google/wiki40b huggingface dataset:
Antonio Scotti

Liv

Antonio Scotti ble født i Napoli, Italia. Hans familie ville at han skulle bli prest, men endte i stedet opp i en karriere i opera. Han fikk sin første sangundervisning av Esther Trifari-Paganini og Vincenzo Lombardi. I henhold til de fleste kilder hadde han sin debut ved Malta kongelige teater (Theatre Roya)l i 1889, i rollen som "Amonasro" i Giuseppe Verdis Aida. Engasjementer ved forskjellige italienske opera fulgte og han fikk etterhvert verdifull erfaring for å opptre på scener. Han sang i Spania, Portugal, Russland og Syd-Amerika.
I 1898 debuterte han i Italias mest anerkjente opera, La Scala i Milano som "Hans Sachs" iDie Meistersinger. Dette virker som et noe overraskende valg av rolle, for i Scottis etterfølgende karriere er det lite av Richard Wagners verker.
Scottis amerikanske debut var høsten 1899, da han sang i Chicago. Den 27. desember 1899 hadde han sin første opptreden i New York City, ved Metropolitan Opera i tittelrollen i Mozarts Don Giovanni. Han ble en publikumsfavoritt "Met", fikk stor applaus for sin vakre fremføring av Donizettis vakrebel canto-musikk, så vel den stil og eleganse han bragte til sine mer kraftige Verdis tolkninger av virkeligheten Scotti opptrådte i Covent Garden i London for første gang i 1899, hvor han sang Don Giovanni. Han kom til å vende tilbake til London mange ganger før første verdenskrig.

USA og Metropolitan

Ved "Met" i 1901 ble Scotti den første artist som sang rollen "Baron Scarpia" i Giacomo Puccinis Tosca i Amerika. Han opptrådte også i de amerikanske premieren av Francesco Cileas Adriana Lecouvreur, Ermanno Wolf-Ferraris Le donne curiose, Umberto Giordanos Fedora, Franco Leonis L'Oracolo og Isidore de Laras Messaline. Scotti sang også et variert utvalg av tidens baryton roller i sin tid ved "Met" inklusive Rigoletto og mange flere. Han opptrådte mot sin nære venn, Enrico Caruso da den fargerike tenor hadde sin debut på "Met" som "Hertugen av Mantua" i 1903 og deltok i 15 forskjellige Toscas i løpet av sin lange karriere ved huset.
I 1912 fikk Scottis ankomst til De forente stater sammen med Pasquale Amato og William Hinshaw for sin neste "Met" sesong omfattende dekning i avisene, (se bildet til høyre).
Han opptrådte ved Royal Opera House i Covent Garden på regelmessig basis frem 1910, med ytterligere opptredener i sesongen 1913–1914. I denne periode ble han ikke bare Londons første "Scarpia", men også den første "Sharpless" i Puccinis Madama Butterfly (i 1900 1905 respektive)
Han dannet sin egen gruppe av sangere i 1919, den fikk naturligvis navnet "Scotti Opera Company" Han ledet denne i flere sesonger, på turné i USA. Scotti feiret sitt 25-årsjubileum ved "Met" den 1. januar 1924 med en gallaforestilling av Tosca. På 1930-tallet hadde Scottis stemme blitt redusert betraktelig, men han opprettholdt sin plass på "Met"s liste over sangere på grunn av hans fremragende egenskaper. Hans siste "Met" opptreden var 20. januar 1933 da han sang "Chim-Fen" i L'Oracolo; han hadde skapt rollen i 1905.
Scotti returnerte til Italia for å tilbringe sin tid som pensjonist. Han døde i fattigdom i Napoli i 1936, 70 år gammel
Carl Reinecke

