google/wiki40b huggingface dataset:
I Have a Dream

I Have a Dream, engelsk for «Jeg har en drøm», er en tale på 17 minutter som Martin Luther King jr., amerikansk prest og borgerrettighetsforkjemper, senere mottaker av Nobels fredspris, holdt 28. august 1963, hvor han krevde etnisk likhet og en slutt på all rasistisk diskriminering i USA. Talen, som ble holdt fra trappene foran Lincolnmonumentet under marsjen mot Washington var et vendepunkt for den amerikanske borgerrettsbevegelsen på 1960-tallet. Talen ble hørt av over 200 000 mennesker og tilhengere, og regnes som en av de fremste og betydeligste amerikanske taler på 1900-tallet.

Retoriske virkemidler

Kings tale, siden gjennomgående hyllet som et retorisk mesterverk, påkalte USAs uavhengighetserklæring, Emansipasjonserklæringen og USAs grunnlov. Tidlig i hans tale henspilte han på Abraham Lincolns Gettysburg-talen ved å si «Five score years ago...»
Han sa i referanse til avskaffelsen av slaveriet, som artikulert i Emansipasjonserklæringen, «It came as a joyous daybreak to end the long night of their captivity». Anafori, mottagelsen av en frase i begynnelsen av en setning, er et retorisk grep som var gjennomgående i hele talen. Et eksempel på anafori er funnet tidlig da King anmodet tilhørerne om å gripe øyeblikket: «Now is the time...» er repetert fire ganger i det sjette avsnittet. Det mest siterte eksempelet på anafori er «I have a dream...», som er gjentatt åtte ganger da King malte opp et bilde av et enhetlig og forent Amerika for sitt publikum. Andre tilfeller da King benyttet anafori var «One hundred years later», «We can never be satisfied», «With this faith», «Let freedom ring», og «free at last».
Tankene i talen reflekterte Kings sosiale erfaringer av afroamerikansk marginalisering. Talen trakk paralleller, som appellerte til USAs myter om seg selv som en nasjon grunnlagt på frihet og rettferdighet for alle mennesker. Deretter forsterket og overgikk talen de sekulære mytologiene ved å plassere dem innenfor en åndelig sammenheng ved å argumentere for at etnisk rettferdighet også er i henhold til Guds vilje. Således ga talens retorikk forløsning til USA for landets rasistiske synder.
Utdrag fra talen omfatter linjen «Jeg har en drøm at mine fire små barn en dag vil leve i en nasjon hvor de ikke vil bli bedømt for sin hudfarge, men av innholdet i deres karakter. Jeg har en drøm i dag!»

Talens tittel

Talen er kjent som «I Have a Dream», men den har eksistert i flere versjoner før den ble holdt, skrevet på ulike tidspunkter tidligere. Talen er en sammenfletting av flere utkast, og ble opprinnelig kalt «Normalcy, Never Again». Deler av denne talen, og en annen tale, «Normalcy Speech», endte i det endelige utkastet. Tittelen «I Have a Dream» oppsto antagelig ettersom den afroamerikanske gospelsangerinnen Mahalia Jackson mot slutten av talen ropte til King: «Fortell dem om drømmen, Martin!»  King avsluttet da sin forberedte tale og startet med sin improviserte forkynnelse hvor han skilte sine punkter med ordene «Jeg har en drøm».
Saka

Saka, Śaka, Shaka eller Saca (gammelpersisk: Sakā, persisk: ساکا; sanskrit: Śaka; gresk: Σάκαι, Sákai; latin: Sacae; kinesisk: 塞, gammelkinesisk: *Sək, pinyin: Sāi) var en gruppe nomadiske iransk folk som historisk befolkning i det nordlige og østlige eurasiske steppe og Tarimbekkenet.
Flintholm

Flintholm stasjon

Flintholm er idag mest kjent som et av Danmarks største trafikknutepunkt, og målt i antall passasjerer er Flintholm st. Danmarks tredjestørste stasjon. S-togs-linjene C, H, og F samt Metro-linjene M1 og M2 stopper på Flintholm st., som idag er kjennetegnet ved et 5 000 m² stort glasstak. Ringbanen (linje F) løper nord-syd i gateplan, mens Frederikssundsbanen (linje C og H)  mot Ballerup / Frederikssund og København H og Frederiksbergbanen (linje M1 og M2) mot Nørreport løper øst-vest i første nivå. Det er også en større holdeplass for Movias busser samt taxier på Flintholm st.
Bristol 412

Bristol 412 (1975-82)

Bristol 412 var firmaets første åpne bil på mange år. Som så mange andre biler fra 1970-tallet hadde den en kraftig targabue over sittebrønnen for å beskytte passasjerene ved en ulykke. Karosseriet bble bygget av italienske Zagato. Mekanikken ble hentet fra forgjengeren 411, men som en følge av oljekrisen i 1973 ble kunden også tilbudt en noe mindre Chrysler-motor som alternativ.

