United til Queens Park Rangers i 2008, og har siden fått 21 kamper for klubben fra London. Etter å ha blitt frigitt av Crystal Palace sommeren 2015 skrev han i august samme år under på en kontrakt med den indiske klubben Kerala Blasters.
Vi synger med Maria

«Vi synger med Maria» er en salme som er skrevet av dikteren og presten Eyvind Skeie (født 1947) i 1980. Harald Gullichsen komponerte melodien i samme år. Den er en salme til Maria budskapsdag og står på nummer 131 i Norsk salmebok 2013. 
Salmen er oversatt til dansk av Peter Balslev-Clausen i 1993 og er med i Den Danske Salmebog 2003 som nr. 73.
Juno-kvartalet

Juno-kvartalet er et kvartal i Gamla stan i Stockholm. Kvartalet er omgitt av Tyska brinken i nord, Svartmangatan og Tyska brunnsplan i øst, Prästgatan i vest, og Tyska stallplan i sør. Kvartalet består av fem eiendommer: Juno 2, 9, 16, 17 og 18. I Juno 18 er den Tyska kyrkan i Stockholm

Navnet

Nesten alle kvartaler i Gamla Stan ble anlagt i løpet av 1600-tallet og senere, og de er alle oppkalt etter begrep (hovedsakelig Guder) fra gresk og romersk mytologi. Juno var den høyeste gudinne i romersk mytologi. Hun var også ekteskapets og moderskapets beskytter.

Kvartalet

Den største bygningen er den tyske kirken som opptar en stor del av kvartalets nordlige del. På kirkens tomt lå i begynnelsen av 1600-tallet det første svenske Riddarhuset, og her hadde i 1636 det svenske Postverket sine første embetslokaler.
I den sørlige delen finner vi Storkyrkoskolan, en estisk skole og Storkyrkobadet. Bygningen på eiendommen Juno 16 (Svartmangatan 20-22) blir også kalt Ehrenstrahlska huset etter David Klöcker Ehrenstrahl, som bygde på tomten i 1660 og også bodde bodde her.
På 1760-tallet ble huset ombygd på oppdrag av den tyskfødte stadskällarmästare Peter Heinrich Fuhrmann (1714-1773). Hans og hans kones sammenflettede initialer (P H F M G) i smijern er satt opp over portalen. Fuhrmann åpnet på 1760-tallet en vinstue her, Fuhrmannska källaren, som han drev til sin død i 1773. Stedet ble besøkt av blant andre Carl Michael Bellman, Tobias Sergel og Erik Palmstedt. Han testamenterte eiendommen og hele sin formue til den Tyska S:ta Gertruds församling. En minnetavle som minner om dette finnes på stedet.
Over et av vinduene i Svartmangatan 16 (Juno 9) sitter en svart steintavle med teksten Apoteket Svan. Her lå Apoteket Svanen på slutten av 1700-tallet. Langs Prästgatan, i kvartalets sydvestre del, ligger en hage og en lekeplass som kalles Junotäppan. I huset i Tyska stallplan nr 2 åpnet 1937 Gamla stans bibliotek som stengte i 2013. Ifølge Stockholms kulturkomité var lokalene vanskelige å finne for allmennheten og heller ikke tilpasset for bevegelseshemmede personer.

Utgravinger

I forbindelse med gravearbeider for fjernvarme, ble det i 2016 foretatt utgravninger på Junotäppan. Arkeologene fant fundamentrester fra 1300-tallet som kan stamme fra kirken til Dominikanerklosteret i Stockholm eller fra selve klostret. Man oppdaget drøyt to meter tykke grunnmurer av gråstein som går i en annen retning enn 1600-tallets bebyggelse.
Washington Headquarters Services

Washington Headquarters Services (WHS) er en serviceavdeling i USAs forsvarsdepartement. WHS ble opprettet i 1977, har cirka 1 300 ansatte og ansvar for drift og forvaltning av kontorbygningen Pentagon utenfor Washington, DC, samt administrative tjenester for forsvarsministerens kanselli og militærdepartementenes hovedkvarterstaber.
David «Doc» O. Cooke var sjef for WHS fra etableringen og frem til sin død i 2002 og ble med tiden kalt for «Pentagons borgermester».
Rodenhuize kraftverk

