google/wiki40b huggingface dataset:
Provinser i Peru

Provinser i Peru (spansk: provincias) utgjør landets andre administrative inndelingsnivå. Bortsett fra provinsen Lima (som er uavhengig) er de andre 194 provinsene underlagt sine respektive regioner - 25 i tallet. Provinsene er igjen inndelt i distrikter (spansk:distritos). I likhet med regionene har også provinsene hver sin hovedstad - eller administrasjonssenter. Samme geografiske navn blir ofte brukt både på regionen, provinsen og distriktet - i tillegg til at det kan være navnet på et tettsted eller by.
Regionen med færrest provinser er Callao som bare består av Callao (som igjen består av seks distrikter - deriblant distriktet Callao), og der byen Callao er hovedstad både i regionen og provinsen. Regionen med flest provinser er Ancash som har tyve.
Henry Dunant-medaljen

Henry Dunant-medaljen er den internasjonal Røde Kors-bevegelsens høyeste utmerkelse.
Medaljen ble opprettet i 1965 under den internasjonale røde kors konferansen i Wien. Medaljen ble først utdelt i 1969.
Formålet med medaljen er å anerkjenne og belønne utmerket tjeneste og handlinger uført av medlemmer av Røde Kors. Medaljen kan tildeles både for farefull innsats og for lengre fortjenstfull tjeneste for organisasjonen.
Norske Bjørn Egge ble tildelt medaljen i 2005.
Nanbrød

Nan (fra persisk نان nān, som betyr brød) er et flatt, ca. 1 cm tykt, rundt eller ovalt hvete-brød som er mye brukt i indisk mat. I motsetning til chapati inneholder nanbrød gjær; og de inneholder gjerne melk eller yoghurt, noe som gjør at de blir fyldigere og tykkere. Nanbrød blir gjerne brukt til å plukke opp mat med av den som spiser, på lignende vis som man ellers ville bruke fingrene eller en skje.
Nan er populært som tilbehør til indisk mat i vestlig kultur, særlig til matretter som curry.  Man spiser også nan i Iran, Afghanistan og hele det sentralasiatiske området. I Afghanistan kan man lage nan lenger enn én meter.
Silk Electric

Silk Electric er Diana Ross sitt andre album på RCA, og ble utgitt den 10. september 1982. Det var også det andre albumet hvor Ross selv sto som produsent, denne gangen sammen med en gammel venn, nemlig Michael Jackson.

Bakgrunn

Albumet er kjent for sitt Andy Warhol-design og låta «Muscles», skrevet og produsert av Michael Jackson, som nådde tiendeplass på den amerikanske singel-listen. Andre store artister som bidro på platen var blant annet Luther Vandross, Patti Austin og Cissy Houston som korister.

Mottakelse

Også dette albumet solgte godt, og stabiliserte Ross sin karriere hos RCA. Kritikerne var stort sett fornøyde, men mente også at selv om sangene var gode, var de ikke overbevisende og at Ross måtte utfordre seg mere musikalsk. Allmusic ga albumet en 3'er. 
Albumet nådde 27.-plass på Billboard-listen.
Bøstad

Bøstad på Vestvågøya i Vestvågøy kommune i Lofoten er rikt på kulturminner fra forhistorisk tid og middelalderen.  
På Borg har arkeologiske utgravinger brakt for dagen spor og  levninger etter en stor bygning fra Vikingtiden som har fungert som høvdingsete. Bygningen er rekonstruert i full størrelse og blir benyttet til museumet Lofotr Vikingmuseum. Ikke langt fra stedet der vikingtidsbygningen sto, ligger Borge kirke, som er den siste i en rekke av minst fem kirker som har stått på samme stedet gjennom tidene. I området er det også registrert flere andre fornminner.
På Borg ligger Bøstad skole.
Økonomuseum

Økonomuseum er småskalaproduksjon av varer i et verkstedsmiljø som fokuserer på bevaring og videreføring av handlingsbåren kunnskap og kulturhåndverk. Økonomuseer skal skape lokale arbeidsplasser og fremme kulturhåndverkere og det immaterielle kulturminnevernet. På economuseer skal verkstedseierne gi besøkende informasjon om håndverksteknikker og produksjonsprosesser. I tillegg til produkter for salg skal alle økonomuseer drive med formidling: ha utstilling med historiske produkter, ha eksempler på produkter fra dagens produksjon og ha tilgjengelig arkivmaterial.