Liv og virke

Carl Reinecke begynte å komponere som syvåring, og han hadde tolv år gammel sin første offisielle opptreden som pianist. I 1846 ble han hoffpianist for Christian VIII Frederik av Danmark i København, og i 1851 ble han professor ved konservatoriet i Köln. I 1860 ble Reinecke kapellmester for Gewandhausorchester Leipzig og professor i komposisjon og piano ved konservatoriet der. Han ledet orkesteret helt til 1895.
Reinecke underviste i musikk fram til 1902. Blant studentene hans var Eyvind Alnæs, Max Bruch, Frederick Delius, Edvard Grieg,  Johannes Haarklou,  Julius Röntgen, Christian Sinding og Johan Svendsen.
Han skrev blant annet konserter for piano, fiolin, cello, harpe og for fløyte, og flere operaer. Hans produksjon inneholder nærmere 300 publiserte verk.
David Tennant

Bakgrunn og utdanning

David Tennant ble født i den skotske byen Bathgate, West Lothian, hvor faren Dr. Alexander "Sandy" McDonald var prest fra 1968 til 1974. Tennants mor, Essdale Helen McDonald tapte i 2007 kampen mot kreft, bare 67 år gammel. Han vokste opp i Ralston, Renfrewshire med broren Blair og søsteren Karen, hvor faren også jobbet innenfor kirken fra 1974 til 1988.
Bare tre år gammel visste Tennant at han ville bli skuespiller grunnet sin kjærlighet for den britiske science fiction-serien Doctor Who. Da han fortalte dette til foreldrene prøvde de å oppmuntre ham til å sikte etter et mer konvensjonelt yrke. I flere år så han nesten alle episodene av Doctor Who, og snakket med Tom Baker, som spilte den fjerde inkarnasjonen av Doktoren (The Doctor), under en boksignering i Glasgow. Tennant sier at han var latterlig målbevisst i ønsket om å bli skuespiller.
Operation Grenadier

Operation Grenadier var en serie på 17 atomprøvesprengninger utført ved Nevada Test Site i 1984 og 1985. Denne operasjonen var etterfølgeren til Operation Fusileer og forgjengeren til Operation Charioteer.
Softball under Asialekene 1994

Softball under Asialekene 1994. Softball var en av grenene under de tolvte Asialekene som ble arrangert i Hiroshima i Japan. Det var andre gangen som softball var med på programmet i Asialekene. Softballturneringen ble avviklet i perioden 3. til 7. oktober 1994. Fire damelag deltok, det ble spilt en serie der alle lagene møttes to ganger. Kina vant serien foran Japan.
Floyd Council

Pink Floyd

Syd Barrett skapte bandnavnet Pink Floyd av fornavnene til Pink Anderson og Floyd Council, etter å ha lest om dem i albumnotatene til en LP med musikk av Blind Boy Fuller. Teksten, som var skrevet av den engelske blueshistorikeren Paul Oliver, lød: «Curley Weaver and Fred McMullen, (…) Pink Anderson or Floyd Council – these were a few amongst the many blues singers that were to be heard in the rolling hills of the Piedmont, or meandering with the streams through the wooded valleys.»
Dødsmerket

Handling

Naroktikaspaneren Hatcher (Steven Seagal) er utbrent og sier derfor opp jobben og drar tilbake til sine røtter og stedet hvor søsteren og hennes datter bor. Etter en stund oppdager han imidlertid at den idylliske småbyen herjes av brutale narkolangerne fra Jamaica. I utgangspunktet vil ikke han ikke blandet seg inn, men hans gamle politikamerat er såpass ivrig på å få bukt med problemene at Hatcher til slutt gir etter. Hatcher får en av de mange jamaicanske narkoselgerne buret inn, noe som fører til at både han og hans familie blir «dødsmerket» av narkobandens leder Screwface. Ikke lenge etter kjører en bil forbi huset til Hatchers søster og fyrer løs. Hennes datter blir hardt skadd, og nå er det ingen vei tilbake for Hatcher. Han blir tvunget til å rydde narkoligaen av banen før de gjør det samme med ham. Det hele utvikler seg til en vinn-eller-forsvinn-situasjon mellom Hatcher og den jamaicanske banden ledet av den fryktede legenden Screwface.
Bolsjojteateret

