Dansk Estland

Dansk Estland

Danmark vokste til en stormakt, både militært og handelsmessig på 1100-tallet. Grunnet den store piratvirksomheten i Østersjøen, iverksatte henholdsvis de danske kongene Valdemar I og Knud VI angrep på piratenes territorier i Østersjøområdet i 1170, 1194 og 1197. I 1206 iverksatte kong Valdemar II og erkebiskopen Anders Sunesen et plyndringstokt mot øyen Øsel. Befolkningen på Øsel ble tvunget til overgivelse, og det ble bygget en borg for å beskytte øyen. Paradoksalt ble borgen brent ned ettersom danskene ikke klarte å oppdrive frivillige til å slå seg ned i borgen. Danskene forlot Øsel, men gjorde krav på Estland med pavens anerkjennelse. I 1219 samlet kong Valdemar II en flåte på flere hundre skip imot Estland. Den danske flåten landsatte en hær ved Tallinn. Det er for øvrig dette slaget som regnes som fødselen til det danske flagget, Dannebrog, som skal ha falt ned fra himmelen og ført til danskenes seier. Sverdbroderordenen og Danmark kom til enighet om å dele Estland i mellom seg, selv om hvor grensen nøyaktig skulle gå aldri ble avklart. I 1220 overlot Danmark de sørlige provinsene Sackala og Ugaunia til ordenen, ettersom provinsene allerede var besatte. Biskop Albert ga provinsene Harria, Virland og Järva i det vestlige Estland til Danmark. I 1227 erobret livlandske riddere hele det danske territoriet i Estland, men tilbakeleverte Harria Og Virland i 1238 i henhold til Stensbytraktaten. Järva ble overgitt til sverdbrødrene, som i 1237 hadde blitt en del av Den tyske orden.

Styre av Dansk Estland

Dansk styre var aldri sterk i Estland, og det var kun ved få tilfeller at hæren ble sendt til området. Mellom 1240 og 1242 var Danmark i krig med Novgorod, og prøvde å utvide sitt herredømme til Ingermanland. Kong Valdemar sendte sine sønner Abel og Knud for å støtte kampanjen, men krigen endte uten at Danmark fikk utvidet sine territorier i området. Den militære makten i Dansk Estland var dominert av lokale vasaller underlagt kongen, som fikk tildelt store områder som betaling for militærtjeneste. De fleste vasallene var tyskere fra Westfalen-området, og et mindre tall lokale estere. Alt fra 1248 fikk Tallinn en lokal lovgivende forsamling.

Tallinn under dansk styre

Hovedsete for administrasjonen av Dansk Estland var Reval (Tallinn) fra invasjonen i 1219. I Reval ble det opprettet et bispedømme, underlagt erkebiskopen av Lund. Byen vokste fort som handelsby grunnet den store andelen tyskere som bosatte seg rundt den danske borgen. På slutten av 1200-tallet ble byen medlem av Hansaforbundet.

Nedgangstid

Området var splittet mellom en pro-dansk del under biskop Olaf av Reval og en pro-tysk del under kaptein Marquard Breide. Dette dro esterne nytte av og i 1343 endte det med et større opprør i Harria. Den tyske orden beseiret opprørerne, og bosatte området som et resultat av dette. Dette førte til at Danmark solgte provinsene Harria og Virland for 19 000 mark til Den tyske orden i 1346, til tross for at kongen hadde avgitt et løfte om å aldri å selge eller gi bort sine estiske besittelser.

Dansk Øsel

I 1559 under Livlandskrigen kjøpte Fredrik II av Danmark bispedømmet Øsel-Wiek fra fyrstebiskopen Johannes V von Münchhausen. Territoriet ble gitt til kongens yngste bror, Magnus av Oldenburg. Wiek ble byttet mot livlanske besittelser på Ösel. I 1572 ble Øsel lagt under direkte styre av Danmark, og ble overført til Sverige i 1645, i henhold til freden i Brömsebro.