google/wiki40b huggingface dataset:
I de lange Nætter

I de lange Nætter er en erindringsbok av Camilla Collett, utgitt i 1863. 
Den utgir seg for å være skrevet i søvnløse netter av en person som gjenopplever en forgangen tid. Den gir levende tilbakeblikk på tida da det var liv og virksomhet i prestegården på Eidsvoll. De ulike familiemedlemmer, hvorav mange er gått bort når boka er i arbeid, er nyansert portrettert. Spesielt givende er portrettene av broren Henrik Wergeland, som døde i 1845 og faren Nicolai Wergeland, som døde i 1848, og som nok har stått henne særlig nær. Moren, Alette, får man også et interessant inntrykk av, sett med et datterlig blikk, som både kan uttrykke hengivenhet og en smule kritikk. Morens brå død i 1843 utløste dyp sorg hos alle i prestegården. Vi møter også andre av folkene på gården, bl.a. eventyrfortellersken Lisbet Maria og den trofaste, ansvarsbevisste Marte, begge svært avholdte. Boka ble utgitt anonymt, men det kunne ikke være tvil om hvem forfatteren var.
I siste kapittel gir Camilla Collett et raskt, betagende innblikk i to personlige tap i sitt liv og retter blikket framover mot livets aller siste natt. Det ene må vi forstå dreier seg om tapet av ektemannen Peter Jonas Collett som døde i 1851 etter 10 års ekteskap. Lesere som kjenner til Camilla Colletts øvrige produksjon og Welhavens brev til henne, vil oppfatte at det andre tapet dreier seg om den endelige knusning av drømmen om Welhaven.
Først skildrer hun natten ved et sykeleie (ektemannens), og det umulige i å begripe det når man er blitt alene:  "Ak, først i de lange, lange Bekymringens Nætter, der følger efter en saadan Nat, lærer man at fatte, at det er sandt, fatte at noget saa grusomt kan kan ramme en, som at man kan være to paa en vild Ø og blive alene igjen". 
Dernest beretter hun om brevet hun mottok (mange år tidligere), og som "knuste et Haab for denne Verden" og følgen av det. "I den Time brast et Baand mellem Naturen og mig, der aldrig skulde heles, og jeg elskede den ikke som før."
Boka slutter i mild resignasjon: "Ja, lad os vaage og bede, bede, at vi ikke maa fristes til at knurre og blive utaalmodige over den lange Nat og den trætte Dag. Lad os vaage i Blidhed, at vi kunne bede. La os bede, at vi kunne vaage paa den rette Maade, naar Slummeren endelig konmmer, den Slummer, som skal ende Livets lange, angstfulde, dunkle Nat."
Redningssentral

Redningssentral er en stasjon for innmelding og utføring av søk og redningsordrer til lands eller sjøs. Slike sentraler består normalt av sambandspersonell som tar imot og tyder nød- eller redningsmeldinger, samt redningsfaglig personell (redningsledelse) som avgjør hvordan meldingene skal håndteres. Sentralen har mulighet for å kalle ut redningsressurser på redningsoppdrag. 
Redningssentralene er ansvarlig for sine bestemte geografiske områder: «search and rescue regions of responsibility» (SRR). Disse områdene er bestemt av International Maritime Organization (IMO) og International Civil Aviation Organization (ICAO).
Oldsjön

Övre Oldsjön (sørsamisk: Buvrienjaevrie) og Yttre Oldsjön er to innsjøer i den nordlige delen av Offerdals sogn i Krokom kommune, Jämtland, Sverige. Övre Oldsjön ligger ved fjellet Oldklumpen i Oldfjällen og Långans kildeelver, Långsån, Oldån og Fisklösån forenes i den. Begge innsjøene dreneres av Långan som, etter utløpet fra Yttre Oldsjön, renner gjennom innsjøene Rännögssjön og Landögssjön, og videre til Indalsälven.
Ved innsjøene har det siden 1971–75 vært et vannkraftverk med to aggregater. Oldåaggregatet utnytter fallhøyden mellom Övre Oldsjön og Yttre Oldsjön, som er ca 260 meter, mens Långsåaggregatet utnytter fallhøyden mellom Övre Lilla Mjölkvattnet og Yttre Oldsjön, som er ca 200 meter. Kraftstasjonen er underjordisk, og ligger ved Övre Oldsjöns utløp. Kraftverket er eid av Statkraft.
På fjellet Storrun ved Övre Oldsjön har det siden 2009 vært en vindmøllepark bestående av tolv vindkraftverk.
Konurbasjon

