google/wiki40b huggingface dataset:
Solens dannelse og utvikling

Solens dannelse og utvikling henger nøye sammen med solsystemets dannelse og utvikling, fordi de har felles opprinnelse, og fordi det er solens utvikling i tidens strøm som blir avgjørende for solsystemets skjebne. Solens levetid kan deles opp i flere faser:
Dannelsen av solen skjedde for 4,6 milliarder år siden ved en tyngdekraftmessig kollaps av en interstellar gassky. Denne kollapsen, under hvis forløp også dannet solens planeter, og den påfølgende sammentrekningsfasen, pågikk over ca. 50 millioner år, og solen gikk inn i sin nåværende tilstand. Den forblir i all hovedsak slik fram til den når en alder på ca. 11,7 milliarder år, da den vil omdannes til en rød kjempe. Etter en ustabil fase vil den i en alder av omkring 12,5 milliarder år bli en hvit dverg, muligens omgitt av en planetarisk tåke. Den vil forbli i denne fasen over milliarder av år, inntil den til slutt slokkes helt og blir en sort dverg.
Forløpet for solens dannelse og utvikling kan i dag med relativ høy grad av nøyaktighet simuleres i datamodeller. Dette er mulig fordi man i dag har en inngående kjennskap til de fysiske lover som har vært, og er, gjeldende. Spesielt innen kjernefysikk har økt kunnskap medført forståelse av de prosessene som foregår i solen, og som vil endre den på en dramatisk og avgjørende måte i de senere faser av dens eksistens.
Solen og solsystemet tilhører Melkeveien, og den største av galaksene i vår vår lokale gruppe av galakser, Andromedagalaksen, nærmer seg Melkeveien med en fart på 120 km/s.
Hamudieh-ordenen

Hamoudieh-ordenen (arabisk: Wissam al-Hamoudieh) er en zanzibarsk orden innstiftet i 1897 av sultan Hamud bin Muhammad av Zanzibar i anledning av at landet ble britisk protektorat og av slaveriets opphevelse. Ordenen er oppkalt etter sultanen. Ordenen opphørte ved sultan Ali bin Hamud av Zanzibars abdikasjon i 1911.

Insignier

Ordenstegnet for Hamoudieh-ordenen bærer likhet med insigniene for Zanzibars strålende stjernes orden. De består av en gullstjerne med fem stråler. Hver stråle har et lite v-formet innhakk og har gullkuler i spissene. Stjernen er lagt på en laurbærkrans, også denne i gull. Midtmedaljongen har sultanens tittel, navn og avstamning, samt årstall for sultanens tronbestigelse: Sayyid Hamoud bin Muhammad bin Said 1314 (Herre Hamoud sønn av Muhammad sønn av Said 1896).
Ordensstjernen er i gull og har åtte grupper av stråler. Den bærer midtmedaljong med samme inskripsjon som ordenstegnene.
Ordensbåndet er helrødt.
Odontotonyx

Utseende

Små (ca. 8,5 millimeter), brune oldenborrer. Hode, pronotum og scutellum er livlig rødbrune, dekkvingene mørkere brune. Antennene er ni-leddete. På føttene er det en stor, membranøs sålelapp (pulvillus) under hver klo.

Utbredelse

Artene lever i Australia (New South Wales, Queensland).
Poecilophila

Utseende

Middelsstore, rødbrune gullbasser med svarte flekker. Artene gir et brokete inntrykk.

Levevis

Artene holder til i tropisk skog.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Afrika (Kenya).
Peter Mueller

Skøyteløperkarriere

Peter Mueller var en internasjonal toppsprinter, og vant OL-gull på 1 000 meter i Innsbruck 1976, som var første gang denne distansen for herrer sto på det olympiske programmet. Han har også to medaljer fra sprint-VM, bronse i 1976 i Vest-Berlin, Vest-Tyskland og sølv i 1977 i Alkmaar, Nederland.

