Berserk

Berserk var et begrep i vikingtiden for en norrøn kriger som kunne «gå berserk». Berserkgang ville si å hisse seg opp til et slikt raseri og galskap at man blodtørstig angrep alt som rørte seg uten å være hemmet av tanker om egen eller andres sikkerhet. «Berserk» kunne også være en negativ betegnelse på en bråkmaker som ikke forholdt seg til lover og troskap. Fra medisinsk-historisk side er berserkene stort sett blitt rubrisert som psykopater.

Etymologi

Begrepet kommer fra gammelnorsk berserkr (flertall berserkir), sannsynligvis  «bjørneserk» eller «bjørneskjorte», og hentyder på en kledning, at en mann dro i krig uten brynje, men isteden slåss i en drakt tråklet sammen av bjørnskinn. Ordet har også, av Snorre, blitt tolket som «bar serk», altså «i bare skjorta», det vil si lett kledt uten tung krigerdrakt. Dette er langt på vei tilbakevist.  Antagelig var bjørn et ærefullt bytte å nedlegge og bare de største eller modigste jegere kunne møte en bjørn bevæpnet med et tungt spyd og la bjørnen spidde seg på det. Å bære en bjørnskinnspels var sannsynligvis et kraftig statussymbol.
Bjørnen var som symbol en stor og sterk kjempe som reiste seg på bakbeina og slo med forlabbene når den møtte jegeren. Når den norrøne krigeren gikk i kamp var det sannsynlig at en stor mann som slo rundt seg og i tillegg var kledd i skinn minnet om en rasende bjørn. Mange fikk også navn etter bjørnen, slik man også fikk navn etter andre dyr, som ulv. Et annet navn på berserker er ulfheðnar, «ulveskinnskledde». Navnet var da en symbolsk overførelse av dyrets kraft. Tilsvarende kjennes det til at sibirske og samiske folkegrupper æret bjørnen som et symbol på deres dyrkelse av bjørnens ånd (se bjørnedyrkelse). Det finnes dog ingen bevis for en tilsvarende dyrkelse i norrøn kultur selv om det var utveksling mellom samisk og norrøn kultur.

Besettelse

Noen forskere har antatt, ved å sammenligne med jegerkultur, at berserker mente at de var «besatt» av dyrets ånd, mottok dyrets styrke og villskap, og noen sagaer har antydet at berserker kunne bokstavelig anta dyrets form og kraft, som en slags mannbjørn. Besettelsen var en gudegave, og den øverste gud for krig og aggresjon var Odin som i tillegg var en sjamanisk gud. Berserkgang kunne da opptre spontant i kampens blodglød, hvor en mann ble så rasende og vill at han glemmer seg selv, tilsynelatende besatt. 
Men berserkgang kunne antagelig også være en bevisst tilstand hos en gruppe profesjonelle krigere som viet seg til Odin for motta hans gave, oðr – sanseløst raseri. De med en sådan gave trengte ikke brynjer ettersom verken jern eller ild bet på dem. Dyreskinnet var som den drakten Sigurd Fåvnesbane kledde seg i for å være usårbar for dragens gift.

Ytre stimuli

Mjød eller øl hadde en kultisk og seremoniell betydning i den norrøne kulturen, både før og etter religionsskiftet. Viktige begivenheter fikk en guddommelig dimensjon med mjøden, drikken som Odin ofret for å skaffe, for i mjøden ligger paradoksalt nok visdommen. Mens den norrøne litteraturen bokstavelig renner over av rituell drikking av mjød finnes det derimot ingen referanser til andre stimulanser. At berserkene handlet under påvirkning av hvit eller rød fluesopp, har vært en hyppig hevdet og spektakulær teori. Den blir derimot betvilt fra medisinsk-historisk hold.
I artikkelen Berserkene – hva gikk det av dem? til tidsskriftet for Den norske lægeforening skriver at det var en svensk prest ved navn Samuel Ödmann som i 1784 lanserte teorien om at forklaringen på berserkgangen var inntak av rød fluesopp (Amanita muscaria). Dette er etter hvert blitt mer enn en populær oppfatning, det blir fremmet som et fakta. Ödmann baserte sin hypotese på rapporter om sibirske sjamaner, uten at han selv hadde observasjoner av virkningen. Hvit fluesopp (Amanita virosa) har også vært nevnt, hvilket i hvert fall må være misforstått, den betydelige dødeligheten tatt i betraktning. Ödmanns hypotese har blitt spredt vidt siden 1800-tallet til tross for at ingen samtidskilder nevner bruk av sopp eller noe tilsvarende i beskrivelsen av berserker. 
Et britisk fjernsynsprogram i 2004 testet muligheten for bruk av fluesopp og alkohol ved å la en frisk frivillig bruke våpen typisk for en viking, og deretter evaluerte hans utøvelse av de samme våpen under innflytelse av fluesopp og alkohol sammenlignet med ingen innflytelse. Eksperimentet viste at inntaket av fluesopp og alkohol reduserte sterkt hans mulighet for å slåss. Konklusjonen var, i stedet for å prøve samme prosedyre, denne gang uten alkohol, at berserkgang må ha vært psykologisk – i motsatt fall ville de ha vært for lette å drepe. 
I dag betraktes teorien om bruk av sopp som feilaktig og misforstått eller i beste fall som en spekulasjon som ikke kan bevises da hver opplevelse tar utgangspunkt i at folk er forskjellig, alle med en individuell opplevelse det ofte ikke eksisterer ord til å forklare andre medmennesker. Fra medisinsk hold nevnes det som et alternativ dissosiative psykologiske mekanismer som en mer sannsynlig forklaring enn inntak av fluesopp.
En enklere forklaring tilegner berserkgangen til fylleraseri. Det er også mulig at berserkene arbeidet seg opp i deres beryktede raseri gjennom rene psykologiske prosesser, kanskje ved hjelp av opphissende ritualer og danser som nevnt over. I henhold til Saxo Grammaticus drakk de i alle fall mjød eller suttungsmjød, og kanskje også ulveblod. Det siste kan neppe ha vært tilgjengelig i enhver sammenheng.

Norrøne kongers forhold til berserker

Kong Harald Hårfagre benyttet berserker som en form for spydspiss i midten av hæren. Andre nordiske konger holdt berserker som en del av hæren som hirdmenn og noen ganger rangerte dem som tilsvarende kongelige livvakt. Det kan synes rimelig at disse krigere kun adopterte ritualene til berserkene eller benyttet navnet som et avskrekkingsmiddel. Ingen konge vil ønske ukontrollerbare sinnssyke med skarpe våpen i sin nærmeste omgang.
At berserker ikke nødvendigvis var positivt, iallfall i fredstid, kan man slutte seg til ut fra det faktum at i 1015 gjorde jarlen Eirik Håkonsson alle berserker fredløse i Norge. Den islandske loven Grágás gjorde også berserker lovløse. Ved år 1100 synes det som om at gjenger med berserker ikke lenger var en offisiell del av en hær.

Moderne begrepsbruk

Begrepet berserk har i dag mening for enhver som slåss med uvøren galskap og uten hensyn til egen sikkerhet eller liv. Berserk ble benyttet under Vietnamkrigen og i litteratur eller filmer inspirert av krigen i Vietnam, eksempelvis Michael Herrs Dispatches og Oliver Stones Platoon. «Gå berserk» betydde i denne konteksten til en overdose av adrenalin i den menneskelige kroppen og hjernen som fikk en soldat til å slåss med en rasende fryktløshet. «Å gå berserk» kan generelt betegne en person som opptrer i galskap eller er ukontrollert og irrasjonell.