Rodenhuize kraftverk er et varmekraftverk i Belgia. Det har en installert produksjonskapasitet på 425 MW over én enhet. Anlegget ble bygget ut i årene omkring 1985–1990. Brenselkilden er steinkull, naturgass og råolje.
De totale CO2-utslippene i 2008 var ca. 3 786 000 tonn.
Take Good Care of Her

«Take Good Care of Her» er en amerikansk popballade, skrevet av Arthur Kent og Ed Warren. Den var B-siden på debutsinglen til Adam Wade.

Norsk versjon

Arild Hoksnes har skrevet en tekst på trøndersk. Den trønderske tittelen er «Æ skoill pass på dæ».
Norgesmesterskapet i gymnastikkhjul 2013

Norgesmesterskapet i gymnastikkhjul 2013 ble arrangert 4. - 5. mai 2013 i Tranberghallen på Gjøvik. Arrangør var Norges Gymnastikk- og Turnforbund.
Vulkanisme på Io

Vulkanologi på Io er det vitenskapelige studiet (vulkanologi) av vulkanisme, lavastrømmer og vulkanske groper og søyler på overflaten av Io, en av de fire galileiske måner og en av de 67 månene til planeten Jupiter. Denne vulkanske aktiviteten ble oppdaget av bildeforskerne til Voyager 1 i 1979. Observasjoner av Io fra passerende romsonder (Voyager, Galileo, Cassini og New Horizons) og jordbaserte astronomer har avslørt mer enn 150 aktive vulkaner. Basert på disse observasjonene anslås det at opp til 400 slike vulkaner eksisterer. Vulkanismen på Io gjør satellitten til en av kun fem kjente vulkansk aktive verdner i solsystemet – de andre fire er jorden, Venus, Saturns måne Enceladus og Neptuns måne Triton.
Apollo (Timebelle)

«Apollo» er en engelskspråklig popballade som fremføres av det sveitsiske bandet Timebelle. Sangen er komponert av Elias Näslin, Nicolas Günthardt og Alessandra Günthardt. «Apollo» var Sveits' bidrag i Eurovision Song Contest 2017 etter at gruppen vant den sveitsiske nasjonale finalen 5. februar 2017, Die Große Entscheidungsshow 2017.  
I Eurovision Song Contest i Kiev i Ukraina, deltok «Apollo» i semifinale to torsdag 11. mai 2017. Sangen kom på tolvteplass med 97 poeng og kvalifiserte seg ikke til finalen lørdagen 13. mai. Det var imidlertid bare fire poeng opp til tiendeplassen. De ti beste fra hver semifinale kvalifiserte seg til finalen.
Rødt og svart

Rødt og svart (Le Rouge et le Noir, Chronique du XIXe siécle) er en roman fra 1830 av den franske forfatteren Stendhal (egentlig Marie-Henri Beyle; 1783–1842). Romanen skildrer den fattige snekkersønnen Julien Sorels oppvekst og sosiale klatring i det franske samfunnet i perioden kjent som restaurasjonen (1814–1830).

