google/wiki40b huggingface dataset:
Hvalsang

Hvalsang er lyden hvaler lager når de kommuniserer over avstand. Ordet «sang» blir især brukt til å beskrive det jevne, forutsigbare mønsteret av lyder som noen hvalarter lager. Bare hannene «synger».
Spesielt knølhvalens «sang» er menneskelig. Egentlig er sangen parringshyl, og lyden lages med strupehodet og kan høres over en avstand på minst 30 kilometer. Det er også dokumentert at ulike populasjoner av denne hvalarten har særegne dialekter. Nylig ble det også oppdaget at knølhval på østkysten av Australia hadde endret sangen sin, etter å ha hatt besøk av knølhvaler fra Indiahavet. De tok altså opp en ny dialekt og lærte seg denne.
Tradisjonelle finnhvaler har også hvalsang, men den er ikke særlig variert, men heller støtvis konstant, og sangen kan pågå over flere dager. Til gjengjeld er den forbausende kraftig. Målinger med seismografer viser at finnhval-sang ligger forbløffende konstant på cirka 20 Hz og 190 decibel under vann, noe som tilsvarer 130 db over. Det skal tilsvare brølet fra en jetmotor. Den dype, vibrerende lyden fra blåhval er kraftigst av alle.
Mekanismene som blir brukt varierer fra en hvalfamilie til en annen. Sjøpattedyrene er mer avhengig av lyd for å kommunisere og sanse enn andre pattedyr, siden mange sanser har begrensninger i vann. Synet er for eksempel begrenset på grunn av måten vannet absorberer lys. Lukten er helt fraværende i vann. Molekyler sprer seg også langsommere i vann enn luft, så også smak vil ha begrensninger.
Lyd transporteres omkring fire ganger mer effektivt i vann enn i luft. Hvalsang er derfor en meget effektiv måte å kommunisere på, spesielt over lange distanser. Infralyd (lavfrekvent lyd) kan bære over enorme distanser, kanskje over flere hundre kilometer. Hvaler har derfor spesielt godt utviklet hørsel.
Meteorideinae

Levevis

De er parasitoides som snylter på larver av sommerfugl-familiene Gelechiidae, Tortricidae og Pyralidae. Det er mange parasittlarver i hver vertslarve. De kna også opptre som hypeparasitoider og angripe larver av den nærtstående gruppen Microgastrinae.

Utbredelse

Gruppen er representert med noen få arter i alle verdensdeler, men ikke fra Europa.
Bernard Kangro

Aktiv i Estland

I 1935 debuterte han med diktsamlingen Sonetid. Fra 1938 var han medlem av kunstgruppen Arbujad (sjamanene), en gruppe som prøvde å finne den dypere emosjonelle og sjelelige opplevelse av språket. Ved siden av dette virket han som journalist, blant annet i Eesti sõna (1942) og Puhkus ja elurõõm (1943). I 1943 til 1944 var han dramatiker på teateret Vanemuine i Tartu, eldste teater på estisk språk i Estland. I denne tiden var han også assistent og fra 1942 til 1944 dosent ved Universitetet i Tartu.

Flyktning i Sverige

Før Sovjetunionen okkuperte Estland i 1944 måtte han dra i eksil til Sverige. Der ble Kangro en av de mest ansette eksilforfattere og publisister. Først var han arkivar i Karlstad, men fra 1947 var han vitenskapelig medarbeider ved Universitetet i Lund. Fra 1950 til sin død var han også redaktør og utgiver av det estiskspråklige kulturtidsskriftet Tulimuld og fra 1951 direktør i det eksil-estiske forfatterforlaget Eesti Kirjanike Kooperatiiv AB.
Yangzhong

Yangzhong (kinesisk: 扬中; pinyin: Yángzhōng) er et byfylke i byprefekturet Zhenjiang i provinsen Jiangsu i Folkerepublikken Kina. I 1999 hadde det et folketall på 275 495 innbyggere.
Meteorologisk institutt

