google/wiki40b huggingface dataset:
Olof Lagercrantz

Bakgrunn

Olof Lagercrantz var sønn av bankdirektør Carl Lagercrantz og grevinne Agnes Hamilton. Hun medstammet i direkte nedstigende ledd fra skalden Erik Gustaf Geijer og han var datter til Hugo Hamilton.
Olof Lagercrantz  vokste opp i Falköping i Västra Götalands län.  Den tid han tilbragte i Falköping ble formørket av morens depresjonssykdom og senere også av en søsters selvmord. Olof Lagercrantz var bror til Ebba Lönnroth, forfatteren Lis Asklund og professor i medisin Rutger Lagercrantz , og halvbror til Arvid Lagercrantz.

Forfatter

Han debuterte i 1935 med diktsamlingen Den döda fågeln. I perioden 1940–51 var han kulturjournalist i Svenska Dagbladet. Mellom 1951 og 1960 kultursjef i Dagens Nyheter. Fra 1960 til 1975 var han sjefredaktør i samme avis.
Lagercrantz var en meget innflytelsesrik kritiker og spaltist i sin samtids Sverige. Han skrev forfatterbiografier over flere av Sveriges største forfattere, flere disse er blitt stående som viktige verker i litteraturvitenskapen. Dette gjelder særlig Strindberg-biografien  August Strindberg (1979) og portrettet av Lagercrantz venn Gunnar Ekelöf Jag bor i en annan värld men du bor ju i samma (1994). I 1965 mottok han Nordisk råds litteraturpris for sitt verk om Dante, Från helvetet till paradiset.
På 60- og 70-tallet uttrykte Lagercrantz et stadig sterkere politisk engasjement, og ble en toneangivende talsmann for den svenske kulturradikalismen. Han ble omdiskutert, særlig etter hans sterkt rosende reportasjer fra Sovjetunionen og Mao Zedongs Kina, samt hans delvis politisk betonede angrep på svenske ikoner som Ingmar Bergman, Astrid Lindgren og Evert Taube.
I Sverige fant mange dessuten kombinasjonen av hans høyborgerlige og adelige bakgrunn med hans venstreradikale synspunkter provoserende.
Han var far til skuespilleren Marika Lagercrantz og forfatteren David Lagercrantz, bror til programlederen og forfatteren  Lis Asklund, morbror til litteraturviteren Lars Lönnroth og riksdagspolitikeren Johan Lönnroth.
Slinkombas (album)

Slinkombas er et musikkalbum utgitt av Slinkombas i 1979. Dette er bandets debutalbum og albumet ble gjenutgitt i 2008 med oppfølgerplaten ...og bas igjen fra 1982.
Songxi

Songxi (kinesisk: 松溪县; pinyin: Sōngxī Xiàn) er et fylke i provinsen Fujian i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Nanping.
Befolkningen var på 157 564 innbyggere i 1999.
Røyneland

Røyneland er en heiegård i Hægeland (nåværende Vennesla kommune). Den ligger om lag 400 meter over havet nesten fire kilometer vest for riksvei 9, 37 km nord for Kristiansand og 32 km sør for Evje. Den gamle veien Fjellmannsvegen går forbi Røyneland. Dette var hovedferdselsåren som folk fra Setesdal og Indre Agder brukte når de skulle til Kristiansand før Setesdalsbanen ble bygget. På Røyneland ligger Bringsvær Leirskole som eies av Kristiansand kommune. Fra Røyneland er det om lag tre kilometer til Robstadknuten, som er et populært turmål. Det er nylig bygd et utkikkstårn på Robstadknuten.
Datomerking

Datomerking innebærer at det på ulike forbruksvarer angis en holdbarhetsdato som forteller hvor lenge produktenes normale kvalitet kan forventes å vare, forutsatt at de oppbevares riktig. Eksempler på varer med datomerking er matvarer, legemidler og hygieneartikler.
Dersom matvarer er merket med «best før», skal varen ha god kvalitet frem til den påstemplede datoen, men kan også brukes etter denne datoen. Er varen merket med «siste forbruksdag», er det ikke sikkert at det er trygt å bruke den etter den angitte datoen.
Datomerking brukes også på noen andre varer med begrenset holdbarhet, som dekk til kjøretøyer, lim osv.
Bella Unión (kommune)

Historie

Bella Unión ble grunnlagt i 15. mars 2010.

