Dušan Popov

Tidlig liv

Dušan «Duško» Popov ble født i en serbisk familie i Titel, Østerrike-Ungarn den 10. juli 1912. Hans foreldre var Milorad og Zora Popov. Han hadde en eldre bror, Ivan («Ivo») og en yngre bror, Vladimir. Familien var meget velstående og skyldte sin formue til Popovs farfar, Omer, en velstående bank- og industrimann som grunnla en rekke fabrikker, gruver og detaljhandel. De kom fra landsbyen Karlovo (nå Novo Miloševo). Opptegnelser fra så tidlig som 1773 beskriver dem som den mest velstående familien der. Popovs far utvidet familievirksomheten til å omfatte fast eiendomsomsetning. Da Popov var spedbarn forlot familien Titel og bosatte seg permanent i sin sommerresidens i Dubrovnik som ble deres hjem i mye av året. De hadde også en bygård i Beograd hvor de tilbrakte vinteren.
Popov-ens barndom falt sammen med en rekke store politiske endringer på Balkan. I november 1918 ble Østerrike-Ungarn oppløst i en rekke mindre stater,
og familiens Balkan-eiendeler ble innlemmet i Kongeriket Jugoslavia (omdøpt til Jugoslavia i 1929). Den nyetablerte serbisk-ledede staten ble plaget av politisk innbyrdes kamp mellom de ulike etniske grupper, særlig serbere og kroater, men også ungarerne og etniske tyskere (folketyskere). Den unge Popov og hans familie hadde en luksuriøs livsstil og var langt fra den politiske uroen i landet. De hadde en betydelig samling av villaer og yachter, og ble fulgt av tjenere, selv på sine reiser. Duško og hans brødre tilbrakte de fleste av sine formative år langs
Adriterhavskysten og var ivrige sportsutøvere og friluftsmenn.
Popovs far dyrket sine sønner, og bygge en romslig villa ved sjøen for deres eksklusive bruk, der de kunne underholde sine venner og dyre partnere. Han var også sterk, fikk en god utdannelse. Bortsett fra sitt morsmål, serbisk, snakket Popov flytende italiensk, tysk og fransk allerde i tenårene. Mellom sitt 12. og 16. år gikk han på et gymnas i Paris. I 1929 meldte Popovs far ham inn i Ewell Castle, en prestisjefylt forberedende skole i Surrey. Popov ble lei av skolen, oppholdet ble kortvarig. Etter bare fire måneder ble han utvist etter krangel med en lærer. Han hadde tidligere tålt en korporlig avstraffing etter å ha blitt tatt for å røyke en sigarett. En annen avstsffelse førte til at Popov måtte sitte igjen og for å unngå ytterligere avstraffelse, grep Popov lærerens stokk og brakk den i to foran sine klassekamerater. Popovs far skrev han senere inn på Gymnas Hoche, en sekundær institusjon i Versailles, hvor han gikk de neste to år.

