google/wiki40b huggingface dataset:
Cyclommatus scutellaris

Utseende

En middelsstor (hannen 18-45 millimeter lang), avlang, rødbrun hjortebille uten metallisk glans. Store hanner har kraftige mandibler, hver mandibel har en kraftig tann ved roten. Hos små hanner er mandiblene mye mindre og sagtakkede i hele lengden. Antennene er ganske lange og tynne, omtrent så lange som hodets bredde. Pannen har et kort, spisst framspring i midten. Hodet har ikke sidekjøler, men gjerne noen korte lengdefurer bak fasettøynene. Pronotum utvider seg tydelig forover, og har to eller tre svarte lengdestriper, forkanten er også smalt svart. Dekkvingene er blanke uten synlig punktering. Beina er slanke, rødbrune.  Hunnen er mindre enn hannen, uten forstørrede kjever, i motsetning til hannen er kroppen tydelig og tett punktert og ganske blank, rødbrun med tre svarte striper på pronotum, også en svart stripe langs siden av hver dekkvinge.

Levevis

Larvene utvikler seg i råtne trestammer.

Utbredelse

Arten er utbredt i det sørlige Kina, på Taiwan og Ryukyuøyene.
Barnhusbron

Barnhusbron er en bro i det sentrale Stockholm, som forbinder bydelen Norrmalm med Kungsholmen og spenner over Barnhusviken og Klarastrandsleden.
Fortsettelsen fra Barnhusbron på Norrmalm er Tegnérgatan og på Kungsholmen er det Scheelegatan. Barnhusbron ble bygget i 1969 og kompletterte dermed de to eldre broene over Barnhusviken, Sankt Eriksbron og Kungsbron.
Barnhusbron er en betongkonstruksjon som er 290 meter lang og 23 meter bred. Det lengste spennet er 64,5 meter langt. Barnhusbron ble prosjektert som en del av den Rådmansleden som aldri ble realisert, og medførte at broen har en noe overdimensjonert bredde. En del av broen benyttes nå for bussparkering. I prosjektet for Rådmansleden ble broen kalt "Tegnérbron" og var en av tre planlagte broer over Barnhusviken. Også den høye høyden på broen beror på planen som ikke ble realisertt - å plassere Klarastrandsleden på en viadukt over jernbanesporene.
Barnhusbron har liksom Barnhusgatan sitt navn etter det barnhuset (barnehjemet) for foreldreløse barn som fantes fram til 1885 i lokaler i den østre delen av det nåværende kvartalet Barnhuset.
Sveio Skulekorps

Sveio skulekorps er et skolekorps i Sveio kommune. Korpset ble stiftet etter vedtak i Sveio skulestyre i 1962. Antall medlemmer har gjennom de fleste årene stort sett vært mellom 20-24.

Historikk

På denne siden av tusenårsskiftet har medlemstallet i hovedkorpset stort sett vært omkring 30-35 musikanter og det totale medlemstallet i korpset med aspiranter og juniorer vært rundt 40-50.
Den siste vanskelige perioden hadde korpset i 1998. Manglende rekruttering gjennom flere år samtidig som mange gikk av for aldersgrensen, medførte store vanskeligheter for organisasjonen.
Etter flere år hvor korpset enten ikke evnet å stille i NM, eller måtte ta til takke med jumboplasseringer i laveste divisjon, ble det laget en strategiplan for å få korpset opp i øverste divisjon. 
I 2001 tok Sveio skulekorps steget opp i 2. divisjon og fikk nest siste plassering. Året etter fortsette oppturen og korpset havnet på 5.-plass i samme divisjon. I 2003 gjekk Sveio Skulekorps helt til topps i divisjonen, med 96 av 100 oppnåelige poeng – den høyeste poengsummen oppnådd i samtlige divisjonar det året.
Etter seier i 2. divisjon, så korpset det som naturlig å ta steget videre opp i første divisjon, der de etterhvert har etablert seg, uten å nå helt til topps.