Konsept

Konseptet économusée ble etablert i 1992 i Quebec, Canada og er registrert som varemerke av International Economuseum Network Society.

Economuseum i Nord-Europa

Hordaland fylkeskommune, Kultur- og idrettsavdelinga, leder det nye EU-Interreg prosjektet Economusee in Northern Europe som er et samarbeidsprosjekt med Irland, Nord-Irland, Færøyene, Island og Canada. Prosjektet planlegger å utvikle 18 nye øknomuseer/visingssenter i Nord-Europa. I Norge planlegges det å etablere fem økonomuseum på Vestlandet, et i Aurland (Aurland skofabrikk) og fire i Hordaland.
Ministro Pistranini vannkraftverk

Ministro Pistranini vannkraftverk er en vannkraftstasjon i elva Rio Grande nær byen Embalse i Calmucita-dalen i provinsen Cordoba i Argentina. Anlegget ligger 110 km sør-sørvest for millionbyen Córdoba. 
Byggearbeidene pågikk fra 1916 til 1955. Dette er et vannkraftverk som har en installert produksjonseffekt på 12 MW.
Kraftkomplekset har et vannmagasin, skapt av Tercero-demningen som igjen danner Tercero-reservoaret på hele 56 km² areal. Dette er en 35 meter høy og 290 meter lang gavitasjonsdam i betong.
Bare litt lengre vest følger to litt mindre oppdemmede reservoarer ved Río Grande vannkraftverk, som ligger ved turistbyen Santa Rosa de Calamuchita  som er plassert 12 km lengre vest.
Gamasutra

Gamasutra er en nettside som ble skapt i 1997 for spillutviklere. Den er eid og blir operert av United Business Media og er søsterpublikasjonen til magasinet Game Developer. Nettsiden inkluderer oppdaterte videospillnyheter, andre online-tjenester for spillutviklere og informasjon om tilgjengelige jobber i spillindustrien. Gamasutra vant en Webby-pris i 2006.

IndieGames.com

IndieGames.com ble startet opp i oktober 2005. IndieGames.com er Gamasutras søsterside som er dedikert til indiespill.
Pedunculinae

Levevis

De er parasitoider.

Utbredelse

Slekten Pedunculus lever i Chile, de to øvrige slektene i Australia.
Al-Shaddadeh

Al-Shaddadeh eller Shadadi (arabisk الشدادة) er en by i Al-Hasakah guvernement i Syria, like ved vestbredden av elven Khabur. Ifølge Syrias statistiske sentralbyrå (CBS) hadde al-Shaddadeh et folketall på 15 806 i 2004.
Glade vrinsk

Om filmen

Filmen er en filmutgave av revyen «Jubileumsrevyen 7 1/2» som gikk på Oslo Nye Teater vinteren 1974-75.
Oriental Sunshine

Oriental Sunshine var et syrefolk-band fra Bergen som var aktive fra 1968 og utover 1970-årene.
Bandet ble startet av Nina Johansen og Rune Walle. Etter hvert ble også Satnam Singh med.
På albumet Dedicated to the Bird We Love medvirket også bl.a. Helge Grøslie og Sture Janson.
Table d'hôte

Table d’hôte (fransk: «gjestgiverens bord») betyr i gastronomien for et lite og ferdig fastlagt spisekart som tilbyr en meny som gjesten ikke kan endre noe særlig på, Prisen er ferdig fastlagt. Motsatsen er begrepet à la carte: Gjestene kan bestemme rettene selv og fra alt som tilbys på spisekartet, og bestemme måltidets forløp.