Innhold

Fargene i tittelen refererer til fargene i henholdsvis soldatuniformen og prestedrakten, de to karriereveiene som Julien Sorel vurderer. Han dyrker i hemmelighet Napoleon og med det revolusjonen; og blir både karakterisert som naivt romantisk, som «lidenskapelig ærekjær» og som «en kjølig beregnende mann som tar i bruk alle midler for å komme seg opp, [men også] en følsom sjel». Julien blir innviet som akolut, prestens medhjelper, i kirken, og begynner sin yrkeskarriere som huslærer hos borgermesteren. Her innleder han et kjærlighetsforhold til fruen i huset, Madame de Rênal. Da dette blir alvorlig for henne, rømmer han, og får ny jobb som sekretær hos den adelige Marquis de la Mole. Også her innleder han, etter noen forviklinger, et hemmelig kjærlighetsforhold, til datteren i huset, Mathilde. Etter at Mathilde blir gravid blir Juliens bakgrunn og karakter avslørt i et brev fra Madame de Rênal til marquisen. Som hevn oppsøker Julien sin tidligere elskerinne og skyter henne i kirken. Først etter at han har blitt fengslet, får han vite at hun overlevde skuddet. Hun besøker ham i fengselet og følger ham til skafottet; begge kvinnene følger ham til graven.
I tillegg til kjærlighetsintrigen inneholder romanen også en spenningshistorie hvor Julien må bistå de la Mole i monarkistiske konspirasjoner, og ikke minst karakteristikker av tidens politiske og sosiale retninger, i tråd med undertittelen krønike fra det 19. århundre. Til tross for de melodramatiske effektene rundt mord og kjærlighet regnes romanen som den store romanen om reaksjonens Frankrike i årene etter 1815, «där framför allt de aristokratiska miljöerna tecknas på ett briljant sätt».
Boken regnes som banebrytende ved sin introduksjon av indre monolog og hovedpersonens følelser og refleksjoner over seg selv, og Andre Gide har sagt at den med dette fremstår som en 1900-tallsroman.
Romanen er filmatisert flere ganger, blant annet som miniserie av BBC i 1993, med Ewan McGregor, Alice Krige og Rachel Weisz i de tre hovedrollene.
Voksenpedagogikk

Voksenpedagogikk (andragogikk) er læren om den pedagogiske tilnæring til voksne. Andragogikk er en retning innen voksenpedagogikken som klart skiller mellom pedagogikk til barn og pedagogikk overfor voksne.
Wanghailoukirken i Tianjin

Wanghailoukirken (fransk: Cathédrale Notre-Dame-des-Victoires) i er en katolsk kirke i bydistriktet Hebei i storbyen Tianjin øst for Beijing i Folkerepublikken Kina. Den ble bygd i 1773 på et sted som tidligere hadde vært en keiserlig residens, Haihelou, som den ble kalt av Qianlong-keiseren under Qing-dynastiet.

Historie

I 1861 ble Haihelou lagt inn under det franske konsesjonsområdet, og i 1869 var kirken reparert og fikk som nytt navn Vår Frue av Seieren. I etterkant av Tianjin-hendelsen ble den brent ned den 21. juni 1870 av en rasende folkemengde. Den ble gjenreist uendret i 1897. Tre år etter kom bokseropprøret, og kirken ble på nytt ødelagt. I 1904 ble den katolske kirke i henhold til bokserprotokollen gitt skadeserstatning, og kirken ble gjenreist for annen gang. I tillegg kom en skole for gutter og piker, og den katolske bispegård hit. Biskopen flyttet imidlertid allerede i 1914 til en annen kirke.
Under kulturrevolusjonen ble kirken alvorlig skadet nok en gang. Noen gjenoppbygning var ikke kommet i gang innen den i 1976 ble ytterligere rammet av Tangshan-jordskjelvet. I 1984 ble den sterkt skadede bygningen returnert til katolikkene, som straks begynte på reparasjonsarbeidene. Kirken ble gjenåpnet den 8. desember 1986.
Kirken ble i 1996 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Den ble stengt igjen i desember 2006, og gjenåpnet etter seks års oppussinger og reparasjoner i desember 2012.
Sevastopol

Før russerne

På 700-tallet f.Kr. opprettet grekere fra Miletos en handelsplass ved nåværende Sevastopol. Mot slutten av 600-tallet kom det bosettere dit fra Heraklea Pontica, og bosetningen ble den viktigste på Krim. Under romersk og senere bysantinsk overhøyhet beholdt byen sitt greske preg, men den ble ødelagt etter den mongolske beleiring og påfølgende erobring av byen på 1300-tallet.

