google/wiki40b huggingface dataset:
Padmakara Translation Group

Padmakara er en oversettergruppe som ble grunnlagt i 1987, i Dordogne i Frankrike og som blir ledet av Tsetul Pema Wangyal Rinpoche og Jigme Khyentse Rinpoche. Som en avdeling av SONGTSEN, er  Padmakara ansvarlig for bevaring, oversettelse og utgivelse av tibetanske tekster. Dens grunnleggende målsetning er å bevare og formidle til et vestlig publikum de store tekstene i klassisk og samtidig tibetansk litteratur, spesielt arbeider om buddhistisk filosofi og praksis.
Padmakara Translation Group består av oversettere og redaktører av en rekke nasjonaliteter, og oversetter til så mange språk som mulig, med tekster som har sin opprinnelse i alle de fire retninger av tibetansk buddhisme.
Verlag Freies Geistesleben & Urachhaus

Verlag Freies Geistesleben & Urachhaus GmbH er et forlag i Stuttgart, som utgir bøker under imprintnavnene Verlag Freies Geistesleben og Verlag Urachhaus. Forlaget har sine røtter i den antroposofiske bevegelsen, og utgir bøker innen et bredt spekter av temaer.
Verlag Freies Geistesleben («fritt åndsliv») ble grunnlag i 1947 på initiativ fra Freie Waldorfschule i Stuttgart, og har vekt på pedagogisk, særlig steinerpedagogisk, litteratur, generelle antroposofiske temaer, samfunnsvitenskaper, kultur og historie, kunst og arkitektur, musikk, naturvitenskaper og barnelitteratur. Forlaget utgir også mange klassiske titler.
Verlag Urachhaus ble grunnlagt i 1925 av Gertrud Spörri, Emil Bock og Ernst Scheiffele under navnet Verlag der Christengemeinschaft (Kristensamfunnets forlag), og utgav opprinnelig hovedsakelig kristen litteratur. På grunn av nazistisk forfølgelse endret forlaget navn til Verlag Urachhaus, etter gaten hvor forlagskontorene i Stuttgart lå, i 1936. Men 9. juni 1941 stormet Gestapo kontorene og beslagla alle verdiene. Året etter ble selskapet formelt likvidert. I 1946 ble selskapet reetablert. Forlaget har etterhvert fått en bredere utgivelsesprofil. Etter at Kristensamfunnet arvet det personlige arkivet til Christian Morgenstern, utgav Verlag Urachhaus en komplett utgav av Morgensterks verk i ni bind, kjent som «Stuttgart-utgaven».
De to forlagene ble fusjonert på midten av 1990-tallet under navnet Verlag Freies Geistesleben & Urachhaus, men fortsetter å operere som selvstendige imprintforlag.
Asterix og gallerne

Handling

Filmen handler om gallerkrigeren Asterix, romerne har i stått imot den uovervinnelige landsbyen i år og dag så centurionen Caius Bonus sendte ut Galigula Minus forkledd som galler under navnet Galigulaminix. Etter å ha avslørt hemmeligheten kidnappet romerne trollmannen Miraculix for oppskriften. Asterix stoler på sin skarpe hjerne og redder Miraculix sammen klarer de å lure romerne med hårvekstmiddel. Asterix klarer å overbevise Julius Cæsar at Caius Bonus ønsker en oppskrift på styrkedråper for å overta keisertronen, Cæsar gir derfor Asterix og Miraculix frihet til å dra hjem.
En reise til India

Handling

Handlingen er lagt til 1920-årenes India, da landet var en britisk koloni. 
Den britiske kvinnen Adela Quested (Judy Davis) er på reise i India og hevder å ha blitt voldtatt av inderen Dr. Aziz (Victor Banerjee) under en strabasiøs utflukt til noen huler i fjellene. Etterhvert som dramaet utvikler seg blir det store spørsmålet hvorvidt hun snakker sant. Har hun blitt voldtatt eller er det hun som har forført ham, og har det skjedd noe i det hele tatt? Det blir satt i gang en rettssak etter britisk skikk og bruk som etter hvert får stor oppmerksomhet i det indiske samfunnet.
Filmen omhandler motsetningene mellom indiske tradisjoner, tro og levesett, satt opp mot engelsk kolonimakt med sin arroganse, maktmisbruk og ufølsomhet.
Mahalalel

