google/wiki40b huggingface dataset:
Gillan

Gillan var et britisk rockeband som hadde sin første utgivelse som Ian Gillan Band med Child in Time i 1976. De endret navn til bare Gillan i 1978, samtidig med at hele besetningen utenom Gillan selv og keyboardisten Colin Towns ble byttet ut. Bandet gikk over fra å utgi fusion til hardrock. Navnebytte, utskiftning av medlemmer og endring i stil har noen ganger blitt tolket til at det er snakk om to forskjellige band. Ian Gillan har senere gitt ut en rekke album som soloartist som ikke knyttes til bandet/bandene fra denne perioden.

Ian Gillan Band

Ian Gillan tok en pause etter at han forlot Deep Purple i 1973. Han fikk platekontrakt som soloartist og dannet etter hvert Ian Gillan Band sammen med gitarist Ray Fenwick, bassist John Gustafson, keyboardist Mike Moran og trommeslager Mark Nauseef. De fikk listeplasseringer i Storbritannia og USA med debuten, men de to neste platene solgte ikke godt nok til det. Genren for utgivelsene var jazzrock fusion. Keyboardisten Colin Towns er med fra deres andre utgivelse, Clear Air Turbulence (1977). Han har ved siden av hatt en karriere som komponist for fjernsyn, film og reklame.

Gillan

Towns og Gillan fikk med seg gitaristen Steve Byrd, bassisten John McCoy og trommeslageren Pete Barnacle da de endret navn til Gillan og gikk over til å fremføre hardrocken Ian Gillan var kjent for. Selv om Ian Gillan hadde en lang karriere bak seg, blir bandet assosiert med de nye heavy metal-bandene på slutten av 1970-tallet i Storbritannia - «New Wave of British Heavy Metal».
Senere medlemmer i Gillan er gitaristene Bernie Tormé og Janick Gers, samt trommeslagerne Liam Genockey og Mick Underwood. Bassisten John McCoy var med hele tiden.
Erin Hunter

Erin Hunter er et samlepsevdonym som blir brukt av forfatterne Victoria Holmes, Kate Cary, Cherith Baldry, Gillian Philip, Inbali Iserles, Tui T. Sutherland og Rosie Best når de skriver ungdomslitteratur. Blant verkene er serien Kattekrigerne.
Arn-trilogien

Arn-trilogien er en trilogi om den fiktive personen Arn Magnusson, skrevet av den svenske forfatteren Jan Guillou. Den består av bøkene Veien til Jerusalem, Tempelridderen og Riket ved veiens ende, som ble gitt ut i henholdsvis 1998, 1999 og 2000 med originaltitlene Vägen til Jerusalem, Tempelriddaren og Riket vid vägens slut. Bøkene omhandler stormannssønnen, klostergutten og tempelridderen Arn gjennom hele hans liv, fra før han blir født til hans død. Romanen utspiller seg på 1200-tallet, og hovedpersonen Arn blir vitne til – og tar del i – mange viktige historiske hendelser både i Gøtalendene i Sverige og i korsfarerstatene. I tillegg til selve trilogien, har Guillou skrevet romanen Arven etter Arn (2001) som en frittstående oppfølger.
Bøkene om Arn har solgt i over 170 000 eksemplarer i Norge, og i Sverige har tallene kommet opp i over en million. I Norge blir de gitt ut av Piratforlaget, søsterselskapet til det svenske Piratförlaget, som har gitt ut bøkene på svensk. Bøkene er også oversatt og utgitt på flere andre språk.
Bøkene har blitt filmatisert i to filmer, som Arn – Tempelridderen (2007) og Arn – Riket ved veiens ende (2008). Filmene ble i 2010 også gjort om til en tv-serie, utgitt i seks episoder av Svensk filmindustri. Arn spilles av Joakim Nätterqvist.