Ordets bakgrunn

Table d'hôte er lånt fra fransk, men der heter det snarere Table d'hôtes. Det ble (og blir i Frankrike fremdeles) egentlig benyttet om et bord i spisesalen beregnet for de faste beboere av gjestehuset (chambre d'hôtes). Der spiste de, formodentlig sammen med husverten.
Betydningen «fast meny til fastlagt pris» er tilkommet senere, på begynnelsen av 1800-tallet. Slik benyttes ikke uttrykket på fransk.
Tasiilaq

Tasiilaq (tidligere kalt Ammassalik, gammelgrønlandsk: Angmagssalik) er den eneste byen, og administrativt sentrum i Ammassalik kommune, sydøst på Grønland. Navnet Ammassalik brukes i dag kun om kommunen, men opprinnelig ble navnet brukt om området rundt Kingak innerst i Angmagsalikfjorden, og kommer av det grønlandske ordet Angmagsak, som betyr lodde.
Byen er kommunens største, med 1 852 innbyggere. Den ble grunnlagt i 1894 som en handels- og misjonsstasjon, og i forbindelse med 50-årsjubileet i 1944 ble det bygd en varde på det høyeste punktet i byen. Det bodde folk her også før 1894; på midten av 1800-tallet fikk man på vestkysten av Grønland vite om at det bodde folk i dette området, uten kontakt med omverden. G. Holm reiste med konebåt dit i 1884, overvintret her, og tok med seg kunnskap tilbake. Han kalte dem «angmagsalikerne», og i 1894 bodde 413 mennesker der. De neste årene flyttet mange herfra sydover, for å bo nærmere koloniene, men etter etableringen av byen Angmagssalik økte igjen befolkningen, og var i 1913 oppe i 593.
Byen ligger på øya Ammassalik Ø, og er delvis isolert. Klimaet og landskapet i kommunen gjør at Tasiilaq ikke har veiforbindelse med de andre tettstedene i kommunen. Om vinteren må man bruke helikopter, snøscooter eller hundeslede. Om sommeren og høsten, fra juli til november, kommer det forsyningsskip hit 4 ganger.
Byen minner fortsatt om sin opprinnelige inuittkultur. Befolkningen her lever av fiske, fangst og serviceindustri.
Ammassalik Museum holder til i Tasiilaqs gamle kirke. Museet er et lokalt kulturhistorisk museum, og et av de yngste lokalmuseer på Grønland. Det ble tatt i bruk i 1990. Kirken er åttekantet, og er dekorert av den grønlandske kunstneren Aka Høegh.
Tasiilaq har egentlig ikke midnattssol, men det er lyst døgnet rundt i juni og juli. Om høsten rammes området ofte av fallvinder (som kalles Piteraq) fra innlandsisen. Disse kan komme opp i flere ganger orkans styrke.
Man kan fly hit fra Island. Kulusuk, som ligger 10 minutter med helikopter fra Tasiilaq, har flyplass.
Uglitsjdemningen

Uglitsj-demningen (russisk: У́гличская ГЭС, eller Uglitsjskaja GES) er en demning med vannkraftverk 150 km nord for Moskva i øvre deler av elva Volga, øst for Tver. Vannkraftverket ble ferdigstilt 1939 ved byen Uglitsj, og reservoaret strekker seg gjennom Tver oblast og Jaroslavl oblast.
Demningen er 314 m lang og 27 m høy, med en sluse for skip som er 30 m bred og 5,5 m dyp. Kraftverket gir blant annet kraft til industrien rundt Moskva. Kraftverket har installert effekt på 454 MW, og produksjonen er på 1,0 TWh årlig i gjennomsnitt.
Anleggets reservoar er den 143 km lange, 5 km brede og 249 km² store Uglitsj-sjøen. Vannmengde er anslagsvis 1,2 km³, det er relativt lite fordi vannet er svært grunt, normalt 5 meter og maksimalt bare 27 meter. Langs sjøen ligger byene Uglitsj, Kaljazin og Kimry.
Presidentvalget i Tyskland 2012

