Øvregaten (Bergen)

Bebyggelse

I middelalderen var det i tillegg til Mariakirken og Domkirken flere andre kirker langs gaten: Peterskirken (rester nær Schøtstuene er avdekket, deler av tomten ligger dagens gate), Nikolaikirken, en forsvunnet kirke (Columbakirken, også kjent som Steinkirken nedenfor Nikolaikirken) og Martinskirken der Christi Krybbe skole ligger. Kloster antar at gaten er eldre enn Martinskirken, men yngre enn Mariakirken og Steinkirken. Koren Wiberg antok at Peterskirken var eldre enn Øvregaten, mens Lorentzen det ikke behøver være tilfelle. Mariakirken raget i middelalderen trolig høyt over den lave trehusbebyggelsen og handelsbodene langs Øvregaten. Hallvardskirken lå ved Korskirkeallmenningen nedenfor Lille Øvregate. På 1500-tallet var det omkring 25 langs gatens øvre side.
Schøtstuene på Bryggen ligger i Øvregaten 50. Frantz Rosenbergs opprettet i 1860 på egen hånd et sinnssykeasyl i Øvregaten 29, det ble nedlagt i 1906. I nr. 29 var det handelsskole på 1900-tallet, senere Kyrre skole. Bergens læregutthjem holdt til i nr. 47, men bygget ble ødelagt av eksplosjonen på Vågen i 1944. I nr. 17 er det rester av det som trolig er en bakerovn fra middelalderen. I 1441 søkte bakeren om tillatelse til å sette opp bakerovn og det ble drevet bakeri med korte avbrudd til 1953.
I Lille Øvregate 38 lå byens latinskole, senere Bergen Skolemuseum.

