google/wiki40b huggingface dataset:
Høysommer

Handling

Filmen forteller en kjærlighetshistorie, og handler om Rasmus, som etter å ha mislykkes som maler har trukket seg tilbake fra sivilisasjonen som fyrvokterassistent på ei avsidesliggende øy. En dag oppdager han en drivende robåt med en svært medtatt og bevisstløs ung kvinne i. Etter å ha fått liv i henne, oppdager han at hun har forsøkt å ta sitt eget liv med gift. Alle ytre kjennetegn tyder på at hun er en rik bydame, og når hun blir etterlyst i radioen, viser det seg at hun heter fru Nina Berg og har adresse Huk Aveny, Bygdøy.
Rasmus vil straks melde fra til politiet, men kvinnen trygler han om å vente med det og la henne få bli til hun kommer litt til krefter. Han føyer henne i det gjentatte ganger, dog med store samvittighetskvaler. Etter hvert lar han seg bedåre og fascinere av denne vakre, sjarmerende og ansvarsløse, men tilsynelatende ulykkelige kvinnen, og det oppstår et stormende kjærlighetsforhold. Nå ønsker han bare at hun skal melde seg, gjøre opp med mannen sin, og så komme tilbake, men hun insisterer på å leve ut forelskelsen uten tanke på omverdenen eller på framtida.
Etter noen stormende dager eller uker dukker en dag mannen opp i sin store lystjakt. Han snakker til Nina som til et uskikkelig barn, og det kommer fram at det langt fra er første gang at noe liknende har skjedd. Han forteller henne også at hun ganske snart vil komme til å savne en del av de livets goder som han er i stand til å gi henne, og at hun derfor nok snart vil vende tilbake som hun har gjort før. Etter at han har dratt sin veg, virker det som om fortryllelsen er brutt, og ingenting blir som før.

Om filmen

Mens Cora Sandels novelle foregikk på et falleferdig småbruk langt til skogs, har Brinchmann og Ording valgt å legge handlinga til kysten. Urda Arneberg gjør en stor rolle som den ustadige og uansvarlige Nina. Jørn Ording og Ola Isene gjør også en solid innsats som Rasmus og herr Berg, og Lalla Carlsen dukker opp i en mindre rolle. Gunnar Sønstevold har komponert musikken, og sjeffotograf er Gunnar F. Syvertsen. Filmen er produsert av Øyvind Vennerød for selskapet Contact Film. Den har en spilletid på 95 minutter.
Filmen var Arild Brinchmanns andre og siste spillefilm, før han gikk over til TV-mediet. Den er godt klipt, med en fin personregi og replikker som virker mindre teatralske enn mye annen norsk film fra samme tid. Høysommer er en av de norske filmene fra 1950-tallet som har vist seg å ha varig verdi.
Bogomiler

Bogomiler (bulgarsk: Богомилство) var medlemmer av en middelaldersk balkansk sekt, oppkalt etter grunnleggeren Bogomil. Sekten var kristen, og av manikeisk opphav. Sekten oppstod rundt 900-tallet i Det bulgarske rike og spredte seg videre til det nærliggende bysantinske rike, Serbia, Bosnia, Sicilia, Nord-Italia og Frankrike. Bogomilismen var en fortsettelse av oldkirkens gnostisisme og manikeisme.
Sekten hadde et dualistisk verdensbilde som bestod av to prinsipper brakt frem av Gud: Satanael og Logos (Guds ord). Satanael, en av Guds to sønner, gjorde opprør mot Gud og skapte den materielle verden, i kontrast til den opprinnelige åndelige verden. Jesus, som Guds utsending, fungerer som en befrier. Sektens morallære var sterkt asketisk, og forkastet ekteskap, dyrkelse av bilder og kirkens sakramenter.
Sekten ble ansett som kjetteri av kirken og ble utsatt for harde forfølgelser; sekten overlevde i Bosnia frem til 1400-tallet da brorparten av bogomilene konverterte til islam.
var en fortsettelse av oldkirkens gnostiske og manikeiske bevegelser. Læren var dualistisk: Gud frembrakte to prinsipper, Satanael og Logos. Det første gjorde opprør mot ham og skapte den materielle verden i motsetning til den opprinnelige åndelige verden. Jesus er den gode Guds utsending, som befrir menneskene til sist. Bogomilenes morallære krevde streng askese, forkastet ekteskapet, billeddyrkelsen og kirkens sakramenter. Sekten var utsatt for skarpe forfølgelser, men overlevde i Bosnia inntil 1400-tallet, da de fleste bogomiler gikk over til islam.
Valeria Lukyanova

