Vekkelsen i Wales

Vekkelsen i Wales var en kristen vekkelse i Wales i 1904 og 1905 som fikk stor innvirkning på samfunnslivet da trolig 150 000 mennesker ble omvendt «på nytt» til kristendommen. Under vekkelsen var det angivelig tegn og mirakler, syner og åpenbaringer og «språkunder» som «budskap i tunger» og tungetale på ulike språk. Vekkelsen ble kjent flere steder i verden, og mange dro til Wales for å oppleve det de tolket som Guds nærhet. I pinsebevegelsen regnes vekkelsen i Wales som en betydningsfull forløper for pinsevekkelsen. Evan Roberts (1878–1951), som var lekpredikant og vekkelsens leder, hadde lenge vært i bønn til Gud for å «frelse» det sekulære Europa.

Forhistorie

Mennesker i Storbritannia hadde tidligere opplevd flere vekkelser. På 1850-tallet skal omtrent 100 000 mennesker ha blitt «frelst» i en stor vekkelse som påvirket samfunnet på flere måter.
Hellighetsbevegelsen som hadde oppstått i Amerika tidlig 1800-tallet, var nok også kjent i Wales. Mot slutten av 1800-tallet hadde derfor mange mennesker «en lengsel etter en berøring av Den hellige ånd». Det var særlig baptister og metodister som ble berørt av den «åndelige lengselen» etter hellighet. Metodistkirkens grunnlegger John Wesley (1703–1791) snakket om to tyngdepunkter i den kristnes liv: rettferdiggjørelsen og helliggjørelsen.
1. januar 1901 ble dessuten Agnes Ozman «åndsdøpt» (dåpen i Den hellige ånd) med tungetale som tegn. Dette var nok også kjent i Wales.

Begynnelse

Lekpredikanten Evan Roberts hevdet å ha blitt rykket inn i Guds nærhet og at han talte ansikt med Gud til ansikt i fire timer. Etter dette reiste han til byen Lughor i Wales og begynte med bønnekampanjer sammen med andre kristne. Mange mente de lengtet etter mer av Guds nærhet, og gudshusene ble fylt av kristne i bønn.

Et angivelig forandret folk

Det spesielle med vekkelsen var ikke antall mennesker som deltok, men forandringen som skal ha skjedd med folk og samfunn. Mens vekkelsens møtelokaler var fulle av mennesker, hadde teater, dansehaller og kinoer nedgang i besøkstallet. Stjålne ting ble levert tilbake, gammel ble gjeld betalt, rettssalene ble stående ubrukte og i fengslene var det mange tomme celler. Familiefedre sluttet å drikke opp lønningene sine og fikk et bedre forhold til kone og barn. Barer og nattklubber i de store byene i Wales merket en markert nedgang i omsetningen, og vertshus måtte stengt fordi de ikke lengre hadde alkoholdrikkende kunder. Ordenspolitiet som vanligvis hadde nok å gjøre i gruvebyene i Wales, fikk en rolig tid. I bygatene jublet og sang mennesker lovsanger i sin nye tro på Jesus Kristus. Kuskene sluttet å banne og hestene kjørte feil, fordi de ikke lenger forstod kommandoene. Gruveselskapene opplevde også økt produktivitet når arbeiderne ble frelst.

«Språkunder»

Mennesker ble «åndsdøpte» og fikk tungetale. Det fortelles om unge menn og kvinner som pratet gammelwalisisk i tunger uten at de tidligere kunne dette utdødde språket. Fenomenet der mennesker snakker et fremmed språk uten å kunne det, kalles «språkunder» i pinsebevegelsen.

Omfang

Omfanget av omvendelsene under vekkelsen er usikre. Trolig opplevde 150 000 mennesker å bli frelst, mens andre hevder det var så mange som 250 000. Den første uken skal omtrent 60 ha «tatt imot frelsen», i løpet av de tre første månedene var tallet steget til omtrent 70 000, etter seks måneder til 100 000 og etter enda ett år til 200 000 «nyfrelste».

Ringvirkninger

Ryktet om vekkelsen i Wales spredte seg over hele Storbritannia og ut i verden, og den fikk betydning for den moderne pinsevekkelsen som oppstod under vekkelsen i Azusa street i Los Angeles i 1906. Da Pandita Ramabai, en kvinne av braminsk ætt, i 1904 hørte om vekkelsen i Wales, skal det ha brutt ut en tilsvarende kristen omvendelse ved jenteskolen som hun drev i Mukti i India. 700 jenter ble «åndsdøpte» og fylt av Den hellige ånd. Flere av jentene skal ha talt i tunger på fremmede språk, deriblant britisk-engelsk uten indisk aksent samt hebraisk, gresk og sanskrit.Etter få år skal 1 200 jenter ha blitt «døpt i vann».