Studentaktiviteter

I en alder av 18 år ble Popov innskrevet på Universitetet i Beograd for å studere jus. I løpet av de neste fire år ble han et kjent ansikt i Beograds kaféer og nattklubber og fikk et rykte for å være en Damenes Jens. «Kvinnene … fant ham uimotståelig». Times spaltist Ben Macintyre skrev: «med sin enkle måte, løse, sensuelle munn … og grønne … soveromsøyne» I 1934 ble Popov innskrevet på Universitetet i Freiburg, oppsatt på å sikre seg en doktorgrad i jus. Tyskland var nylig kommet under Adolf Hitlers regime og Nazi-Partiet, men på den tiden tok Popov lite hensyn til politikk. Han hadde valgt Freiburg, fordi det var relativt nær hans hjemland, og han var ivrig etter å forbedre sine tysk-språklige ferdigheter. Tyskland var allerede stedet for nazistenes bokbrenning, den første konsentrasjonsleireren var blitt etablert og den systematiske forfølgelsen av jødene hadde begynt.
Popov begynte sine studier ved Universitetet i Freiburg høsten 1935, og i de påfølgende månedene begynte han å vise større interesse for politikk og uttrykte sine politiske meninger mer kraftig. Omtrent på samme tid ble han venn med en medstudent, Johnny Jebsen, sønn av en danskfødt, tysk skipsreder. De to var ofte sammen, mye på grunn av begges ville livsstil og en felles interesse for sportsbiler. I 1936-37 begynte Popov å delta i debatter på Ausländer Club, som ble holdt hver annen fredag kveld. Han var skuffet over at mange utenlandske studenter syntes å være påvirket av den pro-nazi propagandaen. Popov oppdaget at de tyske debattantene var alle hånd-plukkede partiemedlemmer som valgte emnet for hver debatt på forhånd og forsvarte kraftig nazismen. Han ble overbevist om at Jebsen, som da var president i klubben og han måtte informere ham om de forhåndsvalgte debattemnene ikke passet de britiske og amerikanske debattantene. Popov leverte to foredrag i klubben, og argumenterte i favør av demokratiet. Han skrev også flere artikler for Beograds dagsavis Politika og latterliggjorde nazistene. «Duško foraktet nazismen» skrev biograf Larry Loftis, «og siden han ikke var tysk, hadde han ikke sverget troskap til Hitler eller staten.»
I løpet av sommeren 1937 fullførte Popov sin doktoravhandling, og bestemte seg for å feire ved å ta fatt på en tur til Paris. Før han kunne reise ble han arrestert av Gestapo som anklaget ham for å være kommunist. Artiklene hans hadde blitt lest av undercoveragenter på forhånd og hans bekjente avhørt. Popov ble fengslet i Freiburg uten formell saksbehandling. Da Jebsen fikk nyheten om hans venns arrestasjon informerte han Popovs far om hva som hadde skjedd. Popovs far kontaktet den jugoslaviske statsminister Milano Stojadinović som tok opp saken med Hermann Göring, og etter åtte dager i fangenskap ble Popov løslatt. Han ble beordret til å forlate Tyskland i løpet av 24 timer, og etter å ha hentet sine eiendeler, gikk han om bord i et tog til Sveits. Han kom snart til Basel og fant Jebsen som ventet på ham på stasjonsplattformen. Jebsen informert Popov om den rollen han hadde spilt for å sikre løslatelsen. Popov uttrykte takknemlighet og fortalte Jebsen at hvis han noen gang var i behov for hjelp, skulle han bare spørre.

Begynnelsen

Da han kom tilbake til Dubrovnik høsten 1937 begynte Popov å praktisere jus . I februar 1940 fikk han en melding fra Jebsen, som bad om å møte ham på Hotel Serbian King i Beograd. Popov ble sjokkert over å finne Jebsen som et nervøst vrak, kjederøkte og drakk mye. Jebsen fortalte Popov at han hadde sluttet seg til sin families shippingvirksomhet etter eksamen fra Freiburg og forklarte at han trengte en jugoslavisk tillatelse for rederiets båter for å unngå den allierte sjømilitære blokaden i Trieste. Popov ble enig med Jebsen om å hjelpe, og Jebsen reiste tilbake til Berlin for å samle nødvendige dokumentasjon. To uker senere kom Jebsen tilbake til Beograd og informerte Popov om at han hadde sluttet seg til Abwehr, en tysk militære etterretnings - tjenesten, som en Forscher (forsker). Jebsen klarte å reise på tvers av Europa på forretningsreise, uhindret så lenge han sendte rapporter og detaljerte opplysninger som han hadde fått fra sine forretningsforbindelser. Popov fortalte at han valgte Abwehr for å unngå å bli innkalt til Wehrmacht. Jebsen sa at militærtjeneste ikke var et alternativ fordi han led av åreknuter. nyheten kom som en overraskelse på Popov, da hans venn tidligere hadde gitt uttrykt for anti-nazistiske synspunkter.
Popov informerte Clement Hope, en tjenestemann i den britiske legasjonen i Jugoslavia. Hope registrerte Popov som en dobbeltagent med kodenavnet Scoot (han ble senere kjent som Tricycle), og rådet ham til å samarbeide med Jebsen. Da han ble akseptert som en dobbeltagent, flyttet Popov til London. Hans internasjonale virksomhet i en import-/eksportvirksomhet ga dekning for besøk til det nøytrale Portugal og hovedstaden, Lisboa, som hadde en ukentlig skipsforbindelse med Storbritannia i de fleste krigsårene. Popov brukte denne dekkposisjonen til å rapportere jevnlig til sine føringsoffiserer i Abwehr i Portugal. Popov sendte nok MI6-godkjent informasjon til tyskerne for å holde dem fornøyd og uvitende om hans handlinger, og ble godt betalt for sine tjenester. Oppdraget som ble gitt til ham, var av stor verdi for britene for vurdering av fiendens planer og tenkesett. Hans viktigste bidrag var å overbevise tyskerne om at D-dagens landsetting ville bli i Calais, ikke Normandie, og han var i stand til å rapportere tilbake til MI6 at de godtok dette bidraget som ble understøttet av Bletchley Parks dekoding av Lorenz siffer-maskinen. Popov ble berømt for sin playboylivsstil, mens han utførte farlige krigstidsoppdrag for britene.