Historie

Det norske meteorologiske institutt ble opprettet som et institutt ved Universitetet i Oslo ved stortingsbeslutning våren 1866 og kongelig resolusjon 28. juli samme år. Den første bestyreren, Henrik Mohn, var samtidig professor ved universitetet, men fikk senere tittelen direktør, etter at instituttet i 1909 ble skilt ut som en frittstående institusjon og lagt direkte under Kirke- og undervisningsdepartementet. Det formelle navnet ble endret til Meteorologisk institutt i 2002. Forkortelsen MET Oslo eller MET OSLO har vært brukt internasjonalt i lang tid; Verdens meteorologiorganisasjon anbefalte for eksempel i 1956 alle medlemsorganisasjonene å standardisere referanser til Meteorologisk institutt i Norge som «MET OSLO». I dag blir også forkortelsen MET Norway brukt på engelsk, mens MET Oslo også kan vise spesifikt til hovedkontoret.
USAs riksvåpen

USAs store segl (på engelsk Great Seal of the United States) ble utformet for bruk av Kongressens sekretær i 1782, tatt i bruk som statens offisielle segl i 1789, og bekreftet som riksvåpen av USAs Høyesterett i 1790.
USA har ikke et «riksvåpen» i vanlig heraldisk forstand. Innholdet i hovedseglets sentralmotiv er imidlertid et emblem som har en del likhet med heraldiske våpenskjold. Emblemet brukes tilsvarende et riksvåpen på pass, pengesedler, mynter, militære insignier, ambassadeskilt og flere flagg. Emblemet har også offisielle farger. Seglet i svart-hvitt er anvendt på papir.
Emblemet på seglets framside er en hvithodet havørn framstilt som en flakt, heraldisk ørn. Ørnen er brun med hvitt hode, gult nebb, gule klør og blå halefjær. Den har på brystet et skjold som er flere ganger kløvd av hvitt og rødt under et blått skjoldhode. Ørnen holder en olivenkvist i sin høyre klo og en bunt av piler i sin venstre, som symboler for fred og krig. Ørnens hode peker i retning mot olivenkvisten som et symbolsk uttrykk for å foretrekke fred. Ørnen har i nebbet et skriftbånd med latinsk tekst E pluribis unum, «én kommet fra mange». Over ørnen er det en flerdobbel krans med hvite stjerner på blå bunn i midten.
Seglets revers (bakside) inneholder en pyramide som i stedet for en ferdig topp, har det altseende øye, innenfor en trekant og en strålekrans på en rund skive. Dette forestiller Guds øye i treenighetens trekant. Pyramiden står i et ørkenlandskap , over den er det en tekst på latin, på pyramidens fot er det et årstall i romertall, og nedenfor pyramiden ligger det et skriftbånd med latinsk tekst. Pyramiden og øyet er for øvrig vanlige symboler blant frimurere.
Siden 1935 har begge sider på seglet blitt brukt som bakside på én-dollarseddelen. Presidentens segl er direkte basert på Det store seglet og dets elementer er brukt på adskillige regjerings- og statsegl.
Enth E Nd / Frgt/10

Musikere

I tillegg til Linkin Parks faste musikere Chester Bennington – vokal, Rob Bourdon – trommer, Brad Delson – gitarer og bass, Joseph Hahn – opptak og sampling, Mike Shinoda – emcee, vokal og sampling og  Dave «Phoenix» Farrell – bass, fiolin og cello, deltok KutMasta Kurt og Motion Man på «Enth E Nd» og The Alchemist og Chali 2na på «Frgt/10».
Grappa (plateselskap)