Trenerkarriere

I 2003 overtok han treneransvaret for det norske skøytelandslaget etter nederlenderen Jan de Kok. 
Mueller har en mangeårig trenerkarriere bak seg, og kan vise til gode resultater med løpere som Dan Jansen, Bonnie Blair, Gianni Romme og Jan Bos. Mueller ble i januar 2006 tildelt prisen for «Årets trener» på Idrettsgallaen 2005.
23. november 2009 ble avtalen som Mueller hadde med skøyteforbundet, som trener for Norges forbundslandslag i hurtigløp på skøyter, sagt opp med umiddelbar virkning på grunn av påstått seksuell trakassering av Maren Haugli. Anledningen var noe Mueller sa under en middag lørdag kveld den 31. oktober 2009. 
Mueller var trener for Team CBA hvor blant andre søskenparet Håvard og Hege Bøkko var med en periode. Fra 2016 trener han en gruppe med tyske Claudia Pechstein og norske Aleksander Waagenes samt noen til.
Verdensserien i triatlon 2018

Verdensserien i triatlon 2018 ble arrangert fra mars til september 2018 for å kåre verdensmesteren i triatlon.

Menn

Andre norske resultater: Gustav Iden kom på 24.-plass i herreklassen.
Idrætsforeningen Viking (Kristiania)

Fotball

Klubben var i 1905 med på å stifte Kristiania Fotballkrets og deltok i kretsmesterskapene til og med 1910. Sigurd Brekke og Charles Herlofson representerte Viking på det norske landslaget, mot Sverige 11. september 1910.
En av årsakene til Vikings oppløsning var at klubben led økonomisk tap etter arrangementet av en kamp mellom et sammensatt Viking- og Mercantile-lag mot svenske Örgryte 16. oktober 1910. Da Viking var i ferd med å rakne, ble angivelig den noe yngre klubben Ready forespurt om å gå inn i klubben, noe Ready-medlemmene avslo. De gjenværende Viking-medlemmene gikk inn i Mercantile eller Lyn. Kristian Krefting og Ragnvald Heyerdahl-Larsen dro til Lyn og ble norgesmestere for klubben i 1910 og 1911. Gunnar Andersen dro også til Lyn (i 1911) og spilte etter hvert 46 kamper for det norske landslaget. Sigurd Brekke, Charles Herlofson og brødrene Holm Fredrik og Eystein Holmsen meldte seg inn i Mercantile og ble norgesmestere i 1912. Jacob Ramm ble senere president i Norges Bandyforbund og Norges Fotballforbund.

Friidrett

Viking fostret flere friidrettsutøvere som senere fikk resultater i andre klubber. I Norges Friidrettsforbunds historie heter det: «Av Kristianias småklubber var det Viking som satte de største spor og ydet de største tributter til utviklingen. Den fostret et imponerende antall fremragende idrettsmenn, storkarer som John Falchenberg, Olaf og Halfdan Stormoen og Holger Warendorph.» Sistnevnte representerte fremdeles Viking da han i 1903 tok sølv i NM i spyd.

Skisport

Vikings skiløpere hadde sin beste periode fra 1908 til 1910 da klubben gikk inn. Reidar Amble Ommundsen, Gunnar Andersen, Ragnar Omtvedt og Ralph Tschudi representerte alle klubben.
Oksøy fyr

Det første anlegget

Det første fyret på Oksøy var 23 meter høyt, bygd i tegl. Det ble også bygd et våningshus og et uthus for fyrforvalteren. Oksøy fyr ble tent for første gang den 25. november 1832.
Oksøy var det første fyr i landet med linseapparat og Norge var det tredje land i verden som innførte systemet.

Dagens anlegg

Det opprinnelige fyrtårnet ble erstattet av et nytt, 36 meter høyt støpejernstårn i 1900. Det er et av landets høyeste. Også dette fyret har linseapparat: 1. ordens katadioptrisk linse, dvs. at den både reflekterer og forsterker lyset. Nominell rekkevidde er 19 nautiske mil.
Fremdeles finnes tufter etter tidligere fyrtårn, losstasjon, semaforstasjon og et tysk brakkeanlegg fra andre verdenskrig på fyrområdet.
Oksøy fyr eies av Staten. Fyret ble automatisert og avmannet i 2004. Det er fredet etter lov om kulturminner og som naturreservat etter lov om naturvern.