Russisk tid

Sevastopol ble grunnlagt som by i 1783 av Grigorij Potemkin etter at Det russiske keiserdømmet under hans ledelse samme år hadde annektert Krim-khanatet, herunder Krimhalvøya. Byens citadell ble raskt oppført. Samme år etablerte også Potemkin Svartehavsflåten som en del av byen, og denne ble snart en viktig marinebase. Ikke lenge etter var den også en viktig handelshavn. 
Mellom 1797 og 1826 gikk byen under det krimtatarske navnet Achtijar. År 1855 ble byen beleiret av britene og franskmennene under Krimkrigen; den falt etter elleve måneder. I Panoramamuseet finnes Franz Roubauds hundre meter lange rundmaleri av beleiringen. Maleriet ble ødelagt under andre verdenskrig men ble restaurert (1954).
Under Andre verdenskrig motstod Sevastopol i 250 dager mellom 1941 og 1942 aksemaktenes beleiring. Beleiringen foregikk uforstyrret og de tyske styrkene kunne benytte seg av noen av de største kanonene noensinne brukt, blant annet jernbanekanoner. Byen ble unnsatt av Den røde armé den 9. mai 1944 og fikk den sovjetisea tittelen «Helteby» året derpå.
I sovjettiden var Sevastopol en by av stor militær betydning og derfor en lukket by. Den var formelt direkt understilt myndighetene på republikknivå, først under Den russiske SFSR.

Ukrainsk tid

Byen ble i 1954, sammen med hele Krim, overført til Ukraina, under Den ukrainske SSR. I 1957 ble byen Balaklava inkorporert i Sevastopol.  Det var ved byen Balaklava at det berømte Charge of the Light Brigade (udødeliggjort gjennom Tennysons dikt) fant sted under Krimkrigen, en militær blunder som tvang britisk kavaleri inn i et selvmorderisk angrep den 25. oktober 1854.
Byen og nærmeste omegn, som inkluderer både den russiske og ukrainske flåtebasene er et eget administrativt område og ikke en del av det selvstyrt området Den autonome republikk Krim.

Russisk anneksjon

I 2014 ble Krim okkupert av Russland. Sevastopol fikk deretter egen autonom bystatus i Den russiske føderasjon, samme tittel som Moskva og St.Petersburg.

Leieforhold

Ukraina og Russland har inngått en avtale som gjør at Russland fremdeles kan anvende Sevastopol som marinebase. Avtalen hadde en varighet ut 2017. 21. april 2010 inngikk den ukrainske presidenten Viktor Janukovytsj og den russiske presidenten Dmitrij Medvedev en avtale om at Russland skulle få leie marinebasen i ytterligere 25 år etter 2017 i bytte for naturgass til redusert pris. Avtalen måtte godkjennes av begge lands parlamenter før den trådte i kraft. Ukrainas parlament godkjente den etter mye bråk med 236 av 450 stemmer, mens den i Russland ble ratifisert med overveldende majoritet og ingen diskusjon. Etter Russland sin annektering har leieforholdet som en naturlig del av situasjonen blitt kansellert.
G.M. Anderson

Bakgrunn

Han var sjette barn av Henry og Esther (Ash) Aronson, begge fra New York. Familien var jødisk, farens foreldre var emigrert til USA fra Preussen og moren fra Russland. Familien flyttet til Pine Bluff da hanm var tre år gammel. Han bodde der til han var åtte, og så flyttet familien til St. Louis.

Karriere

Da han var 18 flyttet han til New York City og opptrådte i vaudeville og på teater, og virket samtidig som modell og avisselger I 1903 møtte han Edwin S. Porter, som gav han jobber som skuespiller og skriptmedarbeider.
Anderson debuterte som filmskuespiller i filmene The Messenger Boy's Mistake og The Great Train Robbery i 1903. I 1907 grunnla han sammen med George Kirke Spoor deres eget filmstudio som de kalte Essanay Studios som ble ett av de dominerende filmselskapene på begynnelsen av 1900-tallet. Anderson spilte inn over 300 kortfilmer for dette studioet og han fikk en enorm popularitet. 
I 1916 var Anderson lei skuespilleryrket og han solgte sitt eierskap i Essanay Studios og pensjonerte seg fra skuespillyrket. Han returnerte til New York og kjøpte Longacre Theatre og produserte skuespill for dem men uten noen varig suksess. Han gjorde et kort comeback som produsent med en rekke kortfilmer i 1918 og 1919. Men flere konflikter med i studioet førte til at han trakk seg tilbake igjen som skuespiller og produsent etter 1920. 
Anderson ble æret i 1998 med bildet av ham på et amerikansk frimerke. I 2002 ble han innsatt i Western Performers Hall of Fame ved National Cowboy & Western Heritage Museum i Oklahoma. Anderson ble også tildelt en stjerne på Hollywood Walk of Fame ved 1651 Vine Street i Hollywood.
Sannsundsbron