Bristol Beaufighter/Beaufort (1982-92)

I 1982 kom den videreutviklede Bristol Beaufighter, oppkalt etter jagerflyet Bristol Beaufighter fra andre verdenskrig. Blant endringene var at byggingen av karosseriet hadde blitt flyttet hjem til fabrikken i Filton, men fremfor alt hadde bilen fått en turbomotor.
Den siste utviklingen av serien ble Bristol Beaufort, en helt åpen bil uten targabue. Den var kun beregnet for eksport til Sentral-Europa.
Asagena phalerata

Utseende

Asagena phalerata er sammen med de andre artene i denne slekten, forholdsvis små edderkopper og mange er ganske like hverandre, samtidig som de kan være fargevariable av utseende. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens genitalier, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). Forkroppen er bredt oval, litt flat og forholdsvis liten. Bakkroppen er hos hunnen stor og kuleformet. På det bakerste beinparets ytterste ledd, har de en fin kam av korte børster, derav familiens norske navn.

Levevis

Asagena phalerata lever litt skjult, i hulrom og skyggefulle steder og bygger ureglemessige fangstnett med tallrike silketråder som går på kryss og tvers.
Hunnen spinner eggene sine inn i en fritthengende, rund eggsekk.
Cebuanoer

Cebuanos, cebuanoer eller cebuanofolk (cebuano: Mga Sugbuanon) er en subgruppe av visaya-folkegruppen på Filippinene. Dens primære språk er cebuano. Utgangspunktet er det som i dag er provinsen Cebu i regionen Central Visayas, men de spredte seg ut til andre områder, som til Siquijor, Bohol, Negros Oriental, sørvestre Leyte, og fikk også et visst nærvær i vestlige Samar, Masbate og på store deler av Mindanao.

Historie

Austronesiske folkegrupper kalt malayo-polynesiere, bosatt seg på Cebu og resten av de filippinske øyer for omlag 30.000 år siden. De fleste av dagens cebuanoer er av malayo-polynesisk opphav. De tidlige cebuanoer utviklet sjøfartskulturer lignende de mikronesiske folk. Men ettersom de var nærmere det asiatiske fastland bedrev de også handel med Japan og Okinawa, India, Kina, Malaysia, Indonesia, Thailand og Sri Lanka.
Språket cebuano har vært talt siden den proto-austronesiske æra (ca. 4000 f.Kr.) i sugbus (Cebus) kjerneområde. Språket ble utbredt fra øya Cebu til nærmest omliggende øyer og også til Bohol, østlige Negros, vestlige og sørlige deler av Leyte og til de fleste deler av Mindanao, særlig til de nordlige, sørlige og østlige deler av denne store øya.
Spanjolene kalte tatoverte cebuanoer for pintados. De var særlig å finne på øyene Cebu, Bohol, det østlige Negros, Samar og Leyte i Biçayas (Visayas)-regionen av deres filippinske kolonirike. Ordet betyr «bemalt/e». 
Cebuanoene hadde før spanjolenes ankomst utviklet en kultur med mange influenser fra Japan, Kina, India og Borneo. Deres handelsvarer var særlig perler og koraller, og slik fikk de silke, gull, våpen og krydderier. Den tids cebuanoer var animister og trodde på anitos (naturånder) inntil de ble katolikker.
Det berømte møte og påfølgende sammenstøt mellom oppdageren Magellan og lokalhøvdingen Lapu-Lapu endte med Magellans død i slaget ved Mactan. Dette utsatte den spanske kolonisering i flere årtier.

Kultur og fester

Likesom resten av Filippinene ble Cebu regjert fra Spania og Mexico, og dette gav deres kultur betydelige spanske og meksikanske impulser. Det er tusenere av meksikansk-spanske lånord i cebuano. Meksikansk og spansk innflytelse gjør seg gjeldende i matkultur, tradisjonelle drakter, danser, musikk, festivaler, tradisjoner, håndverk og husflid.
Cebuanokulturen karakteriseres gjerne som en sammensmeltning av malayiske og hispaniske tradisjoner tilført elementer fra Asia og USA. De fleste cebuanoer er katolikker.
Blant de viktigere fester må den hovedsakelig religiøse festivalen sinulog fremheves. Her har kristne grunntemaer - Santo Niño, Jesusbarnet - tatt farge av innfødte kulturelle elementer. Festen feires den tredje uke i januar.