Konurbasjon (fra latin kon-, «sammen», og urbs, «by»)  henviser til gruppe av byer som vokser sammen, også kalt «flerkjernebyregion». Det er et urbant område bestående av flere byer og tettsteder som, gjennom befolkningsvekst og ekspansjon, har vokst sammen til én byregion med flere sentra. Konurbasjoner kan være monosentrale med en klart dominerende by, men byen har likevel typisk under halve befolkningen i byregionen og er heller ikke mer enn dobbelt så stor som den nest største byen. Andre konurbasjoner er polysentrale med flere tilnærmet jevnstore byer. I Norge er hele tre av de åtte største byområdene sammenvokste dobbeltbyer: Stavanger-Sandnes, Fredrikstad-Sarpsborg og Skien-Porsgrunn. Motsatsen til konurbasjoner er agglomerasjoner, som er veldig sentrert rundt én stor by. Typiske eksempler er Stor-Oslo og London.

Begrepets historie

Begrepet konurbasjon ble skapt i 1915 av skotske Patrick Geddes i boka Cities in Evolution: Han var opptatt av hvordan strøm og motorisert transport gjorde at byer kunne spre seg og vokse sammen med nabobyer. Konkret nevnte han Midlandton i England, Ruhr i Tyskland, Randstad i Nederland, New York-Boston i USA, Tokyo-beltet i Japan, Delhi i India og Manila i Filippinene. Bilens rekkevidde har begrenset konurbasjoner til byer i under 10 mils avstand av hverandre. En annen type konurbasjoner er megaregioner, som kan inneholde byer i opptil 100 mils avstand av hverandre. Her er det høyhastighetstog som skaper byregionene, fordi slike tog klarer å utkonkurrere flyet på reiser i 50 mils radius.
Menara Kuala Lumpur

Menara Kuala Lumpur (malayisk for «Kuala Lumpur-tårnet»; kinesisk: 吉隆坡塔), også kjent som KL Tower, er et kommunikasjonstårn i Kuala Lumpur. Det sto ferdig 1. mars 1995. Medregna antenna er tårnet 421 meter høyt, mens taket på hovedplattformen befinner seg 335 meter over bakken. Tårnet er, sammen med Petronas Towers, et av de mest kjente landemerkene i Kuala Lumpur.
Flandern

Historie

Området som løselig utgjorde den senere Flandern i geografiske betydning ble betraktet å være den nordlige og mindre økonomisk utviklede delen av Gallia Belgica. Under Romerriket ble dette en administrativ provins, men mye av det området som i dag er Belgia ble til sist en del av Germania Inferior. Disse var de aller nordligste kontinentale provinsene av Romerriket.

Historiske Flandern

Flandern ble i 862 opprettet som et føydalt len i Vestfranken. Grevskapet Flandern ble delt da dets vestlige distrikter kom inn under fransk styre på slutten av 1100-tallet. De gjenværende delene av Flandern kom i 1191 under styrtet til herskerne i grevskapet Hainaut (tilsvarer delvis dagens belgiske provins av samme navn). Hele området gikk i 1384 til hertugene i Burgund, i 1477 til huset Habsburg, og i 1556 til kongene i Spania. De vestlige distriktene kom under fransk styre under de etterfølgende avtalene i 1659 (Pyreneene-traktaten), 1668, og 1678 (freden i Nijmegen). Belgia og Holland ble siden gjenforent som Det forente nederlandske kongedømme, men da belgierne proklamerte sin egen nøytrale stat i 1831, inngikk det meste av Flandern i den.
I løpet av senmiddelalderen var handelsbyene i Flandern, særlig Gent, Brugge og Ieper, blant de rikeste og mest urbaniserte delene av Europa. De importerte ull fra særlig England, og vevde ull til tøy og klær for innenlands bruk og for eksport. Som konsekvens av denne utviklingen og det økonomiske overskuddet det skapte ble det utviklet en meget forfinet og sofistikert kultur innen kunst, kunsthåndverk og arkitektur som ikke sto tilbake for den tilsvarende i nordlige Italia. Gent, Brugge, Ieper og Brugse Vrije(området rundt Brugge) dannet en sammenslutning kalt Vier Leden, «De fire medlemmer», en form for parlament som utøvde betydelig politisk makt i Flandern.
Ved å bli økende mektige på 1100-tallet var områdets selvstyrte urbane samfunn medvirkende i å beseire et fransk angrep som hadde til hensikt i 1300-1302 på å underlegge seg området, og beseiret franskmennene helt og holdent i De gylne sporer-slaget den 11. juli 1302 i nærheten av Kortrijk. To år senere ble opprøret beseiret og Flandern ble en del av den franske krone, men som et resultat av reduksjonen av befolkningen i Europa under Svartedauden i 1348, forstyrrelsen av handelen under Hundreårskrigen mellom England og Frankrike (1337–1453), og økende industrialisering av ull i England etter at flamske vevere hadde emigrert til i Norfolk allerede på 1100-tallet og etablert vevindustri. Tidligere var England hovedsakelig en eksportør av råull.
Manuel Lanzini