Mahalalel (hebraisk: מַהֲלַלְאֵל – Mahălalʾēl; gresk: Μαλελεήλ – Maleleḗl) er i Første Mosebok navnet på en av forfedrene før Vannflommen. Han var tippoldebarn av Adam og Eva, sønn av Kenan, far til Jared, farfar til Henok, oldefar til Metusjalah og tipptippoldefar til Noah. Mahalalel ble 895 år gammel. (1 Mos 5,12–17.)
I bibeloversettelsen fra 1930 kalles han Mahalalel i Det gamle testamentet, men Malalael i Lukasevangeliet.
Jefferies kraftverk

Jeffries kraftverk er et varmekraftverk i Berkeley County, delstaten Sør-Carolina i det østlige USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 446 MW, fordelt på 4 blokker / turbiner. Operatør er Santee Cooper Co. men det eies av delstaten ved South Carolina Public Service Authority Co. 
Anlegget ble bygget ut i årene 1954–1970. Brenselkilden er kull og fyringsolje. Utslippene av CO2 i 2007 var totalt 2,2240 mill tonn.
Pinsekirken Tabernaklet Skien

Pinsekirken Tabernaklet Skien er en pinsemenighet i Skien, og var i 1908 den første pinsemenighet i Norge og Europa.

Historie

Den 18. mai 1908 ble menigheten grunnlagt i Skien av C.M. Seehuus, han ble samtidig menighetens første forstander (pastor). Bakgrunnen for at menigheten ble grunnlagt, var pastor C. M. Seehuus sitt brudd med baptistmenigheten i Skien, en menighet som han selv hadde ledet. Til å begynne med hadde menigheten 27 medlemmer. Dette var den første menigheten i det som skulle bli den norske pinsebevegelsen. 
Menigheten fikk navnet Menigheten i Totalen (senere Tabernaklet) og holdt til i losjelokalet Totalen (senere Folkets hus). Bygget lå like ovenfor langbryggene i Skien. Fire år senere flyttet de til Melgaardslokalet, som de leide fram til de bygde sitt eget menighetslokale, dette stod ferdig 16. mars 1916.
Tidlig på 1970-tallet fikk menigheten kjøpe den tidligere Odds turnhall eller Turnhallen fra 1912. Hallen ble ombygd til menighetsformål og innviet den 13. mars 1971. Hallen har omtrent 400 sitteplasser.

Omsorgsarbeid og barnehage

Stiftelsen Tabernaklets Omsorgsboliger inneholder 24 omsorgsleiligheter, 2 hybler, og kontorer for menigheten Tabernaklet. Boligene var innflytningsklare sommeren 1999 og ligger tett ved siden av Pinsekirken. Menigheten driver også en egen barnehage.
Storviltjakt

Storviltjakt er jakt på større viltarter, i Norden typisk arter som moskusfe, elg, hjort, rein, dåhjort, rådyr, muflon, villsvin, brunbjørn, ulv, gaupe og jerv, i andre land annet større vilt. Dette er ville dyr som ofte kalles storvilt i et samlebegrep, men grensen mellom storvilt og småvilt kan noen steder være vanskelig å definere.

Jakthunder

Storvilt jaktes på mange måter, både alene og som en del av jaktlag. Det siste er mest vanlig for de største artene. I Norge må både jeger og våpen være godkjent. I Norden er det dessuten vanlig at jakten assisteres av jakthunder, typisk storvilthunder når det jaktes på større vilt. Når storvilthund inngår i jakten er det enten som bandhund eller løshund. Under jakt på mindre storvilt, som rådyr, brukes gjerne støvere, og det er mer vanlig å jakte alene.