Drift

Sveio skulekorps arrangerer to arrangementer årlig for å finansiere innkjøp av instrumenter og drift: Sveiomarknaden og en årlig brasskonkurranse.

Sveiomarknaden

Sveiomarknaden har blitt arrangert av Sveio Skulekorps hvert år fra 1989 til 1993, og annenhvert år fra og med 1995. Gjennom dette arrangementet mønstrer en kunst og håndverk, næringsliv og frivillige lag og organisasjoner for å presentere Sveio for bygdefolk og Haugalandet/Sunnhordland. Til Sveiomarknaden hører også tivoli, underholdning, politikk og musikk. Sveiomarknaden samler 4–5 000 og er det største arrangementet i Sveio kommune.

Årlig Brasskonkurranse

Sveio Skulekorps arrangerer hvert år i november en korpskonkurranse i Festiviteten i Haugesund. Tradisjonelt har dette vært en korpskonkurranse med en skolekorpsklasse (Brass) og en amatørkorpsklasse. Konkurransen har de siste årene blitt utvidet med flere skolekorpsklasser, der skolekorps janitsjar har blitt en egen klasse.
Dommerne er fra det norske korpsmiljøet, med god erfaring fra konkurransedømming.
De tre første i hver klasse og divisjon får pokal. Vandrepokal blir tildelt korpset med høyest poengsum, og den beste solisten får også pokal. Alle korps får diplom og en skriftlig vurdering av dommerne.
Tofteholmen naturreservat

Tofteholmen naturreservat er et naturreservat i Hurum kommune i Buskerud, like sør for tettstedet Tofte i Oslofjorden. Det ble opprettet 20. juni 1919.
Øya ligger helt i den østre randsonen av fjordområdet Breiangen. Hele Tofteholmen på 118 dekar er vernet for sin unike botanikk og geologi.
Tofteholmen er den nedslitte resten av en forhistorisk vulkan, og jordsmonnet her er særegent og svært fruktbart fra et botanisk synspunkt. Tofteholmen har den høyeste middeltemparaturen sommerstid i Norge, med flest varmedøgn. Dessuten steg øya opp av havet først for 5 000 år siden, og har derfor mye kalkstein. En unik geologi gjør Tofteholmenen til det botanisk mest artsrike, konsentrerte området i Norge, nest etter Håøya i nord og Mølen i sør. Det vokser mer enn 300 ulike planter på Tofteholmen. Det er en koloni av steinkobbe (Phoca vitulina) på Tofteholmene og på Mølen helt sør i Hurum.

Flystyrt

Kort etter at den tyske krysseren «Blücher» ble senket i Drøbaksundet kom skipssjefen tilbake til Norge med fly etter å ha avlagt rapport i Berlin. Dette flyet forsvant i nærheten av Drøbak. En mener at dette flyet kan ha styret i sjøen i nærheten av Tofteholmen.
Claudio Licciardello

Karriere som junior

Licciardello fikk bronse på 400 meter ved European Youth Olympic Festival i 2003, som ble arrangert i Paris i Frankrike. Året etter deltok han ved junior-VM i friidrett 2004 i Grosseto, men ble slått ut i semifinalen, med tiden 47,35.

