Ringdue

Utseende

Ringdua er den største av de europeiske dueartene med ei kroppslengde opp imot 45 cm.  Vingespennet er 65-80 cm og vekta 400-550 gram. I tillegg til størrelsen skiller ringdua seg fra tamdua blant annet på større bryst, lengre stjert, og et proporsjonalt mindre hode. Dette skiller også ringdua fra de ville duene. Iblant kan arten forveksles med den lignende skogdua, som til forskjell fra ringdua mangler en kvit halsflekk.
Fjærdrakta er mest grå (lysere over ryggen) med grønnblåskimrende innslag, spesielt på hodet og i nakken. Stjert og vinger har tydelige svarte markeringer og brystet er rosafarga, undersida mer lysegrå. Videre har fuglen kvite flekker på sidene av halsen (ikke noe egentlig ring altså) og kvite tverrband på oversidene av vingene. Disse er godt synlige i flukta. Beina er korte, relativt kraftige og brunaktige i fargen. Den voksne fuglens nebb er gult med rødaktig vokshud, mens nebbet og vokshud er gråaktige på ungfuglen. Også øyne er gule eller oransje hos de voksne, og grå på ungfuglene.
Kjønna er like på størrelse og utseende, men unge individ har større rosa innslag i drakta og mangler kvite halsflekker. Disse flekkene begynner å vises når fuglene blir mer enn et halvt år. 
Flukta er rask med klippende vingeslag. Fluktspillet er karakteristisk. Først ei bratt oppstigning med støyende vingeslag, fulgt av glideflukt med steile vinger og utbredt stjert.

Lyd

Ringduas låt er ei femstava kurring med trykk på første stavinga: «ko-ko-koo, kåå-kåå».... Denne strofa blir repetert tre til fem ganger uten pause. Den siste strofa blir avslutta med et «ko». En annen låt er den intense smatrende lyd som høres i oppflukta. Denne oppstår i territoriell flukt når vingene blir slått mot hverandre. I hekketida lar fuglen høre en svak murrende, hoende låt som kan skrives «hoo-hroo». Ringduas sang kan lett forveksles med skogduas mer svake og tostava.

Forekomst i Norge

I Norge regner en med 100 000–500 000 par, og arten er i framgang. De tetteste bestandene fins på Østlandet, Sørlandet og i Trøndelag. I Nord-Norge fins arten spredd. Granplanting og ensidig kornproduksjon er en fordel for ringduene, som profiterer på monokulturer i landbruket. En ser også at ringduene flytter inn mot bymessige strøk.

Hekking

Ringduene plasserer reiret 3–8 meter over marka. Reiret er bygd av tørre kvister og byggverket er så skrøpelig at en ofte kan skimte egga gjennom reirbotnen. Ringduene legger ofte to kull. Det første i april–mai, og det andre i juni–juli. Begge gangene legger hunnen to egg, kvite og nesten runde, som blir ruga av begge foreldra i 17 døgn. Ungene forlater reiret etter 33–34 døgn.

Livsførsel og føde

Ringdua er en sosial fugl og kan sees i flokker utenfor hekkesesongen. Makene holder sammen for livet. 
Ringdua er planteeter og lever nesten berre av frø, bær, skudd og knopper, men også andre spede plantedeler inngår i kosten. I mindre grad eter fuglen også mark og snegler. Til vanlig søker ringdua føde i flokk på åpne felt og åkrer. Vinterstid er det ikke uvanlig at små flokker eller enkeltindivid finner mat på foringsplasser og fuglebrett.

Trekkforhold

Etter hekkeperioden farter ringduene flokkvis omkring i jordbrukslandskapet. Høsttrekket foregår fra sent i september til tidlig i november. Fuglene overvintrer i Frankrike, Spania og Portugal. De kommer tilbake til hekkeplassene i mars og først i april.

Jakt

Mellom jegere er ringdua et vanlig bytte, som blir beskatta over store deler av utbredelsesområdet. Det beror delvis på at fuglen er lite likt i landbruket, der ringdua blir sett på som et skadedyr, da de ofte i flokk et av nysådde åkrer og skitner til modne åkrer med avføringa si. Jakttiden for ringdue er fra 21. august til 23. desember, men fuglen er fredet i Troms og Finnmark.