Sannsundsbron er en bro i Jämtland. Den krysser Sannsundet i Storsjön og forbinder blant annet Hackås og Oviken.
Broen er 1325 m lang, og Sveriges niende lengste bro (sjette lengste som eies av Trafikverket). Den ble innviet i 1981.
Stålbjelkene til Sannsundsbron ble produsert i Orsa og  fraktet på lastebil, bjelke for bjelke opp til montasjeplassen ved Storsjøn. Her ble de sveiset sammen til ca 50 meter lange seksjoner som ble fraktet ut til montasjestedet ute i sundet på 2 flåter før de ble heist på plass på pilarene. Broen ble montert av Svenor Stål AB som var en del av firmaet Alfr.Andersen Mek.Veksted & Støberi AS i Larvik i Norge.
Blohm und Voss

Skipsbygging

Verftet har bygget skip og store maskiner i 125 år. 3 skip fra Hurtigrutens etterkrigsflåte ble bygd ved Blohm und Voss i 1956: MS «Nordstjernen», MS «Ragnvald Jarl», og MS «Finnmarken». Verftet bygger nå krigsskip for både den tyske marinen og for eksport, deriblant til Norge.

Flyproduksjon

Mellom 1930 og 1945 utviklet og bygget Blohm & Voss også fly for det tyske statsflyselskapet, Lufthansa, og for flyvåpenet (Luftwaffe). Særlig verdt å legge merke til var sjøflyene selskapet utviklet. Flyproduksjonsavdelingen gikk under betegnelsen Hamburger Flugzeugbau, derav «Ha» betegnelsen på enkelte av flytypene.
Brandon Lee

Barndom

Lee ble født i 1965 i Oakland som sønn av den legendariske kampsportutøveren Bruce Lee og kona Linda Lee. Da han var tre måneder gammel flyttet familien til Los Angeles i California. Da faren etter hvert fikk problemer med å få filmroller, flyttet de til Hongkong i 1971. Etter farens død i 1973 tok moren Brandon og søsteren hans, Shannon, med tilbake til USA, først til Seattle og så til Los Angeles.

Privatliv

Lee traff Eliza Hutton i 1990. De flyttet sammen tidlig i 1991 og forlovet seg oktober 1992. De hadde planlagt å gifte seg i Mexico 17. april 1993, men han døde 17 dager før.

Yrkesliv

Lee spilte i flere filmer og TV-serier, men det var først i filmen The Crow (1992) at han fikk sitt internasjonale gjennombrudd i rollen som Eric Draven. Tragisk nok døde han under innspillingen grunnet et uhell med et skytevåpen. Filmen ble likevel ferdiggjort, og ble en kultfilm. Han ble nominert som beste mannlige skuespiller for rollen som Eric Draven i The Crow på MTV Movie Awards. Ironisk nok handlet filmen om en mann (Eric Draven) som ble drept dagen før han skulle gifte seg.