Påstander om Pearl Harbor

I 1941 ble Popov sendt til USA av Abwehr for å etablere en nytt tysk-nettverk. Han fikk rikelig med midler og en spørreskjema (en liste av etterretningstjenestens skjema ble senere publisert som vedlegg til J.C. Mastermans bok The Double Cross-System). Av det tre siders maskinskrevne spørreskjema, var en hel side viet svært detaljerte spørsmål om USAs forsvar av Pearl Harbor på Hawaii-øya Oahu. Han tok kontakt med FBI og forklarte hva han hadde blitt bedt om å gjøre. Under et TV-intervju etter krigen oppå grunn av Duško Popov å ha informert FBI 12. august 1941 om den forestående angrepet på Pearl Harbor. Uansett grunn, enten FBI-sjef J. Edgar Hoover ikke rapportere dette faktum til sine overordnede, men etter eget initiativ, fikk ikke denne tilsynelatende tyske interessen for Pearl Harbor oppmerksomhet. Hoover hadde en mistillit til Popov, tatt i betraktning det faktum at han faktisk var dobbeltagent. MI6 hadde gitt FBI i New York et varsel om at han kunne dukke opp. Popov sa selv at Hoover var ganske mistenksom og mistroisk mot ham, og ifølge forfatteren William «Mole» Wood, da Hoover oppdaget at Popov hadde ført en kvinne fra New York til Florida truet Hoover med å få ham arrestert etter Mann Act om han ikke forlot USA umiddelbart.

Operasjon Fortitude

I 1944 ble Popov en viktig del av bedragsoperasjonen med kodenavnet Fortitude. Da Jebsen ble arrestert av Gestapo i Lisboa frykte britene at Popov hadde blitt kompromittert, og sluttet å gi ham gradert informasjon for å sende videre til tyskerne. Det ble senere oppdaget at Abwehr fortsatt regnet Popov som sin eiendel, og han ble brakt tilbake for å sende falsk informasjon til britene. Jebsen døde i hendene på nazistene. Det fikk en dyp emosjonell påvirkning på Popov.

Senere i livet

I 1972 publiserte John Cecil Masterman Double Cross System in the Wake of 1939 to 1945, en realistisk krigsbok om britiske militære bedrag. Før offentliggjøringen av Mastermans bok, hadde ikke Popov til hensikt å avsløre sine krigs-aktiviteter, trodde at MI6 ikke ville tillate det. Mastermans bok overbeviste Popov at det var på tide å gjøre sine kunnskaper offentlige. I 1974 utga Popov en selvbiografi med tittelen Spy/Counterspy, «en sannferdig beretning om sine opplevelser som en James Bond-roman». Miller beskrev det som «fundamentalt nøyaktige, om enn noen ganger forskjønnet». Flere av hendelsene som er beskrevet i boken var helt fiktive, for eksempel en nevekamp som Popov hevdet å ha hatt med en tysk agent, overdrevet for dramatisk effekt, eller kan ikke være begrunnet med senere nedgradert materiale. Popovs kone og barn var tilsynelatende uvitende om hans fortid før bokens utgivelse.
Tidlig på 1980-tallet hadde kjederøyking og tung drikking tatt tungt på Popovs helse. Han døde i Opio 10. august 1981, 69 år gammel. Hans familie sa hans død kom etter en langvarig sykdom. Han døde etter sin bror Ivo, som døde i 1980. Kort tid etter Popovs død, begynte MI6 å nedgradere dokumenter som gjaldt de alliertes etterretning og innsamling av desinformasjonsaktiviteter under krigen, og dermed kunne mange av hans påstander kontrolleres.
Popov ble gjenstand for en times TV-dokumentar produsert av Starz Inc. og Cinenova, med tittelen Real  Bond, som ble sendt i juni 2007. To dokumentarer hadde tittelen, The Real James Bond: Dusko Popov og Double Agent Dusko Popov: Inspiration for James Bond er også blitt produsert. Popov har også vært gjenstand for flere biografier, særlig Millers Codename Tricycle (2004) and Loftis' Into the Lion's Mouth (2016). Flemings kodenummer for James Bond var basert på Popov er krav om at hver gang han trengte noen råd han ville ringe sin onkel, Milivoj Popov, som bodde i Beograd  med telefonnummer 26-007. I dag er bygningen den tidligere USA-ambassaden i Serbia og ikke oppført i telefonkatalogen lenger.