Historie

Hovedtrekkene i byplan og gateløp i området er nesten det samme som på 1100-tallet og Herteig mener derfor at Bryggen har opphav 200 år før hanseatene tok kontrollen. Øvregaten med Lille Øvregate var del av eller begynte som ridevei eller bygdevei mellom Holmen og kongsgården Alrekstad ved Store Lungegårdsvann. Gården «Bjørgvin» kan ha ligget Øvregaten går nå, ifølge Byleksikonet er dette uklart og navnet kan skrive seg fra en gård i Sandviken eller på Årstad. Sagaen forteller at Sigurd Munn ble drept mens han drakk i Sigurd Sætas gård ovenfor Øvregaten. I Magnus Blindes saga fortelles det at kong Magnus gikk gjennom «stretet» (Øvregaten). 
Christian Koren Wiberg så for seg at gården Bjørgvins enkeltbruk lå på rekke like ovenfor Øvregaten med stier ned til Vågen der det var båtstøer og naust. Ifølge Koren Wiberg ble disse stiene krysset av veien mellom kongsgården Alreksted og kongsgårdens naust på Holmen. Dette nettet av stier og veier dannet ifølge Koren Wiberg gatenettet for byens fremvekst, et gatenett som har bestått. Andre hypoteser har plassert gården Bjørgvin på Ladegården eller øverst på Vetrlidsallmenningen.
Øvregatens trase kan ha endret seg noe med tiden. Ersland tror at gaten i middelalderen gikk høyere opp i nordlige del slik at den gikk klar av Peterskirken samtidig som gaten svingte ned på nedsiden av Mariakirken. Mens den nærmere Vetrlidsallmenning ifølge Ersland kan ha gått litt nærmere sjøen slik at murrestene som er påvist et par meter under gatelegemet kan være restene av Steinkirken (Columbakirken) som ikke er påvist arkeologisk men som ifølge byloven av 1276 skulle ligge ovenfor gaten. Ersland begrunner sin skisse av Bryggens og Øvregatens eldste situasjonsplan blant annet med en sammenligning med Sigtunas grunnleggingsfase. Vikingbyene York, Dublin og Lincoln hadde trolig en inndeling av grunnstykkene langs sjøkanten som lignet på Sigtuna og Bergen. Lorentzen mener også at gaten i middelalderen gikk litt lavere og mer mot vest enn dagens trase forbi Christi Krybbe skole. De tyske kjøpmennene begynte som leietakere i gårdene på Bryggen omkring 1300 før det hanseatiske kontor var opprettet. Etter hvert overtok tyskerne opp selve bygningene og på slutten av 1400-tallet var kjøpmannsgårdene stort sett på tyske hender, mens jordeiendommene (tomtene) fortsatt tilhørte kirken eller jordeiere utenfor byen. Tomteinndelingen forble den samme ifølge Ersland. Byplanen med smale sjøboder eller gårder som strakk seg opp fra sjøen til en gate i bakkant fantes også i Trondheim, Tønsberg og Kirkwall (Orkenøyene). I middelalderens Oslo var plasseringen av bebyggelsen friere. Byloven fra 1276 foreskrev at bygningene på Bryggen skulle være jevnhøye og dersom seg ned var eieren forpliktet til å bygge på slik at de ble jevnhøye. Også husene ovenfor Øvregaten skulle være jevnhøye.
I senmiddelalderen og Hansatiden var det byens hovedgate og gikk mellom gårdene på Bryggen og bebyggelsen i bakkene ovenfor. Den ble regulert av Magnus Lagabøter etter bybrannen i 1248. Magnus Lagabøtes bylov krevde at gaten skulle være tolv alen bred (6,64 m), mens allmenningene som gikk vinkelrett på gaten skulle være åtte alen brede. Mellom kjøpsmanngårdene på Bryggen gikk de smale veitene. Øvregaten gjør en liten sving rundt Mariakirkens kor som ble utvidet etter brannen i 1248. Kloster antar at middelalderens gate var smalere enn i dag, omtrent som dagens Lille Øvregate. Bryggekanten har med tiden blitt flyttet stadig lenger ut i Vågen slik at området mellom gaten og sjøen var smalere i middelalderen enn i dag. Håndverkere og småhandlere var tildelt hvert sitt område langs gaten: Foran det som nå er Christi Krybbe skole var for eksempel gullsmedene (omtalt som Gullsmedstretet av Absalon Pedersøn Beyer), kammakerne var tvers over gaten, lenger nord mot Nikolaikirkeallmenningen var mathandlerne og ved Mariakirken var brynjemakere og sverdslipere. Salmakerne holdt til på gatens nedside. Ved Øvregaten fantes i middelalderen også skjoldmakere. Bøkkerne holdt til i det som nå er Lille Øvregates nordlige ende. Magnus Lagabøters bylov av 1276 delte byen administrativt i fjerdinger, i 1520 nevnes disse som Stranden, Vågsbunnen (rundt Korskirken), Øvregaten og Bryggen. Tidlig i middelalderen (slutten av vikingetiden) gikk Vågens strandlinje minst 100 lenger inn, noen steder nesten til Øvregaten. Kjøpmannsgårdene på Bryggen ble stadig bygget lenger ut i Vågen slik at bryggekanten ble stadig lenger unna Øvregaten.
I løpet av Hansatiden brukte de tyske kjøpmennene og håndverkerne stadig større del av gaten. Av byens 7000 innbyggere på 1400-tallet var omkring 1000 tyske. Sverre Steen anslår at byen før 1350 hadde omkring 10.000 innbyggere, av disse var kanskje 1000 tyske. Tre av kirkene ved gaten ble tyske. Hanseatenes samfunn på Bryggen besto i utgangspunktet bare av menn som var utsendt fra hjemlandet og levde isolert uten familie, dette førte særlig på 1400-tallet til oppblomstring av vertshus og prostitusjon langs gaten utenfor den egentlige Bryggen, særlig i området kalt Kopr (under Sverresborg) og langs Øvregaten. Skattemanntallet fra 1521 navngir 151 «fattige kvinner» i 29 eiendommer langs gaten, de fleste var trolig prostituerte. Mange eiendommer langs Øvregaten fungerte trolig som bordeller. Tyskerne på Bryggen var trolig de viktigste kundene. 
