Harbour Grace

Historie

Harbour Grace var en viktig havn og sentrum fra de tidligste dager med europeisk oppdagelse av Nord-Amerika og et sesongmessig samfunn av fiskere fra 1550, med permanent bosetting fra 1583 (24 år tidligere enn Jamestownkolonien i Virginia, ofte feilaktig sett på som den første permanente europeiske bosetning i Nord-Amerika, og to år før den  "tapte" koloni i Roanoke, North Carolina). Den første permanente bosetter det året var Robert Tossy fra Dartmouth, England. Byen fikk navn etter Havre de Grâce (nå Le Havre), Frankrike, selv om det er usikkert om den ble navnsatt av den franske kartograf, Francis Fra Frankrike, eller tidlige bosettere fra de britiske Kanaløyene og West Country som var fortrolig med Le Havre som en vanlig handelsplass for fiskere fra Kanaløyene.
I 1610 etablerte piraten Peter Easton sitt hovedkvarter i Harbour Grace og bygde et fort  med utsyn over bukten. Selv om det ble angrepet av franskmenn året etter, overlevde denne bosetning det syttende århundre med en permanent, hel-års bosetning på et par dusin, som økte til flere hundre hundre under fiskesesongen. 
I 1618 fikk  Bristol's Society of Merchant Venturers et charter fra Kong James I som ga lov til å etablere en bosetning nær Harbour Grace, "Bristol's Hope", og oppnevnte Robert Hayman som den første Proprietary Governor.

Første bok om Harbour Grace

Tibake i London ved slutten på perioden,  i 1628 publiserte Hayman et arbeide med små Epigrammer, kalt  Quodlibets som han hadde skrevet i Harbour Grace — det var den første bok, skevet i den nye verden.
I 1618, fikk  Bristol's Society of Merchant Venturers et charter fra Kong Jacob som ga lov til å etblere en bosetning nær Harbour Grace, og utnevnte Robert Hayman som den første Proprietary Governor, en stilling han satt på de neste ti år.
Conception Bay nevnt i bokens undertittel er  "Conception Bay", men den opprinnelige , nå stort sett glemte navn  "New Britanolia".

Harbour Grace og Atlanterhavsflyvninger

Etter som transatlantiske flyvninger ble mer populære på 1920- og  1930-tallet, valgte mange tidlige luftfartspionerer, blant dem Amelia Earhart og  Thor Solberg å starte sin atlanehavsflyvning fra den nærliggende Harbour Grace airfield på grunn av nærheten til det europeiske kontinentet. Om lag tyve fly startet fra Harbour Grace fra 1927 til 1936 i forsøk på å krysse Atlanterhavet.
I juli 1941 opprettet Royal Canadian Navy en High Frequency Direction Finding stasjon på flyplassen. Den omfattet en Operations Building og et Direction Finding skur. Stasjonen dekket den nordlige Atlanterhavssektor og kunne lokalisere radiosignaler fra ubåter og også forstyrre fiendens radiotrafikk.
Harbour Grace var første sted som Royal Canadian Navy fikk det fulle ansvar for etter krigens utbrudd. I mai 1945 godkjente Canadian Naval Service stenging og salg av utstyret i Harbour Grace. Det finnes ingen spor tilbake i dag.
Etter krigen ble rullebanen forlatt og forfalt. I 1977, etter påtrykk fra Harbour Grace Historical Society ble den reparert til brukbar stand. I 1999, etter at den i mange år ble betraktet som forlatt, ble rullebanen gjenåpnet til offisiell internasjonal lufthavnstatus, som (CHG2).
I dag fortsetter Harbour Grace sin tradisjon som et sentrum for fiske og bearbeiding av fisk. I tillegg, på grunn av sin rike historie og mange historiske bygninger ser en starten på en liten turistindustri. Gordon G. Pike Railway Heritage Museum og Park (c. 1881-84) ble tatt i bruk som Municipal Heritage Building i 2006.