Losstasjonen

Losstasjonen på Oksøy ble opprettet omkring 1950. Et styrehus fra fiskeskøyta «Agder 2» fra Flekkerøy ble bygd om til utkikkshytte for losene.
I 1979 ble losstasjonen flyttet til Kristiansand. I 1989 ble det gjort vedtak om at loshytta skulle restaureres og bevares for ettertiden. Sannsynligvis er den et av Norges minste kulturminner.

Trivia

C. J. Bergh ble ansatt som den første fyrforvalteren – en stilling han hadde til 1875. Han døde 77 år gammel etter 38 års tjeneste og etterlot seg kone og 25 barn.
Forvalteren hadde også en assistent som etter ansettelseskontrakten skulle ha fri kost og losji, noe som på denne tiden innbefattet «1 eller 2 drammer daglig».
Callimetopus

Utseende

Små til middelsstore trebukker med sylindrisk kroppsform, svarte med hvite eller gule tegninger, eller tett kledt med lyse skjell. Antennene er noe kortere enn kroppen.

Levevis

Disse billene har larver som lever i død ved.

Utbredelse

De fleste artene lever på Filippinene, men det forekommer også noen få i Vest-Malaysia, Borneo og Molukkene.
Harald Gundhus

Bakgrunn

Harald Gundhus studerte klassisk fløyte og komposisjon ved Norges musikkhøgskole, fulgt opp med studier under de amerikanske 
Frank Wess og George Coleman i New York City.

Musiker

I perioden 1970-88 ledet han (blant annet med Egil Kapstad piano, Eyvind Olsen trommer, Bjørn Johansen trommer og Per Løberg bass) NRK-serien Syng, klapp & swing (del av Lørdagsbarnetimen) som resulterte i platene Grammofonplate med barn og  Harald Gundhus (1974) og Swing med oss (1978).  Videre kombinerte han med folkemusikk på utgivelsen Å de va du, å de va je med Anne Karin Tønset (1976).
I Oslo's jazzmiljø har han siden 1980 spilt mye med Atle Hammer, Ole Jacob Hansen (storband) og Eivin Sannes (Jubilee 1997), samt bidratt i Radiostorbandet og Tenor Gladness. Gundhus var sentral i opprettelsen av vokalgruppen Caramel midt på 1980-tallet. Sammen laget de en rekke radioprogrammer for NRK med vokaljazz,  spilte i ulike jazzklubber på Østlandet og på Kongsberg Jazzfestival i 1987.  
Gundhus har siden 1985 utstrakt samarbeid med tsjekkiske jazzmusikere som resulterte i fremførelser ved Kongsberg Jazzfestival (1985), og Czech-Norwegian Band som ga ut Jazznost (Hot Club Records, 1990) med bidrag fra Benny Bailey.  Gundhus ga derpå ut While my lady sleeps med Bailey (1991), samt Bohemian nights (1993) i kvartett.  
Etter flytting til Kragerø (1997) ga han ut plate (1998) og ledet Harald Gundhus Quintet med Terje Venaas bass, Roger Johansen trommer, tsjekkiske Emil Viklický piano og Frode Thingnæs trombone.
Gundhus fikk Spellemannprisen i 1984 og Kardemommestipendiet i 1991.
Elisabeth Schjenken

Politikk og annen ledelse

I 2011 stilte hun til valg for kommunestyret i Drammen som 4.-kandidat for Det norske Arbeiderparti, men allerede i 2012 ble hun fritatt for politiske verv. Hun er daglig leder av Fagforbundet Drammen.