Bolsjojteateret (russisk: Большой театр, Bolsjoj teatr, norsk oversettelse: store teater) er et teater i Moskva i Russland, som hovedsakelig viser opera, operetter og ballett.
Teatret ble grunnlagt i 1776 av prins Peter Urussov og Michael Maddox. I begynnelsen ga teatret forestillinger i private hjem, men i 1780 kjøpte det Petrovkateatret og begynte å produsere skuespill og operaer.
Den nåværende bygningen ble bygget på Teatralnajaplassen i 1825 for å erstatte Petrovkateatret, som ble ødelagt i brann i 1805. Det nye teateret var designet av arkitekten Osip (Joseph) Bove, som også hadde bygget det nærliggende Malyjteatret i 1824.
På denne tid var alle russiske teatre tsarens eiendom. I Moskva og St. Petersburg var det to teatre, et til opera og ballett og et annet til tragedier og komedier. Opera og ballett ble sett på som finere enn drama, og operaen ble kalt for «det store teater» («bolsjoj» er det russiske ordet for «stor» eller «storslått»), mens dramateatret ble kalt «mindre teater» («malyj» er det russiske ordet for «liten»).
Teatret ble innviet 18. januar 1825. I begynnelsen presenterte det bare russiske stykker, men i 1840 utvidet en også utenlandske verk. En brann i 1853 gav omfattende skader og gjenoppbyggingen skjedde under ledelse av Albert Kavos, Caterino Kavos sønn, selv en operakomponist. Teatret åpnet igjen i 1856. Under andre verdenskrig ble teatret skadet av bomber men ble raskt reparert.
Teatret er i dag mest kjent for sitt ballettensemble, Bolsjojballetten.
Slaget om Wadi Saluki

Slaget

Israelsk infanteri og to kompanier av Merkava-stridsvogner ble sendt oppover åsen for å angripe Hizbollahs posisjoner på toppen. De israelske troppene hadde ingen støtte fra verken artilleri eller helikoptre. Hizbollah skjøt panservernmissiler mot de israelske stridsvognene. Elleve stridsvogner ble truffet, og det ble rapportert at soldater inne i enkelte stridsvogner ble drept. Krav om artilleristøtte ble avslått på grunn av at det var så mange infanteritropper tilstede. Israelske tropper lyktes i å kjempe seg opp til toppen av åsen, og tok kontroll over området. Like etterpå trådte FNs våpenhvile i kraft, og de israelske troppene trakk seg deretter gradvis tilbake. 12 israelske soldater var da blitt drept og 2 stridsvogner satt ut av spill. Det israelske forsvaret hevdet på sin side å ha drept rundt 80 Hizbollah-krigere i løpet av slaget.
IEC-HUS

Produksjon og produkt

Produksjonen av huselementene finner sted i St. Petersburg, Russland. Fabrikken (etablert i 2012) produserer elementer til tak, gulv og isolerte vegger. Bjelkelagselementer produseres i Andebu i Vestfold.
Vegard Martinsen

Bakgrunn

Han har studert filosofi, matematikk og fysikk ved Universitetet i Oslo og tok cand.scient.-graden i 1981. I perioden 1989–1993 var han vararepresentant til Stortinget for Fremskrittspartiet.
Martinsen er nå ansatt ved Vox i Oslo. Vox, nasjonalt fagorgan for kompetansepolitikk, er en videreføring av blant annet Statens ressurs- og voksenopplæringssenter (SRV), hvor Martinsen underviste i matematikk, fysikk og filosofi.