Filmatisering

Bøkene har blitt filmatisert i to filmer, som Arn – Tempelridderen (2007) og Arn – Riket ved veiens ende (2008). Filmene hadde tilsammen et budsjett på rundt 210 millioner svenske kroner, noe som gjør de til de dyreste svenske – og skandinaviske – filmene noensinne.
I tillegg til å filmatiseres i to langfilmer, ble det – som del av samme produksjon – laget en tv-serie om Arn (se Arn (tv-serie)). Tv-serien består av seks episoder, hvorav hver episode er ca. 45 minutter lang. TV-serien ble sendt av svensk TV4, og første episode, som hadde premiere 22. mars 2010, ble sett av 928 000.
I filmene og i tv-serien og spilles Arn av Joakim Nätterqvist, mens Cecilia spilles av Sofia Helin.

Annet

Tv-serien Arns rike fra 2004 tar for seg Sverige på 1100-tallet, og de historiske forholdene rundt historien om Arn. Her virker blant annet forfatteren Jan Guillou med som guide.
Boka I Arns fotspor av Dirk Harrison, Lennart Utgren og Bo Södervalltar også for seg de historiske forholdene på den tiden Arn lever.
En del av stedene som omtales i bøkene finnes eller fantes også i virkeligheten, slik som klostrene Varnhem og Gudhem, kirken Forshem, borgen Arnës og byen Skara. Arn-bøkene har ført til en fornyet interesse rundt disse stedene og ruinene etter dem. Rundt Skara er det mulig å «gå i Arns fotspor» og besøke en del av disse stedene, ved hjelp av kart eller med guidet tur.
Geostiba circellaris

Utseende

En liten (2,2-2,9 millimeter), slank, gulbrun kortvinge. Arten kan ligne mange av artene i den store slekten Atheta. Antennene er forholdsvis korte og kraftige. Hodet er mørkt, rundet, med ganske små fasettøyne (mindre enn hos de aller fleste av Atheta-artene). Pronotum er nesten kvadratisk, med rundede hjørner. Dekkvingene er nokså korte, bare ubetydelig lengre enn pronotum. Hos hannen har hver dekkvinge en kort lengderibbe i den fremre delen. Bakkroppen er temmelig lang og slank, hos hannen har det nest-bakerste ryggleddet en opphøyd, avlang knøl. Beina er gulaktige og middels lange.

Levevis

Geostiba circellaris lever mellom mose og løvstrø på skogbunnen, der den er en av de aller vanligste billene.
Økonomisk sone

Økonomisk sone er en havsone der en kyststat har suverene rettigheter over naturressursene i sjøen, på og under havbunnen.
Kyststatenes rett til å opprette økonomiske soner er nedfelt i FNs havrettskonvensjon. Sonen kan strekke seg ut til 200 nautiske mil fra grunnlinjen, det ble allment akseptert under FNs havrettskonferanse. Staten har ikke – som for sjøterritoriet, som maksimalt kan strekke seg ut til tolv nautiske mil – suverenitet over den økonomiske sonen, kun rett til å forvalte og utnytte naturressursene. Andre stater har rett til bl.a. skipsfart, overflyving og til å legge og vedlikeholde undersjøiske kabler og rørledninger i en kyststats økonomiske sone.
Slaget ved Albulena

Skanderbegs taktikk

I slutten av mai 1457 rykket en større osmansk styrke inn i Albania. Skanderbeg ønsket å forvirre motstanderen og trakk sine styrker tilbake og gikk i dekning i fjellet, slik at osmanene skulle tro at han hadde gitt opp.
Etterhvert gikk det rykter om at han hadde flyktet siden han ikke var i stand til å møte osmanene i kamp, og at hans støttespillere hadde forlatt ham. Disse ryktene ble også spredt og forsterket av venetianerne i Durrës. Isak-Beg og Hamza var imidlertid bekymret og sendte speidere helt ord til Shkodër.
Skanderbeg forble oppe i fjellene gjennom hele juli og august. Det er ikke kjent hva hæren gjorde mens de var i dekning, men han planla å slite ut osmanene ved å tvinge dem til å vente på hans neste trekk og til å tro at han hadde gitt opp og forsvunnet. Skanderbeg sendte deretter George Pjetri til Roma som ambassadør for å gi pave Callistus III inntrykk av at Albania hadde blitt erobret og at det var nødvendig å sende hjelp for å tvinge ut osmanene fra Albania. 17. september 1457 underrettet Callistus III Skanderbeg at han hadde sendt Johan Navarre for å skaffe støtte til dette korstoget.

