Hans Kristiansen

Poeten

Selv om Kristiansen i et intervju understreket at lyrikken aldri hadde vært hans «hovedbeskjeftigelse som skrivende menneske», utgav han i alt elleve diktsamlinger gjennom årene, inklusive ulike utgaver av debutboken.

Lilje i blekkhus

Kristiansens debutbok, diktsamlingen Lilje i blekkhus, ble utgitt i 1948. Boken ble positivt mottatt av publikum. Den ble en bestselger og utkom i to opplag. Den fikk også stor oppmerksomhet fra kritikerne. En av dem avslutter sin anmeldelse med dette ønsket: «Hans Kristiansen, sett flere liljer i blekkhuset!»
De fleste diktene i Lilje i blekkhus ble skrevet mens Kristiansen bodde i Kristiansund, men boken ble først utgitt etter at han hadde flyttet til Trondheim. Mange av diktene er betraktninger over livet sett fra kateteret, som i «Ordene», der lektoren fabler om en stille verden der man kunne få betalt for å holde kjeft. Diktet starter slik: «Ordene gir meg mitt brød/ Jeg spyr dem ut i tusenvis/ Jeg sprøytelakkerer ungdom med dem hver eneste dag …»
Debutboken er totalt utgitt i fire utgaver, hver ny utgave med tilføyelse av nye dikt. Alle diktene er i bunden form, og i sin anmeldelse av 1973-utgaven skrev lyrikeren Jan Erik Vold at «alt er musikk».

Prologer, vers og sanger

I tillegg til de publiserte diktsamlingene, hadde Kristiansen en variert produksjon bak seg, med prologer, viser og andre vers.
Daværende teatersjef Alfred Maurstad ba ham i 1948 om å skrive en 17. mai-prolog for Trøndelag Teater. Senere var han en flittig brukt prologforfatter, både av teateret og i andre sammenhenger.
På 1950-tallet var han med i forfatterkollegiet bak fem studentrevyer i Trondheim, og skrev viser som «Det var i 1905!» og «Jeg har artium, jeg har briller på», som stadig trykkes opp i trondheimsstudentenes visebøker.
Han skrev i en årrekke små poetiske «dagsvers» i Adresseavisen, med skråblikk på store og små hendelser og fenomener i samfunnet. Versene var alltid skrevet i bunden form; ikke sjelden med ordspill og sluttpoeng. Diktene var ofte illustrert av avisens faste tegner Jan O. Henriksen.
Flere av Kristiansens dikt er blitt tonesatt, av ulike komponister. Diktet «Fattig», som han skrev i Kristiansund under krigen og publiserte i Lilje i blekkhus, har senere fått melodi av Øistein Sommerfeldt. Kirsten Flagstad var begeistret for både diktet og melodien, og fremførte sangen ved sin avskjedskonsert i Carnegie Hall i New York. Oddvar S. Kvam brukte Kristiansens dikt i sitt korverk Kateter-episoder : op. 11 : for blandet kor. Per Hjort Albertsen laget melodi til «Jenta med hatten», og arrangerte den for damekor. Albertsen og Kristiansen har samarbeidet om flere ulike typer musikkverk. De har blant annet skrevet revyviser, akademisk kantate, operaer og forestillingen Dikt og ulikt, fremført på Ringve Museum i 1998. De to fremførte selv åpningsnummeret «Ouverture for to fossiler».

Dramatikeren

Mange assosierer nok ennå Kristiansen med Lilje i blekkhus, og i Trondheim er han kjent for sine små, ofte ironiske, vers på «Ordet fritt»-siden i Adresseavisen, men det er teaterscenen som er hans fremste arena. Han har en mangfoldig teaterproduksjon bak seg. Han har oversatt og gjendiktet teaterstykker på oppdrag fra Trøndelag Teater, både klassiske drama som Antigone og komedier som Slapp av du'a, mamma.
Etterhvert er operaer og operetter blitt Hans Kristiansens spesialitet.

Librettisten

Det første større verk Kristiansen skrev for scenen, etter initiativ av Edvard Fliflet Bræin, var operaen «Anne Pedersdotter». Bræin hadde vært Kristiansens elev på gymnaset i Kristiansund og ble nå hans samarbeidspartner. Kristiansen skrev librettoen til Anne Pedersdotter med utgangspunkt i Hans Wiers-Jenssens skuespill ved samme navn – og Bræin skrev musikk til. Operaen ble en suksess. Den hadde première på Den norske opera i 1971 og er senere oppført flere ganger der, i tillegg er den spilt i utlandet, både på norsk, engelsk og tysk. Den var også del av kulturprogrammet under Vinter-OL 1994 på Lillehammer. Kristiansen selv regner denne librettoen som det beste han har gjort.
Bræin og Kristiansen rakk bare å skrive én opera til, Den stundesløse, før Bræin døde i 1976. Den stundesløse var basert på Ludvig Holbergs komedie ved samme navn. Dette stykket er også oversatt til engelsk og tysk.
Kristiansen har skrevet operaer sammen med flere komponister. Han fremholder selv samarbeidet med Per Hjort Albertsen som spesielt givende. Sammen skrev de skoleoperaen Russicola i 1957 og har laget en operaversjon av folkeeventyret De tre kongsdøtre i berget det blå (1985).
I samarbeid med komponisten Terje Bjørklund skrev Kristiansen librettoen til Frøken Victoria i 1989. Historien var en fri tolkning av Knut Hamsuns roman Victoria. Frøken Victoria ble først oppført i en kammerversjon i Bodø i 1998. I full versjon ble den urfremført i Olavshallen i Trondheim i 2003.
I tillegg til operalibrettoene, der dikteren i de fleste tilfeller skriver teksten først – og komponisten deretter setter musikk til denne; har Kristiansen oversatt og gjendiktet flere operetter, der musikken allerede eksisterte. De fleste av disse er gjort på oppdrag fra Trøndelag Teater, og oppført der.

Språkmannen

Jan Erik Vold har omtalt Hans Kristiansen som «en formens mester». Kristiansens produksjon viser at han har en sikker sans for rim og rytme, et lekent forhold til ord og ordspill og stor interesse for dialekter og språk. Han skriver som oftest på riksmål, men han har også dikt i et ganske muntlig Oslo-språk og dikt på nynorsk og dialekt. I diktsamlingen Målet hennar mor (2002), skrev han på ulike norske dialekter, og han har utgitt Norske eventyr på todalsmål (1999).
Kristiansen ble kjent med sin finske livsledsager i voksen alder. Han bodde med henne i Finland i måneder av gangen gjennom mange år. Han lærte seg finsk på egen hånd i en alder av 60 år, og tok etterhvert eksamen i finsk for utlendinger ved universitetet i Helsingfors. Han skrev dikt, med rim og rytme, på finsk. Som den lekne lyriker han var, bestemte han seg en gang for å skrive et dikt om president Kekkonen, der han brukte Kekkonens navn i alle 15 kasus av det finske språket. Diktet er senere trykket i en lærebok, som ligger oppslått på dette diktet i en monter i Kekkonen-museet.
I Finland holdt han norskkurs ved universitetene i Jyväskylä og Tammerfors. Sammen med Einar Lundeby skrev han en lærebok i norsk, som er utgitt ved Universitetet i Tammerfors: Akkurat, sa nordmannen : kompendium i norsk (1989)