Presidentvalget i Tyskland 2012 fant sted i Riksdagsbygningen i Berlin 18. mars 2012. Joachim Gauck ble valgt til Tysklands ellevte Forbundspresident. Valget ble foretatt for å erstatte forbundspresident Christian Wulff, som gikk av før utløpet av valgperioden. Presidentvalget er indirekte og gjøres av Forbundsforsamlingen, som er sammensatt av representanter oppnevnt av Forbundsdagen og et tilsvarende antall valgt av de tyske delstatene.

Joachim Gauck

Joachim Gauck var foreslått som kandidat av samtlige partier i Forbundsdagen (CDU/CSU, SPD, FDP og Bündnis 90/Die Grünen) bortsett fra die Linke. Gauck støttes også av SSW og Freie Wähler. Hans velgergrunnlag er dermed 1111 av tilsammen 1240 valgkvinner og -menn.
Gauck fikk 991 av 1228 gyldige stemmer og ble dermed valgt i første valgomgang.

Beate Klarsfeld

Partiet die Linke som hadde 124 medlemmer av Forbundsforsamlingen, foreslo Beate Klarsfeld. Hun fikk 126 av 1228 gyldige stemmer.

Andre

Olaf Rose var foreslått av partiet NPD. NPD er representert i Landdagen i Sachsen og Mecklenburg-Vorpommerns landdag. Dette ga partiet rett til å sende tilsammen tre representanter til Forbundsforsamlingen. I valget fikk Rose tre av 1228 gyldige stemmer.

Ikke avgitte og ugyldige stemmer

Ved stemmegivningen ble det registrert 108 ikke avgitte stemmer, mens fire stemmer ble kjent ugyldige.
Atrophaneura

Utseende

Ganske store, mørkfargede svalestjerter. Forvingene er lange og nokså smale, og det er mørke (svarte) striper mellom vingeårene som fir hele vingen et stripete inntrykk. Bakvingen er forholdsvis liten og smal med bølgete ytterkant, hos noen arter er den trukket ut til en kort stjert.

Levevis

I likhet med mange andre svalestjerter lever larvene til denne slekten på planteslekten Aristolochia (holurtfamilien).

Utbredelse

Slekten er utbredt fra India i vest til Ny-Guinea og det nordlige Australia i sørøst og Ussuriland i nordøst. De fleste av artene lever i Indonesia og på Filippinene.
Reza Pahlavi

Bakgrunn

Som ung ble Reza Savad-Koohi med i den persiske kosakkbrigade. Etter en tid ble han general Riza Khan (herre). Storbritannia og Russland hadde delt opp landet i hvert sitt intreesseområde.

Veien til makten

Den 21. februar 1921 gjennomførte Reza Khan Mirpanj (رضا خان میرپنج), som da var hans navn og rangering, et statskupp sammen med Seyyed Zia'eddin Tabatabaee, som ble statsminister. General Reza Khan hadde marsjert med sine tropper fra Qazvin, 150 kilometer vest for Teheran, og erobret viktige deler av hovedstaden nesten uten motstand og tvunget regjeringen til å gå av. Han var en militær kommandør som hadde steget fra rekkene for å lede den russisktrente kosakkbrigaden og ble kjent som Reza Khan Sardar Sepah (رضا خان سردار سپه). Han ble krigsminister i april 1921. 
Ahmed Shah Qajar utnevnte ham til slutt til statsminister 26. oktober 1923 og dro til Europa.

