Max Hodann

Bakgrunn

Max Hodann var sønn av militærlegen Carl Hodann. Etter at faren døde i 1899 flyttet han og moren til Berlin, så til Meran i Sydtirol i Østerrike-Ungarn, og så tilbake til Berlin i 1904. Han fikk gymnasieutdannelse i Berlin og ble med i Die deutsche Jugendbewegung. 
Han studerte medisin ved universitetet i Berlin. Under studiene fattet han særlig interesse for sosialhygiene (Alfred Grotjahn), antropologi (Felix von Luschan) og arvelære (Heinrich Poll). Han ble i 1915 kjent med seksualreformatoren Magnus Hirschfeld, og tok sterkt inntrykk fra hans tanker. Ved diskusjoner hjemme hos Luise og Karl Kautsky, som han var blitt kjent med gjennom sin venn Benedikt Kautsky, ble Hodanns interesse for venstreorientert politikk. Etter avbrudd for militærtjenestegjøring i lasarettjeneste fra 1917 under første verdenskrig tok sin medisinske doktorgrad i 1919.

Landflyktighet

Max Hodann ble arrestert i februar 1933 (før den nasjonalsosialistiske maktovertagelse men etter det riksdagsvalget som i noen grad la til rette for den) og satt i arrest i flere måneder uten rettergang. Han ble løslatt i juni, fratatt sin stilling, men fikk senere bevege seg fritt. Han krysset grensen til Sveits, var en kort tid i Frankrike, Nederland og Danmark før han havnet i England, der han forsøkte - uten hell - å etablere et institutt. 
Han ble alvorlig rammet av astma og oppgav derfor i 1936 sitt forehavende å emigrere til Sovjetunionen. Det nasjonalsosialistiske Tyskland hadde fratatt ham borgerskapet i 1935, og i samme forbindelse erklært ham som «forkynner av seksuelle vranglærer [...] som tar sikte på frmoralisering av det tyske folk og særlig av ungdommen». Doktortittelen frakjent ham i 1937. I eksil led han under de tyngste økonomiske forhold. 
Norge: Så flyttet han til Norge, der han mottok finansiell støtte fra Arbeidernes Justisfond, og begynte å skrive artikler om familie og seksualitet i norsk arbeiderpresse. Etter å ha besøkt Palestina i 1934, forfattet han sammen med Lise Lindbæk en bok om jødisk tilbakekomst til Palestina. Han virket som militærlege i Spania under borgerkrigen der fra 1937 til 1938.
Da han var tilbake i Norge skrev han en barnebok på norsk under psevdonymet Henry M. Dawes.
Sverige: Kort før det tyske angrep på Norge i 1940 flyttet han til Sverige. På samme manér som i Norge engasjerte han seg i seksualpolitikk; han skrev blant annet artikler for tidsskriftet Sexualfrågan, og var aktiv støttrespiller for Riksförbundet för sexuell upplysning (RFSU). 
Han bskrev også en roman.
Fra mars 1944 til juli 1945 var han rådgiver til den britiske ambassade i politiske spørsmål og påtok seg i denne sammenheng formidlerfunksjon til tyske emigrantorganisasjoner Han arbeidet blant tyske deserterte soldater,, utgav Mitteilungen für Militärflüchtlinge og var kontaktperson for en  Orientierungsgruppe junger Deutscher in Schweden. Han var grunnleggende medlem av Freies Deutsches Kulturbund (FDKB) i Sverige. Frem til november 1945 var han formann for FDKB, men på grunn av motbør for sin rådgiverrolle for den britiske ambvassade trakk han seg fra formannsvervet. Han ble medarbeider for kordinasjonskomiteen for den demokratiske gjenoppbyggelse av Tyskland og firfattet skriftet «Die auslandsdeutschen Organisationen zur deutschen Frage». 
Han døde av et astmaanfall i  Stockholm den 17. desember 1946.