Hurtigløp på skøyter

Schjenken tok NM-medaljer i allround i de tre påfølgende årene 1976 (bronse), 1977 (sølv) og 1978 (sølv). I tillegg har hun også sølv i allround for junior i 1972 på Brandbu. I sesongen 1977/78 deltok hun også i skøytelandskampen for kvinner senior og junior mot Sverige og Finland som ble arrangert i Larvik den siste helgen i januar 1978, hvor hun stilte på seniorlaget sammen med Bjørg Eva Jensen, Lisbeth Korsmo og Anne Gjersem, og ble der nummer ni av tolv løpere. Det var Sverige (149 poeng) som vant landskampen foran Norge (144,5 poeng) med Finland (74,5 poeng) på tredje og sisteplass.
Haansoft Linux

Haansoft Linux er en tidligere Linuxdistribusjon fra Sør-Korea som var basert på Fedora. Distribusjonen ble utviklet av Haansoft, som var medlem av konsoriet Asianux og en ledende utvikler av Linux-basert programvare i Sør-Korea.
Distribusjonen benyttet skrivebordsmiljøet  KDE. Distribusjonen støttet datamaskinarkitekturen 32-biter x86 og x86-64.
Versjon 2005 Albatros ble lansert 29. november 2004. Siste versjon var 2006 dodo som ble lansert 27. mars 2006.
Descarpentriesia

Levevis

Larvene lever gjerne i råtnende ved eller annet dødt, organisk materiale.

Utbredelse

Slekten er utbredt på Madagaskar.
Pucallpa

Pucallpa (Quechua: rød jord) er hovedstad i regionen Ucayali i Peru og har mer enn 200 000 innbyggere. Byen ligger i Amazonasbekkenet, ved elva Ucayali, som er en stor sideelv til Amazonas. Byen ble offisielt grunnlagt 13. oktober 1888, imidlerid har det vært bosetning der helt fra 1534.
Pucallpa var en isolert by frem til 1945 da den 846 km lange veien mellom Lima og Pucallpa ble ferdigstilt. I dag har byen en rekke sagbruk, fabrikker for utvinning av mahogny-olje samt at det finnes en del jordbruk rundt byen. Pucallpa er også endepunkt for en 76 km lang rørledning fra Ganso Azul-oljefeltet sørvest for byen.
De vernede skogsområdene Alexander von Humboldt nasjonalpark og Biabo-Cordillera Azul nasjonalpark ligger rett vest for Pucallpa.
Den 23. august 2005 styrtet en Boeing 737 fra flyselskapet TANS Peru (Flight 204) rett utenfor byen. 57 overlevde styrten mens 43 personer omkom.
Calorisbassenget

Calorisbassenget også kalt Caloris Planitia er den største kjente formasjonen på Merkurs overflate. Den utgjør et nedslagskrater med diameter på rundt 1 550 km  og er omgitt av flere konsentriske ringfjell. Krateret har fått navnet fordi solen ligger nesten rett over dette området hver andre gang Merkur passerer perihelium. Krateret er omgitt av fjellkjeden Caloris Montes, en fjellkjede med nesten 2 km høye topper. Krateret kan være relatert til det sene tunge bombardementet som observert på Månen og Mars.

Synlighet

Calorisbassenget ble oppdaget på fotografier tatt av Mariner 10 i 1974. Bassenget befant seg ved terminatoren, linjen som deler planeten i dag- og natt-halvkuler da den ble fotografert av Mariner 10, så derfor var bare halvparten av krateret synlig. Den andre halvdelen har aldri blitt fotografert.
Krateret er ca. 1550 km i diameter og er omgitt av fjellkjeden Caloris Montes som har nesten 2 km høye topper. Innenfor disse fjellen ligger kratergulvet som er fylt med eldgammel lava omtrent som havene på månen. Utenfor fjellene finnes materialer som ble slynget ut av krateret når det ble dannet. Dette materialet og en ring av små kratre strekker seg ca. 1 000 km utenfor Calorisbassenget.