Sjah

Parlamentet avsatte qajar-dynastiet i 1925 og Reza Khans styre ble formalisert da han ble utropt til sjah av en grunnlovsforsamling 12. desember 1925. Han avla sin ed den 15. desember 1925 og ble dermed den første sjahen av Pahlavi-dynastiet.
Fra sitt ekteskap med Taj al-Molouk (1896–1982) fikk han sin sønn og etterfølger Muhammed Reza Pahlavi. I 1922 giftet Reza Pahlavi seg for tredje gang, med Turan (Qamar al Molk) Amir Soleimai (1904–1995). I dette ekteskapet fikk han sønnen Gholam Reza. Reza Khan skilte seg fra henne kort tid etterpå, i 1923.
25. april 1926 begynte en ny epoke da sjah Reza satte den keiserlige kronen på sitt eget hode. Samtidig ble hans sønn Muhammed Reza utropt til kronprins av Persia.
Under sjah Rezas seksten år lange styre ble betydelige veier og den Transiranske jernbanen bygget, moderne utdanning ble introdusert og Universitetet i Teheran ble etablert. Regjeringen støttet europeisk utdannelse for mange iranske studenter. Sjah Reza støttet en sterk industrialiseringspolitikk for å sikre at landet ikke skulle bli helt avhengige av olje- og landbruksinntekter. 21. mars 1935 ba han det internasjonale samfunnet formelt slutte å bruke navnet Persia, som hadde vært brukt i vesten siden antikken, og i stedet bruke Iran som det offisielle navnet. Han fikk gjennomført mye, men innen midten av 1930-tallet hadde sjah Rezas diktatoriske herskerstil ført til intens misnøye i Iran.
Under første verdenskrig hadde Storbritannia ignorert protester fra qajar-herskerne og stasjonert tropper i provinsen Khuzestan. Under andre verdenskrig ønsket britene igjen å stasjonere tropper i Khuzestan. Sjah Reza protesterte mot denne utfordringen av den sentrale regjeringens autoritet. Britene tolket hans avslag som en favorisering av Tyskland. Av frykt for at sjah Reza var i ferd med å stille seg på Tyskland sin side under krigen, okkuperte Storbritannia og Sovjetunionen Iran og tvang sjah Reza til å trekke seg til fordel for sin sønn (se også den persiske korridor).
Sjahen reiste i eksil, først til Mauritius, så til Johannesburg i Sør-Afrika, hvor han døde i 1944.
3121

Albuminformasjon

Albumets første singel, «Te Amo Corazón» ble gitt ut i USA den 13. desember 2005, og debuterte på 20.-plass på VH1 sin toppliste. Den andre singelen, «Black Sweat», ble gitt ut den 2. februar 2006.
Det ble spekulert i om navnet på albumet var en referanse til adressen hvor Prince leide et hus i Los Angeles. Eieren av huset (NBA-spilleren Carlos Boozer) saksøkte Prince, og adressen viste seg å være 1235 Sierra Alta Way. Prince har derimot ofte referert til eiendommen som nr. 3121, og i søksmålet kommer det frem at han hadde malt disse tallene på en av veggene, og i selve omslaget på albumet nevnes det at platen ble spilt inn i «Paisley Park Studios og 3121».
Andre har spekulert i om albumets tittel er en referanse til et vers i bibelen (Salmenes bok 31:21). «Blessed be Jehovah (God/Yahweh), For he has rendered wonderful loving-kindness to me in a city under stress.» Prince refererte til dette under en fremføring av albumets tittelspor under BET Awards i 2006; «Where's the real party at? Shake your tambourines! BET read Psalms; that's where it is.»
Innspillingen av albumet begynte i november 2004, da sangen «3121» ble spilt inn sammen med Michael Bland og Sonny T.
I enkelte av albumet følgte det med en lilla billett, som var en inspirasjon fra Charlie og Sjokoladefabrikken. Om man fant en slik billett fikk man en betalt reise til Prince sitt hus i Los Angeles, hvor Prince ville holde en intimfest med de heldige og en håndfull andre kjendiser.
3121 forsterket Prince sitt store comeback etter utgivelsen Musicology i 2004. Den ble det første Prince-albumet som debuterte på førsteplass, etter å ha solgt 183 436 kopier den første uken. Den presterte å slå lydsporet til High School Musical ned fra førsteplassen, og ble dermed det første albumet fra Prince som toppet lister siden Batman i 1989. Platen solgte etter hvert til en gullplate, med over 500 000 solgte kopier.
Abercrombie & Fitch