Regjeringen

Ordføreren (alcalde) i kommunen er William Cresseri.
Oh Julie

«Oh Julie» er en britisk sang, skrevet av Shakin' Stevens. Den ble utgitt på singlen Epic EPC A1742 i 1982. Produsent var Stuart Colman. Den lå en uke på den britiske singellisten i januar 1982. Oh Julie var Stevens' tredje nummer én single på den britiske singlelisten og hans første som komponist.
B-siden «I'm Knockin'» var også skrevet av Stevens. Begge sporene hadde fordelen av arrangementer drevet av sologitarist Mickey Gee. «Oh Julie» er også cajunfarget, noe som skyldes trekkspillet som besørges av pianist Geraint Watkins.
Sangen ble en Top 40-hit i USA for Barry Manilow i september 1982. Det var også en coverversjon med rock and roll-sangeren Sanford Clark.

Norsk versjon

K. Stræm har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er også «Oh Julie».
Io senza te

Om sangen

Melodien var skrevet av Peter Reber, som var «Peter» i musikkgruppen Peter, Sue & Marc. Han skrev teksten sammen med Nella Martinetti, og gruppen Peter, Sue & Marc fremførte låten i den sveitsiske finalen i Genève 21. februar 1981. Der vant «Io senza te» finalen i konkurranse med fem andre låter og ble dermed Sveits' bidrag i Eurovision Song Contest samme år.
Dette var fjerde gang og siste gang Peter, Sue & Marc representerte landet i Eurovision Song Contest. De hadde tidligere deltatt i 1971 med «Les illusions de nos vingt ans» (på fransk), i 1976 med «Djambo, Djambo» (på engelsk), i 1979 med «Trödler & Co» (på tysk) og nå altså med «Io senza te» (på italiensk). Gruppen er de eneste som har deltatt fire ganger på fire ulike språk. 
Eurovision Song Contest 1981 ble arrangert i Dublin lørdag 4. april, og Sveits var blant forhåndsfavorittene til å vinne konkurransen. «Io senza te» var det 19. og nest siste bidraget ut på scenen – etter Kypros' Island med «Monika» og før Sveriges Björn Skifs med «Fångad i en dröm». Blant instrumentene på scenen var en panfløyte, dette var første gang dette instrumentet ble brukt så fremtredende i konkurransen. 
Underveis i avstemningen lå Sveits flere ganger an til å vinne. Før Sveits som siste land skulle avgi sine stemmer, lå Sveits i tet sammen med Storbritannia og Tyskland. Sveits kunne imidlertid ikke stemme på seg selv og ga 8 poeng til Storbritannias Bucks Fizz og «Making Your Mind Up». Den siste juryen, Sverige, ga Sveits kun 1 poeng, mens både Tyskland, Storbritannia og Frankrike fikk høye poeng. Til slutt endte Sveits på en fjerdeplass med 121 poeng, inkludert toppoeng fra fem land – deriblant Norge. 
Låtens tekstforfatter, Nella Martinetti, vant senere konkurransen i 1988. Da var hun tekstforfatter på vinnerlåten «Ne partez pas sans moi» som ble fremført av Céline Dion.