Karriere som senior

Hans første store seniormesterskap var VM i friidrett 2005 i Helsingfors. Her løp Italia på 3.04,40 i sitt innledningsheat, og gikk ikke videre til finalen.
Licciardello deltok i EM 2006 i Göteborg, der han ble utslått i semifinalen på 400 meter. Det italienske stafettlaget på 4 x 400 meter ble slått ut i innledningsheatet. Ved Europacupen i friidrett for klubblag (European Champion Clubs Cup) fikk han gull på 400 meter både i 2006 og 2007. På nasjonalt nivå fikk han gull på 400 meter i det italienske mesterskapet for lag utendørs, og sølv på samme distanse innendørs, i 2007.
I 2008 vant han 400 meter i det italienske mesterskapet innendørs. Ved Europacupen i friidrett i Annecy fikk han sølv, og han fikk også sølv ved Europacupen i friidrett innendørs i Moskva. Han deltok også i OL 2008, der han gikk videre fra innledningsheatet med tiden 45,25, men ble slått ut i semifinalen, der han løp på tiden 45,64 og kom sist i sitt semifinaleheat.
Det store gjennombruddet kom på hjemmebane under innendørs-EM 2009 der han tok sølv på 400 meter etter Johan Wissman, og i tillegg var med på vinne gull på 4 x 400 meter stafett, sammen med Jacopo Marin, Matteo Galvan og Domenico Rao. Han vant også gull på 400 meter for andre år på rad, ved det italienske mesterskapet innendørs i 2009.
Ved Europacupen i friidrett for klubblag 2010 i Vila Real de Santo António i Portugal fikk han igjen sølv på 400 meter, mens han ved Lag-EM i friidrett 2010 i Bergen kom på 4.-plass. Han deltok også på det italienske laget som kom på 8.-plass i finalen. Licciardello løp her sammen Marco Vistalli, Luca Galletti, og Andrea Barberi.
I 2012 ble han for første gang italiensk mester på 400 meter utendørs, i juli. Han løp på 46,15, og vant med det foran hhv. Isalbet Juarez og Lorenzo Valentini. Internasjonalt vant han også en ny gullmedalje - han vant 400 meter ved Europacupen i friidrett for klubblag i Vila Real de Santo António.
Sørrollnes

Sørrollnes (nordsamisk: Orjješ Rállegeahči) er ei bygd i Ibestad kommune i Troms. Stedet ligger på sørvestspissen av øya Rolla. Sørrollnes har fergeforbindelse til Harstad (Stangnes) (fylkesvei 848, 40 minutter). Det er veiforbindelse østover til kommunesenteret Hamnvik.
På Sørrollnes ligger Sørrollnes kapell fra 1976. På Sørrollnes finnes også gravhauger og hustufter fra eldre jernalder. En tursti går fra snuplassen på Sørrollnes til Foldnes lenger nord på Rolla. Sørrollnes hørte opprinnelig til Trondenes kommune. I 1926 ble stedet en del av Skånland kommune. Siden 1964 har Sørrollnes og hele Rolla tilhørt Ibestad kommune.
Veien mellom Sørrollnes og Hamnvik ble bygd på slutten av 1950-tallet. Fergeforbindelsen til Harstad har vært i drift siden 1964. Ny fergekai på Sørrollnes ble åpnet i 2006.
Whiteface-fjellet

Whiteface-fjellet (Whiteface Mountain) er den femte høyeste toppen i Adirondack-fjella og i delstaten New York i USA. 
Toppen, som er 1483 meter over havet, ligger et godt stykke unna de øvrige høye fjella i Adirondacks, og den har derfor ei storslagen utsikt rundt heile horisonten. På de beste dagene kan en se både til nabostaten Vermont og over grensa til Canada.
Whiteface er svært enkel å bestige. Det går nemlig bilveg nesten til toppen. Vegen blei anlagt som et krisetiltak mot arbeidsløshet i depresjonstida. Franklin D. Roosevelt var til stede ved seremonier både ved starten av arbeidet i 1929 og ved innvielsen i 1935, første gang som guvernør i New York, andre gang som president i USA. Vegen fikk navnet Whiteface Mountain Veterans Memorial Highway, til minne om dem som deltok i første verdenskrig. Vegen er bomveg og åpen bare på dagtid. Den er om lag 8 kilometer lang og har en gjennomsnittlig stigning på 8 prosent.
Vegen ender ved «slottet» Whiteface Castle med et enkelt besøkssenter. Det er bygd i granitt fra vegbygginga og ligger rundt 80 høydemeter fra toppen. Herfra kan en enten gå en enkel sti opp, eller en kan gå en 129 meter lang tunnel inn i fjellet og derfra ta heis 84 meter opp. På toppen er det et utkikkspunkt, en meteorologisk stasjon og ei enkel utstilling om fjellet og vegen.
Whiteface har ei av de lengste fjellsidene i det østlige USA (1045 meter), og området er derfor et populært skisportsted. Ved Vinter-OL 1980 foregikk alpinøvelsene her. Lekenes hovedby, Lake Placid, ligger rundt to mil unna. Fjellet har nå 76 løyper av ulik vanskegrad, i tillegg til «The Slides», et område for ekstremkjøring, som på grunn av rasfare vanligvis bare er åpent mot slutten av sesongen. Om sommeren byr Whiteface på muligheter for fot- og sykkelturer.
Det finnes også et Mount Whiteface i New Hampshire. Det er 1225 meter og tilhører fjellkjeden White Mountains.

