Mongul-safavid-krigen (1649–1653)

Mongul-safavid-krigen (1649–1653) ble utkjempet mellom Mogulriket og Safavideriket i det området som i dag er Afghanistan. Krigen begynte etter at en persisk hær, mens mongulene var i krig med Bukhara-khanatet, i det sørøstlige Turan (tilsvarende dagens Usbekistan). De erobret festningsbyen Kandahar og andre strategiske byer som kontrollerte regionen. Mongulene forsøkte forgjeves å gjenerobre byen.

Bakgrunn

Safavidene hadde territoriale krav på Kandahar siden styret til sjah Tahmasp I av Iran. Da Humayun, keiser av Mogulriket, ble veltet, er det kjent at han sørget for å støtten til Tahmasp i bytte for tillatelse til at safavidene kunne erobre Kandahar. Deretter oppsto det konflikter i regionen under en annen mongulkeiser, Jahangir, ettersom det meste av befolkningen motsatte seg safavidenes styre.
Styret til sjah Jahan over Mongulriket ble markert i nordvest ved en kontinuerlig strid mot de mektige perserne for hva som nå er Afghanistan. I 1639 erobret hæren til sjah Safi I av Persia byen Bamiyan, og det virket som de deretter aktet å angripe Kandahar. Sjah Jahan marsjerte mot Kandahar og forhandlet fram en overgivelse fra den persiske kommandanten Ali Mardan Khan i 1638. Han forventet at perserne skulle gjøre et nytt forsøk på å erobre byen og beordret at murene ble raskt utbedret mens en stor mongulhær basert i Kabul beskyttet området. Da persisk angrep uteble sendte keiseren i 1646 sin sønn, Murad Baksh, for å angripe Badakistan (historisk område som tilsvarer nordøstlige Afghanistan og sørøstlige Tadsjikistan), som var kontrollert av usbekere. I det påfølgende året omringet en annen sønn, Aurangzeb, en usbekisk styrke utenfor byen Balkh og erobret byen. Selv om de var seierrike på slagmarken, greide ikke mogulene å sikre de erobrede områdene, og sjah Jahan ble tvunget til å tilbake sine hærstyrker fra Badakistan.

Krig

Oppmuntret av mongulenes tilbaketrekning fra Badakistan, marsjerte Shah Abbas II sommeren 1648 fra Isfahan med en hær på etter sigende 40 000 menn og etter å ha erobret Bost, beleiret Kandahar som ble erobret etter kort tid den 22. februar 1649. Mongulene forsøkte å gjenerobre byen i 1651, men vinteren tvang dem til å oppgi beleiringen.
Shah Jahan sendte Aurangzeb med 50 000 soldater for å gjenerobre den, men selv om han beseiret safavidene utenfor byen, greide han ikke å ta den. Hans artilleritog var ikke stand til å gjennomføre oppgaven. Aurangzeb forsøkte å erobre byen på nytt i 1652. Abdul Aziz, khan av Bukhara, hadde gått inn i en allianse med Shah Abbas og i mai 1652 sendte han 10 000 soldater til Kabul i mai for å angripe mongulenes forsyningslinjer. Selv om de ikke var sterke nok til å fjerne beleiringen, truet Bukhara-khanatet en mongulkonvoi på 2 000 som eskorterte en og halv million sølvmynter til beleiringshæren ved Kandahar. Etter to måneder med krigføring mot persisk motstand og den voksende aktivitetene til Bukhara-khanatet, Aurangzeb ble igjen tvunget til å oppgi sin krigføring.
I 1653 sendte Shah Jahan sin favorittsønn Dara Shikoh med en stor hær og to av de tyngste artillerikanonene i riket, men selv etter en fem måneders beleiring klarte han ikke å sulte ut byen. Forsøket på å bryte deres festningsmur med kanonild mislyktes. Til sist oppga de alle forsøk på å gjenvinne Kandahar.