Språk

Cebuano tales som førstespråk av ca. 25 millioner filippinere og er det største av visayasspråkene. De fleste cebuanotalende bor på Cebu, Bohol (der fremhersker varianten boholano), Siquijor, Biliran, vestlige og sørlige Leyte, østlige Negros og det meste av nordlige og sørøstlige Mindanao.
Nære på...

Nære på... er en bok i K-serien som er skrevet av forfatter Johan Arnt Strøm, og gitt ut av Blaasvær forlag i 2002.
De tre vennene kommer på sporet av tre farlige smykketyver. Det viser seg at dette er tre tøffe og smarte damer, og det blir en vanskelig sak å løse.
Aeromachini

Utseende

Små til middelsstore, brune eller oransje smygere.

Levevis

De aller fleste har larver på gress eller andre enfrøbladete planter.

Utbredelse

Denne gruppen hører alt overveiende hjemme i Sørøst-Asia, men noen arter i slekten Ampittia finnes også i Afrika.
Eucharitidae

Utseende

Små, mørke snylteveps, gjerne metallfargede. De virker pukkelryggede med en høyt hvelvet forkropp og en bakkropp som er nokså liten og festet til forkroppen med en tynn stilk. Kroppen er hard og kraftig skulpturert, thorax har ofte bakoverrettede pigger eller kroker. Hodet er nokså lite, og slutter tett til kroppen slik at det dekker pronotum. Antennene er mer eller mindre trådformede hos hunnene, kamformede hos hannene. Beina er slanke, vingene avrundede uten synlige vingefrynser. Forvingen er noe fortykket ved fremkanten og har et lite vingemerke (pterostigma), ellers ingen årer. Bakkroppen er flattrykt fra sidene, nokså liten, ofte trekantet sett fra siden, og er festet til forkroppen med en lang og tynn "stilk" (petiolus).
Hunnens eggleggingsrør er ganske kort og stikker ikke påfallende ut bak bakkroppen.

Levevis

Eucharitidene er parasitoider som angriper larver og pupper av maur (Formicidae). Hver parasittlarve utvikler seg i én maurlarve og spiser denne helt opp før den selv klekkes. Hunnene legger svært mange (opptil 15 000) knøttsmå egg på planter, enten boret inn i plantevevet eller i naturlige sprekker i planten (for eksempel knopper eller bladfester). Fra disse eggene klekkes knøttsmå (ca. 0,13 mm lange), slanke, harde larver, såkalte planulae. Disse har en sugekopp bakerst til å feste seg til passerende maur. Planula-larvene er svært aktive og i alle fall noen av dem kan hoppe. De henger seg fast på passerende arbeidsmaur for å bli ført tilbake til tua. Det er uklart om de aktivt leter etter maurene eller bare sitter og venter på at de skal passere. Bare en liten del av de mange larvene lykkes med dette. Om larven finner en maur, blir den fraktet tilbake til tua på mauren, der slipper den seg av og lever resten av larveperioden som parasitoid på maurens avkom. Planula-larven borer seg inn i en maurlarve og forvandler seg til en mer konvensjonell larve, men vokser ikke noe særlig før verten forvandler seg til en puppe. Da går eucharitide-larven til angrep på maurpuppen og spiser den etter hvert helt opp før den selv forpupper seg. Etter klekking blir de voksne snyltevepsene noen tid inne i maurtua. De får da være i fred for maurene, trolig fordi de etterligner maurkoloniens feromoner.
Porsgrunn Ungdomskorps

Porsgrunn Ungdomskorps var et korps fra Porsgrunn i Telemark som ble stiftet 17. oktober 1930.
Korpset ble 14. januar 1954 slått sammen med Porsgrunn Ungdomskorps til Porsgrunn Janitsjarorkester.