North Pole

Ved vegen opp mot Whiteface-fjellet ligger den lille landsbyen North Pole (Nordpolen). Her ligger Santa's Workshop (Julenissens verksted), som er en av USAs eldste temabaserte fornøyelsesparker.
Sermiligaaq

Sermiligaaq (gammel stavemåte: Sermiligâq) er en bygd i Ammassalik kommune, sydøst på Grønland.
Navnet betyr «vakker isbrefjord», og bygden hadde 212 innbyggere pr januar 2005.
Sermiligaaq ligger på sydspissen av en halvøy som er forbundet med fastlandet, rett ved Sermiligâqfjorden. Utenfor ligger Leifs Ø. Innerst i Sermiligâqfjorden finner man to aktive isbreer; Knud Rasmussen-breen og Kâralebreen.
Hovedvirksomheten her er jakt og fiske, og i fjordene rundt bygden er det rikelig med kveite og uer. Fangsten leveres til fiskemottaket i Kuummiut. De fanger også sel, isbjørn og narhval.
Thaumatodryininae

Utseende

Små, svært spinkle vepser.

Levevis

Disse vepsene angriper sikader i familien Flatidae.

Utbredelse

Gruppen forekommer i Afrika, Sørøst-Asia, Australia og Nord-Amerika.
What I Like About You

What I Like About You (Det jeg liker ved deg) er en amerikansk romantisk komiserie for ungdom som gikk på The WB fra 2002 til 2006. Serien handlet om forholdet mellom to søstre. Den eldste, Valerie, syntest hun hadde et perfekt liv med en ryddig liten leilighet på Manhattan og en frilynt kjæreste. Men hennes velorganiserte verden ble snudd på hodet når søsteren, 16 år gamle Holly, flyttet inn med alle sine underlige påfunn. Hovedrollene som Valerie og Holly ble spilt av Jennie Garth og Amanda Bynes.
Tittellåten "What I Like About You", opprinnelig komponert av The Romantics, ble fremført av Lillix.
Qutb Minar

Qutb Minar eller Qutub Minar (hindi : क़ुतुब मीनार urdu: قطب منار) er den høyeste minaret i verden bygget av stenblokker. Den er et viktig eksempel på indo-islamsk arkitektur. Tårnet befinner seg i Qutb-komplekset i syd Delhi i India. Qutb Minar og resten av Qutb-komplekset befinner seg på UNESCOs liste over verdensarven.
Qutb Minar er 72,5 m høy. En trapp med 399 trinn fører til toppen. Ved bakken har minareten en diameter på 14,32 m, mens den måler 2,75 m i diameter ved toppen. Minareten er bygget av røde og gulbrune sandstensblokker. Tårnet har i tillegg til å være brukt som minaret også fungert som seiersmonument.
Tårnet har fem etasjer som er adskilt av balkonger. De øverste etasjene er bygget av Firuz Shah Tughlug som erstatning for fire originale etasjer. 
Konstruksjonen ble påbegynt i 1202 av Qutbu'd-Din Aibak som i 1192 hadde påbegynt Quwwatu'l-Islam moskeen som også er en del av Qutb-komplekset. Hans etterfølger, Muhammad-bin-Sam, fullførte tårnet. Lynnedslag har ødelagt tårnet i 1326 og i 1368. Herskerne Muhammad-bin-Tughluq og  Firuz Shah Tughlug gjenoppbygget det.
Holmboeprisen