Ulykken

En revolver som skulle brukes under innspillingen ble ladet med ekte patroner uten krutt. Siden tennhetten  inneholder krutt så dannes det et smell, men trykket i patronhylsen er for lite til at prosjektilet forlater løpet, men blir sittende fast i løpet pga av friksjonen. Samme revolver ble så brukt i en annen scene, og ladet med løspatroner uten prosjektil, dette uvitende om at det satt et prosjektil i løpet. En løspatron er ladet med krutt og lager et mye større trykk enn en patron uten krutt. Trykket som oppsto var da nok til å få prosjektilet som allerede satt i løpet til å forlate løpet, og så traff Lee i mageregionen. Hastigheten på prosjektilet var lavere enn normalt i et skytevåpen, men det var nok til å skade Lee såpass at livet ikke sto til å redde. Han ble erklært død klokken 13:30 31. mars 1993. Han ble begravet på Lake View Cemetery i Seattle, ved siden av sin far.
Nyssocarinus

Utseende

Middelsstore, avlange, brokete trebukker. Antennene er lange og tynne. Kroppen er mønstret i lysgrått, gult, brunt og svart. Pronotum er rundet, dekkvingene avsmalnende bakover, beina forholdsvis lange.

Utbredelse

Slekten er utbredt i sentrale deler av Sør-Amerika.
Segregering

Fremvekst og årsak

Individer eller folkegruppers spesifikke tilknytning til en bestemt lokalitet eller territorier kalles «territorialitet». Territorialitetsbegrepet knyttes til en prosess hvor gruppemedlemskap og gruppemedlemmers identitet etableres og opprettholdes.
Det første trinnet i dannelsen av en gitt gruppeidentitet er å definere «de andre», på en ekskluderende og stereotypisk måte. Kongregering er territoriell- og bostedskonsentrering av spesifikke grupper eller undergrupper av mennesker. Kongregring bidrar til å konsolidere gruppeidentitet i relasjon til mennesker og steder utenfor gruppens kjerneområde.

Diskriminering

Kongregering er derimot ikke alltid frivillig. Vertssamfunnet er også preget av territorialitet, og deres reaksjon på sosiale og kulturelle forskjeller mellom dem selv og minoritetsgruppen kan gjerne ta form av diskriminering. Diskriminering kan ha en sterk territoriell basis, hvor målet er å begrense minoritetsgruppens territorielle størrelse, og begrense deres assimilasjon eller integrering i vertssamfunnet.
Majoritetens motstand har ulike kjennetegn, men «sosial fiendtlighet» eller avvisende holdninger ovenfor minoritetsgruppen og dens medlemmer er det vanligste uttrykket, men det eksisterer også former for diskriminering som har mer vidtrekkende effekter.
Eksempel på mer vidtgående former for diskriminering er: Fordommer og eksklusjon i arbeidsmarkedet, manipulering av bruksretten til private og offentlige områder samt eiendomsmarkedet, investeringer styres bort fra områder befolket av minoritetsgrupper og institusjonalisering av diskriminering forekommer gjennom offentlige organers praksis.

Segregeringsformer

Segregering er resultatet av sammenfall av kongregering og diskriminering, det er identifisert tre sentrale former for romlige uttrykk for dette resultatet, enklaver, ghettoer og kolonier.
Enklaver er definerte områder som har eksistert i lang tid, og kjennetegnes av langvarige kongregering- og diskrimineringstendenser, men domineres av intern enighet og felles identitet. De jødiske distriktene i dagens europeiske byer, samt i byene på USAs østkyst er eksempel på enklaver.
Ghettoer er i likhet med enklavene gjerne etablert for lenge siden, men er mer et produkt av diskriminering enn kongregering. 
Segregeringen av afroamerikanere og hispanjoler i amerikanske byer har produsert denne distinkte romlig formen.
Kolonier kan oppstå som resultat av kongregering, diskriminering eller begge, disse prosessene er i dette tilfellet relativt svake og varer gjerne ikke over tid. Opprettholdelse over tid betinger kontinuerlig tilstrømning av nye medlemmer til minoritetsgruppen. 
Tidlig i det tyvende århundre inneholdt byene i USA distinkte kolonier, befolket henholdsvis med tyskere, skandinaver, irer og italienske immigranter. Disse har mer eller mindre forsvunnet med tiden. I dag finner man greske og «jugoslaviske» nabolag i australske byer, og koreanske kolonier i japanske byer.