Utgivelser

Martinsen har skrevet et stort antall kronikker, artikler, og innlegg som er publisert i blant annet Aftenposten, Morgenbladet, Dagbladet, Verdens Gang, Dagsavisen, Humanist, Teknisk ukeblad, Tidsskriftet Liberal og AerA.
St. Johanneslogen Nordlyset

St. Johanneslogen Nordlyset er en St. Johannesloge i Den Norske Frimurerorden (St. Johannesloge nr. 4), og ble innviet som selvstendig loge den 10. januar 1883 i Trondhjem.
Logens devise er Lucem adspicimus praeclaram («Mot det klare Lys retter vi Blikket»)
Nordlyset ble opprinnelig innviet den 10. januar 1882 som en deputasjonsloge under St. Johanneslogen St. Olaus til den hvide Leopard, med rett til å foreta innvielser i I º, og senere også II º. 
Logen var en av seks loger som ble tilsluttet Den Norske Frimurerorden den 24. juni 1891. På denne dato ble den underlagt Den Norske Store Landsloge. Den 31. januar 1915 ble den underlagt Trondhjems Provincialloge.
USAs minister for utenriksanliggender

USAs minister for utenriksanliggender (engelsk: United States Secretary of Foreign Affairs) var et embede som eksisterte i USAs regjering fra 10. januar 1781 til 15. september 1789.
Konføderasjonens artikler fra 15. november 1777, ga konføderasjonens kongress muligheten til å velge «slike komitéer og sivile embeder som måtte være nødvendig for å styre de generelle forhold i De forente stater.»
Den 10. januar 1780 opprettet konføderasjonens kongress departementet for utenriksanliggender (Department of Foreign Affairs). Den 10. august 1781 valgte deretter kongressen Robert R. Livingston, en delegat fra New York, som den første minister for utenriksanliggender. Livingston var ikke istand til å tiltre før den 20. oktober 1781. Han satt i embedet frem til 4. juni 1783, da han ble erstattet av diplomaten og juristen John Jay.
John Jay satt i embedet frem til 4. mars 1789, da USAs grunnlov trådte i kraft.
Embedet ble gjenopprettet av George Washington den 27. juli 1789. Fra 27. juli til 15. september 1789 var derfor John Jay, fungerende minister for utenriksanliggender.
Den 15. september 1789 ble dette embedet erstattet av USAs utenriksminister. John Jay fortsatte som fungerende utenriksmininister fra 15. september 1789 til 22. mars 1790, da Thomas Jefferson overtok som den første utnevnte utenriksministeren.
Lysing i kull og kjønn

Lysing i kull og kjønn var etter gammel norsk rett et vilkår for at barn som ble født utenfor ekteskap skulle få arverett etter faren på samme måte som barn født innenfor ekteskap.
Lysing i kull og kjønn var omtalt i Christian Vs Norske Lov 5-2-71 og også i Arveloven av 1854, § 5. Kull-lysinga gikk ut på at faren erklærte muntlig eller skriftlig på tinget at barnet var hans. Barn født etter 1. januar 1917 har full arverett etter faren uten kull-lysing. 
For at et barn som var født utenfor ekteskap skulle få odelsrett etter faren, var kull-lysing nødvendig helt fram til odelsloven av 28. juni 1974. Også etter at denne loven var vedtatt, måtte barn som var født utenfor ekteskap før 1917 som en overgangsregel lyses i kull og kjønn for å få full arverett etter faren. Disse overgangsreglene ble opphevet i 2009, men de kan likevel ennå få virkning i saker som gjelder eierskifte som ble foretatt før 1. juli 2009.
Virtuell maskin

En virtuell maskin (VM) er innenfor informatikken betegnelsen på en emulering av et gitt operativsystem. Virtuelle maskiner opererer på datamaskinarkitekturen til reelle eller hypotetiske datamaskiner, og deres implementasjon kan involvere spesialisert maskinvare, programvare eller begge deler.
Der er ulike typer virtuelle maskiner. Systemvirtuelle maskiner, også kalt full virtualisering, sørger for en fullstendig erstatning for den reelle maskinvare og de funksjoner som er nødvendige for å utføre et komplett operativsystem. En hypervisor lar ulike operativsystemer utføres av samme maskinvare, på den samme fysiske maskin, men isolert fra hverandre.
Barthold Georg Niebuhr