Holmboeprisen ble opprettet som en minnepris etter matematikeren Bernt Michael Holmboe (1795–1850) av Det Norske Videnskaps-Akademi, til fremme for god undervisning innen matematikk. 
Holmboeprisen deles ut til en eller flere matematikklærere eller et matematikkmiljø i den norske grunnskole eller videregående skole.
Prisen ble delt ut første gang i 2005. Prisutdelingen foregår på Oslo katedralskole, der Holmboe i sin tid var elev og senere matematikklærer. Det er Norsk matematikkråd som står for utvelgelsen av vinnerne, og prisen på kr 100 000 er finansiert av Abelfondet.
Igor Denisov

Landslaget

11. oktober 2008 fikk han sin første landskamp for Russland.
Han ble tatt ut til Fotball-EM 2012 i Polen og Ukraina.
Han ble tatt ut i Russlands EM-tropp til EM i Frankrike 2016. Han ble erstatter av Artur Jusupov på grunn av skade.
Tula-ekspedisjonen 1830–1833

Tula-ekspedisjonen 1830–1833 var en ekspedisjon til Antarktis med hensikt å finne nye selfangstfelter. Ekspedisjonen ble utstyrt av det engelske hvalfangstselskapet Samuel Enderby & Sons, og sjøfareren John Biscoe ledet ekspedisjonen som kaptein på briggen «Tula».
Sammen med kutteren «Lively» seilte «Tula» fra London og besøkte Falklandsøyene i november 1830. Etter et mislykket forsøk på å finne de tidligere rapporterte Auroraøyene (muligens identiske med Shag Rocks), fortsatte ekspedisjonen til Sør-Shetlandsøyene i desember. Ekspedisjonen fortsatte sørover og krysset polarsirkelen 22. januar før den fortsatte østover. Én måned senere, 24. februar 1831, fikk ekspedisjonen øye på nakne fjelltopper i horisonten. Biscoe antok helt korrekt at de var en del av det antarktiske kontinentet og kalte området Enderby Land til ære for sin oppdragsgiver. Den 28. februar ble en odde observert og navngitt Cape Ann. Fjellet bakenfor odden ble senere gitt navnet Mount Biscoe. Etter å ha kartlagt kystlinjen i en måneds tid, var Biscoe og hans besetning i dårlig fysisk forfatning. De satte seil for Australia og nådde Hobart på Tasmania i mai, men to besetningsmedlemmer døde av skjørbuk på overfarten.
Ekspedisjonen overvintret i Hobart før den vendte tilbake til Antarktis neste sesong. På veien sørover var de i november-desember 1831 innom Chathamøyene, der de kunne rapportere om moriorier, og Bountyøyene. I dette farvannet var selforekomstene nærmest blitt utryddet. Biscoe forsøkte også å finne de tidligere rapporterte Nimrodøyene i Sørishavet. I løpet av 1900-tallet ble det fastslått at dette var ikke-eksisterende fantomøyer.
Den 15. februar 1832 oppdaget de Adelaide Island, og to dager senere Biscoe Islands. Den 21. februar fikk de i syne en lang kyststrekning, og Biscoe antok igjen at det var en del av kontinentet. Han navnga landområdet Graham Land etter First Lord of the Admiralty Sir James Graham og krevde det for Vilhelm IV av Storbritannia. Biscoe gikk i land på Anvers Island og hevdet å ha sett fastlandet av det antarktiske kontinentet. Biscoe fortsatte med kartlegging av kystlinjen, og mot slutten av april 1832 ble han den tredje til å seile rundt det antarktiske kontinentet (etter James Cook og Fabian von Bellingshausen). 
På hjemreisen forliste «Lively» ved Falklandsøyene i juli 1832, og besetningen ble overført til «Tula». I begynnelsen av 1833 ankom «Tula» London.
Senere i 1833 tilbød Samuel Enderby & Sons Biscoe å lede en ny ekspedisjon. Han takket imidlertid nei, sannsynligvis av helseårsaker. Han engasjerte seg heller i Vestindia-farten, som tilbød et mye varmere klima. Han deltok også i seilaser til Australia.
My Child: Lebensborn

