NNSAP

Ideologi

På det ideologiske plan befant partiet seg på høyresidens venstre fløy, med kamp mot kommunistene som fanesak. Partiets ideologi var inspirert av den tyske nasjonalromantiske Völkisch-bevegelsen. I begynnelsen og frem til stifteren Eugen Nielsen (1884–1962) forlot partiet var det også fokus på den jødisk- og frimurerfiendtlige Ludendorffske lære.
Grunnlegger Eugen Nielsens rasebiologiske og konspirasjonsorienterte retning vant imidlertid liten støtte blant de overveldende til dels svært unge (gymnasiaster og studenter) medlemmene av partiet, og i 1934 ble Nielsen «kastet ut» av NNSAP. Den ideologiske overbevisningen til det store flertallet av NNSAP sine medlemmer var i takt med de nazistiske gatetroppene Sturmabteilung (SA) i Tyskland, og deres fiender var først og fremst kommunistene og kapitalistene. I den forstand jøder ble gjenstand for deres hat og forfølgelse, var dette i kraft av at de var representanter for «den internasjonale kapitalismen», ikke at de var jøder i etnisk forstand.

Aktivitet

Målet til stifteren Eugen Nielsen, en velstående arkitekt med en stor eiendomsportefølje, var å mobilisere antikommunistisk og nasjonalsinnet ungdom. Partiets første hovedkvarter var i et ombygd kjøkken i Nielsens kontor i Thorvald Meyers gate 71 på Oslos østkant, og Nielsen gav også ut partiorganet Fronten.
Adolf Egeberg jr. (1909-1972) ble partiets første formann. Han hadde hatt direkte befatning med den tyske nasjonalsosialismen ved at han våren 1932 hadde hospitert på Reichsführerschule i München, som var ansvarlig for den systematiske utdannelsen av ledere til stormtroppene SA, og deretter gjennomgått et kurs i «verdensanskuelse» på førerskolen til SS (Schutzstaffel), nazistpartiets ideologiske eliteavdelinger, i Berlin. Egeberg opptrådte i det som ble oppfattet som en SS-uniform i Oslo, og manet til opprettelse av en norsk Hitler-bevegelse.
Medlemmet Stein Barth-Heyerdahl var en dyktig agitator, herdet gjennom debatter og sammenstøt med kommunistiske medstudenter ved Hamar katedralskole.
NNSAP slo ikke sterkt an blant de stemmeberettigede, men fikk tilhengere på vestkantgymnasene i Oslo. I løpet av 1933 ble det etablert egne lag på Oslo katedralskole, Fagerborg, Frogner og Hegdehaugen, hvor selv mange ikke-medlemmer gikk med partiets merke, et hakekors i sølv omkranset av ringer i rødt, hvitt og blått.
Det ble opprettet lokallag i blant annet Bergen, Gjøvik, Grimstad, Horten og Trondheim. Partiet ble en betydningsfull aktør innen studentpolitikken i Oslo, men var ubetydelig i nasjonal sammenheng.
Opprinnelig hadde partiets politiske organ vært avisen Fronten. Dette var imidlertid Eugen Nielsens private avis utgitt på hans forlag Antiforlaget. Dette hadde i 1928 som sin første utgivelse publisert en norsk oversettelse av boken Frimureriets avsløring til Erich Ludendorff, den tyske offiseren, presidentkandidaten, og Adolf Hitlers medsammensvorne under ølkjellerkuppet i 1923, og senere filosofen Marta Steinsvik sitt angrep på den katolske kirke St. Peters Himmelnøkler. Det er også sannsynlig at det var Antiforlaget som utga den norske utgaven av Sions vises protokoller, en falsk møteprotokoll som skulle bevise jødenes planer om å få verdensherredømme, opprinnelig konstuert av den russiske tsarens hemmelige politi.

Brudd med Nielsen

Partiets unge brøt senere med Eugen Nielsen som var mange år eldre enn de andre. Nielsen var opptatt av antifrimureri og antisemittisme, noe som ikke var forenlig med de yngres kamp mot bolsjevismen.
Etter at Nielsen var ekskludert fra partiets ledende krets, var det avisen Nasjonalsocialisten, redigert av Stein Barth-Heyerdahl (og i minst én utgivelse av Per Imerslund) som ble partiets offisielle organ. Fronten ble imidlertid utgitt i lang tid senere. Flere av NNSAP sine lokallag utga sine egne publikasjoner, blant annet Den neste stat i Gjøvik, Hakekorset i Grimstad og Til Angrep i Bergen, stedet hvor NNSAP sto sterkest utenfor Oslo.
Med bruddet mellom NNSAP og Eugen Nielsen mistet NNSAP en viktig økonomisk bidragsyder. Partiet flyttet hovedkvarter fra Nielsens private leilighet på Oslos østkant til en industrihall på Majorstuen på Oslo vest.