Mange norske slo seg ned på den andre siden av vågen, den såkalte Strandsiden, og utviklet der en ny bydel med Strandgaten som trafikkåre. Tyskerne brola gaten i 1570. På 1600-tallet ble Strandsiden et viktig handelstrøk og torget ble flyttet fra Nikolaikirkeallmenningen til Vågsbunnen (der det fortsatt ligger). På slutten av 1600-tallet hadde Bergen anslagsvis 16.000 innbyggere og var den klart største byen i Norge og en av de største i Skandinavia. På slutten av 1500-tallet ble hansaetenes stilling svekket, blant annet i Valckendorfs tid. Valckendorf sørget for å brolegge en tverrforbindelse mellom Strandsiden og Bryggesiden slik at Strandgaten og Øvregaten ble forbundet. Erik Rosenkrantz foreslo i 1562 å anlegge brede allmenninger vinkelrett på Vågen og gaten for å hindre branner å spre seg. I 1580-årene ble det også pekt på behovet for å isolere «Byen» fra Bryggen med brede allmenninger i hver ende. Valckendorf fordrev i 1556 de prostituerte fra Øvregatens sentral område til Bontelabo ved sjøen nord for Bergenhus festning mellom Skutviken og nåværende Skoltegrunnskaien. Valckendorf ga de prostituerte et område på Sverresborg der de kunne bygge, bo og drive sin virksomhet videre. Virksomheten forsvant ikke fra Øvregaten før sent på 1600-tallet da Nøstet i byens utkant overtok. I 1625 oppgis det at Øvregaten gikk til Bontelabo over et våtlendt område som senere på 1600-tallet ble drenert og fylt opp slik at Øvregatens nordligste ende da ble Koengen. Gatens bebyggelse ved Bontelabo ble rundt 1650 revet av militære grunner. I 1570 ble Øvregaten mellom Mariakirken og Vetrlidsallmenninge brolagt av tyskerne.
Etter den stor brannen i 1702 ble ønsket om branngater fullt ut realisert ved anlegg av den 100 alen brede Vetrlidsallmenning sør for Bryggen og den nesten like brede Dreggsallmenning i nord ved Mariakirken. Martinskirken ble så ødelagt at i 1702 at den ble revet og mursteinen brukt til andre bygg og Christi Krybbe skole ble oppført på tomten. Reguleringen etter 1702-brannen gjord Øvregaten om til en åpen terrassegate med kjøpmennenes våningshus langs gatens øvre side og Bryggens hager på nedre side. Etter dette ble gaten regnet som byens fineste boligstrøk. Det åpne feltet mellom kjøpmannsgårdene på Bryggen og Øvregaten skulle hindre brannspredning. Dette området var kålhager for kjøpmennene på Bryggen allerede i middelalderen. Lille Øvregate ble ikke omregulert etter brannen i 1702 og har derfor beholdt middelalderpreget. Frem til 1870 endte Øvregaten blindt ved gatestubben Kroken rett nord for Mariakirken. Omkring 1870 ble Øvregaten forbundet med det nye gateløpet Nye Sandviksvei på øvre side av Sverresborg forbi Rothaugen mot Sandviken, og gjennomgangstrafikken gikk etter dette gjennom nordlige ende Øvregaten i stedet for den gamle ruten opp Nikolaikirkeallmenning og gjennom Steinkjelleren og over Stølen mot Ladegården. Ruten fra Øvregaten gjennom Steinkjellergaten og over Stølen var tidligere hovedforbindelsen for trafikk over land mellom byen, Sandviken og landdistriktene lenger nord. I 1870-1872 ble Øvregaten utvidet mot vest (mot Vågen) slik at den ble 20 alen, muren mot vest fikk samtidig jerngitter. Omkring 1900 ble trehusene gatens nedside mellom Nikolaikirkeallmenningen og Vetrlidsallmenningen erstattet murbygg.
Martinskirken brant i 1702 og ble stående som ruin og I 1738 ble fundamentet/tomten brukt til å bygge Christi Krybbe skoler reist på tomten. Kirkegården ble i 1735 overdratt til Korskirken og i 1750 utvidet mot sør. Kirkegården ble nedlagt i 1839 og ryddet i 1872. I 1873 ble en ny skolebygning oppført mot nord og den gamle ombygget, i forbindelse med dette arbeidet ble kirkens grunnmurer (40-45 alen lange) avdekket.
I 1897 ble trikkelinjen til Sandviken (linje 1) lagt opp Vetrlidsallmenningen, langs Øvregaten og Nye Sandviksvei nesten til Sandvikskirken. Linjen var opprinnelig enkeltsporet og hadde vikespor (krysning) blant annet i Øvregaten. Sandvikslinjen ble nedlagt i 1961.
Etter 1900 ble trebryggene langs Bryggen erstattet av kaier av stein. Samtidig ble de gamle kjøpmannsgårdene av treverk erstattet av høye murhus med spissgavler, bare Finnegården ble stående.
Eksplosjonen på Vågen i 1944 medførte betydelige skader på bebyggelsen langs Øvregaten.

Navn

Det eldste navnet er «Strete» kjent fra 1100-tallet noe som kan bety at det var byens eneste gate. Dagens navn er kjent fra 1527 da skrevet som «Øffregathenn», mens gaten i middelalderen var kjent som «Langstrete hit æfra» (eller som «hit æfra stræti») som viser at det var en lang gåte og byens øvre trafikkåre og at det da hadde kommet til en trafikkåre lenger ned etter at den bare var kjent som Strete. Gaten har også (blant annet i kilder fra 1413) blitt kalt Garpestrete, tilnavnet «garp» ble brukt om det hanseatiske kjøpmennene i byen.