Norsk versjon

Philip A. Kruse har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Meg uten deg» og ble spilt inn av Hans Petter Hansen. Den ble utgitt på singel og på LP-platen Lady (Triola TNLP 79) i 1981.
Pietro Bernini

Pietro Bernini (født 6. mai 1562 i Firenze, død 29. august 1629 i Roma) var en italiensk billedhugger og arkitekt, og far til Gian Lorenzo Bernini.
Bernini oppviser en senmanieristisk stil, blant annet i Fontana della Barcaccia (1627–1629) ved foten av den Spanske trappen i Roma. For basilikaen Santa Maria Maggiore har han utført det store relieffet Jomfru Marias himmelferd (1608–1610).
Johanne Brun

Familie

Johanne Brun var datter av skuespiller Johannes Brun (1832-1890) og Georgine Dorthea (Thea) Schou (f. Middelthon, 1841–1908). Hun ble 4. september 1912 gift med lege Carl Christian Christensen (1882-1949), og benyttet dermed også slektsnavnet Brun-Christensen.

Liv og virke

Før Johanne Brun etablerte seg som skuespiller for alvor, var fra sent i 1890-årene sommerstid komedieinstrutør og teaterdirektør for ferierende barn på Hankø.
Johanne Brun fikk sin offisielle debut på Nationaltheatret 1. mars 1903, som Ada i Hans Aanruds komedie Høit til Hest. Før dette hadde hun imidlertid besatt mindre roller ved teatret.
Hun var ansatt ved Nationaltheatret til 1909, og igjen fra 1914. Hun medvirket også ved Nationaltheatrets uroppførelse av Sverre Brandts Reisen til Julestjernen i 1924, i rollen som Petrine.
Ye Xin

Ye Xin (tradisjonell kinesisk: 葉欣, forenklet kinesisk: 叶欣, pinyin: Yè Xīn, Wade-Giles: Yeh Hsin, stilnavn: «Rongmu»; født i Huating i provinsen Jiangsu i Kina, fødsels- og dødsår ukjent), var en landskapsmaler som levde og virket under Qing-dynastiet i årene 1648 – 1669. Han flyttet tidlig til Nanjing, og regnes som en av de åtte mesterne fra Nanjing. Blant de åtte regnes han som en av de mer konservative. Yè Xīns stil er meget presis og realistisk, og han arbeidet spesielt med malerier av landlige scener i små formater.
Irr! Grønt!

Irr! Grønt! var forfatteren Dag Solstads første roman, utgitt i 1969. 
Selv har han i ettertid karakterisert boken som et «rent plagiat»: «Fra mitt unge synspunkt skammet vi oss over våre eldre kollegaer og deres kunnskapsnivå, [...] – Den gangen hadde jeg aldri kommet fra det, med boken Irr! Grønt!, dersom kunnskapsnivået hadde vært høyere».
Han mottok kritikerprisen og ble nominert til Nordisk Råds Litteraturpris for boken.
Anatolij Karpov

Barndom og ungdom

Karpov ble født i Zlatoust i det tidligere Sovjetunionen, og lærte å spille sjakk som fireåring. Tolv år gammel ble han tatt opp som elev på sjakkskolen til Mikhail Botvinnik. 15 år gammel ble han tidenes yngste vinner av sovjetmesterskapet i sjakk, og noen måneder senere ble han europamester for juniorer. I 1969 ble han juniorverdensmester.

