Jean Pierre Armand David

Liv og virke

Armand David trådte inn i vincentinerordenen i 1848. Etter et fruktbart virke som prest i Europa ble han i 1862 sendt til Kina. Han kom først til Beitang-kirken i Beijing, som da var byens katolske katedral. Han ble raskt satt til undervisning et annet sted i byen, men fikk også anledning til reiser for studier av landets flora og fauna. I 1862 var han i området rundt Kalgan, året etter var han en tur i Jehol. Han sendte planter og frø og andre funn hjem til Frankrike, og ble med det den første moderne vitenskapelig og systematisk arbeidende europeiske botaniske samler (plantejeger) i Kina.
Han egnet seg også til annet vitenskapelig arbeid, blant annet som geograf, og foretok en rekke undersøkelser i områder som Mongolia og nordre deler av Tibets høyplatå. Han reiste lett, inntok bare lokal mat, med unntak av den flaske konjakk han hadde med «for nødstilfeller». Noe sør for Beijing i en keiserlig viltpark kom han i 1865 over den siste overlevende flokken av en hjorteart som han beskrev og som er blitt kjent som Elaphurus dividianus, eller Père David-hjort (Davidshjort).  Ved hjelp av bestikkelser kjøpte han to pelser som han sendte til Europa, hvor zoologen Henri Milne-Edwards fikk mulighet til å bestemme arten.
Senere reiste han blant annet opp Yangtzekiang til Sichuan. Det er noe uklart om det var han som sendte de første levende kjempepandaer til Europa – kanskje er det usannsynlig. I alle fall var han den første europeiske zoolog som så en kjempepanda, en død som han ble vist i det indre av Sichuan i mars 1869, og rapporterte vitenskapelig om den til Europa.
Hans nye misjonsstasjon i Tianjin ble lagt i grus under lokale forfølgelser der i 1870, og dette, sammen med sykdom, førte til at han samme år returnerte til Europa. Hans innsats i Kina ble belønnet med at han i 1872 ble utnevnt til medlem av Académie des Sciences i Frankrike. Senere skulle han få en rekke flere utmerkelser.
Så snart han kunne, dro han tilbake til Kina (1872). Han la ut fra Beijing på nye forskningsreiser, nå langs Guleelven. Planen var å trenge helt frem til Gansu, men han ombestemte seg underveis, brøt mot sør omtrent fra Xi'an og fulgte så Hanshuielven nedover. Underveis ble han alvorlig syk. Han kom seg til Shanghai, og forlot Kina en siste gang den 3. januar 1873. 
Hjemme i Frankrike kom han seg. Han fortsatte på sine botaniske forskningsreiser, men ikke lenger så langt av sted som til Kina. I 1881 var han i Tunisia for å se hva han kunne finne av planter i karrige ørkenområder, og i 1883 dro han til Istanbul. 
Fader David oppsummerte sine arbeider i et foredrag holdt for Den internasjonale vitenskapelige kongress for katolikker arrangert i Paris i april 1888. Han hadde under sine reiser i Kina funnet 200 dyrearter, hvorav 63 inntil da hadde vært ukjente for de zoologiske fagmiljøene, og 807 fuglerarter, hvorav 65 ikke hadde vært beskrevet tidligere. Han hadde en stor samling av krypdyr, amfibier og fisker som hav overleverte til spesialiserte forskere for videre undersøkelser. Likeså overleverte han et stort antall møll og insekter, mange av dem så langt ukjente, til Jardin des Plantes' museum. Hva fader Davids forskningsreiser betød for botanikken kan illustreres ved at bare blant de rhododendroner som han samlet var det 42 nye arter, og blant primulaene om lag 40, og at han fra fjellene vest i Kina hadde fått med seg et enda høyere antall hittil nye arter av gentiania. 
Han ble to ganger tilbudt Æreslegionen av den franske regjering, men han nektet. Så ble han i 1896 rett og slett tildelt den uten å bli spurt. Fire år etter døde han.
Treslaget Davidia er også oppkalt etter ham, likeså en sommerfuglbusk, Buddleja davidii, og  den kinesiske hvite furuen Pinus armandii.