Oslo SA

Inspirert av gatekampene mellom den tyske vaktstyrken Sturmabteilung (SA), kommunister og andre paramilitære grupperinger i mellomkrigstidens Tyskland, gjorde NNSAP-medlemmer seg bemerket med voldelige anslag og konfrontasjoner i Oslo. NNSAP opprettet en egen stormavdeling etter SA-modell, med løytnant Atle Angell som «trener», sønn av offiseren og skipioneren Henrik Angell, en yrkesoffiser og eventyrer som blant annet hadde vært på flere ekspedisjoner i Marokko og tjent som leiesoldat for Chiang Kai-shek.
Som agitator benyttet Barth-Heyerdahl aggressiv retorikk i debatter med radikalere for å provosere frem voldelige anslag. Under et sammenstøt i Studenterlunden i Oslo skal han ha truet kommunistiske studenter med speiderkniv, noe det ble oppstyr om i arbeiderpressen. Ifølge Barth-Heyerdahl selv hadde han blitt overfalt av ni personer.
I 1932 holdt NNSAP et friluftsmøte i Birkelunden på Grünerløkka i Oslo med hensikt å møte kommunistene på deres hjemmebane og dermed oppfordre til konfrontasjon. NNSAP-gutter med hakekorsbind i norsk farver ble kjeppjaget av unge kommunister, noen rømte nedover sidegatene mot Akerselva mens andre hoppet på trikken foran Paulus kirke.

Forum-slaget

Det såkalte «Forum-slaget» var et kraftig sammenstøt mellom NNSAPs høyreradikale styrker og representanter for Oslo Gymnassamfunn. Det inntraff 17. april 1934, da 200 høyreradikalere, med 20 mann fra Oslo SA og 50 fra Nasjonal Samlings vaktstyrke med tungvektbokseren Kjell Gundersen i spissen, møtte opp ved en ekstraordinær generalforsamling i Forum, Oslo Gymnassamfunn, bevæpnet med knokejern, totenschlägere, stinkbomber og tåregass. Målet var å kaste «det røde vanstyret», en angivelig kommunist-ledelse, i studentsamfunnet.
NNSAP-propagandøren Stein Barth-Heyerdahl ledet an under kamprop, aktivistene kastet stein og sneiet såvidt styrets formann, stormet deretter bygningen, men møtte Arbeidervernets vakter. I vestibylen ble en marmorbyste av grev Wedel Jarlsberg ødelagt av aktivistene. Noen av de som hadde kommet seg inn ble kastet ut, blant annet ble Leiv Storhaug fra Fedrelandslaget kastet ned trappen og han brakk kravebeinet. Da politiet ankom med to patruljebiler og femten mann, ble ni av aktivistene utpekt og navnene notert. 
Etter flere appeller marsjerte aktivistene mot Stortinget og Grev Wedels plass med utstrakte hender til hitlerhilsen og Heil-rop. Barth-Heyerdahl holdt appeller, og det ble proklamert at dette ikke skulle være siste gang Oslo SA marsjerte. Ved Løvebakken holdt Fedrelandslaget appell, og kommunistene forsøkte å avbryte med å synge Internasjonalen, men ble overdøvet av nasjonalistenes «Ja, vi elsker».
«Forum-slaget» skapte overskrifter i pressen, og i Arbeiderbladet ble det klaget over at vold og forfølgelser av annerledes tenkende var politisk gangbare metoder blant norske fascister, mens de borgerlige avisene tok nasjonalungdommens parti og bagatelliserte volden som politisk aktivitet. Kilberg, Barth-Heyerdahl og andre ble innkalt til avhør og saken behandlet i Oslo forhørsrett, uten at den fikk rettslig etterspill.

Kontakt med NS-miljøet

Under et møte i reklamemannen og filmskaperen Walter Fürsts diskusjonsforum «Den nationale Klubb» hadde Egeberg indikert at NNSAP ville registreres til valg i 1933. Dette utløste Fürsts planer om å etablere et parti rundt Quisling. 
Vidkun Quisling på sin side var bekymret for at de høyreradikale og nasjonalistiske organisasjonene i Norge var i ferd med å bli for tallrike og sekteriske til å spille noen nevneverdig rolle på riksplanet. Dermed inviterte han bla NNSAP til å delta i møtene på Grand Hotel i Oslo som til slutt munnet ut i dannelsen av Nasjonal Samling 17. mai 1933. Adolf Egeberg jr, Stein Barth-Heyerdahl og Eiliv Odde Hauge var NNSAP sine representanter på møtene. De fleste medlemmene av NNSAP meldte seg inn i NS, men i løpet av kort tid senere hadde imidlertid svært mange av dem meldt seg ut igjen og gått tilbake til det fortsatt eksisterende NNSAP. Mange anså NS generelt, og «Fører» Vidkun Quisling spesielt, som for lite radikale i forhold til rasespørsmål og ikke minst sosialismen, det viktigste elementet i de fleste NNSAP-medlemmers livssyn.
9. september 1939 ble NNSAP besluttet nedlagt.
Sensommeren 1940 ble hele NNSAP sin ungdomsorganisasjon kollektivt innmeldt i NS. Til tross for at NNSAP hadde radikalt annerledes mål og politiske håp enn NS ble de fleste NNSAP-medlemmer innmeldt i NS i løpet av krigen. En lang rekke av de unge tidligere medlemmene av NNSAP gjorde fronttjeneste på tysk side. Adolf Egeberg var en periode sekretær i NS.