google/wiki40b huggingface dataset:
Stormkjøkken

Stormkjøkken er et tur/frilufts-kokeapparat for steking eller koking av mat og drikke.  Den består vanligvis av to hoveddeler; en varmekilde som drives av flytende brennstoff eller gass.  Denne plasseres i en holder som sørger for stabilitet og tilgang til luft.  Den øvre delen er en vindskjerm som beskytter brenneren og som holder på plass en stekepanne eller gryte.  
Stormkjøkken var tradisjonelt utstyrt med brenner av etylalkohol (ofte tilgjengelig som rødsprit), men det blir mindre brukt på grunn av fare for brann ved påfylling.  Norsk brannvernforening advarte i 2017 mot å bruke rødsprit som brennstoff i stormkjøkken. Det har blitt mer vanlig med gassbrenner (propan/butan) og spesialgas for å unngå ulemper ved sterk kulde.  
Multifuel-brennere som kan bruke flere typer brennstoff som bensin, parafin, diesel (og i noen tilfeller også gas) er også vanlig som varmekilde. Disse har gjerne ofte med utbyttbare dyser for optimal brenning av valgt brennstoff, og dermed enklere rensing/vedlikehold av dysen. 
Forløperen til stormkjøkkenet er antagelig Nansenkjelen basert på en primus med parafin som brennstoff. Den ble brukt allerede ved ekspedisjonen i 1893-96 til Nordpolen.
Stormkjøkken benytter en veske under trykk som brennstoff. En manuell pumpe integrert i brenneren sørger for trykket.  Vesken sprayes ut, og sprayen varmes opp til den fordamper opp i et lite kammer som ligger ytterst. Dampen kommer ut av små hull som er plassert på rekker rundt kanten av brenneren for optimal tilgang til oksygen fra luften. Dette gjør at brenneren oppnår maksimal effekt. I begynnelsen, når kammeret er fortsatt kald, sørges den initielle oppvarmingen ved å tenne på litt sprit som man heller på en trau nedenfor kammeret.
Pachyta

Utseende

Middelsstore (10-20 millimeter), noe brede, svarte trebukker, dekkvingene gjerne mer eller mindre brunlige eller gulaktige. Hodet og pronotum er mye smalere enn dekkvingene, som har markerte, utstående "skuldre". Antennene er tynne, omtrent så lange som kroppen. Pronotum er mer eller mindre klokkeformet, tydelig lengre enn bredt, med en butt tann midt på hver sidekant. Dekkvingene er vanligvis kraftig avsmalnden bakover, bredest ved "skuldrene", spriker bakerst. Beina er forholdsvis lange og slanke.

Levevis

De fleste av artene har larver som utvikler seg under barken på nylig døde trær. Fordi utviklingstiden gjerne er forholdsvis kort kan de også gjøre seg nytte av nyfelt tømmer. De voksne billene er livlige dyr som løper raskt og gjerne flyr i solskinn om våren. De besøker av og til blomster. Når billene blir forstyrret, strekker de forkroppen skrått oppover, de kan da virke nesten aggressive men er helt harmløse for mennesker.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Palearktis og den vestlige delen av Nord-Amerika.
Stasjon Arnemuiden

2008

I 2008 kommer rutetidene i Zeeland til å bli forandret. Fjerntogene (intercity's) vil da stoppe på alle stasjonene i Zeeland, men for å forkorte reisetiden til Randstad stenges tre stasjoner: Arnemuiden, Kapelle-Biezelinge og Krabbendijke.
Sjømannsvisa

«Sjømannsvisa» er et skillingstrykk som Alf Prøysen samlet inn til visespalten sin i «Magasinet for alle», årgang 1954-1955. Det oppgis ingen opprinnelse, eller tekstforfattere. På de fleste skillingstrykk står den bare kalt som «Sjømannsvisa», men den går også under tittelen «Tid at tie, tid at tale». Visa synges vekselsvis med Han og Hun, med Han som solist fra vers 2. Visa er også gjengitt i boka «De gamle visene med Alf Prøysen», utgitt på Forlaget for alle 1972.