Ettersøkshund og skadeskyting

Under storviltjakt på elg, hjort og rådyr i Norge er det påbudt å ha tilgang på godkjent ettersøkshund, i tilfelle viltet skadeskytes, og både hund og fører (ekvipasjen) må være godkjent av myndighetene.
I Norge har skadeskyting av vilt økt dramatisk de siste tiårene, og slike hendelser blir trolig også underrapportert. Skadeskyting har ifølge norske forskere ligget konstant på omkring 10 prosent av antallet felte dyr, til tross for en rekke tiltak i senere år for å forhindre at det skjer. Professor i biomedisin og veterinær Jon Arnemo, Høgskolen i Hedmark, mer enn antyder at «gruppepress» trolig er en betydelig årsak.

Bestemmelser

I Norge er det myndighetene som bestemmer hva som er storvilt og hva som er småvilt, hvilke arter som er jaktbare, hvor mange som kan felles og til hvilke tider jakten kan utøves. Jaktretten eies imidlertid av grunneieren, jamfør § 28.(jaktrett for bruker, leie av jaktrett) i Lov om jakt og fangst av vilt (LOV-1981-05-29-38, viltloven). Slik er det også i våre naboland, Sverige, Danmark og Finland, og stort sett rundt om ellers i verden, men noen steder kan det også være lokale myndigheter eller grunneier som bestemmer, eller ingen offisiell myndighet i det heletatt.
I Norge må den som skal jakte storvilt ha løst årlig jegeravgift og avlagt obligatorisk skyteprøve for storviltjegere, godkjent av Miljødirektoratet, for å kunne drive med storviltjakt. Jegere må dessuten betale fellingsavgift til staten for hvert enkelt dyr som blir felt. Fellingsavgiften kan variere fra år til år. I tillegg kommer grunneieravgiften (hva det koster å løse jaktkort), som gjerne er den mest kostbare delen av jakten (ofte relatert til antallet felte dyr og/eller slaktevekt).

Miljøkriminalitet

Jakt på storvilt er mange steder forbundet med grov miljøkriminalitet, som smugling, krypskytteri og ulovlig fangst av fredet vilt, uetisk troféjakt og svart økonomi. I Norge er det Økokrim som håndterer sånne saker, som i global målestokk har hatt en foruroligende negativ utvikling i senere tid, mens det er Statens naturoppsyn som fører tilsyn med artene. I Norden har krypskytteri på hjortevilt og fredet rovvilt blitt et stadig større problem for nasjonale myndigheter.
Backyard Babies

Backyard Babies er et svensk rockeband. De feiret i 20-årsjubileum i 2009. Bandet har hatt en rekke konserter, og har gitt ut flere plater.
Kalat (by i Pakistan)

Kalat eller Qalat (brahui: Kalát, urdu: قلات) er en by i distriktet Kalat i Balutsjistan i  Pakistan. Den utgjør også en tehsil, administrativ enhet, i distriktet og er igjen inndelt i ni unions. Byen var hovedstad i khanatet Kalat, som eksisterte fra siste halvdel av 1600-tallet og til 1948. 
Vegforbindelsen mellom Quetta og Karachi går via Kalat.
Hurtigbåtanløp i Gulen

Sjøulykker

Den 4. november 1991 gikk katamaranen «Sea Cat» rett i fjellveggen på Risøy utanfor Mjømna. 104 mennesker ble skadet og to døde. Passasjerbåten «Sea Cat» kom ut av kurs i det den skulle svinge inn mot Mjømna og kjørte rett inn i fjellveggen på Risøy.
Fécamp

Geografi

Fécamp ligger til kystlandskapet Pays de Caux, ca. 35 km nord for Le Havre og omkring 60 km nordvest for Rouen.