Sammenligning med Europa

Om en meteoroide skulle treffe sentrale Frankrike og danne et krater av Cloris' størrelse, ville krateret og en omkringliggende opp til to meter tykt lag av fragmenter dekke mesteparten av Europa. Sekundære kratre på størrelse med byer ville preget kontinentes utkanter og mindre kratre ville oppstå så langt borte som Russland, Tyrkia og Nord-Afrika.

Antipodens kaotiske terreng

Støtet som dannet Caloris kan ha hatt globale implikasjoner for planeten. Ved de eksakte antipoden av bassenget finnes det et fjell lignende, furete terreng, med noen få nedslagskratere, kjent som Kaotisk Terreng (også 'Rart Terreng'). Terrenget kan være skapt av seismiske bølger fra nedslaget som knuste skorpen og hevet overflaten flere ti-metere vertikalt.
Kontinentalcupen i langrenn

Kontinentalcupen i langrenn er en serie årlig sammenlagtturnering i langrenn, som arrangeres av Det internasjonale skiforbundet (FIS).
Kontinentalcupene er geografisk avgrensede, og deltakere er normalt utøvere som ligger på nivået under de som deltar i Verdenscupen i langrenn. Poengsystemet er tilsvarende verdenscupen.
Wichard von Möllendorff

Bakgrunn

Wichard von Möllendorff var sønn av Max Friedrich von Möllendorff (1665–1762), Erbherr på Lindenberg, Deichhauptmann i Prignitz, og hans hustru Alma Elisabeth, født von Platen, fra Huset Kuhwinkel.
Möllendorf begynte som pasje hos kong Fredrik den store i 1740.

Militær

Da den andre schlesiske krig brøt ut i 1744 fikk han sjansen til å delta i aktiv strid og da krigen var over hadde han graden hauptmann. 
Under syvårskrigen gjorde han en svært god figur under slaget om Leuthen og ved slaget ved Hochkirch. I 1760 ble hans posisjon vanskeligere da han nesten tapte slaget ved Torgau, og Fredrik den stores siste seiere ble vunnet av styrkene under prins Wied og Möllendorf da Möllendorf ledet stormingen av Burkersdorf-høydene 21. juli 1762, noe som førte til at han ble forfremmet til generalmajor. Syv år senere, da som generalløytnant, sørget han for en av de få prøyssiske seirene under den bayerske tronfølgerkrig.
Möllendorf markerte seg som motstander av den strenge og ofte voldelig disiplinen som ble utøvd innen de prøyssiske strykene. Han oppfordret unge offiserer den gemeinen Mann mehr mit Ambition als mit Tyrannei zu führen («å lede de menige mer med vilje og ambisjon, i stedet for gjennom tyranni»), og oppfordret dem videre til å appellere til æresfølelse i stedet for å true med fysiske og andre avstraffelser.
I de følgende årene hadde Möllendorf en rekke sentrale posisjoner, blant annet som guvernør i Berlin i 1783. Han ble utnevnt til general for infanteriet i 1787 og generalfeltmarskalk i 1793. Han hadde kommandoen over den prøyssiske hæren ved Rhinen i 1794. Under det katastrofale slaget om Jena-Auerstedt i 1806 hadde Möllendorf en sentral rolle, til tross for at han ikke hadde noen direkte feltkommando. Han ble tatt av de franske styrkene, og etter at han ble løslatt, tilbrakte han resten av livet som pensjonist.
Möllendorff ble i 1754 domherre ved domkapittelet i Havelberg. I 1782 ervervet han dessuten domprostiet Kucklow i Hinterpommern, som han i 1796 fikk kongens tillatelse til å overdra til den prøyssiske minister Karl Georg von Hoym. Etter dennes død i 1807 gjorde Möllendorff igjen krav på domprostiet, noe som han kom i strid om med den prøyssiske fiskalen, men i 1811 ble domprostiet likesom alle de andre evangeliske (luthersk-protestantiske) klostre og domstift i Preussen uansett opphevet. Embetene som domherre og dompropst hadde på denne tid den funksjon at de sørget for at Wichard von Möllendorff var sikret inntekter.  
Kort før sin død adopterte den barnløse generalen tre slektninger, Hugo, Ottokar og Arnold, som var sønner av major Theodor von Wilamowitz. De kunne med kongelig tillatelse fra 1815 føre det arvelige dobbeltnavn von Wilamowitz-Moellendorff.
Afif