Teksten

1.Tid at tie, tid at tale, tid til hat og kjærlighet,

tiden bør du ei forbale ofte lides tap derved.

Tiden må man akte nøye, som en bonde sår og pløye

som soldaten på sin vakt, tiden tages må i akt.
2.Nu har jeg tid min søte pike, jeg har leilighet dertil,

jeg vil deg min mening sige, ikke lenger tie still.

Om du tenker deg at gifte og din frihetstid omskifte

må du ikke lenger gå for du svarer meg derpå.
3.Jeg vet ei hva jeg skal svare jeg nok ynder din person,

men først må du meg forklare hva som er din profesjon.

For det annet vil jeg spørge om du stedse kan forsørge

deg og meg og vårt avkom, resten kan vi tales om.
4.Jeg skal svare på det ene jeg er jo en rask sjømann,

jeg skal lett vårt brød fortjene ut på sjø og salten vann.

Ondt og godt må den fordøye som skal havets bølger pløye

Gud han vet hvor det vil gå dersom konen føde må.
5.Om jeg tager meg en bonde deres vesen jeg forstår,

en som er ei av de onde om han tager seg en tår.

Eller kanskje jeg meg fester enten til en skolemester

til en skredder eller smed, som jeg stedse kan få se.
6.Men en sjømann best jeg liker og vil gjerne ha til mann,

men du har vel andre piker når du er i fremmed land.

Undres hvordan du deg skikker om du elskes eller drikker

eller lystig spiller kort så fortjenesten går bort.
7.Slike må regnes ei så nøye men slåes hen i vær og vind

hva du ikke ser for øyet ei forstyrres vil ditt sinn.

Bort med slike stolte griller som du nu deg forestiller,

vil du ha meg så si ja ellers reiser jeg herfra.
Agoyandemningen

Agoyan-demningen er en demning med vannkraftstasjon i Ecuador. 
Anlegget har turbiner med installert produksjonskapasitet (ytelse) på 156 MW.  Det ble ferdigstilt i 1987.
Volksdeutscher Selbstschutz

Volksdeutscher Selbstschutz var en paramilitær organisasjon bestående av folketyskere (Volksdeutsche) bosatte i Polen. Volksdeutscher Selbstschutz, som ble grunnlagt i 1938, virket under andre verdenskrig og deltok i massakrer på i samband med Operation Tannenberg. Sjef for Volksdeutscher Selbstschutz var SS-Standartenführer Ludolf von Alvensleben, øvrige ledende befal var også SS-folk.
Volksdeutscher Selbstschutz opererte før og under de første stadier av andre verdenskrig i den vestlige del av Polen og var ansvarlig for meget av forberedelsene til, og tok del i, massakrer på etniske polakker og da ikke minst intelligensiaen (Ausserordentliche Befriedungsaktion (AB-Aktion), i gjerne i samarbeide med SS Einsatzgruppen. De tok også del i mord på syke.
Otto von Bismarcks regjering

Otto von Bismarcks regjering var Det tyske keiserrikes regjering fra 21. mars 1871 til 20. mars 1890. Den tjente dermed under samtlige tre keisere, Vilhelm I (1871–1888), Fredrik III (1888) og Vilhelm II (1888–1890).
I den fransk-prøyssiske krig i 1871, vant Preussen tilbake landskapet Alsace-Lorraine, som da ble til Reichsland Elsass-Lothringen. Bismarck innså at Frankrike aldri ville akseptere tapet av disse landområdene, men søkte likevel aldri noen forsoning med nabolandet i vest. Overfor omverdenen forsikret Bismarck at keiserriket ikke utgjorde noen fare, idet det var mettet (saturiert) i sin søken på nye landområder. En hovedforutsetning for Bismarcks politikk, var likevel at Frankrike ble isolert internasjonalt. En ny krig mellom de to landene kunne bare forhindres gjennom opprettholdelsen av en militær likevekt dem i mellom.
Innenrikspolitisk var Bismarck opptatt av nasjonalt samhold. Han anså katolisismen som en alvorlig trussel mot det prøyssisk-protestantiske monarkiet, og mot denne førte han sin antikatolske «kulturkampf». Også den fremvoksende arbeiderbevegelsen fremsto for Bismarck som en trussel mot den etablerte samfunnsorden. i 1875 ble Sozialistische Arbeiterpartei (SAP) stiftet. Regjeringen på sin side, innførte i 1878 sosialistloven, som ledd i bekjempelsen av sosialdemokratiet. Parallelt innførte regjeringen en omfattende sosiallovgivning, blant annet sykeforsikringslov (1883) og ulykkesforsikringslov (1884). Da Bismarck i 1890 til slutt måtte gå av som kansler, var det som følge av uenighet mellom Bismarck og Vilhelm II om sosialistlovene .
Obninsk