Verdensmester

Karpov ble verdensmester da han slo Viktor Kortsjnoj 3 – 2 over 24 kamper i finalen i kandidatmatchene i 1975. Med dette vant Karpov retten til å møte regjerende mester Bobby Fischer i tittelkamp, men Fischer nektet å gå med på betingelsene den internasjonale sjakkføderasjonen (FIDE) stilte for tvekampen. Fischers krav var at man skulle spille et ubegrenset antall partier hvor uavgjorte partier ble strøket, og førstemann til 10 seire skulle bli mester. Han hadde et tilleggskrav om at mesteren beholdt tittelen på stillingen 9 – 9, hvilket i praksis betydde at utfordreren måtte vinne 10 – 8. Et slikt forsprang kunne ikke den russiske delegasjonen gå med på, eller FIDE godta, og da Fischer ikke ville fire på kravene ble mestertittelen tildelt Karpov uten kamp.
At Karpov på denne måten ble verdensmester i styrerommet, og ikke over sjakkbrettet, gjorde at han fikk et visst press på seg for å bevise at han var tittelen verdig. Det gjorde han ved å være en svært aktiv turneringsspiller, både nasjonale og internasjonale, og den dag i dag regnes han å være sjakkens mestvinnende turneringsspiller, med over 140 førsteplasser. 
Karpov forsvarte VM-tittelen ved tre anledninger: Mot Viktor Kortsjnoj i 1978 (Bagaio, Filippinene) og 1981 (Merano, Italia), og mot Garri Kasparov i 1984 (Moskva, Sovjetunionen). Alle disse matchene er kjent også for omstendighetene utenfor brettet. Mot Kortsjnoj fordi han hadde hoppet av fra Sovjetunionen, og nå var sveitsisk statsborger, mens Karpov var god kommunist og betrodd medlem av kommunistpartiet. I kampen mot Kasparov gikk Karpov opp i ledelsen 5 – 0, og regelen var førstemann til 6. Men Karpov var ute av stand til å vinne det sjette partiet, og da Kasparov fikk inn sin tredje seier til 5 – 3 i parti nummer 47, gikk FIDE inn og avlyste matchen av hensyn til spillernes helsetilstand.
Året etter mistet Karpov verdensmestertittelen til Kasparov, etter å ha tapt tittelmatchen med 11–13.

Etterpå

Det fulgte en periode hvor Kasparov og Karpov totalt dominerte sjakkverdenen, og regelmessig møtte hverandre i spill om verdensmestertittelen. Karpov klarte imidlertid aldri å vinne den tilbake. Han ble offisielt FIDE mester på ny i 1993, da Kasparov trakk seg fra organisasjonen og spilte tittelkamp mot Nigel Short under deres nystartede føderasjon PCA. Karpov klarte å forsvare tittelen sin flere ganger på 90-tallet, men det var under forhold hvor han som mester fikk klare fordeler mot utfordrerne Viktor Kamsky (1996) og Viswanathan Anand (1998).
I dag er Karpov fortsatt aktiv, men sier selv at han ikke lenger har de store ambisjonene som sjakkspiller og spiller helst for moro skyld. I en hurtigsjakkturnering på Island i 2004 vant Karpov mot den 13 år gamle fremtidige verdensmesteren Magnus Carlsen.
Epistolæ obscurorum virorum

Epistolæ Obscurorum Virorum («Mørkemannsbrevene») var en samling oppdiktede satiriske brev på latin som utkom i 1515 og fremover i noen år, trykket av Heinrich Gran i Hagenau i Tyskland. Brevsamlingen tar parti for den tyske humanisten Johann Reuchlin og håner samtidige skolastikkeres og munkers lærer og og opptreden ved hjelp av fingerte brev fra fanatiske teologer som diskuterer hvorvidt alle jødiske bøker oppfattet som ikke-kristne burde brennes på bål eller ikke.

Bakgrunn

Brevsamlingen var basert på en faktisk historisk disputt mellom den tyske humanisten Johann Reuchlin og noen dominikanermunker i Köln, i første rekke den jødiske konvertitt Johannes Pfefferkorn som i år 1509 hadde fått i oppdrag av keiser Maximilian I å brenne alle eksemplarer han fant av Talmud. Tittelen på brevsamlingen, Epistolæ Obscurorum Virorum, henspiller på en brevsamling som Reuchlin utgav i 1511, Epistolae clarorum virorum (Berømte menns brev), som består av en samling brev fra lærde og intellektuelle tyske humanister som Ulrich von Hutten, Crotus Rubeanus, Konrad Mutianus, Helius Eobanus Hessus og andra. Det latinske adjektivet obscurus (mørk, skjult, obskur) er motstykket mot adjektivet clarus (lys, berømt, åpenbar) som benyttet i tittelen til Reuchlins samling.