Historie

Porsgrunn Ungdomskorps ble stiftet på generalforsamling i forsamlingshuset Heimen i Porsgrunn.  Korpset hadde ikke instrumenter, men lærer Martin Lunde fikk tillatelse av Stathelle formannskap til å låne noen instrumenter fra et nedlagt korps fra Stathelle. Dette viste seg at instrumenter av elendig forfatning. 
Korpsets medlemmer kom i hovedsak fra Folkeskolens Guttekorps. På grunn av lav medlemsmasse mot slutten av 1930-tallet ble det inngått et utstrakt samarbeid med Borgestad Musikkorps. 
Andre verdenskrig satte etter hvert en stopper for driften av Porsgrunn Ungdomskorps. Korpset var ikke i virksomhet fra 12. februar 1943 til 8. mai 1945.
Rolodex

Rolodex er et roterende kartotek til oppbevaring av kontaktinformasjon. Det produseres av Newell Rubbermaid. Navnet er et teleskopord av rolling (rullende) og index (indeks).
Rolodex holder spesialformede kartotekkort. Brukeren skriver eller trykker kontaktinformasjon for en person eller bedrift på hvert kort. Kortene har hull som gjør at de kan tas inn og ut av den roterende spindelen.
Wilhelm Hensel

Bakgrunn

Han var sønn av en protestantisk prest. Han var først lærling ved den kongelige bygningsskolen i Berlin, men viet seg senere til malerkunsten. Hans studier ble avbrutt av befrielseskrigen mot Napoleon, hvor han deltok som frivillig.

Kunsterisk karriere

To opphold i Paris benyttet han for å gjøre seg kjent med kunsten i byen. Mot slutten av krigen gjorde han stor suksess som dikter, særlig med verker som Bundesblüten (Berlin 1816) og lystspillet Ritter Hans, noe som nesten gjorde maleriet overflødig for ham.
Men familieforhold gjorde at han måtte tenke mer på erverv enn utdannelse, og han malte og tegnet derfor portretter, tegninger for almanakker og leverte også til en sal i Königliches Schauspielhaus fremstillinger av berømte tragedier og teatergruppene ved hoffestspillet Lalla Rookh. I 1825 reiste han med kongelig understøttelse til Italia, hvor han beskjeftiget seg med utførelsen av en kopi av Rafaels forvandling og med et stort eget bilde, Christus und die Samariterin. Fra denne tiden stammer også hans Vittoria Caldoni von Albano, som tar avskjed fra sine venninner for å gå i kloster.
1828 reiste Hensel tilbake til Berlin, ble kongelig hoffmaler, professor og medlem av Kunstakademiets senat. Hans kunstneriske virksomhet ble avbrutt 1848 da han ble sjef for det væpnede kunstnerkorps og ivrig engasjerte seg i det konservative partiets organisasjon. Han døde 26. november 1861. Theodor Fontane har i sitt siste kapitel i Wanderungen durch die Mark Brandenburg gitt ham et litterært minnesmerke.
Til hans hovedverker hører: Christus in der Wüste, Kaiser Wenzel, Italienische Landleute am antiken Brunnen, Mirjam den Reigen der Jungfrauen eröffnend (1836), Christus vor Pilatus (1834, Garnisonkirche zu Berlin), Der Herzog von Braunschweig vor der Schlacht bei Quatrebras auf dem Ball zu Brüssel.
Hensel lavet særlig tegninger i stift og sepia samt raderinger, f.eks. til Johann Ludwig Tiecks Genoveva og Phantasus. Kjent er hans over 1000 tegninger av berømte samtidige under Berlins romantikk.
Han var gift med komponisten Fanny Mendelssohn, søster av Felix Mendelssohn. Mens hans kones far og bror hadde en konservativ innstilling til kvinner som gjorde egen karrière, var Wilhelm Hensel mer liberal og støttende overfor sin kone i dette henseende.
Hans søster Luise Hensel var en på sin tid meget lest religiøs dikter.
Hensel ble gravlagt i Berlin, på gravlundene ved Halleporten.
Arendals Fossekompani

Historikk

Arendals Fossekompani ASA ble stiftet 30. januar 1896. Selskapets opprinnelige formål var utnytte mulighetene i vannkraften i Arendalsvassdraget. Vannfallene Bøylefossen i Froland og Flatenfossen på grensen mellom Froland og Åmli ble kjøpt av selskapet etter stiftelsen.  
Bøylefossen kraftstasjon ble påbegynt i 1911 og den første elektriske kraften ble levert sommeren 1913. Samme år ble selskapet notert på Oslo Børs. Kraften fra Bøylefoss kraftstasjon ble utgangspunktet for etableringen av Arendal Smelteverk og Det Norske Nitridaktieselskap på Eydehavn ved Arendal. 
Selskapet utviklet seg etter vært fra et rent kraftselskap til industrielt investeringsselskap, da det foretok investeringer i annen type virksomhet. På slutten av 1960-tallet ble derfor selskapets formålsparagraf endret til også å omfatte drift eller deltakelse, direkte eller indirekte, i annen industriell virksomhet eller forretningsforetak, herunder investering i fast eiendom.