Skanderbegs motangrep

Den lokale befolkningen var lojale mot Skanderbeg, og røpet ikke hans nærvær. Da han mente tiden var inne, delte han sine tallmessige underlegne styrker inn i tre grupper til å angripe den osmanske leiren. Angrepet kom helt uforberedt på den osmanske styrken som var etablert i en leir ved den lille landsbyen Albulena. Da osmanene oppdaget at de var omringet, brøt det ut panikk og all motstand falt sammen. De osmanske tapene ble høye, rundt 30 000 mann ble enten drept eller tatt til fange, blant dem Hamza Kastriota.

Betydning

Slaget ved Albulena var viktig fpr motstanden mot osmanene i det sørlige Albania. Slaget viste også Skanderbegs store taktiske egenskaper. Slaget styrket albanernes kampmoral i meget stor grad, slik at etter denne seieren var det knapt noen som gikk over til osmanene, slik Hamza hadde gjort. Hamza selv ble satt i fangenskap i Napoli, hvor en osmansk utsending forsøkte å få istand en avtale med Skanderbeg, men hvor han svarte at det bare ville være aktuelt om han fikk tilbakelevert Svetigrad (antakelig Demir Hisar i dagens Makedonia) og Berat, som ble tapt henholdsvis i 1448 og 1450. Da det ble klart at sultan Mehmed II ikke kunne akseptere disse vilkårene, styrket Skanderbeg sin garnison rundt Svetigrad.
Seieren ved Albulena gav både albanerne og italienerne tid til å forberede motstanden mot osmanene, og ytterligere tid ble kjøpt da Skanderbeg og Mehmed undertegnet et våpenhvile som varte i tre år. Dette ga Skanderbeg anledning til å gjennomføre sin ekspedisjon i Italia for å støtte sin allierte Ferdinand I av Napoli, som var truet av Huset Angevin etter at han hadde etterfulgt sin far på tronen.
Slaget åpnet slik for en ny fase i de osmanske krigene i Albania da denne markerte høydepunktet i den albanske motstanden, og de osmanske erobringsbestrebelsene etter dette ble ført med langt sterkere midler albanske motstanden ble sterkere. Denne kampen varte helt fram til Krujas fall i 1478.
Lincoln Center

Lincoln Center for the Performing Arts (eller bare Licoln Center), er et  amerikansk kultursentrum på Manhattan i New York, framstilt mellom 1959–67. Her holder det til tolv kulturinstitusjoner: Chamber Music Society of Lincoln Center, Film Society of Lincoln Center, Jazz at Lincoln Center, Juilliard School, Lincoln Center Theater, Metropolitan Opera, New York City Ballet, New York City Opera, New York Philharmonic, New York Public Library for the Performing Arts, School of American Ballet, og Lincoln Center for the Performing Arts Inc..
Nils Langhelle

Bakgrunn

Nils Langhelle var sønn av overkonduktør Nils Olsen Langhelle (1876–1945) og Aletta Nøttingnes (1880–1965). 
Han ble gift i 1938 med Esther Engelsen (14. april 1912–1977), datter av stuert Joachim Engelsen (1882–1931) og Cathinka Bruun (1881–1924).

Andre verdenskrig

Etter igjen å ha blitt arrestert 29. januar 1943 ble han sendt til Grini fangeleir deretter ble han sendt til Tyskland som konsentrasjonsleirfange i Sachsenhausen. Fra Sachsenhausen ble han sendt som slavearbeider til flyprodusenten Heinkel sin fabrikk i Oranienburg.