Landslaget

Han ble tatt ut i Argentinas tropp til VM i fotball 2018 i Russland, men måtte trekke seg på grunn av skade. Han ble erstattet av Enzo Pérez.
Norges styggeste rom

Norges styggeste rom er et norsk oppussings-program som har gått på TV3 siden 2008. Konseptet går ut på å kåre Norges «styggeste rom». Hvert rom får sitt eget program og sin egen kåring. Den som vinner i hver kategori vinner gratis oppussing. Kåringen ble foretatt av interiørdesigner Halvor Bakke, Kathrine Sørland, og altmuligmann Elwin Bradshaw. Programleder i første sesong var Kathrine Sørland.
Norgesmesterskapet i orientering 1973

Norgesmesterskapet i orientering 1973 bestod av flere arrangementer som i 1973 kåret norgesmestere i orientering.
Hovedmesterskapet ble arrangert i Trondheim i perioden 7. til 9. september. Kongepokalene ble vunnet av Torid Kvaal og Åge Hadler.
Riot Factory

Riot Factory er et norsk plateselskap, som med kontorer i Trondheim og Oslo. Plateselskapet ble grunnlagt i 2011 og drives av Stian Denstad, Arne Johannessen og Jonny Hanger Humstad. Riot Factory sine artister distribueres av Musikkoperatørene AS i Norge og INgrooves i resten av verden. 
Riot Factory står også bak Alternativ Julekalender, som hver desember sprer norsk undergrunnsmusikk i julekalenderform.
Plateselskap vant NTNUs musikknæringspris i 2013.
Rolex

Historie

I 1905 startet Hans Wildorf og hans svoger Alfred Davis firmaet "Wilsdorf and Davis" i London De startet med å importere urverk fra 
sveitsiske Hermann Aegler, og montere disse inn i engelskproduserte urkasser. Urene ble solgt til urmakere og juvelere som satte sitt eget navn på urskiven. De tidligste klokkene fra Wilsdorf and Davis ble som oftest merket "W&D" under baklokket på klokken.
I 1908 registrerte Wilsdorf varemerket "Rolex" og åpnet et kontor i La Chaux-de-Fonds, Sveits. Navnet Rolex er et konstruert ord, og bakgrunnen er uklar. Wilsdorf ville ha et navn som var enkelt å uttale på alle språk, og en historie sier at navnet kommer fra det Franske uttrykket horlogerie exquise (eksklusivt urverk). Wilsdorf bekreftet aldri denne teorien. En annen teori er at ordet var ment å etterligne lyden av en klokke som ble trukket.
Boken The Best of Time: Rolex Wrist Watches (J.Hess/J. Dowling) påstår at navnet bare funnet opp uten noen ytterligere bakgrunn, mens boken A Movement in Time with Breitling & Rolex (Mark A Cooper) slår fast at navnet ikke kom fra Wilsdof, men fra partneren Alfred Davis.
I 1919 flyttet Wilsdorf selskapet til Genève, hvor det ble etablert som Rolex Watch Company. Navnet ble senere endret til Montres Rolex, SA, og til slutt Rolex, SA. Selskapet flyttet fra Storbritannia, på grunn av at skattene og eksporttoll på edle metaller brukt til urkassene (gull og sølv) drev kostnadene opp. 
Wilsdorfs kone døde i 1944, og han etablerte da The Hans Wildorf Foundation, og overførte alle sine aksjer til denne. Han bestemte da at inntektene fra disse aksjene skulle gå til veldedighet. Resten av selskapets aksjer er privateid, og omsettes ikke på noen børs.