Investeringer

Kraftvirksomheten førte med tiden til at Arendals Fossekompani opparbeidet betydelig kapital, hvilket ga anledning til å foreta betydelige industrielle og finansielle investeringer gjennom årene, hovedsakelig i norske selskaper. I 1992 ble datterselskapet Markedskraft etablert. På 2000-tallet ble flere selskaper kjøpt opp. Blant annet Scanmatic AS (2004), Norsk Vekst AS (2007), Powel (2009), WWMC (2010), Cogen (2011) Glamox (2012) og Tekna (2013). 
Konsernets hadde en omsetning på rundt 6,5 milliarder i 2016. De største aksjonærene (77,48%) er Ulfoss Invest AS (26,27 %), Havfonn AS (26,02 %) og Must Invest AS (25,19 %). Selskapets styre ledes av Øyvin A. Brøymer. Konsernsjef er Jarle Roth.

Arkivbilder

Bilder fra utbyggingen av selskapets kraftproduksjon befinner seg på KUBEN i Arendal. Bildene som er fra 1910-1930-tallet viser utbyggingen av damanlegg, strømlinjer og lignende. Bildene er lagret på glassplater, men er digitalisert og tilgjengelige på Digitalt museum.
Jiancaoping

Jiancaoping (kinesisk: 尖草坪区) er et kinesisk bydistrikt, og tilhører byprefekturet Taiyuan, hovedstaden i provinsen Shanxi.
Det har et areal på 285,6 km² og teller 345 000 innbyggere (2005).
Trygve Leivestad

Liv

Han var sønn av lagdommer Ludvig Bernhard Leivestad og Valborg Dorothea Skouge, og bror av teologen Ragnar Leivestad. Etter å ha tatt juridisk embetseksamen i 1931 studerte han ved Universitetet i Oxford med det norske Oxford-stipendet. I 1937 ble han ansatt som sekretær i Justisdepartementet. Fra 1939 var han universitetsstipendiat i rettsvitenskap ved Universitetet i Oslo, hvor han foreleste i rettskildeteori og rettsfilosofi. I 1940 var han en av søkerne på et dosentur i rettsvitenskap. I 1942 ble han byråsjef i Justisdepartementet, hvor han ble ekspedisjonssjef i Oppgjørsavdelingen i 1945. Fra 1950 var han lagmann i Hålogaland lagmannsrett, og fra 1958 til 1977 høyesterettsdommer.
Fra 1957 til 1969 var han med i komiteen som utarbeidet forslag til en ny straffeprosesslov, hvor Johs. Andenæs var formann. Han var styremedlem i Den norske Kriminalistforening fra 1963 til 1975, og varamedlem og dommer i Arbeidsretten fra 1960 til 1984.
I 1940 utga han en bok om Moralens grunnlagsproblem. Han utga også flere artikler i Tidsskrift for Rettsvitenskap.
Plutoide

Liste over plutoider

Planetariske objekter som oppfyller den gjeldende definisjonen er Pluto og Eris. Hvis det opprinnelige forslaget hadde blitt vedtatt, ville Plutos måne Charon også fått denne statusen, etter som Pluto/Charon ville blitt klassifisert som dobbelplanet.

Andre mulige plutoider

Illustrasjonen til høyre viser de beregnede størrelsene til de største transneptunske objekter (TNO) inkludert Pluto, Charon og 2003 UB₃₁₃. Andre objekter vil kunne tilfredsstille definisjonen forutsatt at de viser seg å være i hydrostatisk ekvilibrium (sfæroid form). Noen få klassiske Kuiper-legemer (KBO) var under det opprinnelige forslaget kandidater til planetstatus men ikke nødvendigvis plutoner ettersom kriteriet om stor banehelling og/eller eksentrisitet savner presisjon.