Klosteret

Benediktiner klosteret av den hellige Treenighet Fécamp spilte en sentral rolle i den normanniske erobringen av England. Klosteret ble faktisk tilstått rettigheter i Steyning, Sussex som takk for ly og utviste tjenester til forgjengeren til Wilhelm Erobreren. Klosteret var da direkte underlagt paven i Roma, Clementius den andre.
Klosteret hadde allerede fått land og havn nær Rye, East Sussex av kong Knut, som skulle holde et løfte hans ektefelle Emma av Normandies første mann, Kong Aethelred hadde gitt. Munkene rakk knapt å komme seg på plass før de ble utvist i 1052 av Godwin, Jarl av Wessex. Sønnen Harald Godwinssønn opprettholdt utvisningen , noe som fikk William til å sverge på å gjenerobre landet til munkene. De skaffet ham et skip og hjalp til slik at han ikke glemte løftet etter slaget ved Hastings.
Klosteret var derfor todelt til man i det 15 hundreåret trakk seg og flyttet helgenskrinet av Cuthman av Steyning til Fécamp, mens den engelske kirken ble endret av Henrik 4. Remigius de Fécamp ble forøvrig den første Biskop av Lincoln.
Klosteret var forøvrig først ute med å lage urtelikør basert på brandy, men er ikke sentralt i dagens produksjon.
Klosteret ligger på en høyde utenfor selve bykjernen.
Den tyske storlosjen Zur Sonne

Den tyske storlosjen Zur Sonne, også bare kalt Zur Sonne («mot solen»), er en tidligere storlosje innenfor det tyske frimureriet. Storlosjen ble grunnlagt i Bayreuth, Bayern, i 1741 og praktiserte ingen høygrader. Den bestod utelukkende av St. Johannesloger som praktiserte de tre gradene innenfor «det blå frimureri»: Læring, Svenn og Mester.

«Det humanitære frimureri»

Da frimureriet ble introdusert i Tyskland på 1700-tallet, var det polarisert i to hovedretninger. Den strikte observans (1751), såvel som de «gammel-prøyssiske» logene, representert med Storlosjen i Preussen (1760), Den store nasjonale moderlosjen Til de tre glober (1740) og Den tyske store landslosje (1770), representerte en konservativ og nasjonalistisk retning. Blant annet hadde ikke jøder adgang til logene.
Zur Sonne representerte den liberale fløyen, med større vekt på humanistiske verdier. Sammen med fem andre storlosjer, ble Zur Sonne derfor etter hvert kjent som  «det humanitære frimureriet».
De fem andre «humanitære storlogene» var Storlosjen i Hamburg (1737), Det eklektiske frimurerforbund (1741), Den nasjonale storlosje i Sachsen (1811), Storlosjen i Darmstadt (1844) og Den tyske storlosjen Broderskapets kjede (Grosßloge Deutsche Bruderkette, 1925).

Humanitære St. Johannesloger i Norge

I 1881 ble St. Johanneslogen St. Olaf til det gjenreiste Tempel opprettet i Trondhjem, uavhengig av Den Norske Frimurerorden, med en konstitusjons-patent fra den tyske storlosjen Zur Sonne. 
Seks andre norske St. Johannesloger, underlagt Zur Sonne, så dagens lys i årene som fulgte: Olaf Kyrre til det gyldne Kjæde (Christiania, 1884), Kolbein til den opgaaende Sol (Lillehammer, 1891), Polarstjernen (Trondhjem, 1893 – i 1920 opphøyd til Provincialloge), St. Halvard til den flammende Stjerne (Hamar, 1894), Humanitas til de Tvende Liljer (Skien, 1900) og Haakon til de tre Lys (Christiania, 1920).
Det var således tale om en organisatorisk splittelse innenfor norsk frimureri mellom de nystiftede «Polarstjerne-logene» og Den Norske Frimurerorden. Den organisatoriske splittelsen i Tyskland hadde forplantet seg til Norge. I likhet med Den tyske store landslosje praktiserte også Den Norske Frimurerorden høygradene i det svenske system.
Splittelsen opphørte i Norge i 1947, da Den Norske Frimurerorden anerkjente de humanitære logene som likeverdige med sine egne. I 1960 ble de tilsluttet Den Norske Frimurerorden, og de har fått lov til å arbeide etter ritualer som avviker noe fra ritualene i de fleste andre norske St. Johanneslogene.
I 2009 ble en ny «humanitær loge», St. Johanneslogen Olav til den Gyldne Passer, grunnlagt innenfor rammene av Den Norske frimurerorden.