Grappa Musikkforlag A/S ble etablert av Helge Westbye i 1983 og er i dag Norges største uavhengige plateselskap.
Firmaet eier flere tusen innspillinger med norske artister og har gitt ut over tre tusen album spredt på ulike «labels». Foruten Grappa (en «label») som favner viser og pop, så utgis klassisk musikk på Simax Classics, folkemusikk og verdensmusikk på Heilo, blues og country på Blue Mood og jazz på Hubro. I tillegg samarbeider selskapet med Egmont Kids and Media om utgivelse av barnemusikk gjennom Barneselskapet. Grappa samarbeider også med Norsk Komponistforening om innspilling og utgivelse av norsk samtidsmusikk på labelene Aurora og Hemera og med Norsk Jazzforum om innspilling og utgivelse av norsk jazz på Odin.
Grappa har også et tett samarbeide med Rune Grammofon og Drabant Music. Grappa og Helge Westbye fikk i 1997 Bjellesauprisen fra FONO for sin innsats innen både brede og smale musikkategorier i flere år. Grappa Musikkforlag as mottok Tonos formidlerpris 2017.
Thermopylene

Thermopylene (klassisk gresk: Θερμοπύλαι; nygresk: Θερμοπύλες) er en smal kystpassasje på grensen mellom Thessalia og Lokris i Hellas i antikken. Passet ligger omkring 150 km nordvest for Aten. Navnet Θερμοπύλες, «varme porter», er avledet fra dets varme svovelkilder. «Varme porter» er også «stedet for varme kilder og grottenedgang til Hades».
Ved passet stod år 480 f.Kr. slaget ved Thermopylene mellom grekerne under kong Leonidas fra Sparta og perserne. Stedet er også lokaliseringen av byen Anthela (Ἀνθήλη), hvor det første stammeforbundet Amfiktyoni er nevnt.
Bykle

Natur og geografi

Denne nordlige delen av Agder tilhører det svekonorvegiske grunnfjellsskjoldet, og består av to geologiske hovedformasjoner av proterozoiske bergarter som er dannet under de gotiske og senere svekonorvegiske fjellkjedefoldingene, med sterk metamorfose under den sistnevnte. Et underlag av 1 600 - 1 450 millioner år gammel skifer, kvartsitt, marmor og amfibolitt med noe hornblendegneis, og ovenpå dette sure overflatestrukturer av både granitt og granodioritt (henholdsvis 1 250 - 1 000 mill år gammelt, og stedvis 1 550 - 1 480 millioner år gammelt). I kommunen er det ca. 1 000 millioner år gammel granitt som dominerer. De yngste svekonorvegiske dannelsene bevitnes av større formasjoner av granitt. Den kaledonske fjellkjedefoldingen nådde ikke ned hit. Forkastningene går både i sørvest-nordøst retning, og i sør-nord retning hvor det går en stor forkastningslinje.

Kultur

I Kulturminneåret 1997 ble Byklestigen valgt til Bykle kommunes kulturminne.

Tusenårssted

Opprinnelig ble Hovden sentrum valgt til Bykle kommunes tusenårssted, og en skulptur med en tusen år gammel myrmalmklump skulle markere stedet. Senere ble stedet flyttet til Hegni på Hovden, hvor en skulptur markerer stedet i Hegni friluftområde.

Målform

Nynorsk
Percy Jackson: Monsterhavet

Om filmen

Filmen er en oppfølger til Percy Jackson & Lyntyven (2010), og er basert på Rick Riordans bok med samme navn, som inngår som andre bok i Percy Jackson-serien. Filmen hadde norsk premiere 16. august 2013.
Regissør er Thor Freudenthal, og Logan Lerman returnerer i hovedrollen som Percy Jackson. Alexandra Daddario, Brandon T. Jackson, Douglas Smith, Leven Rambin, Sean Bean, Nathan Fillion, Stanley Tucci og Anthony Head er blant skuespillerne som spiller andre viktige roller. Chris Columbus, som regisserte Percy Jackson & Lyntyven, har blitt igjen som produsent for denne filmen.