Politisk virke

Han var innvalgt på Stortinget fra 1949 frem til sin død i 1967. Fra 1945 til 1949 var han vararepresentant. Han representerte Bergen. Han var også en betrodd medarbeider av Einar Gerhardsen, og fikk plass i Gerhardsens første regjering som arbeidsminister mellom 1945 og 1946. Det året ble han samferdselsminister, en post han hadde frem til 1952, da han ble forsvarsminister. Mellom 1954 og 1955 var han handels- og skipsfartsminister.
Han var visepresident i Stortinget mellom 1957 og 1958, et verv han også hadde mellom 1965 og 1967.
Da Oscar Torp døde i 1958, ble Langhelle stortingspresident. Det vervet hadde han frem til 1965.

Annet

Langhelle var medlem av Den norske Nobelkomite fra 1964 og frem til sin død. Dets varaformann 1965–1966 og formann 1967.
Han døde etter å ha blitt rammet av et hjerteinfarkt under en fjellvandring sammen med sin kone, en måneds tid før han ville ha fylt 60 år.
Sakura Hauge

Karriere

Hauge ble tatt ut i bruttotroppen til det norske A-landslaget foran Håndball-EM 2010 for kvinner, men var ikke blant de 16 som fikk spille i selve mesterskapet.
Hun var en del av det japanske A-landslaget under Håndball-VM 2015 for kvinner.
Kråkesommerfugler

Utseende

Middelsstore til store sommerfugler med slank kropp og store, forholdsvis smale vinger. Kroppen er svart med hvite flekker, vingene er vanligvis mørkebrune, gjerne med hvite flekker langs kanten eller hvite, stråleaktige striper i den ytre delen. Noen arter har et markert, blålig eller fiolett metallskimmer.

Levevis

Kråkesommerfuglene er, som de fleste monarksommerfugler (Danaini) giftige, og de karakteristiske fargemønstrene signaliserer dette. Dette mønsteret har blitt etterlignet av andre, antatt ugiftige sommerfugler (Batesisk mimikry). De forskjellige artene kråkesommerfugler drar også fordel av å ligne hverandre (Müllersk mimikry), ved at de sender ut et felles signal om uspiselighet. En fugl som har smakt på en av disse sommerfuglene vil etterpå trolig unngå alle som ligner.
Organisasjonen mot politisk overvåking

Organisasjonen mot politisk overvåking er en organisasjon som ble opprettet i kjølvannet av Lund-rapporten og andre avsløringer om politisk overvåking i Norge. Organisasjonen ble stiftet i 2001 av personer som selv hadde vært utsatt for politisk overvåking, og den har som formål å forhindre politisk overvåking i fremtiden og å sikre rettighetene til dem som er blitt overvåket. Leder siden 2008 er advokat Geir Hovland. Tidligere ledere er Kjell Bygstad, Åge Fjeld, Erling Folkvord og Kjell Horn.
Stefan Nilsson (komponist)

Bakgrunn

Nilsson fikk sin første musikalske utdannelse ved Framnäs folkhögskola utenfor Piteå. Etter studier ved Kungliga Musikhögskolan i Stockholm mellom 1975 og 1977 studerte han piano hos Gunnar Hallhagen, en lærer som har betydd mye for ham. Han spilte med jazzgruppen Kornet med musikere som han hadde lært å kjenne hverandre på Framnäs.
I slutten av 1970-årene innledet han et samarbeid med Tommy Körberg. Dette har fortsatt opp gjennom årene, som arrangør og pianist. Stefan Nilsson var også med i TV-serien Lorry som musikalisk leder og pianist. Han har komponert filmmusikk med Gunnel Lindbloms Sally och friheten 1981. 
I 1998 ble Nilsson tildelt en Guldbagge for «kreativt arbeid innen svensk film»  og var SKAP-stipendiat i 1982. Noen av hans komposisjoner finnes utgitt på platen Filmmusik: Stefan Nilsson. Han har også komponert den populære salmen «Gabriellas sång».
Dai-Gohonzon