Liv og virke

Niebuhr var sønn av Carsten Niebuhr, berømt for å bereist Orienten. Han studerte en tid ved universitetet i Kiel, før han avbrøt studiene og gikk i dansk statstjeneste. I 1806 gikk han i prøyssisk statstjeneste, og begynte i 1810 å holde forelesninger i historie ved den nystiftede Universitetet i Berlin. Fra 1816 til 1823 var han prøyssisk ambassadør ved pavestolen, og fra 1825 professor i Bonn.
Niebuhr regnes som en av grunnleggerne av den filologisk-kritiske historievitenskapen, som han utviklet med henblikk på den eldre romerske historien, ved å analysere Titus Livius' verk. Selv om han ikke alltid hadde rett i slutningene sine, var det metodiske arbeidet banebrytende.
Bilal Hassani

Bakgrunn

Bilal Hassani ble født Paris og har marokkansk opprinnelse. Foreldrene skilte seg da han var to, og han har en eldre bror, Taha Hassani (født 1995).
Som femåring begynte han å opptre og synge for familien, og tok deretter sangtimer. I 2015 ble han overtalt av komikervennen Nemo Schiffman til å delta i den franske talentkonkurransen The Voice Kids på tv-kanalen TF1. Der opptrådte han med Eurovision-vinneren «Rise Like a Phoenix» med idolet sitt, den østerrikske dragqueen-artisten Conchita Wurst. Han ble antatt av dommerne og fikk sangeren Patrick Fiori som mentor. Hassani ble imidlertid slått ut i andre runde.
I desember 2018 ble sangeren offentliggjort som en av 18 deltakere i sangkonkurransen Destination Eurovision på France 2, det franske uttaket til Eurovision Song Contest. Han deltok med sangen «Roi» (konge) som ble sluppet 4. januar 2019. Hassani vant sin semifinale 12. januar 2019 og senere finalen lørdag 26. januar 2019. Han fikk dermed representere Frankrike i Eurovision Song Contest i israelske Tel Aviv 14.–18. mai 2019. Som en av de fem største økonomiske bidragsyterne, var Frankrike direktekvalifisert til finalen 18. mai, og Hassani hadde startnummer 21. I finalen ble han nummer 16 av 26 deltakere.

Privatliv

I 2017 ble han uteksaminert fra videregående, og 23. juni samme år kom han offentlig ut som homofil via sosiale medier. Han er kjent for sin androgyne stil og for sine flamboyante opptredener og kostymer. I 2018 utpekte homo-magasinet Têtu ham til en av «30 LHBT-personer som utvikler Frankrike» og kalte ham et «ikon for fransk LHBT-ungdom».
Hassani har siden mottatt rasistiske og homofobiske angrep via sosiale medier, og han har mottatt flere dødstrusler via nettet. Foreningene Urgence Homophobie og Stop Homophobie har imidlertid gått sammen om å oppsøke og rettslig forfølge personene som har uttrykt hat mot Bilal Hassani på sosiale medier.
Tian

Tian (kinesisk: 天, pinyin: Tiān, Wade-Giles: T'ien) er en himmelgud i tidlig kinesisk mytologi. Under Shang-dynastiet ble Tian fortrengt og erstattet med Shang Di. Men senere kom Tian tilbake, om enn i en helt annen og mer abstrakt konseptuell form, og fortrengte Shang Di.
Tian opptrer i gammel kinesisk litteratur første gang en gang rundt 700 f.Kr., eller tidligere (dateringen er avhengig av alderen av skriftet Shujing). Det er ingen skapelsesfortellinger for Tian, og Shangdi blir sammenflettet med Tian i senere litteratur (og bli dyrket som et vesen i eksempelvis Himmelens tempel i Beijing).
Omfanget av sondringen (om det er noen) mellom dem er omdiskutert. Sinologen Herrlee Creel har foreslått at analyse av Shang-orakelbein viser at Shangdi hadde forrang for Tian som en guddom, og at Zhou-dynastiets forfattere erstattet begrepet Shangdi med Tian for fastholde kravet for deres forrang.
Konseptet himmelens mandat, som var meget viktig i kinesisk tenkning for legitimering av deres herskeres rett til å regjere, henger sammen med Tian.
Etterhvert ble Tian mer et upersonlig høyeste naturprinsipp.
Christopher Gibbons