Obninsk (russisk: О́бнинск) er en by i Kaluga oblast i Russland. Den ligger rundt 60 km nord for Kaluga og 100 km sørvest for Moskva, ved jernbanen mellom Moskva og Kiev. Innbyggertall: 105 706 (folketelling 2002), 100 178 (folketelling 1989).
Obninsk er en av de største russiske vitenskapsbyene. Verdens første atomreaktor beregnet for storskala produksjon av elektrisitet ble åpnet her 27. juni 1954, og den fungerte også som treningsbase for mannskapet på Sovjetunionens første atomubåt, Leninskij Komsomol. Byen Obninsk ble grunnlagt to år senere, i 1956.
I dag ligger det tolv vitenskapelige forskningsinstitutter i byen. De har sine viktigste aktiviteter innen kjernefysikk, spesielt atomkraft, strålingsteknologi, medisinsk radiologi, samt meteorologi.
Obninsks største landemerke er det 315 meter høye Obninsk meteorologiske tårn, som ble bygget for å studere spredning av stråling fra atomkraftverket.
CFTA

Continental Free Trade Area er en afrikansk mellomstatlig organisasjon og et frihandelsforbund. Avtalen ble undertegnet av 44 afrikanske land den 21. mars 2018 i Kigali i Rwanda. Avtalen forplikter landene til å fjerne tollen mellom landene på 90 prosent av varene som handles mellom landene. 10 prosent av varene tillates likevel å være tollbeskyttet som sensetive varer. Avtalen må ratifiseres av 22 land for å tre i kraft.
Den franske økonomen Jacques Berthelot påpekte at landbruksproduksjonen i de enkelte land kan bli redusert som følge av avtalen.
Luzjniki stadion

Historikk

23. desember 1954 besluttet den sovjetiske staten å bygge et større stadion i Moskva i Luzjniki-området.  Sovjetunionen hadde tatt 71 medaljer i sommer-OL i 1952 og interessen for friidrett var så stor at det var behov for et stadion med alle moderne fasiliteter som en del av et større sports-kompleks. Stadionet ble offisielt åpnet 31. juli 1956 etter å ha blitt bygget på bare 450 dager.   
Stadionet var hovedarenaen for sommer-OL i 1980 og kapasiteten var 103 000 under arrangementet.
I 2013 startet en større utvidelse og modernisering av stadionet for fotball VM. Den historiske fasaden ble beholdt, men innvendig ble det bygget helt om. Løpebanen ble fjernet og tribunene ble flyttet nærmere gressmatten. Kapasiteten ble utvidet fra 78 000 til 81 000. Åpningskampen for det ny-renoverte stadionet gikk 11. november 2017 da Argentina slo Russland 1-0. I den andre kampen som ble spilt her, tapte Russland 0-3 mot Brasil, den 23. mars 2018.
Smestadtunnelen

Byggefasen (1981–1983)

Entreprenørfirmaet Eeg-Henriksen stod for anleggsarbeidene, som på deler av strekningen bestod av kompliserte grunnforhold. Flyktige leirmasser medførte bygging av spuntvegger med støttebjelker ned i jorden på hver side av veien. Man begynte først med strekningen fra Dalsveien i retning Smestadkrysset, noe som medførte omdirigering av trafikken via Heggeliveien og Sørkedalsveien. Det oppstod lange, saktegående køer som et resultat av dette.