Struktur og formodede opphavsmenn

De fleste av brevene i Epistolæ obscurorum virorum er adresserte til Hardwin von Grätz i Deventer og inneholder hånende anklage mot ham, som at han skulle ha vært intim med Johannes Pfefferkorns hustru (brev XII) og at von Grätz hadde trukket ned sine bukser offentlig (brev XL). Boken er hovedsakelig forfattet av de tyske humanistene Crotus Rubeanus og Ulrich von Hutten; den sistnevnte bidro fremfor alt til bokens andre del. 
Epistolæ obscurorum virorum ble imidlertid utgitt anonymt. Boken anses å ha påskyndet den protestantiske reformasjonen.

Forbud og ekskommunisering

Epistolæ obscurorum virorum ble forbudt på mange hold, og i anledning av Martin Luthers protestantiske reformasjon ekskommuniserte pave Leo X i år 1520 bokens forfattere og distributører og anførte at spørsmålet om brenning av alle jødiske bøker, i særdeleshet Talmud, aldri hadde vært en generell holdning blant de kristne. Trykking av Talmud begynte igjen, oppmuntret av pave Leo X.

Betydning

Epistolæ obscurorum virorum har gitt opphav til uttrykket obskurantisme. Mens «obskur» i dette sammenheng sikter til at de angrepne stråmennene (teologene)  i boken har satt seg fore å brenne «ukristelige» bøker, fikk ordet for opplysningstidens filosofer en smak av konservative – særskilt religiøse – fiender til opplysningens selvoppfattede fremskrissvenlighet og liberale kunnskapsspredning.
Eskerelva

Eskerelva er ei elv på Spitsbergen på Svalbard. Den renner gjennom Eskerdalen, og danner skillet mellom Nordenskiöld Land og Sabine Land. Elva er rundt 16 kilometer lang. Den har utspring på sørsida av Juvdalskampen og renner først mot sør, før den snur mot øst gjennom Brentskaret og endelig mot nordøst i Eskerdalen. Den største sideelva kommer fra Trehøgddalen. Ytterst i Eskerdalen danner elva danner elva Eskerfossen, før den munner ut i Sassenelva over en sedimentvifte gjennom mange elvegreiner.
Eskerdalen har sitt navn etter esker, en forhøyning i terrenget dannet av løsmasser som har blitt med smeltevannet under en isbre.
Uvår

Uvår eller Udvår er en liten øygruppe lengst vest i Søgneskjærgården. Mest kjent er hovedøyen Indre Uvår som under nesten alle værforhold er en godt beskyttet uthavn. Området er brukt til hummerfiske og kilenotfiske etter laks i flere hundre år, fra ca. 1850 har var det fiskevær for oppsitterne på gården Stausland i Søgne.
Korteste avstand til fastlandet er munningen på Trysfjorden, litt over 4 km mot nordvest, til Høllen i nordøst er det ca 8 km og til Tregde i vest ca 10 km. Rett i øst ligger Songvår, også en liten øygruppe.

Skrivemåte og uttale

Lokalt på Sørlandet er den vanlige skrivemåten med d, dvs. Udvår som betyr Utvær. På offisielle kart er ofte d-en utelatt, noe som også gjenspeiler uttalen i lokalsamfunnet, dvs. Uvår.
Uvår er kjent fra Vilhelm Krags vise Dansen på Uvaar fra 1918, senere tonsatt av Johan Halvorsen, og i nyere tid plateinnspilt av brødrene Eivind og Ivar Bøksle. Slettane på Uvaar som det refereres til i visen er et flatt område innerst i Uvårkilen, også kalt Gonnårshavn-reet.