Handling

Percy Jackson (Logan Lerman), sønn av Poseidon, og vennene hans må legge ut på et nytt eventyr, denne gangen for å finne Monsterhavet, både for å redde Percys satyrvenn Grover og for å redde Halvblodsleiren fra å bli ødelagt. For å klare det må de bringe Det gylne skinnet til det forgiftede furutreet til Thalia.
Åndenes hus

Filmatisering

Romanen ble filmatisert i 1993 av regissør Bille August med samme tittel. Rollene ble spilt av blant andre Glenn Close, Jeremy Irons, Meryl Streep og Winona Ryder.
Teenage Mutant Ninja Turtles III

Handling

En tur til Japan høres kanskje morsomt ut, men ikke i det 17. århundre. Aldri har de hatt bedre bruk for sine suverene akrobatiske slåssevner enn da de må møte samuraier og andre slosskjemper, imponere prinsesser, og ikke minst redde April fra en grusom skjebne...
Nylands og Tavastehus län

Nylands og Tavastehus län (svensk: Nylands och Tavastehus län, finsk: Uudenmaan ja Hämeen lääni) er et historisk len i Finland. Administrasjonssete i lenet var Tavastehus. Lenet bestod i tidsrommet 1775 til 1831, da det ble delt i Nylands län og Tavastehus län. En mindre del ble ved delingen lagt inn under det nydannede Sankt Michels län.
Segeneiti (distrikt)

Segeneiti er en distrikt i Sør i det sørlige i Eritrea. Hovedstaden er Segeneiti.
Latham 47

Ulykker

6. juni 1928 ble et Latham 47.02 satt inn i letingen etter luftskipet «Italia», som 25. mai 1928 hadde krasjlandet på isen, nord for Spitsbergen. Flyet ble fløyet av nordmannen Leif Ragnar Dietrichson og franskmannen René Guilbaud, og plukket opp Roald Amundsen og en kollega i Bergen, på tur nordover. 18. juni forlot flyet Tromsø på tur nordover, men havarerte på tur over Barentshavet. 31. august ble det funnet noen vrakdeler utenfor kysten av Troms, og i oktober ble en flottør og en bensintank på Haltenbanken. I 2009 ble det søkt etter flyet med undervannsrobot på sjøbunnen ved Bjørnøya, uten at det ble funnet noe.
Rønsholmen

Rønsholmen er en holme og en grend i Ørland kommune i Trøndelag. Rønsholmen ligger mellom Garten og Beian og er en halvøy, men lavlandet på østsiden ble før landhevingen oversvømmet ved høyvann slik at stedet ble en holme. På vestsiden finner vi Beisundet med en fyllingsbru over til Garten. 
Navnet kommer sannsynligvis av Røine (Rogn). Rønsholmhaugen er delt i to av veiskjæringen til Gartbrua. På nordøstsiden av haugen er det en fugleobservasjonshytte og en liten jettegryte. Jettegryta er nede i haugkanten, ca. 2 m over fjæra.
Stedet har en liten tettbebyggelse og en nedlagt fiskematfabrikk. Rorbuene Rønsholmen Brygger er lokalisert her. På vestsiden ligger det noen få hytter.
The Seekers

The Seekers var en popgruppe som ble dannet i 1962 i Melbourne i Australia. Gruppa bestod av medlemmene Judith Durham (sang), Athol Guy (kontrabass), Keith Potger (tolvstrengsgitar) og Bruce Woodley (gitar). The Seekers framførte en blanding av popmusikk og folkrock. The Seekers ble oppløst i 1968, men gjenoppstod i forbindelse med en turne på 1990-tallet. The Seekers var en kort periode nesten like populære som The Beatles.