Terrorfrykt (2001–2002)

I september 2002 kunne Aftenposten avsløre at Smestadtunnelen kunne kollapse ved brann. Dette kom frem av en hemmelig rapport utarbeidet for Statens vegvesen i november 2001. Faren gjaldt dersom en tankbil e.l. skulle ta fyr inne i tunnelen. Man fryktet dermed at terrorister skulle utnytte denne svakheten. Utbedringer ble utført høsten 2002.

Rehabilitering fra 2015

1. juni 2015 startet Statens vegvesen arbeidet med å oppgradere Smestadtunnelen på Ring 3 i Oslo. Smedstadtunnelen er den første av ti Oslo-tunneler som skal rustes opp fram mot 2019. På landsbasis skal 200 tunneler utbedres.  I hele byggeperioden vil trafikken i begge retninger bli sluset gjennom ett av tunnelløpene, mens det andre rehabiliteres.
Smestadtunnelen er en betongtunnel støpt i åpen byggegrop. Siden den ble åpnet i 1983, har den blitt utsatt for store påkjenninger, blant annet på grunn av vegsalt. Dette har ført til betongskader. Disse skal nå repareres. Dessuten skal det monteres brannbeskyttelsesplater i taket, og det skal etableres et sedimenteringsbasseng for vann som renner inn i tunnelen.
For å hindre at takplatene reduserer frihøyden, må sålen senkes med 10 cm.
Wyodak kullkraftverk

Wyodak kullkraftverk er et kullkraftverk ved Gilette i delstaten Wyoming i det vestlige USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 362 MW, fordelt på 1 blokker / turbiner. Operatør er energiselskapet PacifiCorp, som eies av Berkshire Hathaway.
Anlegget ble bygget ut i årene omkring 1960–1971. Brenselkilden er sub-bitumenøst kull. Utslippene av CO2 i 2006 var totalt 2.872.883 tonn.
Skogen har mange øyne

«Skogen har mange øyne» er en roman av Margit Sandemo fra 1978. Originalens tittel var «Skogen har många ögon». Den gikk først som føljetong i de nordiske utgavene av Allers før den kom i ulike paperback utgaver. Den omhandler Yrsa Folling som jobber på et nyhetsbyrå, og kommer over mysteriet «Mannen fra Grottedalen», en ung mann som ble funnet død, uidentifisert. Yrsa blir så facinert av historien at hun oppsøker stedet der det skjedde, bare for å finne ut at personen som man antok var død, lever i beste velgående, og heter Rustan Garp, er blind, og av finsk opprinnelse. Hun følger ham tilbake til Finland, og blir dermed en del av et drama som omhandler alt fra sjalusi til spionasje. Heltinnen er igjen en av Margit Sandmos karakterer som er tung, mindre pen og ikke så populær i vennekretsen, men som altså finner kjærligheten til slutt. Boken ble utgitt i 1982 som bok nr. 10 i serien «Margit Sandemos beste føljetonger».
Allround-VM på skøyter 1926, menn

Allround-VM på skøyter 1926, menn ble arrangert på Øya stadion i Trondheim, Norge 20 og 21. februar 1926. Ivar Ballangrud   fra Norge ble verdensmester.
Unge helter (film)

Innspillingsfakta

Unge helter ble spilt inn i Norge.

Handling

I begynnelsen av den tyske invasjonen av Norge i april 1940 blir 14-årige Peter vitne til at en forsendelse ankommer bygda hans i all hemmelighet. Dagen etter finner han forsendelsen skjult i en snødekt hule. Han oppdager at den inneholder en stor mengde gull, som blir oppbevart der av motstandsbevegelsen. Peter forteller ingen om sin oppdagelse og klekker ut en plan om å bruke en gruppe barn til å transportere gullet i ryggsekker til onkel Victors fiskerbåt. Han er medlem av motstandsbevegelsen.
Caccobius schreberi

Utseende

En liten til middelsstor (4-7 millimeter), kort og kraftig, svart, hårløs skarabide. Hodet er bredt, overleppen (labrum) bredt innskåret i midten. Pronotum er nesten sirkelrundt sett ovenfra, ganske tett og kraftig punktert, så bredt som dekkvingene. Dekkvingene har tydelige punktstriper og to par røde flekker. Beina er kraftige gravebein, leggene (tibiae) med tre tenner på utsiden.