Handling

Spillet er en historiedrevet gjennomgang av hverdagen til et syv år gammelt krigsbarn født fra Lebensborn-prosjektet, i utgangspunktet bygd rundt Tamagotchi-liknende mekanikker, hvor målet er å balansere barnets ulike behov for næring og omsorg. I begynnelsen av spillet får spilleren valget mellom en gutt, Klaus, eller en jente, Karin. Spillerne adopterer barnet i 1951 da det skal begynne på skolen, og konfronteres med ulike situasjoner og beslutninger for å hjelpe det gjennom ulike kapitler i barndommen. Spillet informerer i begynnelsen og slutten av hvert kapittel om den historiske bakgrunnen for hendelsene.
Total spilletid er om lag fire til fem timer.

Utvikling

Spillet er produsert av Teknopilot, med spillutviklingsselskapet Sarepta Studio som co-produsent, som et ledd i multimedieplattformen Wars Don't End. Utviklerne intervjuet norske krigsbarn, og har rådført seg med den norske gruppen Lebensborn Norway. My Child: Lebensborn ble folkefinansiert med 130 000 kroner i en Kickstarter-kampanje i april 2017, og har også fått ulike støtteordninger fra Norsk filminstitutt på rundt 1,5 million kroner siden 2015.
Spillet ble gitt ut på engelsk på Frigjøringsdagen 2018, den 8. mai, og i august 2018 ble det presentert på tysk og norsk i sammenheng med den tyske spillmessen Gamescom i Köln. September 2018 ble det også tilgjengelig på japansk.

Anmeldelser og mottakelse

9. juni ble spillet My Child: Lebensborn omtalt i den britiske avisen the Guardian som «Game of the Month». I Norge ble spillet godt mottatt, med spesiell skryt for å være et spill som bryter ny tematisk mark i dataspill, og for å være et hjerteskjærende innblikk i en mørk tid i norsk historie.
I slutten av mars 2019 ble spillet gjort utilgjengelig for kjøp for franske, tyske, russiske og østerrikske Android-brukere.
Den 4. april 2019 vant spillet en pris i den britiske film- og spill-utdelinga BAFTA for spill som gjør mer enn å underholde i kategorien «Games Beyond Entertainment».
Grimsøykilen

Grimsøykilen er en kil i Sarpsborg kommune i Østfold. Den har innløp fra Skjebergkilen på nordsiden av halvøya Grimsøy og strekker seg drøyt to kilometer mot øst. Herfra fortsetter Hansemakerkilen ytterligere to kilometer sørover på østsiden av Grimsøy.
Rundt Grimsøykilen ligger omfattende hyttebebyggelse, spesielt i ytre del, med Løkkevika i nord og Grimsøy i sør.
Takeyuki Okamoto

Karriere

Takeyuki Okamoto startet sin profesjonelle karriere i NTT Kanto.
Han har tidligere vært trener for Omiya Ardija.
Baklaster

Historie

På begynnelsen av 50-tallet fantes det noen småskalaprodusenter av dissa maskinene. Den mest framgangsrike var Bröderna Lundbergs Mekaniska i Skellefteå der den av manga anses ha sitt egentlige opphav. I 1951 ble den første laget på en Fordson traktor, og i 1957 kom det i stand en avtale med AB Volvos davarande dotterselskap Bolinder-Munktell, og disses traktorer ble anvendt. Fram til 1984 produserte så Lundbergs 26 000 baklastere til BM. Cirka 7000 baklastere av modell LM 840/LM 841 ble produsert i årene 1966–1978 på BMs anlegg i Arvika.
Etterhvert ble baklasterne mindre traktorlike, skjønnt visse designelementer som de store framhjulene og styringen på de små bakhjulene ble beholdt. Baklastere var en svensk spesialitet før teknikkutviklingen sprang fra dem og rammestyringsteknikken revolusjonerte hjullasterne.
I 2004 feiret Volvo Construction Equipment 50 år som produsent av lastemaskiner, og som forfader regnes da den førsta "BL-lasteren" (Bröderna Lundbergs) produsert i 1954 med en BM 35 jordbrukstraktor som basismaskin.
Larona-demningen