Dai-Gohonzon i den høye helligdom av essensiell undervisning, informativt kalt Dai-Gohonzon eller den store Gohonzon, er et kalligrafisk mandala som er skrevet med bokstaver på sanskrit og kinesisk på en planke av japansk kamfertre. Mandalaet eies og bevares av presteskapet til Nichiren Shōshū og blir permanent oppbevart i det høye alter Shumidan innenfor Hoando-bygningen i Taiseki-ji.
Mandalaet skal være tegnet av Nichiren den 12. oktober 1279.
William Peter Blatty

Bakgrunn

William Peter Blatty var sønn av libanesiske foreldre. De var ankommet Amerika på en kvegbåt. Moren  Mary (født Mouakad) var niesen til biskop Germanos Mouakad, som grunnla St. Pauls misjonsselskap i Libanon, faren var Peter Blatty, som var tilskjærer i en tøyfabrikk 
. Faren forlot familien da William var seks år gammel. Moren sendte ham til katolsk skole i New York City og han fortsatte med studier ved Georgetown University (drevet av jesuittene), og avsluttet med mastergrad i engelsk litteratur ved George Washington University, begge universiteter i Washington, D.C..
Han ble soldat for det amerikanske flyvåpen og stasjonert i Beirut, og der begynte han også å skrive og utvikle sitt talent som forfatter. 
Da han avmønsteert fra US Air Force begynte han å arbeide ved United States Information Agency og virket som redaktør med base i Beirut.  Blatty var katolikk.

Forfatter

Gjennombruddet fikk han i 1959 med boken Which Way to Mecca, Jack? Boken hadde som bakgrunn erfaringer han hadde samlet seg fra den tid han vat leder av Policygrenen av USAF Psychological Warfare Division.
I 1960-årene samarbeidet han med regissøren Blake Edwards og skrev filmer for ham, blant andre What Did You Do in the War, Daddy?. Det internasjonale gjennombrudd kom i 1971 med boken The Exorcist, som stod på førsteplass på The New York Times bestsellerliste i 17 uker, og forble på listen i 57 uker på rad. Boken solgte mer enn 13 millioner eksemplarer bare i USA. William Blatty hadde ideen til handlingen fra sitt kjennskap til en eksorsisme over en 14 år gammel gutt ved navn Robert, i Maryland i 1949.
I 1973 ble den til en meget fremgangsrik film. 
Den kinooppfølgeren som kom i 1977 hadde Blatty ikke noen delaktighet i.
I 1983 forfattet han med boken Legion som fortsettelsen av originalstorien, og i 1990 kom filmen The Exorcist III, som bygde på Legion og som ble redigert av Blatty personlig.
William Peter Blatty var gift og fikk syv barn.
Linqing

Linqing (kinesisk: 临清市; pinyin: Línqīng Shì) er en by og et byfylke i den østkinesiske provinsen Shandong. Den har 720 000 innbyggere (2003) og fylket er på 950 km² og er understilt byprefekturet Liaocheng. Linqing ligger der elven Wei He og Keiserkanalen møtes.

Historie

Linqing spiller en viktig rolle i Kinas historie. Her var for eksempel landets første teglsteinsfabrikk, og den leverte teglstein til Den forbudte by i Beijing. I 1813 ble det her at De åtte trigrammers opprør ble slått ned. Denne religiøs-sosiale opprørssekten hadde inntatt byen, og anså seg uovervinnelige på grunn av magiske egenskaper. Qing-styrkene fratok dem deres overbevisning om egen styrke ved å utvikle sine egne magiske mottiltak: De forurenset forsvarernes stillinger med å beskyte dem med hundemøkk og urin fra prostituerte.
Den gamle bymuren er i relativt god stand.