Levevis

Denne arten er knyttet til tørre steppe-områder, der den lever av ku- og hestemøkk.

Utbredelse

Arten er funnet i Sverige og Danmark men ikke i Norge.
Kortvoksthet

Årsaker og typer

Vekst er et samspill mellom veksthormoner og egenskaper i bein- og bruskorganene. Kortvoksthet hos mennesker skyldes oftest genetiske disposisjoner, det vil si er arvelig bestemt, og de fleste innbefatter enkle genvariasjoner som påvirker strukturen eller utviklingen av bein-, brusk- eller bindevev. 
Denne typen av avvik kalles skeletal dysplasi. Også kondrodystropi, kondrodysplasi og osteokondrodystropi anvendes i medisinsk litteratur med omtrent samme betydning. 
I mange av disse tilfellene er i hovedsak bein og knokler de påvirkede kroppsdelene, og personen er frisk ellers. I andre tilfeller påvirker de genetiske forandringene også andre deler av kroppen. 
En skiller mellom veksthemning med normale størrelsesforhold mellom kroppsdelene (primordial, hypofysær og symptomatisk veksthemning) og veksthemning med unormale proporsjoner mellom kroppsdelene når veksthemningen først og fremst rammer lemmene. Akondroplasi tilhører den sistnevnte formen og er en av de vanligste og kanskje mest lettgjenkjennelige skeletale dysplasier. Den rammer ca. 1 av 40 000 barn, og begge kjønn i samme utstrekning.
Noisy-le-Grand

Navn

Navnet Noisy kommer fra middelalderlatin nucetum , som betyr "valnøttlund", etter valnøttrærne (fransk noyers) som dekket området Noisy-le-Grand i tidligere tider.
Epitetet "le-Grand" (middelalderlatin: Magnum), som betyr "den store", ble lagt til i middelalderen, antagelig for å skille Noisy-le-Grand fra det mindre samfunnet Noisy-le-Sec, som noen ganger ble kalt Nucenum Minus ("Lille Noisy").
Blix forlag

Blix forlag var et forlag som var eid av Bjørn Blix. Det ble drevet av bokhandler Sverre Scheen.
Forlaget var sammen med Kamban forlag, Centralforlaget og Stenersens forlag et av de såkalte «NS-forlagene». Forlaget samarbeidet nært med NS og utga en stor del av NS' propagandabrosjyrer og -litteratur under krigen. Det er derfor ofte omtalt som NS' «partiforlag». Forlaget utgav ikke skjønnlitteratur, kun noen nytrykk av eldre bøker. Før krigen utga det foretakshistorie og et større verk om Oslo-marka. Under krigen kom i tillegg historiske verk og reiselivsskildringer. Mange av bøkene var oversatte fra tysk.
Forlaget hadde en bestselger med Jonas Lie d.y. sin reiseskildring "Over Balkans syv blåner" (1942).
Paparazzi

Norge

Paparazzo var lenge et ukjent begrep for offentligheten i Norge. Ordet ble for alvor kjent etter det dramatiske dødsfallet til Prinsesse Diana i 1997.
MF «Jøsenfjord-Ferjen»

MF «Jøsenfjord-Ferjen» nå MV «Voyager» var en tidligere norsk 20 personbilenheter (PBE) ferje fra 60-tallet. Den er nå et forskningsfartøy/flerbruksfartøy.
Jørgen Indsetviken

Jørgen Indsetviken fra Hønefoss er en norsk MMA-utøver. Han representerer det norske landslaget og klubben Hønefoss Fight Gym.
Indsetviken er regjerende mester i organisasjonen BCMMA i weltervekt amatør-klassen.
Grøften

