Hagespissmus

Systematikk

Endelig status for C. suaveolens er ikke avklart. Det er beskrevet en rekke underarter, men i øyeblikket anerkjennes ingen av dem. Dette skyldes blant annet at C. suaveolens består av to svært distinkte klader, en østlig og en vestlig. Det har blitt foreslått å splitte disse kladene i tre selvstendige arter: C. suaveolens (østlig klade; Øst-Europa, Sentral-Asia; beskrevet av Pallas i 1811), C. mimula (vestlig klade, Vest-Europa, Miller 1901) og C. gueldenstaedtii (vestlig klade; Kaukasia, det østlige middelhavsområdet; Pallas 1811). Bestandene på Den iberiske halvøy bør kanskje få status som en egen art. C. sibirca (østlig klade, Sør-Sibir, Dukelsky 1930) står svært nært C. suaveolens og kan ikke gis artsstatus, men er en mulig underart. Enn så lenge betraktes imidlertid disse kladene som samme art.
Crocidura shantungensis fra Øst-Asia, Crocidura caspica fra sørbredden av Det kaspiske hav og Crocidura zarudnyi fra Balutsjistan står nært C. suaveolens, men regnes av Mammal Species of the World som egne arter. Alle de nevnte artene har samme kromosomtall (2n = 40, FN = 50) og utgjør C. suaveolens-gruppen i slekta Crocidura.

Utbredelse

Hagespissmusa er utbredt i sentrale deler av Palearktis, fra Spania (og trolig Portugal) og Frankrike (inkludert noen av Kanaløyene og flere øyer i det Middelhavet) i vest, og østover gjennom sentrale deler av Europa og Asia til det sørlige Sibir og det nordøstlige Kina i øst. Arten regnes som sjelden i sin vestlige utbredelse og mer tallrik og vanlig dess lenger øst man kommer. Populasjonen som sådan regnes imidlertid som stabil.
I senere år har arten også etablert seg lenger nord enn tidligere, men det kreves mer omfattende forskning før man kan si noe sikkert om hvorvidt utbredelsesområdet har hatt en generell utvidelse eller ikke. Det er imidlertid oppdaget en hittil ukjent bestand av hagespissmus i Rogaland, der den blant annet har blitt registrert ved noen anledninger i Stavanger-området (Randaberg, Stavanger, Vaulen og Gausel) og i ett tilfelle i Varhaug sør for Bryne. Jeroen van der Kooij hevder det er en sensasjon at arten har klart å etablere seg her. Det er ukjent når og hvordan den har tatt seg til Norge, og hvor stor og hvor utbredt bestanden her eventuelt er. Teoriene er at arten kan ha kommet hit som blindpassasjer på frakteskip, eller til og med ha blitt utsatt her.

Habitat

Habitatet er variert, men arten trives i tempererte strøk med god tilgang på insekter. På høye breddegrader assosieres hagespissmusa ofte med menneskelig aktivitet og beboelser, som boreal skog, gresskedde stepper, parker, hager og hus med tørrmurer. Andre steder blir arten gjerne assosiert med tettvokst vegetasjon, gjerne langs veikanter, bekker, elver, kanaler og innsjøer. Arten trives fra lavlandet og opp til 700 moh.

Atferd

Arten lever stort sett solitært og er mindre aggressiv enn Sorex-artene, selv om revirene kan overlappe. Hanner er dominante ovenfor hunner, og eldre ovenfor yngre. De holder gjerne til i nærheten av menneskelige bosettinger. Territoriet omfatter typisk 56–395 m². Om høsten trekker de gjerne inn i hus for å overvintre.
Hagespissmus kan bruke stemmen svært aktivt og kan finne veien rundt omkring i reviret, ved å bruke en primitiv form av ekkolokalisering der de lager høyfrekvente lyder for å tolke omgivelsene. Ved å bruke disse skrikene og ved å bruke værhår til å kjenne omgivelsene i tillegg til synet, hjelper det dem å finne fram. De luktmarkerer reviret ved å spre bakbeina og legge buken ned mot bakken og dra seg framover med framføttene. Derved kommer analkjertlene i kontakt med underlaget.
Hagespissmus spiser mest insekter og insektlarver, skrukketroll, edderkopper, snegler og litt plantekost. Den kan ete opp mot 55 prosent av kroppsvekten daglig, noe som tilsvarer cirka 4,2–8,0 kJ/g.

Reproduksjon

Reiret finnes gjerne under steiner, stokker, og i forlatte bol fra andre arter. Arten bygger også bol selv. Hagespissmus rekker imidlertid vanligvis bare å oppleve én hekkesesong i sin levetid, og den varer normalt fra mars–april til september–oktober. I den tiden har dyra gjerne 3–4 kull, og ny befruktning skjer ofte rett etter hver fødsel. Etter en drektighetstid på 27–30 dager føder hunnen vanligvis 3–5 ungen, men 2–8 ansees som et normalt antall.
Ungene fødes blinde og nakne og veier typisk 0,4–0,6 g. Pelsbehåring oppstår da ungene er cirka 7–9 dager gamle, og øynene åpnes normalt etter 10–13 dager. Mora dier avkommet i cirka 17–23 dager, hvoretter de avvennes. Ungdyra kan alt etter 8 dager danne karavane med mora, ved å bite seg fast i hverandres halerot, den forreste i moren. Ungene blir kjønnsmodne etter 45–50 dager, slik at unger som fødes om våren altså blir kjønnsmodne allerede samme sommer. Hagespissmus lever i gjennomsnitt i cirka 18 måneder i det fri, mens rekorden i fangenskap er 792 dager.

Predasjon

Hagespissmus fungerer som byttedyr for mange andre dyr, som regulerer bestandene av smådyr. Særlig ugler, men også slanger og andre små rovpattedyr som røyskatt og snømus, er de viktigste predatorene. Katter dreper også spissmus, men spiser dem som regel aldri.