Samferdsel

Den viktige jernbanelinjen Jingjiubanen har stoppested her på sin ferd fra Beijing vestbanestasjon til Kowloon i Hongkong. Denne linjen løper gjennom blant annet Hengshui, Heze, Shangqiu, Xinzhou, Jiujiang, Nanchang, Heyuan, Huizhou og Shenzhen.
Arecibo-observatoriet

Arecibo-observatoriet er et radioteleskop i nærheten av byen Arecibo i Puerto Rico. Med sine 305 meter i diameter er det verdens største radioteleskop. Teleskopet drives av Cornell University i samarbeid med National Science Foundation. Observatoriet kalles også the National Astronomy and Ionosphere Center, selv om NAIC egentlig er organisasjonen som driver både teleskopet og tilhørende kontorer ved Cornell University.
Teleskopet er med i flere filmer og TV-produksjoner, blant annet GoldenEye og Contact.
Villa (brus)

Villa (tidligere navn Villa Farris og Villa Champagnebrus) er en brus med fruktchampagnesmak, produsert av Ringnes.
Villa-flasken har bilde av bygningen Villa Farris, en danserestaurant og selskapslokale som lå i Larvik. Det brant ned i 1971.
Ringnes selger rundt fem millioner liter Villa i året, uten å markedsføre produktet noe særlig. Brusen ble først lansert på 1960-tallet, og het Villa Farris til 1990-tallet, da den fikk navnet Villa Champagne. I 2004 gjorde EU-regler at det ikke lenger var lov å bruke betegnelsen «champagnebrus», og Villa (og andre norske champagnebrustyper) gikk da bort fra å bruke dette i navnet.
I februar 2018 kom Villa i sukkerfri lettvariant, denne har blått tak på villaen på etiketten (i motsetning til vanlig Villa, som bruker rødt tak på etiketten).
Opus Dei

Prelaturet av Det Hellige Kors og Opus Dei, best kjent som Opus Dei (latin, Guds verk), er en romersk-katolsk organisasjon grunnlagt 2. oktober 1928 av Josemaría Escrivá, en spansk prest som senere ble kanonisert av pave Johannes Paul II.
Opus Deis målsetning er å spre budskapet om at arbeidet og alle hverdagslivets situasjoner er en mulighet til å møte Gud, tjene andre og forbedre samfunnet. Opus Dei samarbeider med de lokale kirkene ved å tilby kristen undervisning (kurs, retretter, sjelesorg), som retter seg mot mennesker som vil fornye sitt åndelige liv og apostolat.
Opus Dei har omkring 85 000 medlemmer i 60 land, med hovedkontor i Roma. Organisasjonen ble gjort til et personalprelatur av pave Johannes Paul II i 1982, som også kanoniserte dens grunnlegger 6. oktober 2002. 
Av de 85 000 medlemmene er 98 % lekfolk, menn og kvinner, og flertallet er gift. De resterende 2 % er prester.
Opus Deis medlemmer kan deles i to hovedgrupper, de såkalte «numeraries» som utgjør 20 prosent og lever i om lag 1700 sentre. Disse sentrene er kjønnssegregerte og livet her minner mye om livet i et kloster, bortsett fra at beboerne har vanlige jobber ute i samfunnet på dagtid, og gir store deler av lønnen sin til organisasjonen. Den andre store gruppen  «supernumeraries» som utgjør 70 prosent av medlemmene lever «vanlige familieliv», men setter av minst to timer om dagen til rosenkransen, lesning i Det nye testamente og annen åndelig litteratur, stille bønn, samvittighetsransakelse osv.
Opus Dei er blitt beskyldt for å være organisert som en frimurerlosje, og ha til hensikt å skaffe den katolske kirke den makt den hadde i middelalderen. Disse beskyldningene er mange ganger tilbakevist av kurien i Vatikanet. Opus Dei har tidligere uttrykt ønske om å etablere seg i Norge, men fikk avslag av de norske katolske biskopene i 1984 og av presterådet i Oslo katolske bispedømme i 2003. Til  tross for dette har en prest fra Opus Dei holdt retretter i Oslo katolske domkirke eller en nærliggende kirke en gang i måneden siden 1984. Den nye biskop, Bernt Ivar Eidsvig, er derimot mere positiv til Opus Dei. Janne Haaland Matlary anbefaler også at Opus Dei får etablere seg i Norge. Den mye negative omtale av Opus Dei gjennom Dan Browns bøker, har ført til en oppblomstring og vitalisering av organisasjonen i mange land.
Gonatium rubens