Historie

Opprinnelig var Ken Ray sanger i The Seekers, men han ble erstattet av Durham i 1963. Året etter reiste de til Storbritannia. I 1965 slo gruppa gjennom med låta «I'll Never Find Another You». Den ble fulgt av hitsingler som «The Carnival Is Over», «A World of Our Own» og «Morningtown Ride». I 1966 spilte de inn singelen «Georgy Girl» til filmen med samme navn. Det ble gruppas siste store slager. I 1968 forlot Judith Durham gruppa, og de hadde sin avskjedskonsert 7. juli 1968 i en TV-sending hos BBC i London. Gruppen hadde også gospelsanger på sitt repertorar, blant annet Just a closer walk to Thee og We shall not be moved.
Potger dannet ei tid seinere gruppa The New Seekers, som i begynnelsen på 1970-tallet fikk flere kommersielle hits med sanger som «What Have They Done to My Song, Ma», «I'd Like to Teach the World to Sing» og «Beg, Steal or Borrow». The New Seekers fortsatte fram til 1975.
The Seekers gjenoppstod med originalbesetningen Guy, Potger, Woodley og Durham på 1990-tallet og turnerte som en «nostalgi-tripp» i Australia, New 
Zealand og England helt frem til 2014. Vokalisten Judith Durham hadde sin egen farvelturne på New Zealand i 2016.
Fordi gruppas musikalske stil minnet sterkt om den amerikanske visetrioen Peter, Paul and Mary, ba publikum ofte The Seekers om å spille Peter, Paul and Marys populære «Puff the Magic Dragon». The Seekers spilte omsider inn sangen på 1990-tallet. I 2002 var The Seekers motiv på en spesialutgave av australske frimerker.
I mai 2011 dro de rundt omkring til flere australske byer sammen med den nederlandske fiolinisten André Rieu og holdt konserter der de fremførte
fem av sine mest kjente sanger.
Wherever You Will Go

Musikkvideo

Det ble laget to musikkvideoer til sangen. Den ene, mest kjente, ble filmet ved Los Angeles-elven, hvor bandet spiller mens en såpeopera for tenåringer spiller i bakgrunnen. Den som ble filmet først, ble derimot filmet i Mexico. Her er det en tenåringsjente som får navnet til hennes kjæreste tatovert på sin skulder, men når hun finner ham utro med en annen jente, flyr hun i flint. På slutten av videoen blir hun sett med en ny kjæreste (Drew Fuller), og en ny tatovering, mens hennes sjalu ekskjæreste ser på henne fra sin bil.
Fjøsnes

Fjøsnes er en bebyggelse på nordsiden av Beisfjorden i Narvik kommune i Nordland. Bebyggelsen ligger om lag en halv kilometer vest for Beisfjord sentrum, og utgjør i underkant av ti husstander. Tidligere lå det en landbruksdrift i området.
The Day After Tomorrow

Handling

En isblokk på størrelse med Rhode Island brytes løs i Antarktis, og alvorlige værfenomener oppstår over hele kloden. Klimaeksperten Jack Hall tror noe stort er på gang, og en telefon fra en skotsk kollega bekrefter hans anelser. Den globale oppvarmingen har ført til at pol-isen smelter og klodens havstrømmer snur. Uværet intensiveres og i løpet av kort tid skjer en dramatisk nedfrysing av den nordlige halvkule. Man blir etterhvert klar over at en ny istid er på vei.
Blå stikke

Blå stikke er et musikkalbum med Mulens Portland Combo, utgitt i 1993. Albumet ble utgitt på nytt i 2001 med 3 bonusspor.
Østfrisisk melkesau

Østfrisisk melkesau er opprinnelig en frisisk sauerase av crossbredtypen. Den er selektert for sine melkeproduserende egenskaper og melka egner seg godt til ysting.
Rasen er i begrenset utstrekning også krysset inn i andre raser, i Norge blant annet i norsk kvit sau, ved kunstig inseminasjon av importert sæd. Østfrisisk melkesau har også blitt krysset med Awassisau (en svært populær tykkhalesau i den fruktbare halvmåne) med svært god suksess. Avkommet etter disse kalles Assafsau.
Østfrisisk melkesau regnes i dag som verdens mest produktive melkesau. Den stammer opprinnelig fra tysk side av grensen og må ikke forveksles med fellesbetegnelsen frisisk melkesau, som inkluderer flere raser. Det hevdes at østfrisisk melkesau gir 450–700 kg melk per laktasjon (220–240 dager), med en gjennomsnittlig fettprosent på 5,5–7 %. I tillegg gir rasen omkring 4,5 kg god kvalitet ull per søye per år. Østfrisisk melkesau veier i snitt 70–90 kg.
I Norge er bare en renraset besetning av rasen kjent. Den ble importert til Svenseid i Telemark i 2006.
Førstedagsbrev