Zur Sonne opphører (1949)

Den 19. juni 1949 opphørte Zur Sonne å eksistere, gjennom opprettelsen av den tyske storlosje av gamle, frie og anerkjente murere. Loger fra 10 ulike tyske storloger sluttet seg sammen og dannet en ny felles storlosje.
Ved opprettelsen av Tysklands forente storlosjer i 1970, ble det satt et endelig punktum i striden mellom de «gammel-prøyssiske» og de «humanitære» logene.
Virvlere

Utseende

Små til middelsstore (gjerne 3 – 7 mm), som oftest svarte biller. Kroppen er utpreget strømlinjeformet og noe flatt hvelvet. Hodet er mer eller mindre spadeformet med en skarp fremkant. Fasettøynene er delt i to vidt skilte deler, en øvre del til å se over vannoverflaten og en nedre del til å se under den. Antennene er ganske korte og sylindriske. Kroppen er helt glatt hos slekten Gyrinus, hårete hos slekten Orectochilus. Frambeina er utformet som gripebein mens mellom- og bakbeina er utformet til flate årer. Disse er så korte at man gjerne overser dem og de raskt svømmende billene kan virke beinløse.

Levevis

Virvlene er rovdyr og spiser insekter som faller ned på vannoverflaten. Disse billene opptrer gjerne i grupper som svømmer rundt på vannoverflaten, og kan minne om radiobiler i et tivoli. Dersom de blir truet dykker de og gjemmer seg nær bunnen. Om en virvler blir fanget, skiller den ut et illeluktende stoff. Dette gjør billen usmakelig for rovdyr og virker også som et alarmstoff overfor andre virvlere.

Fossiler

Siden virvlerne er harde ferskvannsdyr har de forholdsvis god sjanse til å bli bevart som fossiler. Det er beskrevet ca. 120 fossile arter i denne familien.

Kilder

Ødegaard, F., Hanssen, O. og Dolmen, D. 1996. Coleoptera, Biller. I: Aagaard, K. og Dolmen, D. (red.): Limnofauna norvegica. Side 151-167.
Gammelsvensk

Gammelsvensk språk (svensk: fornsvenska) betegner det svenske språket i perioden mellom år 800 og reformasjonen. Språkområdet omfattet datidens svenske rike, hvilket avviker en god del fra det nåværende Sverige. Skånelandene, som omfatter landskapene Skåne, Halland og Blekinge, tilhørte Danmark og man snakket gammeldansk, Bohuslän og Idre og Särna tilhørte Norge og man snakket gammelnorsk, og Lappland og en del av Norrbotten, hvor man snakket samisk. Dessuten snakket man gammelsvensk på kyststrekninger i Finland, Estland og Livland og på øyene Åland, Dagö og Saaremaa. Fra slutten av 800-tallet til begynnelsen av 1000-tallet var språket også i bruk i mindre områder i det vestlige av Russland.

Kilder

Det er tre ulike kilder til det gammelsvenske språket.

Lånord

En svært gammel kilde er russiske ord som er lånt fra gammelsvensk. Det er nesten utelukkende personnavn, og de forekommer bare i to kildeskrifter fra årene 911 og 944. Slike er Igor (Ingwar = Ingvar), Rurik (Rørikr = Rørik), Olga (Hiælgha = Helga), og andre. Sjeldnere er andre ord, som til dels ennå forekommer i russisk og andre slaviske språk, som for eksempel chvat (hwater). I finsk finnes lånord fra alle språkperioder. Lånordene i samisk er derimot forholdsvis sene.

