Arrow patruljebåt

Arrow-båtene

Sri Lankas marine SLN hadde erfart under den tredje Eelam-krigen 1995-2001 de større patruljefartøyenes sårbarhet for angrep av mindre og lettvektede båter med stor hastighet. Små selvmordsbåter var kamuflerte for å komme nærmere det tiltenkte målet under det pågående sjøslaget. For å avverge tap av flere av de større kostbare krigsfartøyene og ta opp kampen med sjøtigrene på lik fot, ønsket offiserene i SLN å utvikle liknende småfartøyer, som med stor hastighet og manøvreringsdyktighet kunne stoppe slike angrep og presse vekk selvmordsbåter fra de større patruljebåtene.
Etter våpenstillstanden hadde startet i februar 2002, begynte SLN sine undersøkelser om hva slags konsept de burde ta i bruk. SLN studerte LTTEs egne design av kampfartøyer til sjøtigrene. Etter flere år hadde man kommet fram til den konklusjonen om at små fartøyer med høy hastighet og sterk bestykning skulle være det rette svaret.
Den første prototypen ble sjøsatt i 2006. Etter at de første innledende tester var gjennomført ble det besluttet å starte masseproduksjon av den nye typen. Båtene var ment for SBS, som hadde fått ansvaret for å forhindre selvmordsbåter fra å ramme SLN fartøyer og deretter å møte sjøtigrene på grunnere farvann. Forskjellige varianter var produsert: I tillegg til den vanlige varianten med én utenbordsmotor finnes det en utgave med to. Begge typer har et skrog på 5,49 meters lengde, glassfiberforsterket uten pansring, for å oppnå lav vekt.
Det primære våpensystemet for Arrow-patruljebåten er et 23 mm automatisk kanonskyts. Dette er så balansert at dette ikke påvirker båtens stabiliteten under kamp. Varianter av båttypen har erstattet 23 mm maskinkanonen med en automatisk granatkaster, for større slagkraftighet. På hver side av båten monterte man på flere frittstående maskingeværer av type 7,62mm PKM.

Arrow-båtene i kamp

Arrow-patruljebåtene med kapasitet for angrepsoppdrag er i tjeneste for SBS-spesialstyrkene i SLN. Marinen hadde fram mot sommeren 2007 gitt bifall til videreutvikling av konseptet, slik at sluttresultatet ble en båt med meget god balanse mellom motorkraft, våpen og vekt. Navnet fikk båttypen fra det pilformede skroget.
De første tjue Arrow-båtene ble sendt til Kallarawa utenfor Nilaweli i Trincomalee-distriktet, like nord for byen Trincomalee. Sjøtigrenes selvmordsbåter var mest hyppige langs østkysten, og her skjedde også de fleste selvmordsangrepene på SLNs patruljebåtene under krigen. Etter hvert som flere og flere av disse grunngående båtene kom til, kunne SLN flytte de større patruljebåtene, inkludert Dvora-kanonbåtene, lengre vekk fra kysten og ut i mer røft sjø. Dermed hadde SLN skapt to sikkerhetssoner rundt de viktige lokalitetene som måtte beskyttes mot angrep.
De raske Arrow-båtene endret sjøkrigen dramatisk. Med høy hastighet kunne båtene hjelpe de større patruljebåtene i sjøslag med sjøtigrene. Sjøtigrene fant seg utmanøvrert og forvirret i møte med Arrow-båtene. SBS hadde praktisk talt tatt i bruk deres egne taktikk og våpen mot dem. Det var ikke lett å skille mellom de mindre sjøtiger-fartøyene og Arrow-båtene mens et sjøslag pågikk.
I 2008 hadde den nye spesialstyrkeenheten RABS blitt dannet, og dermed utvidet SLN Arrow-båtenes operasjonsområdene langs østkysten, inkludert Nayaru-lagunen og Pulmoddai. Utvidelsen omfattet også Jaffna-lagunen fra Point Pedro i nord til Kilali-lagunen, som leder mot stredet mellom Jaffna-halvøya og resten av landet der Elefantpasset ligger. Cirka hundre båter har blitt tatt i bruk, og disse skal ha operert meget godt under sjøslagene med sjøtigrene.
Nummer hundre i serieproduksjonen av Arrow-båtene ble sjøsatt av SLN på marinebasen SLNS Gemunu på Welisara den 11. september 2008, under en seremoni bivånet av flere høytstående politikerne og offiserer. Blant disse var Gotabhaya Rajapaksa, presidentens bror og sekretær for forsvarsministeriet.