Norge

For norske frimerker inntil 1937 er førstedagsbrev stort sett vanlige konvolutter eller postkort med vanlige stedsstempel. 20. april 1938 gav Postverket ut en serie på tre frimerker med turistmotiv (NK 217-219). I forbindelse med dette kunne samlere levere inn konvolutter, som fikk et eget gummistempel med teksten «Førstedagsbrev». Frimerkene blei kansellert med vanlig datostempel. 24. juli 1939 kom det ut frimerker med Dronning Mauds portrett (NK 225-228). Til disse blei det laga datostempel med teksten «Oslo Førstedagsstempel» for kansellering. Denne praksisen fortsatte stort sett fram til 1943.
Neste gang Postverket lagde egne førstedagsstempler var 7. april 1960 (Hjelp flyktningene, NK 483-484). Etter dette er det vanlig med egne offisielle konvolutter og stempler ved alle frimerkeutgivelser. Motivene er gjerne lagd av samme kunstner som har utforma frimerkene.
I 2007 lanserte Posten Norge gullbrevet som en eksklusiv variant av førstedagsbrev. Det er en mer forseggjort utgave i et lavt opplag. Gullbrev er ment utgitt for to-fire av de årlige frimerkeutgivelsene.
Læreboknormalen av 1959

Læreboknormalen av 1959 var en reform for bokmål og nynorsk som hadde til hensikt å lage en strammere norm for lærebøkene i skolen. Det gis ofte et feilaktig inntrykk av at det ikke fantes en læreboknormal før 1959. Læreboknormalen er alltid den alminnelige rettskrivningen unntatt sideformene. Det mange mente var et problem, var at 1938-rettskrivningen hadde for mange hovedformer. Poenget med læreboknormalen av 1959 var derfor å gjøre flere hovedformer (der det var dobbeltformer) enten til sideformer eller ta dem ut av rettskrivningen. Det ble også gjort andre endringer enn disse rangeringene, derfor er ikke "læreboknormal" en helt presis betegnelse på denne reformen. Den var i virkeligheten en revisjon av 1938-rettskrivningen.
Denne bredere revisjonen var delvis et forsøk på å roe ned språkstriden som raste i Norge på denne tiden (se foreldreaksjonen mot samnorsk). En alminnelig oppfatning er at denne revisjonen var "et halvt skritt tilbake" i forhold til 1938-reformen. Dette var imidlertid ikke nok til å stagge striden, da språknormeringen fremdeles bygde på den samme språkpolitikken som 1938-reformen, nemlig "samnorsk folkemål". Dette skyldtes blant annet at normalen ble utviklet av Norsk språknemnd, en institusjon som ble opprettet av Stortinget åtte år tidligere, og som hadde samnorsk folkemål som sitt mandat.

Bokmål

For bokmålet gjorde reformen at ord med -ere nå fikk dobbelkonsonant og noen ord på hv- i stedet fikk v-. Antallet valgfrie former ble innskrenket, og det var de mest «fornorskede» formene som ble hovedformer. Eksempelvis ble vatn, ramn, botn, dokke, mjøl og bein hovedformer som lærebøkene måtte bruke. Formene vann, ravn, bunn, dukke, mel og ben ble stående som sideformer (klammeformer). Mer generelt ble antall ord med obligatorisk diftong, a-endelse i bestemt form entall, og a-endelse i preteritum, kraftig redusert.