Runeinnskrifter

Runeinnskriftene finnes i stort antall (nesten 2000), fra Småland og Öland i syd til Ångermanland i nord, men hyppigst i Uppland, Södermanland og Östergötland. De er for det meste avfattet for å minnes døde slektninger. De forekommer gjennom hele den gammelsvenske perioden, men de fleste tilhører 1000- og 1100-tallet. Blant disse er de eldste naturligvis de viktigste, ettersom de nesten er de eneste kildene fra perioden.
Sector Alarm

Historikk

Sector Alarm ble stiftet i 1995 med formål å tilby trygghetstjenester for norske hjem. Opp gjennom årene har Sector Alarm hold fast på visjonen om "Trygghet i alle hjem" og med det fokuset vokst ut av landet gjennom organisk vekst og oppkjøp.
1995 Sector Alarm blir etablert
1997 Visjonen – «Trygghet i alle hjem» – innføres
1999 Boligalarm til 1,- lanseres
2000 Sector Alarm etableres i Sverige
2001 Selskapet ISO-sertifiseres
2002 Det første trådløse alarmanlegget monteres
2008 Kundesenteret etableres i Fuengirola i Spania
2011 Sector Alarms kundesenter blir kåret til Norges beste
2011 Overtar G4S´ boligalarmportefølje
2012 Overtar Nokas' og BKKs boligalarmporteføljer
2013 Kjøper det irske boligalarmselskapet PhoneWatch
2013 Kjøper det svenske boligalarmselskapet Trygga Hem

Priser

Sector Alarm har vunnet flere priser for god kundeservice. 
I 2014 vant de Kundeserviceprisen i sikkerhetsbransjen i en "secret shopper"-test av kundesentre. Det var 7. gang selskapet vant prisen i sin bransje.
I 2015 vant de Kundeserviceprisen sammen med Vitamail og Tele2. Undersøkelsen ble gjort av Confex, i samarbeid med analysebyrået SeeYou.
Samme år ble selskapet plukket ut som nasjonal vinner i kategorien kundefokus av European Business Awards.

Vekststrategi

Sector Alarm er en virksomhet i sterk vekst. De er per 2014 Europas nest største vaktselskap. 
Mye av veksten har kommet gjennom oppkjøp: 
I 2011 kjøpte Sector Alarm opp boligalarmporteføljen til G4S Alarm fra NOKAS  
I 2012 kjøpte Sector Alarm opp BKK og Nokas (tdl. Vakt service) sine boligalarmporteføljer. Dette medførte en samarbeidsavtale i 3 år fremover i forbindelse med salg av boligalarm, SMB-kunder og utrykningstjenester.  
I 2013 kjøpte Sector Alarm irske PhoneWatch
I 2013 kjøpte Sector Alarm svenske Trygga Hem
I 2014 kjøpte Sector Alarm svenske G4S
Rue de la Grande-Chaumière

Rue de la Grande-Chaumière er en gate i quartier Notre-Dame-des-Champs i 6. arrondissement i Paris.
Gaten ble åpnet i 1830 som rue Chamon, og fikk senere navn etter en tidligere ballsal i området, Grande-Chaumière.
DS «Tyrifjord»

DS «Tyrifjord» var et norsk dampskip. Den 19. september 1944 ble skipet angrepet av bombefly fra de allierte utanfor Stavenes i Sogn og Fjordane. Ingen på skipet omkom i angrepet. 22. september 1944 ble skipet slept til Askvoll der hun forliste.
André François-Poncet

Bakgrunn

François-Poncet var sønn av en rådgiver til appelldomstolen i Paris. Han studerte journalistikk og så germanistikk ved Paris Institute of Political Studies. Et av François-Poncets tidlige skriftlige verker formidlet hans observasjoner fra en rekke reiser til Det tyske rike i årene forut for første verdenskrig. Under krigen tjenestegjorde han som løytnant i infanteriet.

Diplomat

Mellom 1917 og 1919 var han tilknyttet presseavdelingen ved den franske ambassade i Bern i Sveits. Deretter var han International Economic Mission i USA og hadde en rekke andre diplomatiske oppdrag under forskjellige franske statsledere.