Europa

Abercrombie & Fitch åpnet sin første europeiske butikk i 2005 i London. En annen butikk åpnet november 2010 i København og videre ekspansjon er planlagt til Sverige.

Eierskap

Selskapet ble kjøpt av Limited Brands i 1988, for senere å bli børsnotert som et eget selskap på NYSE i 1996. 
Selskapet ble grunnlagt i 1892 av David T. Abercrombie og Ezra Fitch for å selge eksklusivt sport-, jakt- og treningsutstyr. Selskapet hadde økonomiske problemer på 1960-tallet, og ble kjøpt opp av The Limited som i 1988 skilte varemerket ut som et selvstendig aksjeselskap. Den nye lederen Mike Jeffries relanserte merket ved å appellere til ungdom med slagordene «Casual Luxury» og «Lifestyle Brand».
Stuping under Sentralamerikanske og karibiske leker 1950

Stuping under Sentralamerikanske og karibiske leker 1950. Stuping var en av flere sporter i de sjette sentralamerikanske og karibiske leker som ble arrangert i Guatemala by i Guatemala i perioden 16. mars til 5. april 1950. Det var sjette gangen som Stuping var med i de sentralamerikanske og karibiske leker.  Det var fire øvelser, 3 meter sviktstup og ti meter tårnstup for både menn og kvinner. Mexico ble beste nasjon med tre gullmedaljer foran Guatemala med en.
Chinese Linux Extension

Chinese Linux Extension er en tidligere Linuxdistribusjon fra Taiwan som var basert på Red Hat Linux. Distribusjonen bestod av en distribusjon og en samling kinesisk programvare som var optimalisert for Red Hat Linux.
Distribusjonen benyttet vindusbehandlerne IceWM og Wmaker i tillegg til skrivebordsmiljøene GNOME, KDE og Xfce. Distribusjonen støttet datamaskinarkitekturen 32-biter x86.
Versjon 0.8 ble lansert 25. mai 1999. Siste versjon var 1.1 som ble lansert 25. juni 2002.
Louise Engen

Bakgrunn

Louise Engen var datter av skipper og jordeier Peter Johannessen E. (1840-) og Marie Sophie Margarini (1845-). Hun vokste opp på Jensvold i Bodin sammen med sine søsken, hvorav flere ble fotografer. I tillegg til søsteren Elisabeth Marie, som hun drev atelier med, arbeidet også brødrene Arnt og Simon Petter som fotografer. Arnt hadde fotobutikk i Trondheim og det var hos han hun bodde under hele krigen og årene frem til hun døde i 1947. Louise Engen var ugift og etterlot seg ingen barn.
Hun hadde læretiden sin hos Daniel Georg Nyblin i Christiania, tok kurser der og i Stockholm, og hadde studieopphold i England og USA. 
I 1893 startet hun egen forretning i Storgata 46 i Bodø sammen med søsteren Elisabeth Marie, som også hadde gått i lære hos Nyblin. En annen søster, Anna, drev i brorens  navn en forretning lenger ned i Storgata som solgte prospektkort og fotografiske artikler.

