Emil Racoviță

Tidlig liv

Emil Racoviță tilhørte en moldavisk bojarslekt som hadde blitt attestert allerede i det 15. århundre. Tre av hans forfedre hadde vært herskere av Moldova eller Valakia.
Racoviță tilbrakte sin barndom på familieeiendommen i Sorănești i Vaslui. Han påbegynte sin utdannelse i Iași med Ion Creangă som lærer. Videre utdannelse fulgte på Institutele Unite, der han fikk sin Baccalaureus i 1886. Deretter studerte han rettsvitenskap ved Universitet i Paris med juridikum i 1889. Deretter studerte han naturvitenskap ved Sorbonne. Hans mentor var zoologen og biologen Henri de Lacaze-Duthiers, en professor ved Sorbonne og Muséum national d'histoire naturelle. Racoviță ble Bachelor of Science i 1891, og fikk sin doktorgrad i 1896 for avhandlingen Le lobe cephalique et l’encéphale des Annélides Polychète.

Belgica-ekspedisjonen

Som en lovende vitenskapsmann ble Racoviță valgt ut til å delta i en internasjonal gruppe som la ut på en forskningsekspedisjon til Antarktis med fartøyet «Belgica» i 1897. Under ledelse av belgieren Adrien de Gerlache gjennomførte ekspedisjonen en strabasiøs, men resultatrik ekspedisjon til vestsiden av Antarktishalvøya.

Skip og mannskap

Den 16. august 1897 seilte «Belgica», en tidligere norsk hvalfangstskute, ut fra havna i Antwerpen med kurs sørover. Det tremastede fartøyet var utstyrt med en dampdrevet hjelpemotor på 160 hestekrefter.
De nitten ekspedisjonsmedlemmene var av mange forskjellige nasjonaliteter, en sjelden sammensetning på den tiden da nasjonalismen var sterk. Andrestyrmann var Roald Amundsen, som vant kappløpet om Sydpolen fjorten år senere. I tillegg til Racoviță, besto den vitenskapelige staben av den belgiske fysikeren Émile Danco, den polske geologen og oseanografen Henryk Arctowski med sin assistent Antoni Bolesław Dobrowolski og den amerikanske legen Frederick Cook.

Vitenskapelig arbeid

Det ble foretatt over tjue ilandstigninger for å samle inn vitenskapelige prøver og foreta observasjoner og målinger. Racoviță var den første forskeren som samlet inn botaniske og zoologiske prøver sør for den sørlige polarsirkelen. Han hadde med seg tilbake ca. 1200 zoologiske og 400 botaniske eksemplarer.
Belgica-ekspedisjonen foretok de første daglige meteorologiske observasjonene og målingene i Antarktis gjennom et helt år. Vitenskapsmennene hentet også inn informasjon om havstrømmer og jordmagnetisme. De vitenskapelige resultatene ble utgitt i ti bind i årene etter ekspedisjonen.
Racovițăs dagbok, utgitt i 1899, omtaler de tøffe forholdene ekspedisjonsmedlemmene gjennomgikk. Hans forskningsresultater ble utgitt i 1900 med tittelen La vie des animaux et des plantes dans l'Antarctique. Samme år ble han utnevnt til direktør for Observatoire océanologique de Banyuls-sur-Mer og redaktør av tidsskriftet Archives de zoologie expérimentale et générale.

Senere liv

Emil Racoviță fortsatte sitt forskningsarbeid innen speleologi, og utforsket mer enn 1400 grotter i Frankrike, Spania, Algerie, Italia og Slovenia. Sammen med René Jeannel regnes han som grunnleggeren av biospeleologi. Han var speielt interessert i tanglus, og oppdaget mange slike.
I 1919 ble Racoviță leder for biologiavdeligen ved Øvre Dacia Universitet (nå Babeș-Bolyai-universitetet) i Cluj. Der grunnla han verdens første speleologi-institutt i 1920, samme år som han ble medlem av den rumenske vitenskapakeademiet. Han fortsatte som en sentral person i Romanias vitenskapsmiljø fram til sin død.
I 2006 åpnet den første rumenske forskningsstasjonen i Antarktis under navnet Law-Racoviță.