Grøften er en restaurant med tradisjoner, beliggende i forlystelsesparken Tivoli i København på Sjælland.
Restauranten åpnet i 1874 under navnet Teatercafeen, men ble på folkemunne gjerne kaldt Grøften. Grøftens kulinariske spise er blant andre skipperlabskovs, friskpillede fjordrejer samt italiensk inspirerte retter.
Grøften legger gjerne bord til kjente personligheter, og det danske Fremskridtspartiet ble stiftet her i 1972 av bornholmeren Mogens Glistrup.
Skärholmen tunnelbanestasjon

Skärholmen tunnelbanestasjon er en stasjon på Stockholms tunnelbane, i Skärholmen. Den trafikkeres av T-bane 2 (rød linje) og ligger mellom stasjonene Sätra og Vårberg. Stasjonen ligger i Skärholmsterrassens bygning, ca. 5 meter under bakken.
Stasjonen ble innviet 1. mars 1967 som den 64. stasjonen.
Universitetsmuseenes IT-organisasjon

Universitetsmuseenes IT-organisasjon (MUSIT) ble etablert i 2007 av universitetene i Bergen, Oslo, Tromsø og Trondheim. I 2009 kom også Universitetet i Stavanger med.
Formålet med organisasjonen er å forvalte universitetsmuseenes digitale samlinger på en forsvarlig måte, og å gjøre dem tilgjengelige for lek og lærd. Den daglige driften av MUSIT og forvaltningen av MUSITs portefølje av databaser og applikasjoner er lagt til i Gruppe for digital samlingsforvaltning (DS) ved Universitetet i Oslos Senter for informasjonsteknologi (USIT). Gruppen drifter og utvikler universitetsmuseenes samlingsdatabaser og applikasjoner i samarbeid med andre grupper ved USIT, og publiserer samlingene på Internett.

Historie

MUSIT bygger videre på utviklings- og digitaliseringsarbeidet som ble utført i to tidligere prosjekt (Dokumentasjonsprosjektet og Museumsprosjektet). Da ble store mengder gjenstander, foto, dokumenter og registreringskort digitalisert ved spesielle registreringssentraler, og det ble utviklet dataverktøy for å forvalte det digitaliserte materialet.

Samlingsdatabaser

MUSIT forvalter samlinger innenfor en rekke fagfelt, bl.a. arkeologi, botanikk, etnografi, numismatikk og zoologi. Samlingsdatabasene inneholder både historiske data, digitalisert fra gamle kataloger og arkiv, og data som produseres daglig gjennom systematiske innsamlinger og forvaltningsoppgaver som universitetsmuseene er pålagt av staten. Totalt inneholder databasene flere millioner objekter.

Tilgjengeliggjøring

MUSIT gjør innholdet i samlingene tilgjengelig i portalen www.unimus.no. I tillegg leverer MUSIT data til Artsdatabankens artskart-tjeneste og til Global Biodiversity Information Facility.
Genhe

Genhe (kinesisk: 根河; pinyin: Gēnhé) er et byfylke i den autonome region Indre Mongolia i Folkerepublikken Kina. Det er underlagt byprefekturet Hulunbuir.
Befolkningen var på 175 735 innbyggere i 1999.

Klima

Genhe har subarktisk klima (Köppen Dwc), og er offisielt definert som Kinas kaldeste sted, med en gjennomsnittlig årsremperatur på målestedet Tulihe på −4.4 °C. Vintrene er lange og meget strenge.
Ingeborg og Per Palle Storms ærespris