Tudor

Rolex markedsfører en rimeligere serie av sine ur, under merkenavnet «Tudor (urmerke)». Merket kan spores helt tilbake til begynnelsen av det 20. århundre. Den tidligste Tudor er datert tilbake til 1940- tallet og brukte en kaliber 59 -bevegelse, også brukt i det canadiske markedets Rolex. Tudor ble produsert under strengt tilsyn av Rolex, som alle modellene deres og var deres siste forsøk på en lavere priset klokke. Denne linjen ble en stor suksess og klokkene blir fortsatt kjøpt og solgt over hele verden. Tudor har i senere år vist at de kan stå på egne ben uten Rolex. Det skyldes blant annet at de kan dra veksler på en produksjonshistorie som strekker seg over flere tiår.
3. divisjon fotball for kvinner

3. divisjon fotball for kvinner er det fjerde nivået i norsk fotball for kvinner. Divisjonen er den øverste ikke-nasjonale i systemet, og det er de forskjellige fotballkretsene som bestemmer antall avdelinger. For kretsene Finnmark, Nordmøre og Romsdal, Sunnmøre og Troms er de i 2015 det laveste nivået.
Margot Fonteyn

Bakgrunn

Hun ble født Margaret Evelyn Hookham, og ble kalt «Peggy». Faren var britisk; moren var halvt irsk og halvt brasiliansk. Hennes brasilianske bestefar var forretningsmannen Antonio Fontes. Svært tidlig tok hun og broren hennes en justert form av hans etternavn - «Fonteyn». En del av hennes barndom ble tilbrakt i Kina, der faren handlet med tobakk. Hun bodde i Tianjin og senere i Shanghai, og fikk danseundervisning der av en russisk emigrant. Etter at familien flyttet tilbake gjorde hun audition for Vic-Wells Ballet (som senere ble Sadler-Wells og til slutt Royal Ballet).

Ballett

Hun debuterte på scene da hun var bare 15 år, som en snøfnugg i Nøtteknekkeren. Allerede som 16-åring var det mange som kommenterte hennes talent.
I 1939, da annen verdenskrig brøt ut, hadde hun allerede danset mange av de «klassiske» rollene: Odette/Odile i Svanesjøen, Giselle i Giselle og «Aurora» i Tornerose. Ikke minst hadde hun vært en stor inspirasjon for koreografen Frederick Ashton. Gjennom hele 2. verdenskrig reiste hun sammen med the Royal Ballet.
Etter krigen danset hun blant annet som «Askepott», «Chloe», og «the Firebird». Hennes status som internasjonal stjerne ble sikret etter en forestilling i New York City i 1949. Hun ble i 1956 utnevnt til kommandørdame av Order of the British Empire og derved adlet. Hun fikk derved rett til å føre tiltaleformen dame foran sitt navn.
I 1956 giftet hun seg med Roberto de Arias. I 1960 gikk det rykker om at hun skulle pensjonere seg, men overraskende nok startet hennes største epoke i 1961, med et samarbeid med Rudolf Nurejev.

Samarbeidet med Nurejev

Nurejev og Fonteyn debuterte 1. mars 1962 i Giselle. Det ble laget en del balletter til dem, som Margueite og Armand, og Kenneth Macmillians versjon av Romeo og Julie.
I 1967 ble paret arrestert på en fest i San Francisco da politiet kom for å lete etter dop. Paret lagde også filmer av Svanesjøen, Romeo og Julie, Les Sylphides og «slave pas de deux»-en fra La Corsaire.
I 1971 gjorde Fonteyn sin siste opptreden og flyttet til Panama for å bo sammen med sin mann. Roberto hadde blitt skutt av en politisk rival, og hun passet på ham til hans død i 1989. I 1979 fikk hun tittelen Prima Ballerina Assoluta av the Royal Ballet. Mellom 1981 og 1990 var hun kansler ved University of Durham.
I 1991 døde Fonteyn av kreft.
Centre for Integrated Petroleum Research