Ambassadør i Berlin

Han var delegat til Folkeforbundet, og ble i august 1931 utnevnt til stats-undersekretær og til ambassadør til Weimar-Tyskland. Fra sin post i Berlin ble François-Poncet vitne til hvordan Hitler ble sterkere, og kom til makt, og så hvordan landet ble omstilt til krigsforberedelser. François-Poncet ble beskrevet av den amerikanske journalist William Shirer i bokenThe Rise and Fall of the Third Reich som «den best informerte diplomat i Berlin», men hans mange advarsler om Hitlers intensjoner ble for det meste neglisjert av den franske regjering.
François-Poncet ble trukket urimelig inn i utrenskningen kalt de lange knivers natt idet Hitler, som skulle begrunne drapene, viste til en middag som François-Poncet hadde vært med på sammen med Ernst Röhm og Kurt von Schleicher som bevis på at disse menn hadde konspirert med franskmennene om å styrke den tyske regjering. Bevisene var fabrikkerte, François-Poncet ble ikke nevnty ved navn, og noen åpen beskyldning kom ikke.
Kort etter Münchenavtalen ble undertegnet i 1938 forlot François-Poncet sin post som fransk ambassadør til Tysklands etter et farvelbesøk hos Hitler i Ørneredet den 18. oktober 1938.

Ambassadør i Roma

Han ble da utnevnt til ambassadør i Roma, og forble dette til Italia erklærte Frankrike krig i 1940.

Arrestert

François-Poncet ble arrestert av Gestapo under den tyske okkupasjon av Frankrike og holdt i fangenskap u tre år.

Etterkrigstiden

I 1949 ble han utnevnt til frans høykommissær til Vest-Tyskland og ble etter en tid ambassadør. François-Poncet ble i denne post til 1955.
Han ble senere visepresident og så president for det franske Røde Kors. I 1952 ble han innvalgt i Académie française.
François-Poncet bidro med artikler til avisen Le Figaro, og skrev en rekke bøker, noen av dem basert på erfaringene som ambassadør til Tyskland i 1930-årene.
André François-Poncet var far til Jean François-Poncet, som også ble politiker og diplomat. Sønnen var utenriksminister under president Valéry Giscard d'Estaing.
Françoise Hardy

Karriere

Hun har spilt inn plater og sanger på flere språk, og ble beundret av musikere som Bob Dylan, Miles Davis og Mick Jagger. Med hjelp fra fotografen Jean-Marie Périer begynte Hardy også som modell og ble et moteikon. I 1963 representerte hun Monaco i Eurovision Song Contest og ble nummer fem. I 1965 fikk hun to singler på den britiske hitlisten: «Et même» og «All Over the World». 
Da yé-yé-æraen gikk mot slutten sent i 1960-årene, skiftet Hardy stil fra «søt og yndig popjente» til en mer moden og fasjonabel stil. Hun begynte et musikalsk samarbeid med låtskrivere som Patrick Modiano og Serge Gainsbourg. Med sistnevnte fikk hun også en hit med sangen «Comment te dire adieu» i 1968. Hun fikk også mye anerkjennelse og ros for albumet La question i 1971. Hardy er fremdeles en anerkjent og populær person innen fransk musikk og kunst, og hun anses som et fransk popikon. Hun anses også som et homseikon og har ved flere anledninger uttalt at «hennes mest hengivne venner og tilhengere er homofile». Flere av sangene og albumene hennes har også havnet på kritikerlister over anbefalt musikk.
Scarabeo 8

Scarabeo 8 er en halvt nedsenkbar plattform som eies av Saipem. Den ble tatt i bruk i 2012.
Den er designet av selskapet Moss Maritime. Skroget ble bygget ved Sevmash-verftet i Severodvinsk i Russland. Dekket er delvis bygget i Palermo i Italia. Den ble tauet til Westcon i Ølen i 2011 for påbygging og ferdigstillelse.
Den er vinterisert og kan operere med temperatur ned til – 20°C. Den har en forventet levetid på 20 år.
Plattformen er utstyrt med dynamisk posisjonering (DP) som gjør boring mulig på store havdyp. I tillegg har den forankring.
Den er en såkalt sjettegenerasjons plattform med dobbelt boretårn.
Den skal ha et fast mannskap på 207 personer. Plattformens landorganisasjon vil være på Sola.
Den er flagget i Nassau i Bahamas og klasses i Det Norske Veritas.
Sotnonne

Utbredelse

Den er endemisk til New Hanover i Bismarckarkipelet.