Øygruppen

Den største av øyene heter Indre Uvår, vanligvis bare omtalt som Uvår. Adskilt mot syd av Uvårsundet ligger Ytre Uvår (Ydder Udvår) med Klausskjærene ut i havet mot sydøst og Makrellskjærene mot nordvest. Like øst av hovedøyen ligger Skotteskjærene, like nordvest ligger Kileholmen og nærmest i nord ligger Store Dyreskjæret. Videre mot nord er det flere mindre øyer, den sydligste er Smedholmen adskilt fra hovedøyen av Hovdesund og mot nord av Makrellsundet. Nord av dette sundet ligger Vestre og Østre Skuteholmen (Skude-), Seilholmen og Klosterholmen. Mot nordøst ligger Drengholmene og aller lengst mot nord Bøddelen. Det er ikke kjent hvordan dette spesielle navnet har oppstått.

Uvår og Uvårkilen

I dag er også store deler av Uvår friareal hvilket er et populært friluftsområde og Uvårkilen er det naturlige fenomen som nesten deler øyen i to av den dype fjorden (det er bare 75 m til den andre siden). Her er det brygger for allmenn bruk foran åtte rorbuer som nå fungerer som sommerhus som er flittig benyttet av langfarende havseilere og den lokale befolkning.
Det er en fin, gammel losvarde på Ramsdalsheia (43,5 moh.). Nord for varden, rett under den bratte heia, er det en heller, Borjestova, hvor tradisjonen forteller at los og fiskere søkte ly for natten. Storesteinen (38 moh.) er utkikkspunktet i sydenden av øya.

Båen

Det ligger en båe (undervannsskjær) noe syd for midtvaters i innløpet på Uvårkilen, og det er ikke få seilbåter som har fått merke denne på kjølen!
Fylkesvei 5180

Fylkesveg 5180 går mellom Bergen lufthavn, Flesland og Blomsterdalen i Bergen kommune. Veien er 1,7 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen Fv176.
Det kongelige Victoriakjedet

Det kongelige Victoriakjedet (engelsk: The Royal Victorian Chain) er en britisk kongelig dekorasjon, som ble innstiftet av kong Edvard VII og første gang tildelt i forbindelse med hans kroning 9. august 1902. Utmerkelsen bærer navn av kongens mor, Victoria av Storbritannia. Det kongelige Victoriakjedet har kun en klasse. Tildeling skjer ved monarken og er dennes personlige gave.

Status

Det kongelige Victoriakjedet anføres ofte som en orden, men er egentlig ikke det. Først i 1921 ble det fastsatt forskrifter og etter disse er Det kongelige Victoriakjedet det aller høyeste utmerkelsestegn og tegn på monarkens verdsettelse av mottakeren. Det kongelige Victoriakjedet er ikke forbundet med Den kongelige Victoriaordenen. I praksis behandles Det kongelige Victoriakjedet likevel som en orden.

Insignier

Til tross for at Det kongelige Victoriakjedet ikke er formelt forbundet med Den kongelige Victoriaordenen, gjør det bruk av ordenens insignier, nærmere bestemt korset for storkorsriddere av Den kongelige Victoriaordenen. Ordensinsigniene for Det kongelige Victoriakjedet består dermed av et hvitemaljert malteserkors som i midtmedaljongen bærer dronning Victorias kongelige og keiserlige monogram i hvitt på rødt, med en blå bord der det står innskrevet «Victoria». Medaljongen er kronet av en britisk imperiekrone. Korset er opphengt i kjedet i et ledd som består av Edvard VIIs kronede kongemonogram omgitt av en krans. Kjedet består ellers av ledd som representerer England, ved to Tudorroser, India, ved to lotusblomster, Irland, ved to trekløver og Skottland, ved to tistler.
Ordensbåndet er blått med røde og hvite kanter.

Tildeling

Det kongelige Victoriakjedet tildeles i hovedsak fremmede lands regjerende monarker og statsoverhoder. Det gis også til medlemmer av den britiske kongefamilie. I sjeldne tilfeller tildeles det britiske borgere.