Nynorsk

Nynorsken fikk gjeninnført noen gamle former som hadde blitt fjernet i tidligere reformer. Kløyvd infinitiv ble sideform, og infinitiv kunne nå valgfritt ende på -a eller -e. Mange av endringene i nynorsk innebar en tilnærming til bokmål.
Leder for sikkerhet

Leder for sikkerhet (LFS) er en person som utnevnes ved arbeider ved eller på høyspenningsanlegg. Personen er stort sett en fagutdannet energimontør, men kan også fylles av andre personer ved enkelte arbeider, som f.eks linjerydding (rydde høyspenningstraseer o.l)
Denne personen utnevnes av driftsentralen, eller bemyndiget person og har ansvaret for et arbeidslag (ved arbeid på eller ved høyspenningsanlegg skal det være minimum 2 personer for å ivareta sikkerheten). Denne personen står dermed ansvarlig for at arbeidet gjennomføres trygt og uten fare for skader o.l og kan bare delta i arbeidet når dette er forenlig med oppgaven som LFS. LFS kan avskjerme og avsperre arbeidsområder for å bedre sikkerheten som en av flere barrierer mot farlige situasjoner.
Nasjonalt forskningssenter innen komplementær og alternativ medisin

Nasjonalt forskningssenter innen komplementær og alternativ medisin (NAFKAM) er en enhet under det helsevitenskapelige fakultet (Helsefak) ved UiT Norges arktiske universitet som stimulerer til, utfører og koordinerer norsk forskning innen komplementær og alternativ medisin. Forskningssenteret ble opprettet i 2000 etter initiativ fra Norges forskningsråd. 
Senteret har fra 2002 ført et register over eksepsjonelle sykdomsforløp, RESF og forsker på disse. 
NAFKAM åpnet i 2007 Nasjonalt informasjonssenter for alternativ behandling (nifab.no) på oppdrag fra Helse- og Omsorgsdepartementet, ledet av Vinjar Fønnebø.
Nikon D60

Kontinuitet

Nikon D60s kamerahus er svært likt Nikon D40s, med plasseringen av flere viktige knapper som den mest merkbare forskjellen. I likhet med D40, har Nikon D60 ingen sekundær skjerm på toppen av kamerahuset (vanlig i mer avanserte kameraer), men i stedet vises lukkertid, f-tall og annen informasjon på hoved-LCD-skjermen.

Mottakelse

Digital Photography Review sa at D60 er mer av en «subtil oppgradering» av D40 og roste ytelsesforbedringen og nye funksjoner som D-Lighting og støvreduksjonssystem. De kritiserte mangelen på mellomnivåfunksjoner, for eksempel et vertikalt grep og høy ISO-ytelse mangler i forhold til Canon.
Ken Rockwell kritisertee den tregere blitzsynkroniseringen, flere megapixler og lavere basis ISO. Dog roste han kameraets manuelle fokusindikator som han sa var bedre enn i hans D3.
Både Digital Photography Review og Rockwell bemerket at mangelen av fokuseringsmotor i kamerahuset ikke var noe problem da det er god tilgjengelighet på AF-S objektiver og at de tror at seriøse fotografer som benytter eksotiske Nikonobjektiver vil benytte et D200 eller høyere kamera, og ikke D60.
Nebria rufescens

Utbredelse

Nebria rufescens finnes i Europa, østover i Asia, til Sibir, samt i Nord-Amerika. Finnes i Norge.

Utseende

Nebria rufescens er mellom 9 og 12 millimeter lang. Dekkvingene er svarte eller mørkt rød-brune. Halsskjoldet (ponotum) og hodet i samme farge. Beina er noe lysere, brun-orange. Følehornene er mørke, svart brune med lysere rotledd.

Levevis

Nebria rufescens finnes like ved vannlinjen langs strender og i fjellet. Larvene lever som rovdyr.
De tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er ofte radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.