Utseende

Gonatium rubens er en liten edderkopp, hunnen er mellom 3,0 og 3,5 millimeter lang (kroppens lengde), mens hannen er mellom 2,5 og 2,9 mm. Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). Forkroppen er bredt oval, litt flat og forholdsvis liten. Bakkroppen hos hunnen er stor og kuleformet. Avstanden fra det fremste øyet til hodets fremkant er forholdsvis stor, mye mer enn to ganger øyets diameter.
Artene i denne slekten er ganske like hverandre, samtidig som de kan være fargevariable av utseende. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens genitalier, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Agallissus melaniodes

Utseende

Middelsstore, slanke trebukker. Grunnfargen er svart, dekkvingene gjerne med gulaktige flekker. Oversiden er ikke påfallende hårete. Antennene er kortere enn kroppen, gjerne omtrent halvparten så lange. Beina er slanke.

Utbredelse

Arten er utbredt i fra Mexico i nord til Costa Rica i sør.
Operasjon Dipper

Bakgrunn

Det hadde etter Special Operations Executives (SOE) vurdering vært relativt liten Milorgaktivitet i området. Det ble ansett som viktig å væpne og trene lokale mannskaper for å kunne sikre viktig infrastruktur i området. En gruppe på tre Kompani Linge-menn (to nordmenn og en brite) ble fraktet over med KNM «Hitra» til Flemsøya på Sunnmøre for å bistå med trening. Landsettingen ble imidlertid kansellert på grunn av meldinger om arrestasjoner av gruppens lokale hjemmefrontkontakter.
Volkswagen cup 2017/18

Volkswagen cup 2016/17, som er Sveriges langrennscup for seniorer, gikk over elleve renn, fra 2. desember 2017 til 11. mars 2018. Ni av elleve renn telte for hver utøver.
Volkswagen cup het fram til 2016/17 Intersport cup.
Asian–African Legal Consultative Organization

Asian–African Legal Consultative Organization (AALCO) er en mellomstatlig organisasjon som gir råd i folkerettsspørsmål og som fremmer samarbeid mellom medlemslandene i rettslige spørsmål. Den ble opprinnelig etablert i 1956 med navnet Asian Legal Consultative Committee (ALCC), og var et resultat av Bandungkonferansen. Organisasjonen har 47 medlemsland. AALCOs sekretariat ligger i New Delhi i India.
Organisasjonen har status som permanent observatør i FNs hovedforsamling.
KV «Åhav»

MS «Åhav» ble bygget i 1981 som passasjerskip til Ofotens og Vesteraalens Dampskibsselskab AS med navnet MS «Hadsel». Fartøyet var bygget i sandwich / glassfiber og ble ombygd og omsertifisert i 1997 som lasteskip for bruk i indre kystvakt. Fartøyet ble omdøpt til KV «Åhav». Fartøyet patruljerte mellom Bodø og Rørvik som fiskerioppsynsskip. Fartøyet var ikke til daglig bestykket, men hadde håndvåpen og maskingevær påmontert ved øvelser.
Fartøyet var sertifisert i Norske Sjøfartsdirektoratet som lasteskip. Fartøyet ble solgt av Åhav Shipping AS, Sagvåg, Norge til det engelske selskapet Atlantic Boat LTD i begynnelsen av 2009 for bruk til oljeindustrien i Nigeria. Selskapet Atlantic Boat LTD videresolgte fartøyet til Ocean Marine Security Limited, et sikkerhetsselskap ansvarlig for offshore vakthold for store oljeselskaper i Nigeria, inkludert Nigeria National Petroleum Corporation, NNPC. Idahosa Wells Okunbo er styreformannen og eier av selskapet. Han er tidligere flyver og er også stor eier av det engelske selskapet Westminster Group Plc, United Kingdom