Bakgrunn for begrepet

IAUs planetdefinisjonskomités forslag om redefinering av planet 2006 foreslo å innføre begrepet pluton' for en planet med en omløpsbane på mer enn 200 julianske år og med en større banehelling og en mer elliptisk bane enn et tradisjonelt planetarisk kretsløp.
Bruken av navnet pluton møtte uventet motstand. Dette skyldes muligheten for sammenblanding med den geologiske termen med samme navn. Dessuten er «Pluton» navnet på Pluto på flere språk. Dette første til at begrepet ble droppet fra det reviderte forslaget til definisjon
Også det reviderte forslaget ble avvist av kongressen. Isteden vedtok man den 24. august 2006 et forslag til planetdefinisjon som i tillegg til hydrostatisk ekvilibrium krevde at en planet måtte ha «rensket nabolaget rundt sitt bane». Dette førte til at Pluto mistet sin planetstatus og ble reklassifisert som «bare» en dvergplanet. Samtidig blir Pluto anerkjent som prototypen på en ny kategori av dvergplaneter som går i baner rundt solen med gjennomsnitsavstand større enn Neptuns. Kongressen unnlot å navngi den nye kategorien. Først i 2008 bestemte IAUs utøvende komité på et møte i Oslo for å gi kategorien navnet plutoider – et navn som var blant de alternative forslagene som hadde vært framme på kongressen i 2006.
Mange astronomer har lenge brukt begrepet «isdverger» for å beskrive slike objekter. Navnet er en analog til det mer innarbeidete begrepet «gasskjemper», brukt om de fire største planetene i solsystemet.
Når rosene blomstrer i mormors hage

Når rosene blomstrer i mormors hage er en gammel norsk slager. Tekst og melodi er skrevet av Kolbjørn Ofstad.
Gruuthusemuseum

Gruuthuse

En rik familie fra Brugge fikk på 1200-tallet monopol til å innkreve avgifter på gruit (krydder til øl), og bygget et lagerhus til formålet. Bygningen ble tidlig på 1400-tallet ombygd til bolig for en velstående kjøpmann, som senere tok navn etter huset; "Van Gruuthuse" ("Fra Gruithuset"). Sønnen, Louis de Gruuthuse, bygger på en ny fløy til huset, og i 1472 også et kapell som forbinder huset til den tilstøtende kirken, Vår Frues kirke i Brügge.
I 1596 er kong Filip II av Spania eier av huset, og i 1623 er det overtatt av Wenceslas Cobergher. Byen Brugge kjøpte huset i 1875, og arkitekten Louis Delacenserie hadde ansvaret for restaureringen mellom 1883 og 1895.
Eksteriøret er dels opprinnelig, dels en rekonstruksjon; interiøret er stort sett en nygotisk rekonstruksjon av en middelaldersk interiør. Bygningen ble opprinnelig brukt til å vise byens arkeologiske samlinger. Midt på 1900-tallet ble museet omgjort til et kulturhistorisk museum for byen Brügge.

Innsamling

Museet viser et bolighus for en rik familie, slik det kunne være på slutten av middelalderen, og en stor samling vanlige verktøy og redskaper. I utstillingene finner en møbler, kniplinger, gjenstander i gull og sølv, våpen, musikkinstrumenter, og keramikk. Det mest kjente objekt i samlingen er len lakkert terrakottabyste av den tysk-romerske keiser Karl V fra 1520, laget av Conrat Meit. Et annet høydepunkt er samlingen av flamske gobelenger fra 15- og 1600-tallet.
Museet holder jevnlig ulike særutstillinger.
Foibe

Orakelet i Delfi

Foibe var den tredje gudinne som holdt orakelet i Delfi og som hun deretter ga til sitt barnebarn Apollon på hans fødselsdag.
I henhold til en tale som Aiskhylos i Eumenidene som han legger i munnen på prestinnen i Delfi, mottok hun kontrollen over orakelet i Delfi fra Themis: «Foibe i denne rekkefølgen synes å ha vært hans [Aiskhylos] private oppfinnelse,» mener forskeren D.S. Robertson, begrunnet i at tre store fordelinger av orakelkraft ved Delfi tilsvarte tre generasjoner av guder, «Uranos, som var passende, ga orakelet til sin hustru Gaia og Kronos ga sin del passende til sin søster Themis.»
Da det var Zevs tur å gi gaven kunne ikke Aiskhylos fortelle at orakelet ble gitt direkte til Apollon for han var ikke født ennå, merket Robertson seg, og således ble Foibe koblet inn. Disse antatte mannlige utnevnelser av makt ved Delfi som uttrykt av Aiskhylos er ikke født ut av den vanlige moderne rekonstruksjonen av hellige steder i den førolympiske historien.
Luftskipsmuseet på Spitsbergen

Utstilte gjenstander

Blant de utstilte gjenstander finnes et ordensbånd gitt av Italias diktator, Benito Mussolini til Umberto Nobile og deler av luftskipet «Norge»s loggbok.