Fotograf

I en periode i 1920-årene var Josefine Hofman fra Arjeplog i lære  hos Engen, og hun arbeidet også en tid i Engens atelier noen år senere. 
Engen ble medlem av Nordland Fotolaug i 1914, og hadde tillitsverv i flere perioder. Hun var stortingskandidat flere ganger, men ble aldri innvalgt. Hun var medlem av Bodø bystyre i ti perioder, i formannskapet og skolestyret, meninghetsrådet fra 1922. I bystyret var hun valgt inn fra Venstre og hun representerte også Avholdspartiet. 
I 1918 var hun en av stifterne av Bodø Kvinneråd og var dets formann i 16 år. Hun var utsending til International Council of Womens møter i Washington og London 1925 og 1929, formann i Barnehjemskomiteen fra 1918. Medlem av edruelighetsnevnden, og var særlig opptatt av avholds-, freds- og kvinnesak. 
Atelieret hennes ble totalskadet under bombingen av Bødø 27. mai 1940, også alt fotoutstyr. Det kjennes ikke til arbeider utført av Louise Engen etter 1940. Hun bodde i Trondheim under hele krigen og var ikke aktiv fotograf etter 1945. Hennes private fotosamling, positiver av familiær karakter, er bevart, i tillegg har Nordlandsmuseet og Nasjonalbiblioteket en del fotografier etter henne.
Røykenvikbanen

Historie

Røykenvikbanen ble primært anlagt for transport av tømmer etter stortingsvedtak i mars 1894, men fikk etter hvert også en viss persontrafikk. Røykenvik ble dessuten trafikkert av dampbåt som fraktet både folk og varer. I en tidlig fase av banens historie ble det også vurdert å forlenge den til Odnes, der det ble anlagt stasjon på Valdresbanen. Dette ble det imidlertid ikke noe av.
Inntil september 1932 var det elleve avganger daglig på banen med persontog, men så ble persontrafikken tilnærmet nedlagt, med bare én daglig avgang kl. 5:20 fra Røykenvik hvert døgn. Fra 25. juni 1949 opphørte persontrafikken på banen helt. Godstrafikken fortsatte imidlertid til november 1957. Ca. 800 meter av strekningen ble etter nedleggelsen beholdt som sidespor ved Jaren stasjon (Jaren–Andfossen), mens resten av banen ble fjernet i 1960.
Stasjonen på Brandbu, banens eneste mellomstasjon, lå usentralt i forhold til bygdas sentrum, og toget ble etter hvert utkonkurrert av bussrutene til Jaren. Fra starten var det holdeplass ved Andfossen, men rundt 1930 ble motorvogner satt inn i trafikk på banen, og en uoffisiell holdeplass ved Augedalsbakken ble åpnet (ca. 700 meter nord for Brandbu).
Stasjonsbygningen på Brandbu ble revet i 1984, men godshuset står fortsatt i ombygget tilstand. Røykenvik stasjon ble brannskadet i 1964, og ble revet året etter. Lokomotivstall, godshus og bryggerhus er bevart. Lokstallen ble brukt som arkiv innen driften på banen ble nedlagt. Senere har den huset keramikkverksted, og i 2015 ble den renovert og tatt i bruk som restaurant. Fylkesvei 34 går i dag over de tidligere stasjonsområdene og en god del av traseen.
Blaengarw

Blaengarw er landsby i grevskapsdistriktet Bridgend i det sørlige Wales. Landsbyen ligger øverst oppe i Garw Valley, om lag 15 km nord for byen Bridgend.
Mario Maccaferri

Historie

Maccaferri begynte i lære hos gitarmakeren Luigi Mozzani da han var 11 år, og lærte å bygge klassiske gitarer. Som 23-åring var han en anerkjent gitarist og gitarmaker. 29 år gammel flyttet han til London og etablerte seg som konsertgitarist og gitarlærer.
33 år gammel skadet Maccaferri hånden i en svømmeulykke, og kom aldri helt tilbake som gitarist. Han opptrådte likevel i blant som «den ukjente gitaristen», med maske. Maccaferri fortsatte som gitarmaker og oppfinner.
I 1932 slo Maccaferri seg sammen med Henry Selmer for å få produsert sin noe uortodokse gitar. Samarbeidet endte i 1934, men Selmers selskap fortsatte å produsere og selge selmergitaren frem til 1952.