Afif (arabisk: عفيف) er en by i Najdregionen i Saudi-Arabia. Afif ligger halvveis mellom byene Riyadh og Mekka. Folkemengden oppgikk til 45 525 innvånere ved folketellingen i 2010.
Rita Hayworth

Tidlig liv

Hayworths far, Eduardo Cansino, utvandret fra Spania i 1913. Både han og hans far var dansere. Rita Hayworth opptrådte sammen med sin far som danser i ulike forestillinger fra hun var 12 år gammel.

Karriere

Ved en forestilling satt Winfield Sheehan, en av sjefene for Fox Film Corporation, blant publikum. Hayworth signerte en seks måneders kontrakt med filmselskapet i februar 1935. Hun kalte seg Rita Cansino og spilte noen mindre roller i filmer, før kontrakten opphørte. Hennes første ektemann, Edward C. Judson, skaffet henne en ny filmkontrakt, denne gang med Columbia Pictures. Hun fikk artistnavnet Rita Hayworth ved å bruke morens pikenavn som sitt nye etternavn.
Hayworth spilte flere mindre roller i filmer, før hun fikk en birolle i dramafilmen Bare engler har vinger (1939), med Cary Grant og Jean Arthur i hovedrollene. Hun spilte mot James Cagney og Olivia de Havilland i den romantiske komedien Blond og farlig og mot Tyrone Power og Linda Darnell i dramafilmen Blod og sand (begge fra 1941). Hayworth spilte mot Fred Astaire i musikalkomediene Bryllupsdansen (1941) og Orkideer til Maria (1942) og mot Gene Kelly i filmmusikalen Modellen (1944). Populariteten hennes økte ytterligere med rollen som femme fatale i film noiren Gilda (1946). 
Hayworth spilte deretter i filmer som The Lady from Shanghai (1947), Salome og Sadie Thompson (begge fra 1953) og Pal Joey (1957). I begynnelsen av 1960-årene ble hun rammet av Alzheimers sykdom, som var med på å begrense livet hennes. Hayworth medvirket dog i filmer som Det store Wild West Show (1964), Sammensvergelsen (1965) og Djevleblomsten (1966). Hennes siste film var westernfilmen Gangsterpresten (1972). Hayworth fikk en stjerne på Hollywood Walk of Fame i 1960. I 1999 ble hun kåret til tidenes 19. største kvinnelige filmlegende av Det amerikanske filminstituttet.

Privatliv

Hayworth var gift fem ganger. Hennes første ektemann var Edward C. Judson, som hun var gift med fra 1937 til 1942. I 1943 giftet Hayworth seg med Orson Welles. De fikk en datter, men ble skilt i 1947. Året etter, på sin første reise til Europa, traff Hayworth prins Aly Khan, som var sønn av den muslimske lederen Aga Khan III. De giftet seg i 1949 og fikk en datter, prinsessen Yasmin Aga Khan (født 28. desember 1949). Ekteskapet tok slutt i 1951. Fra 1953 til 1955 var Hayworth gift med sangeren Dick Haymes og fra 1958 til 1961 med filmprodusenten James Hill.
Puglia

Geografi

Puglia ligger på den sørøstlige enden av Den italienske halvøya. Den dekker 19 357 km². De eneste fjellområdene, forhøyningen Gargano og Monti Dauni, strekker seg ikke over 1 150 meter og finnes nord i Puglia.
Puglia er et svært tørt område. Det er få elver og de finnes i Tavoliere delle Puglie ved foten av Gargano. Dette er således det rikeste jordbrukslandet i Italia. Puglia er den regionen i Italia som produserer mest olivenolje, korn og vin. Andre steder har regnvannet trukket gjennom kalksteingrunnen og dannet vannløp i undergrunnen som kommer til syne ved kysten. Grunnvannet er derfor rikelig, og det er mange grotter og huleforskning. Grottene ved Castellana Grotte er særlig praktfulle.
Klimaet er varmt og tørt om sommeren, og det regn som faller i vintermånedene har et gjennomsnitt som ikke overgår 500 mm i året.