Ingeborg og Per Palle Storms ærespris utdeles fra Ingeborg og Per Palle Storms Legat, som ble stiftet i 1993. Ingeborg og Per Palle Storm, som var barnløse, testamenterte det vesentlige av sin eiendeler til et legat med det formål å tilgodese billedhuggere bosatt i Norge direkte eller indirekte.
50 % av Legatets avkastning skal deles ut hvert annet år som ærespris for å påskjønne personer eller institusjoner som har gjort en spesiell og vesentlig innsats av betydning innen eller for norsk billedhuggerkunst. I 2007 var prisbeløpet 350 000 kr til hver av de to mottagerne. I 2011 utgjorde prisen 250 000 kr.
Det er Legatets styre som avgjør hvem som skal tildeles æresprisen i samsvar med vedtekter og retningslinjer for utdeling. Det utlyses ikke konkurranse eller foretas nominering, og prisen utdeles heller ikke etter søknad. Advokatfirma Selmer er forretningsfører for Ingeborg og Per Palle Storms Legat. Legatet forvaltes av et styre på 3 medlemmer med advokat Christian Selmer som styreformann. Ved prisutdelingen i 2011 var de øvrige jurymedlemmene billedhogger Marit Lyckander – som var oppnevnt av en valgkomité, og billedhogger Ola Enstad – som var oppnevnt av Norsk Billedhoggerforening. I 2013 besto juryen av Selmer, Lyckander og Turid Angell Eng.
Lofotekspressen

Lofotekspressen var rute- og markedsføringsnavnet på et sammenhengende hurtigbåtsamband i Nordland som trafikkerte strekningen Bodø, via Svolvær, til Narvik fra 1988 til 1990. Sambandet ble driftet som et samarbeid mellom de to konkurrerende rederiene Saltens Dampskibsselskab (SDS) og Ofotens og Vesteraalens Dampskibsselskab (OVDS). Lofotekspressen var Norges lengste hurtigbåtsamband med en seilingslengde på 165 nautiske mil.

Historie

I 1987 fikk OVDS og SDS bygd to vannjetdrevne katamaraner, henholdsvis «Ofoten» og «Salten», som ble satt inn i sambandet. Rederienes investeringer var på 54 millioner kroner og de to skipene var blant landets største og raskeste med en passasjerkapasitet på 186 og en maksfart på 42 knop.

1988–1990

Ruta ble åpnet i Svolvær 4. juni 1988 av Bjørg Simonsen fra Samferdselsdepartementet, og den påfølgende dagen startet den ordinære rutetrafikken. Lofotekspressen ble da omtalt som begynnelsen på slutten for Hurtigruta. Sambandet erstattet de to tidligere hurtigbåtrutene mellom Bodø og Skutvik, som ble driftet av SDS, og mellom Svolvær og Narvik, som ble driftet av OVDS. I løpet av den første driftsmåneden i juni reiste ti tusen passasjerer med Lofotekspressen.
I juli 1988 gikk «Salten» inn i en steinmur på en øy i Nyholmsundet under innseilingen til Bodø etter at skipet mistet kontrollen over styre- og fremdriftssystemet som følge av at olje lekket ut fra det hydrauliske systemet. I hendelsen ble fem personer lettere skadd. 11. november samme år førte brottsjø til at «Ofoten» fikk store skader på vei fra Svolvær til Lødingen. Knuste ruter førte til at vann fosset inn i passasjersalongen, men ingen passasjerer ble skadet i hendelsen. For å hindre lignende hendelser ble både «Ofoten» og «Salten» ombygd i løpet av vinteren 1988–89. Som erstatning ble den eldre og mindre hurtigbåten «Skogøy» satt inn i sambandet.
Den 7. juni 1990 ble Lofotekspressen og Helgelandsekspressen slått sammen til et tre-delt hurtigbåtsamband som ble markedsført under rutenavnet Nordlandsekspressen. Tre hurtigbåter trafikkerte som Nordlandsekspressen i rutene Sandnessjøen–Bodø (NEX I), Bodø–Sortland (NEX II) og Svolvær–Narvik (NEX III).

Rutetilbud

Lofotekspressen hadde 19 anløpssteder i kommunene Bodø, Steigen, Hamarøy, Vågan, Lødingen, Evenes og Narvik. Passasjertrafikken hadde sin hovedtyngde på delstrekningene Svolvær–Narvik og Svolvær–Bodø. Hurtigbåtene «Salten» og «Ofoten» gikk begge én rundtur daglig. Skipene hadde en marsjfart på 37 knop og reisen fra Bodø til Narvik tok seks timer, inkludert liggetid.