Norske innehavere

Kong Harald er innehaver av Det kongelige Victoriakjedet. Det var også kong Olav og kong Haakon.
LPGA-touren 2006

2006-sesongen på LPGA-touren starter med turneringen Women's World Cup of Golf i uke 3 og ender med Wendy's 3-Tour Challenge i uke 51. Totalt spilles det om 49 525 000 amerikanske dollar.
Designdagen

Designdagen var et norsk arrangement som skulle skape oppmerksomhet om betydningen av god design, også kalt formgivning, innen norsk næringsliv. I 2016 ble Designdagen erstattet av arrangementet Transform 2016.

Historikk

Designdagen ble arrangert av Norsk Designråd, og senere av etterfølgeren DOGA, og var Norges største designfaglige arrangement med fokus på design som innovasjonsdriver. Designdagen bød på foredrag, utdeling av Merket for god design og Norsk Designråds øvrige priser, og ble avsluttet med en feiringsmiddag. På Designdagen ble det utdelt heder til norske bedrifters og designeres evne til å utvikle innovative produkter og tjenester med høy designfaglig kvalitet. Dagen var åpen for næringslivet, designbransjen og alle andre med interesse for design og innovasjon. Norsk Designråd ønsket at både foredragene og designprosjektene som ble hedret på Designdagen, skulle være med å inspirere flere bedrifter til å investere i design og dermed oppnå langsiktige konkurransefordeler og lønnsomhet.

Annen bruk av begrepet

Etter at DOGA sluttet å bruke «Designdagen» som betegnelse på sitt årvisse arrangement, har en studentorganisasjon ved NTNUs avdeling på Gjøvik tatt begrepet i bruk om sitt lokale arrangement.
Belmont (Maine)

Geografi

Byen har et areal på totalt 36.8 km². 35.3 km² av det er lann og 1.5 km² av det (4.08%) er vann.
Menneskerettighetserklæringen

Innledning

Da anerkjennelsen av iboende verdighet og av like og uavhendelige rettigheter for alle medlemmer av menneskeslekten er grunnlaget for frihet, rettferdighet og fred i verden,
da tilsidesettelsen av og forakt for menneskerettighetene har ført til barbariske handlinger som har rystet menneskehetens samvittighet, og da framveksten av en verden hvor menneskene har tale- og trosfrihet og frihet fra frykt og nød, er blitt kunngjort som folkenes høyeste mål,
da det er nødvendig at menneskerettighetene blir beskyttet av loven for at menneskene ikke skal tvinges til som siste utvei å gjøre opprør mot tyranni og undertrykkelse,
da det er nødvendig å fremme utviklingen av vennskapelige forhold mellom nasjonene,
da De forente nasjoners folk i Pakten på ny har bekreftet sin tro på grunnleggende menneskerettigheter, på menneskets verdighet og verdi og på like rettigheter for menn og kvinner og har besluttet å arbeide for sosialt framskritt og bedre livsstandard under større frihet,
da medlemsstatene har forpliktet seg til i samarbeid med De forente nasjoner å sikre at menneskerettighetene og de grunnleggende friheter blir allment respektert og overholdt,
da en felles forståelse av disse rettigheter og friheter er av den største betydning for å virkeliggjøre denne forpliktelse,
kunngjør generalforsamlingen nå denne verdenserklæring om menneskerettighetene som et felles mål for alle folk og alle nasjoner, for at hvert individ og hver samfunnsmyndighet, med denne erklæring stadig i tankene, skal søke gjennom undervisning og oppdragelse å fremme respekt for disse rettigheter og friheter, og ved nasjonale og internasjonale tiltak å sikre at de blir allment og effektivt anerkjent og overholdt både blant folkene i medlemsstatene selv og blant folkene i de områder som står under deres overhøyhet.