Centre for Integrated Petroleum Research (CIPR) er et senter for integrert petroleumsforskning ved Det matematisk-naturvitenskapelige fakultet ved Universitetet i Bergen. Senterets leder er professor Arne Skauge. Hovedfokuset til senteret er på det som skjer under havbunnen, reservoardrift og økt oljeutvinning, ikke på det tekniske som foregår på dekk.
Petroleumsfaget ved Universitetet i Bergen bygger på fire ulike fagområder: matematikk, kjemi, fysikk og geologi. CIPR er involvert i både undervisning og veiledning på petroleumsfaget.
CIPR er et av de 13 sentre for fremragende forskning (SFF) som ble opprettet av forskningsrådet i 2003, og er det eneste av de norske SFF-ene som fokuserer på petroleumsteknologi. Senteret omfatter 120 forskere og studenter. Deres vitenskapelige hovedmål er å karakterisere, beskrive og modellere de viktigste geologiske, fysiske, og kjemiske prosessene som begrenser oljeutvinningen. Videre å utvikle grunnlag for bruk av metoder for økt oljeutvinning for felt i produksjon.
Brok

Etymologi

På norrønt betydde ordet brók «bukse» eller «buksebein». Ordet  brukes fortsatt i norske dialekter med betydninga «bukse», blant annet i den bestemte formen brokji («buksa») og i sammensetninger som skinnbrok (bukse av skinn eller med en buksebak av skinn), underbrok (underbukse), varbrok (ytterbukse), lokkbrok (bukse med splitt i sidene), dalbrok (bunadsbukse fra Setesdal) og liknende. Ordet har historisk ofte blitt brukt om beinklær ned til knærne, mens bukse, som ble innlånt fra plattysk i seinmiddelalderen, har fått spesialbetydninga «ankellange beinklær». Brok skal ha gitt opphav til det engelske breech, som betyr «buksebak», og breeches, «knebukser», selv om ordet også kan brukes om bukser generelt.
Adjektivet brokete, som på svensk skrives brokig og på dansk broget, brukes for å beskrive noe som har to eller flere farger i en uregelmessig blanding, og i overført betydning om alt som er mangfoldig. Adjektivet har uvisst opphav, men det er foreslått at ordet henger sammen med buksemoten på 1300- og 1400-tallet da hosene ble sydd sammen som trange tights der hvert buksebein hadde forskjellige farger, såkalt mi-parti («halvdelt»), og var dekorert med tydelige mønstre. Brokete skulle dermed bety «like fargerikt som brøker».
Jonas Eriksen AS

Jonas Eriksen AS var en tradisjonsrik skipshandel og jernvareforretning fremst på Vågekaia i Kristiansund sentrum. Bedriften ble grunnlagt av handelsmann Jonas Eriksen (født 1864). I 2014 ble det kjent at handelsvirksomheten ble lagt ned etter 112 års drift. Firmaet driver fra 2014 primært med utleie av eiendom.

Historie

Eriksen var oppvokst i Hordaland, men kom som 16-åring til det som ved forrige århundreskifte var Norges hovedhavn for klippfiskeksport og sildefiske. Etter mange års ansettelse hos en av byens skipshandlere etablerte Eriksen sin egen forretning i Vågeveien 2 den 1. juli 1902. Lokaliseringen ved havna sørget for jevn tilgang til kunder. Sammen med det rike skrei- og storsildfisket bidro også den sentrale beliggenheten til bedriftens suksess.
I årene før første verdenskrig ble virksomheten utvidet til også å omfatte saltimport. Under krigen akselererte etterspørselen etter sild – og Jonas Eriksen lot oppføre et stort pakkhus i Vågen for å skaffe ytterligere lagerplass. Firmaet ble i 1919 omgjort til aksjeselskap med Jonas Eriksen som administrerende direktør. Etter krigen brøt klippfisknæringen sammen. For å unngå økonomisk kollaps utvidet den tidligere skipshandelen virksomheten til også å omfatte bygningsartikler, jernvarer, verktøy og kjøkkenutstyr, slik at firmaet ikke skulle være avhengig av skipshandelen alene.
Under andre verdenskrig ble mesteparten av Kristiansund sentrum lagt i ruiner, og heller ikke forretningsgården til Jonas Eriksen unnslapp ødeleggelse. En ny moderne bygård ble gjenreist på samme sted etter krigens slutt, den åpnet dørene for publikum 8. desember 1947. I 2002 feiret firmaet sitt 100-årsjubileum. Med sin lange historie og sentrale beliggenhet har Jonas Eriksen i større grad enn de fleste Kristiansunds-bedrifter vært med på å prege Vestlandsbyens ansikt.