Språk

Som med andre regioner i Italia har det nasjonale språket siden 1861 vært italiensk. Som en konsekvens av områdets lange og mangfoldige historie har andre historiske språk vært snakket her i århundrer. I de nordlige og sentrale delene har det vært snakket en del napolitanske dialekter: eksempelvis ble baridialekten (dialetto barese) snakket i sonen Bari eller Foggiano i nærheten av Foggia. I de sørlige delene av regionen ble Tarantino- og Salentino-dialektene av siciliansk snakket. Språket har blitt observert å ha likheter med dialekten i Calabria vest for Puglia.
I isolerte lommer i den sørlige delen av Salento ble det snakket en dialekt av moderne gresk kalt griko, men kun av noen få tusen mennesker. En sjelden dialekt av frankoprovençalsk kalt faetar snakkes i to isolerte landsbyer i provinsen Foggia. I et par landsbyer snakker etterkommere av arbëreshëfolket en dialekt av albansk etter at en bølge av flyktninger bosatte seg her på 1400-tallet.
Ramphastos

Etymologi

Det vitenskapelige slektsnavnet Ramphastos følger av de greske uttrykkene rhamphēstēs (ῥαμφηστης = snute) og rhampē (ῥαμφη = nebb). Carl von Linné kalte dem «Rhamphastos ...et bredt sverd, etter formen på nebbet» (Pennant 1773).
Beardmorebreen

Beardmorebreen i Antarktis er en av de største isbreene på jorden med en lengde på over 180 km.
Isbreen er en av hovedpassasjene fra Rossbarrieren til polarplatået og gav derfor de første polekspedisjonene muligheten til å nå Sydpolen.
Breen ble oppdaget av Ernest Shackleton i 1908. Selv om Shackleton snudde før han nådde polpunktet hadde han oppdaget en rute til polpunktet og var den første som noen gang var på polplatået. I 1911-1912 ble Robert Falcon Scott og hans ekspedisjon de første til å nå polpunktet via ruten opp Beardmorebreen. På polpunktet var de imidlertid en måned etter Roald Amundsen som hadde funnet en annen vei opp til polplatået på Axel Heiberg-breen.
Breen er oppkalt etter William Beardmore som var en av sponsorene bak Shackletons Nimrod-ekspedisjon 1907–1909.
42. strategiske missildivisjon

42. strategiske missildivisjon med hovedkvarter i Svobodnyj i Sverdlovsk oblast er en av missildivisjonene i 31. strategiske rakettarmé i Det russiske forsvaret. Divisjonen hadde 18 missiler av typen SS-29 i midten av 2017. Divisjonen har dessuten en rekke støtteelement, mellom annet en bataljon for etterretning og vakthold.
Nicolaus Decius

Nicolaus «Tech» Decius (født omkring 1485, død etter 1546) var en tysk munk som etter reformasjonen ble evangelisk prest i Stettin og Königsberg. Han er representert i Norsk Salmebok og Norsk salmebok 2013 med to salmer. De samme salmene er også med i Svenska kyrkan sin salmebok fra 1986 med to verk  samt i Svenska Missionsförbundets sångbok 1920 (SMF 1920).
Jñānagarbha

Jnanagarbha var en indisk pandita som reiste til Samye i det tibetanske imperium for å delta i oversettelser, i regjeringstiden til Trisong Detsen i det sjette århundre e.Kr. Sammen med Jinamitra og Devacandra foretok han en oversettelse av Mahāyāna mahāparanirvāna sūtraen fra sanskrit til tibetansk, og var en kjent oversetter.