Christopher Gibbons (døpt 22. august 1615 i London; død 20. oktober 1676 samme sted) var en engelsk organist og komponist.
Christopher Gibbons var sønn av den betydelige renessansekomponisten Orlando Gibbons. Faren døde da Christopher var 11 år og moren året etter, så han ble oppfostret av onkelen Edward Gibbons (1568-1650), leder av koret i King's College i Cambridge. Etter å ha sunget i koret og fått sin musikalske opplæring av onkelen, arbeidet Christopher Gibbons fra 1638 som organist ved katedralen i Winchester, og fra 1660 også ved Chapel Royal og Westminster Abbey. De to siste var poster hans far en gang hadde bekledt.
Enkelte anthems til bruk i kirka og flere fantasier for strykere er bevart etter ham.
Mosseregionen

Mosseregionen er et interkommunalt samarbeidsområde og distrikt i den vestlige delen av Østfold fylke, som består av de fire kommunene Moss, Råde, Rygge og Våler. Distriktet har et areal på 513 kvadratkilometer med 60 183 innbyggere (SSB 2016). Regionsenteret er byen Moss. Det vurderes også om hele eller deler av Vestby i Akershus og Hobøl i Østfold skal bli en del av den nye storkommunen. Vestby har mange interkommunale samarbeider med kommunene i «Mosseregionen», der kan nevne vann, avløp, brann og legevakt. Vestby har søkt om å få benytte nye Østfold sykehus på Kalnes i Sarpsborg istedenfor Ahus.
Fra 1.1.2020 er det besluttet at Moss og Rygge kommune skal sammenslås. Den nye kommunen vil hete Moss, men ha kommuneseglet til Rygge (En gullspore med rød bakgrunn mot dagens gullkråke). Den nye kommunen vil ha 47 640 innbyggerne (SSB 2016) og dekke et areal på 137,75 kvadratkilometer.
De 10 oljebud

De 10 oljebud er punkter i en prinsipperklæring for norsk oljepolitikk som daværende industrikomité la fram som Stortingsmelding av 14. juni 1971. Stortingsmeldingen har i ettertid blitt kalt de 10 oljebud eller de 10 oljepolitiske bud, den har blitt regnet som fundamental for den videre utvikling av lovverk og praktisk politikk innen petroleumssektoren.
Haile Selassie I av Etiopia

Biografi

Lij Tafari Makonnen var av kongelig ætt. Hans far, Makonnen Woldemikael Gudessa, bar tittelen guvernør og hertug og var fetter av keiser Menelik II av Etiopia. Lij Tarari ble som fjortenåring guvernør over Salali, og to år senere over Sidamo. Atten år gammel ble han konge over Harar. Han ble kronet til konge i 1928 av keiserinne Zewditu, for å tilfredsstille politiske krefter. Utnevnelsen var svært kontroversiell, fordi han i realiteten ble gitt den samme makten som keiserinnen hadde. Da keiserinne Zewditu døde 2. april 1930, fikk han keisertittel under navnet Haile Selassie.
Under abessinerkrigen ble han tvunget til å søke landflyktighet i Storbritannia. Han hadde kjempet mot Benito Mussolini og de italienske fascistene. Men i 1941 kunne han vende tilbake og gjenoppta styret.
I etterkrigstiden gjorde Haile Selassie flere ting for å modernisere landet. Han gjennomførte en rekke økonomiske reformer. Det ble gjort mye for industrien. Et parlament ble dannet, men føydalismen ble oprettholdt. I 1957 ble det første valget holdt, men noen egentlig maktfordeling ble ikke en realitet. I 1961 ble landets første universitet åpnet, men det ble stengt i 1969 på grunn av studentopprør.
Haile Selassie ble utsatt for et kuppforsøk 14. desember 1960, hvor hans sønn og arving Asfa Wossen ble tatt som gissel. Men opprøret ble slått ned 17. desember.
Sammen med Kwame Nkrumah grunnla han OAU i 1963, og ble den første ordstyreren.
Tidlig på 1970-tallet mottok etiopiske kommunister støtte fra Sovjetunionen. Marxistene gjennomførte et statskupp ledet av Mengistu Haile Mariam i september 1974. Det førte til at keiseren ble avsatt. Han ble holdt i husarrest, hvor han døde i 1975. Offisielt døde han under en legebehandling, men ifølge flere påstander var dødsfallet mistenkelig og mange antar at han ble myrdet.

