Våpenteknologi under første verdenskrig

Våpenteknologien under første verdenskrig reflekterer en utvikling mot industrialismen og utnyttelse av masseproduksjonen som førte til en helt ny form for krigføring. Denne utviklingen begynte allerede 50 år tidligere under den amerikanske borgerkrigen, og fortsatte gjennom mange mindre konflikter. Hele veien ble nye våpen prøvd ut underveis, og krigen ble etter hvert i større grad et eksempel på moderne krigføring.

Amerikansk utstyr

Denne amerikanske standardriflen var den butte Springfield M1903, i kaliber .30-06 Springfield. Uniformen hadde mange særtrekk, for eksempel ammunisjonsposene av bomull i lyse farger. Hver pose inneholdt to patronknipper med fem patroner hver.

Italiensk utstyr

De fleste uniformene var blågrønne. Uniformene ble også laget med en varm, høyhalset genser for krig i fjellområder. Carcano M91 karabinen var standardgevær i den italienske hæren. Den har en bajonett som kunne foldes tilbake langs løpet når den ikke var i bruk. Bersaglieri-hatt: Bersaglieri var en eliteregiment av skarpskyttere. Deres vanlige transportmiddel var sykkel.

Tysk utstyr

Standardriflen til tyskerne var Karabiner m98 (mod 1898) i kaliber 7,92 x 57 mm Mauser. Uniformen var utstyrt med pigghjelm og dekke, eller foret lue, ammunisjonspose, en lang bajonett, støvler, ryggsekk og vannflaske (feltflaske).

Maskingeværer

Den første prototypen på et maskingevær ble laget allerede i 1884. Det ble fra omkring 1895 tatt i bruk i flere britiske kolonier, men maskingeværet kom først riktig inn i de europeiske hærene sent fordi det hadde et dårlig rykte, ettersom det ofte gikk i stykker midt i kampens hete. Men frem til første verdenskrig ble det laget nye og forbedrede modeller, bl.a. Vickers maskingeværet, som var mer pålitelig. Det kunne avfyre 300-500 skudd i minuttet, noe som var revolusjonerende innenfor skytevåpen, da dette svarer til den ildkraft 30-50 menn med alminnelige geværer kunne yte. Man skulle imidlertid være to eller flere til å betjene et maskingevær, da man både skulle avfyre det og holde det forsynt med ammunisjon. Maskingeværet var meget effektivt til å stoppe fiendtlige angrep og fungerte utmerket som et defensivt våpen, men var dog så tungt at det var vanskelig å bruke ved fremrykning. Dette gjorde våpenet til en av de viktigste faktorene for den stillestående skyttergravskrigen som fant sted spesielt på vestfronten under første verdenskrig.

Giftgass

Selv om man i 1899 og i 1907 på Haag-konferansen hadde forbydd anvendelsen av giftgass, ble det allikevel benyttet under første verdenskrig. Tyskland tok det i bruk i 1915 i håp om at det kunne bryte med den stillestående skyttergravskrigen. De allierte fulgte hurtig opp og begynte på samme måte å bruke giftgass. I starten hadde man flasker med giftgass som man åpnet ved fronten og lot drive over i fiendens leir. Dette krevde imidlertid at man hadde vinden med seg, og en rask endring i vindretningen kunne få katastrofale følger. Derfor utviklet man gassgranater, som man kunne skyte over i fiendens leir. Man utviklet raskt gassmasker til å forsvare seg mot angrepene, slik at tapene ved gassangrep ikke skulle bli spesielt store. Det nedsatte dog soldatenes kampevne at de skulle bære rundt på sine masker. Giftgassen hadde en spesiell psykologisk effekt, da man aldri kunne være sikker på hvorfra og når gassen kom og om gassmasken i det hele tatt virket som den skulle eller ikke.

Skyttergraver

De første skyttergravene var primitive, de var begynt som skytterhuller, som etter hvert ble forbundet. De var ikke særlig dype og manglet ofte avstivning av sidene, og var av den grunn meget sårbare overfor regn, men etter hvert forsøkte man å lage avløp for vannet. Man fant ut av å forsterke skyttergravene med sandsekker og treverk, de ble gravd dypere og man forsøkte å lage avløp for vannet. Man formet dem i et zig-zag-mønster, slik at et maskingevær i enden av skyttergraven ikke kunne ramme lengre enn til neste hjørne (maskingeværer på kryss og tvers), noe som gjorde skyttergravene vanskeligere å innta. Man utbygget skyttergravene til 3-4 skyttergravslinjer bak hverandre; inntok fienden en, var det altså som regel  2-3 lenger bak, noe som også gjorde fremrykningen vanskelig.

Artilleri

Artilleriet gjennomgikk en kjempeutvikling under første verdenskrig. Mange teknologiske fremskritt innenfor artilleriet gjorde det til noe av det viktigste og mest utfallsbestemmende under krigen. Man utviklet hurtigtskytende, langtrekkende og relativt presise kanoner. Man oppfant forskjellige ammunisjonstyper, som ikke bare var kraftigere enn tidligere, mens som også var mer effektive. Man oppfant også granater som sprengte en masse stålkuler, som var livsfarlige fragmenter. Samtidig satte også gassgranater sitt preg på krigføringen.
Sammen med maskingeværet var artilleriet en av verdenskrigens viktigste våpenarter og de som kostet flest mennesker livet. Artilleriet var også det eneste våpenet i tillegg til gass- og håndgranater  som kunne falle ned i skyttergravene. Man var i stand til å avfyre ut fra informasjon som ble sendt fra observatører ved fronten, til artilleriet som stod lenger bak. Det ble også stilt nye krav til kommunikasjon. I tillegg var man nå i stand til å korrigere skuddene for vind og vær, slik at man kunne få optimal presisjon. Av den grunn ble ballistikk et viktig «hjelpemiddel» i krigføringen.

Flammekastere

Den keiserlige tyske hæren anvendte flammekastere (Flammenwerfer) på vestfronten i et forsøk på å skremme ententemaktenes soldater opp av skyttergravene. De ble anvendt første gang i 1915, men de var tunge og uhåndterlige. Det skulle en soldat til for å bære brennstofftanken og en annen til for å styre flammen. Flammekasterenheter var ytterst synlige og sårbare overfor håndvåpen. Ulikt Hollywoods stereotypi eksploderte brennstofftanken sjeldent ved beskytning. Derimot kunne det hende at en nedskutt flammeskytter kunne snurre rundt i fallet og ramme sine medsoldater ved et uhell.

Krigføring på havet

I 1903 begynte det å gå opp for Storbritannia at Tysklands flåteopprustning kunne true britiske interesser i hele verden, og som en følge av dette vedtok Storbritannia å bygge opp og konsentrere en stor flåte i Nordsjøen med base i Skottland. Denne flåten ble ytterligere styrket ved britiske avtaler med Frankrike, Japan og USA, der Storbritannia kunne trekke sin flåte tilbake til Nordsjøen. Den tyske flåteopprustningen hadde utgangspunkt i den såkalte «risikoteorien», som betød at Tysklands flåte skulle kunne utfordre kun den britiske nordsjøflåten. Det var ikke tatt med i teorien at britene trakk tilbake sine flåtestyrker fra Stillehavet, Karibia og Middelhavet. Resultatet var at den tyske flåtens manøvre ble etter Jyllandsslaget begrenset til Østersjøen.
Tyskland hadde også stor suksess ved sin ubåt-krigføring, første verdenskrig regnes som gjennombruddet for disse.
Se Kategori:Skip fra første verdenskrig for en liste over skip som var involvert i første verdenskrig.