Paul Percy Harris

Barndom og ungdom

Harris ble født i den vakre lille byen Racine ved Michigansjøen i Wisconsin, USA, nord for Chicago. Der ble Pauls far gift med en flott dame, som Paul sier kom fra en stolt familie. 
De fikk i alt 6 barn, men la seg til et levesett som de ikke hadde inntekter til å finansiere. Pauls mor var musikklærerinne og i to omganger brukte den sparsommelige bestefar Harris av sine midler fra sine landhandleår til å gi både hus og forretning av sin far. Til og med pianoet som han kjøpte til bestemor, ble gitt til deres musikalske svigerdatter. 
Men i det huset var det enten fest eller sult, skriver Paul. begge forretningene måtte i tur og orden nedlegges. Paul ble – bare 3 år gammel – overlatt til sine besteforeldre i Vermont. I et par omganger forsøkte Pauls foreldre å ha alle barna hos seg, men de fikk aldri endene til å møtes. Paul fikk dermed nesten hele sin oppvekst hos sine elskelige besteforeldre, som kom til å bety alt for ham. 
Han kan ikke få fullrost dem. De ble hans helter. Fra dem fikk han ballasten som skulle styre resten av hans liv. Kontrasten til sine egne foreldres livsførsel gjorde at han satte ekstra stor pris på sine besteforeldre.
Paul omtaler seg selv som langt fra noe skolelys, men besteforeldrene hadde stor tro på ham, støttet ham på alle mulige måter og oppmuntret ham til utdannelse. Han nøt også stor frihet til utfoldelse i sitt trygge og velordnede oppvekstmiljø. I sin bok skriver han bl.a. at "selv flotte og solide hus kan bli borte i storm, flom eller brann, men et hjem fylt av kjærlighet forsvinner aldri." Poetisk uttrykker han barndommens begydning for hans voksne liv i setningen: "Gutten er mannens far." Han berømmer begge sine besteforeldre for å ha gitt ham et hjem preget av "offervilje, hengivenhet, sannhet, oppriktighet og kjærlighet som overgår alt annet." Med besteforeldrene forsvant hans barndomshjem, og han lengtet alltid tilbake til sitt "New England-hjem preget av orden, renslighet, vennlighet, omtanke, toleranse og et godt liv." Selv mener han å ha arvet vidsyn og toleranse fra sin bestefar og menneskelighet fra sin bestemor.
Bestefaren snakket aldri nedsettende om noen person eller nasjon, men roste sine helter. En av disse var en jurist som var en person etter hans hjerte. 
Harris tok sin juridikum ved State University of Iowa i juni 1891. Da han åpnet sin advokatpraksis i Chicago, bestemte han seg for å drive slik hans bestefars helt hadde arbeidet og ville alltid vise den største tolereanse og respekt for sine medmennesker.

Ideen til Rotary

Både i oppveksten og som voksen var Paul en sosialt aktiv person. Han omtaler seg selv som en av "slynglene" i oppveksten, så aktiv at han kunne være et uromoment på skolen og tok risiko i lek og utflukter med jevnaldrende. I sine 5 allsidige læreår – der han hadde reist omkring i USA og Europa og arbeidet i mange forskjellige yrker – knyttet han nye kontakter og fikk, tross sitt omflakkende liv, venner for livet. Etablert i Chicago ble han snart medlem av en rekke organisasjoner og var medstarter av enkelte. Men han savnet de verdier som preget hans oppvekstmiljø.
Under et besøk i sin barndoms Vermont i 1900 ble han klar over at han egentlig savnet nære venner i sin nye hjemby. Etter en søndagsmiddag hos en bekjent i Chicago gikk de tur i nabolaget og passerte mange forskjelligartede bedrifter. Da fikk han ideen til en klubb for mennesker fra vidt forskjellige bransjer. Men det skulle gå ennå fem år før ideen ble satt ut i livet. Det første møtet ble holdt den 23. februar 1905, som deretter regnes som Rotarys fødselsdag.
Chicago var da en pionerby og Midtvestens smeltedigel med store muligheter og mye korrupsjon. Behovet for et vennskapelig miljø var felles for mange. Tanken bak etableringen av Rotary var at lederne for forskjellige foretak regelmessig skulle treffes i en kameratslig ånd for å lære hverandre å kjenne, utveksle erfaringer og støtte hverandre i bestrebelsene for å drive hederlige virksomhter. Medlemskapet skulle begrenses til en representant for hver bransje eller hvert yrke. De skulle treffes hver uke etter tur på hverandres arbeidssteder. Med vekslende møtesteder kunne medlemmene lære mest mulig om hverandres yrker, fremme vidsyn, øke forståelsen og respekten for hverandre. Med utgangspunkt i den opprinnelige møteordningen foreslo Paul Harris at den nye organisasjonen skulle bære navnet Rotary.
Frøet til yrkestjeneste og yrkesetikk var samtidig sådd.