Familie

Han giftet seg den 31. juli 1911 med Woizero Menen Asfaw (1889–1962).
Selassie hadde seks barn: prinsesse Tenagne Worq (1913–2003), kronprins Asfa Wossen (1916–1997), prinsesse Zenabe Worq (1918–1933), prinsesse Tsahai Worq (1920–1942), prins Mekonnen (1923–1957) og prins Sahle Selassie (1931–1963).
Zera Yacob Amha Selassie, sønnesønn av Haile Selassie, er den nålevende aktuelle kandidat som keiser av Etiopia – under navnet Zera Yacob I – dersom keiserdømmet ble gjenopprettet.

Rastafari

I rastafaribevegelsen blir Haile Selassie sett på som Jah, det vil si Gud. Ordet rastafari er en sammensetning av Ras, som betyr «hertug», og Tafari, som var fødenavnet til Haile Selassie.
Han spilte en betydelig indirekte rolle for utviklingen av svart nasjonalisme i USA. En tale av ham er gjengitt i antologien Svart Messias fra 2011.

I Norge

I november 1954 var Haile Selassie på statsbesøk i Norge.
Vinkanne

Vinkanne er et skjenkekar til vin. Betegnelsen brukes både om alterkanner og kanner til verdslig bruk. Det kan være vanskelig å skille vinkanner fra kanner beregnet til vann eller øl, men vinkanner har gjerne en mer elegant utførelse og rikere dekor.
Vinkanner er primært laget i metall, men det forekommer også vinkanner i keramisk materiale.
Offpist 2004 EP

Offpist 2004 EP er en EP med Offpist, utgitt i 2004.
Selvportrett (Pushwagner)

Bakgrunn

«Selvportrett» var starten på frisen Apokalypse. Over flere år tegnet Pushwagner inn 23 000 figurer i en hodeform; kvinnekropper på sidene i en tilskuertribune, ansikter i kassene og en mannlig skikkelse i spiralen. Dette er trolig et av kunsthistoriens mest særegne selvportrett, der et pastost malt slips og overkropp står i sterk kontrast til detaljrikdommen inne i hodet. Motivet kan tolkes som Pushwagners syn på verden

Estetikk

Pushwagner  begynte på tegningen i 1973 og fullførte den i 1993.Motivet er et omriss av et ansikt med en svært detaljert tegning av til sammen 23 000 mennesker på innsiden. Det er en spiral av menn som går i en lang kø etter hverandre fra bunn til topp og en tilskuertribune langs sidene som er fylt med kvinner som ser på mennene som går i den lange køen. Tegningen er et halvnært utsnitt av et ansikt, med et utsnitt av alle de små menneskene inni hodet på personen. Tegningen inne i omrisset av ansiktet er svarthvitt, mens fargene rundt – både bakgrunn, skjorte og slips – er lyse. Det er brukt mye blåfarger utenfor omrisset av ansiktet og en del sort inni hodet. Linjene i tribunen skaper et forsvinningspunkt i bildet, i motsetning til spiralen som ser ut som en tornado av mennesker.