Robert Greene

Liv og virke

Greene ble født i Norwich i 1558; imidlertid er biografene ikke samstemte om Greene var sønn av en beskjeden salmaker eller en mer framgangsrik vertshusholder med landeiende slektninger. Han tok sin BA i 1580 og MA i 1583 ved St John's College ved University of Cambridge, og fikk en MA ved University of Oxford i 1588.
Greene hevdet å ha giftet seg med en velstående kvinne ved navn Doll, og deretter å ha forlatt henne etter å ha benyttet en betydelig sum av hennes penger.
I London greide Greene å skaffe seg et levebrød av sin skriving. Han levde som en notorisk intellektuell og slyngel, kultiverte sitt omdømme i pamfletter som beskrev hans opplevelser midt blant skumle figurer i det elisabethanske England, og via en minneverdig framtoning med moteriktige klær og spisse røde skjegg.
Han døde den 3. september 1592, ifølge Gabriel Harvey som resultat av «et overdrevent inntak av sursild og rhinskvin». Det berømte Groatsworth of Wit Bought ble angivelig skrevet av Greene på dødsleiet, sammen med et brev til hans hustru, hvor han tryglet henne om å tilgi ham og betale hans gjeld.

Forfatterskap

Ved 1583 hadde Greene begynt sin litterære karriere med utgivelsen av en lang romanse kalt Mamillia, autorisert i 1580. Han fortsatte å produsere romanser skrevet i en meget forsiret stil, nådde sitt høyeste nivå i Pandosto (1588) og Menaphon (1589). Korte dikt og sanger innlagt i en del av romansene ga ham også ry som en lyrisk poet. Med en hyppig produksjon av slike verker ble Greene en av de første forfattere i England som levde av sin penn. En sang fra Menaphon, «Weep not my wanton smile upon my knee», fikk betydelig suksess og er i dag antagelig hans best kjente verk.
Greene skrev produktivt, men sleit med å skaffe seg nok penger til å leve i en tidsalder hvor profesjonelle forfattere var bortimot ukjent. I hans beryktede «Coney-Catching»-pamfletter framstilte Greene seg selv som en velkjent offentlig figur ved å fortelle fargerike historier blant banditter og kjeltringer som lurte velstående borgere fra deres velfortjente penger. Disse fortellingene ble alltid fortalt fra perspektivet til en angrende kjeltring, og hvor han la inn mange detaljer og fakta fra sitt eget liv tynt forkledd som fiksjon. Han framstilte sitt tidligere tøylesløse liv, sitt ekteskap og å svikte sin hustru og barn for søsteren til en beryktet figur i Londons underverden, hans forretninger med skuespillere og hans suksess med å skrive skuespill for dem.
Greene skrev i en rekke sjangre. I tillegg til romanser i prosa, komponerte han tallrike moraldialoger, og selv en del vitenskaplige skrifter om steins egenskaper og andre emner. Hans skuespill var The Scottish History of James IV, Alphonsus, og hans mest populære suksess, Friar Bacon and Friar Bungay (ca. 1589), foruten også Orlando Furioso, basert på Ludovico Ariostos episke dikt. Han kan også ha hatt en hånd i tallrike andre skuespill, og kan også ha skrevet en andre del til Friar Bacon (som kan ha bli bevart som John of Bordeaux, en antatt anonym oppfølger som aldri ble trykt, og kun bevart i et enkeltstående manuskript.
I tillegg til hans anerkjente skuespill, har det blitt foreslått at Greene var forfatteren til en rekke andre dramaer, blant annet The Troublesome Reign of King John, George a Greene, Fair Em, A Knack to Know a Knave, Locrine, Selimus, og Edward III, foruten andre – til og med Shakespeares Titus Andronicus.