Larona-demningen er en demning med et vannkraftverk i elva Larona på øya Sulawesi, Indonesia. Dette anlegget har en totalt installert effekt på 195 MW, ble påbegynt i 1970 og stod ferdig utbygd i 1977.
Edmund Blair Leighton

Bakgrunn

Edmund Blair Leighton ble født i 1853 som sønn av portrettmaleren Charles Blair Leighton, som døde tidlig, og og Caroline Boosey. Han fikk sin utdannelse ved University College School før han ble student ved Royal Academy Schools. Han giftet seg med Katherine Nash i 1885 og de fikk en sønn og en datter sammen. Sønnen ble også maler.

Karriere

Leighton var en maler av historiske genremalerier, hovedsakelig fra middelalderen, men stundom også fra regenttiden (i britisk historie kong Georg IIIs siste ni årene mellom 1811–1820). Som så mange av de viktorianske malerne var Leighton en særdeles dyktig og pedantisk tekniker som malte akademisk strøkne og dekorative bilder fra nostalgisk fortid. Han malte i en bortimot fotografisk stil, spesielt ansikter og stoffstrukturer, og hans lange kjoler var ofte høydepunktet i hans bilder. Han var muligens påvirket av genremaleren Marcus Stone. Blant hans bilder som viste romantiske par er «Min nabo ved siden av» (My Next Door Neighbour, 1894), «Håp og frykt» (Hopes and Fears, 1898), «Et tilbud» (An Offering, 1899), «På terskelen av et forslag» (On the Threshold (of a proposal), 1900), foruten «Løftene» (Vows, 1906) – som viser en nonne og hennes elsker, og en tilsvarende scene i «Tid og sted» (The Time and the Place, 1917).
Informasjon om personen Leighton er derimot svært sparsommelig. Det synes som om han ikke etterlot seg papirer eller dagbøker, og selv om bildene hans har vært populære har han vært oversett i biografier og kunsthistoriske verker selv om han regelmessig stilte ut på Royal Academy i førti år.
Han stilte regelmessig ut på akademiet fra 1878 til 1920. Som en konsekvens av hans interesse for historiske genremalerier var han en ivrig samler av gamle musikkinstrumenter, kunst og møbler. Han bodde i 14 Priory Road, Bedford Park i London, og døde i 1922.
Ozamiz City

Navn

Ozamiz City het opprinnelig Misamis, og er en gammel spansk festningsby fra kolonitiden (1521–1898). Misamis skiftet den 16. juli 1948 navn til Ozamiz City; oppkalt etter José F. Ozámiz (1898–1944); guvernør, kongressmedlem, senator og krigshelt.

Geografi

Ozamiz City ligger sørøst i Misamis Occidental ved Panguilbukta. Med bil bruker man 45 minutter til Oroquieta City , 30 minutter til Tangub City, mindre enn 2 timer til Pagadian City i Zamboanga del Sur og 3 timer til Dipolog City og Dapitan City i Zamboanga del Norte . Til regionhovedstaden Cagayan de Oro City i Misamis Oriental bruker man rundt 4 timer.  Den urolige provinsen Lanao del Norte ligger bare 20 minutters fergetur sørover over Panguil bay fra Port of Ozamiz til Mucas. For å komme til Misamis Oriental og Cagayan de Oro må man kjøre gjennom Lanao del Norte, og på veien passerer man industribyen Iligan.