Bedriftsstruktur

Jonas Eriksen-selskapet var før nedleggelsen i 2014 organisert i tre enheter, Jonas Eriksen AS, Jonas Eriksen Drift AS og Jonas Eriksen Eiendom AS. Nedleggelsen av den tradisjonelle forretningsdriften knyttet til skipshandel og omsetning av jernvarer har medført at Jonas Eriksen Drift også er opphørt.
Partito Democratico del Lavoro

Partito Democratico del Lavoro var et italiensk sosialdemokratisk og sosialliberalt politisk parti, som eksisterte fra 1943 til 1948. Ivanoe Bonomi var et ledende medlem av partiet.
Service hydrographique du Canada

Service hydrographique du Canada (fransk) eller Canadian Hydrographic Service (engelsk) er Canadas sjøkartverk. Verket ble opprettet i 1883 og er en del av vitenskapsdivisjonen i Pêches et Océans Canada. Det har omkring 300 ansatte.
Sjøkartverket undersøker og måler Canadas navigable innsjøer og elver, De store sjøer, og Atlanterhavets, Stillehavets og Nordishavets kyster. Slike hydrografiske undersøkelser omfatter dybder, geografiske fenomener, farer mot seiling, menneskeskapte og naturlige sjømerker, tidevann, havstrømmer og havnivåer og beskrivelser av sjøbunnen.
Service hydrographique du Canada distribuerer 300 000 sjøkart, tidevannstabeller og andre nautiske publikasjoner hvert år.
Forchheim

Forchheim er en by i Regierungsbezirk Oberfranken i den tyske delstaten Bayern, med cirka 30 000 innbyggere. Byen ligger ved Rhein-Main-Donaukanalen, mellom Erlangen og Bamberg.
Forchheim omtales gjerne som «inngangsporten» til naturområdet Fränkische Schweiz.
Arp 81

Arp 81 eller VV 247 er et par av vekselvirkende galakser som ligger rundt 300 millioner lysår unna jorden i stjernebildet Dragen. De to galaksene er NGC 6621 og NGC 6622 der NGC 6621 er den største av de to. NGC 6221 er en ekstremt misformet spiralgalakse og har fått dradd en lang hale ut av seg som har pakket seg rundt galakselegemet. Kollisjonen mellom de to galaksene har ført til kraftig stjernedannelse mellom de. Forskere tror at Arp 81 har en rikere samling av unge og massive stjernehoper enn Antennene-galaksene, som ligg mye nærmere jorden enn Arp 81.
Hasselmåler

Utseende

En ganske liten (vingespenn 14 – 19 mm), slank, hvit måler. Den hviler med forvingene holdt rett ut fra kroppen slik at bakvingene også er synlige i hvilestilling. Fra lignende arter skilles den lettest på vingenes rent hvite grunnfarge. Forvingen er snøhvit med fem bølgete, lysbrune tverrbånd, mens bakvingen har tre slike bånd. Begge vingepar har dessuten en rad av brune flekker langs ytterkanten.  Larven er slank, blek med store, røde flekker, med ganske lange, mørke børster.

Levevis

Arten forekommer i løvskog, hager og parker. Larvene lever på hassel (Corylus avellana) og agnbøk (Carpinus betulus), av og til også på bjørk (Betula spp.). De voksne målerne flyr i juni – juli.

Utbredelse

Arten finnes over hele Europa. I Norge er den funnet nord til Sør-Trøndelag.
Norddalen

Norddalen er en avis som kommer ut på Otta i den nordre delen av Gudbrandsdalen, og dekker kommunene Sel, Vågå og Dovre. Norddalen utkommer fra 1. desember 2005. Avisen er eid av Nord-Gudbrandsdal Media.
Antigone (slekt)

Taksonomi

Artene i Antigone har tidvis blitt regnet til andre slekter, spesielt Grus, men «HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World» plasser artene i Antigone, i henhold til del Hoyo et al. (2014). Noen velger imidlertid fortsatt å plassere disse som basale arter i slekten Grus, men slekten blir da i henhold til Krajewski et al. (2010) parafyletisk.
Artene i Antigone skiller seg fra Grus gjennom at nesten hele hodet og nakken på fuglene har bar hud; baknakken, ansikt og kinnene er dekket av røff kornet hud.