Privat

Lukyanova ble født i Tiraspol, Moldova. Da hun var 16 år gammel flyttet hun til Odessa, Ukraina. Hun hevder å være av «Eastern Baltic, but closer to Nordic»-opphav. Hun er gift med en ukrainsk forretningsmann. Lukyanova er vegetarianer, og lever på en flytende diett. Hun driver også med fjellklatring. Ifølge kilder er hennes «spirituelle navn» Amatue. I et 2014 GQ-intervju uttrykte hun rasisme ved å nevne raseblanding som et problem, «Ethnicities are mixing now, so there's degeneration».
Hearts of Fire

Opphav og filming

Originalt skrevet av Scott Richardson, manuskriptet ble skrevet om igjen av Basic Instinct-forfatteren Joe Eszterhas fordi Lorimar Productions følte at Richardson var en «babyskribent» og ikke erfaren nok til å ta på seg ansvaret for en film med Dylan. Dylan skal visst ha truet med rettssak, dette skal visst ha ført til Eszterha skrev alt om igjen.
Filmen ble filmet i Canada (Hamilton, Ontario og Toronto) og i United Kingdom (Southerndown og Coney Beach på Porthcawl). Filmens konsertscener ble filmet i Bristol i England.

Utgivelse

Hearts of Fire gjorde det ekstremt dårlig på kino. Den var først utgitt i United Kingdom, og ble tatt vekk fra kinoer etter ca to uker. Film ble ikke engang sendt på kinoer i USA, og ble sendt direkte til video i 1988. Hearts of Fire ble gjenutgitt enda en gang på VHS av Warner Brothers 6. desember, 1993. Den har vært tilgjengelig i den nå utgåtte Laserdisc formatet, men filmen har ikke vært utgitt på DVD og det er for tiden heller ingen planer om det.

Anmeldelser

Variety Magazine mente at det var "unfortunate that the last film of helmer Richard Marquand, who died shortly after completing it, should be Hearts of Fire" and that the film failed "to fire on all cylinders despite a nimble performance by the enigmatic Bob Dylan typecast as a reclusive rock star." Channel 4 deemed the film a "blunt instrument of 80s vacuity." DVDLaser fastslo at dette var "a really bad movie," men det er også hva seeren føler for Bob Dylan er "the key to liking or disliking the film."
Time Out London sa at Dylan "hovers enigmatically on the sidelines, offering jaundiced comments." En annen anmeldelse mente at dette er "what is arguably one of the worst performances you are likely to see. His line readings are embarrassing, he clearly has no respect for any of the actors around him, or anyone behind the camera, or anyone who is likely to see the film."

Soundtrack

I 1987, ga Columbia Records ut Hearts of Fire soundtrack. Dylan var tydeligvis opprinnelig under kontrakt for å skrive og gi ut fire nye originale innspillinger til albumet, men det endte bare med to og en coverlåt. Det var en coverversjon av John Hiatt's "The Usual," og Dylan's "Night After Night" og "Had a Dream About You Baby." Dylan kom senere til å gi ut en alternativ versjon av "Had a Dream About You Baby" på albumet Down in the Groove fra 1988.
Blåheggslekta

Beskrivelse

De blir 2–25 m høye og danner ofte tette buskas. Stammene er opprette med som regel grå bark. Torner forekommer aldri, og unge skudd kan være hårete eller glatte. Bladene sitter spredt, er hele, elliptiske til eggrunde og har tannet bladrand. Akselbladene faller tidlig av. Høstfargen er ofte vakker. De tvekjønnede blomstene sitter i klaser. Det er fem hvite, ofte smale, kronblad, fem grifler og mange pollenbærere. Frukten er en kjernefrukt der begerbladene sitter igjen. Kjernehuset er lite utviklet, så frukten minner om et bær.

Økologi og utbredelse

Alle artene er lyskrevende, og de forekommer helst tidlig i den økologiske suksesjonen. Typiske voksesteder er åpen skog, steinete steder og vannkanter. Fruktene er ettertraktet av fugler og andre dyr. Antall arter oppgis til mellom 6 og 33 i ulike publikasjoner. Artene er vanskelige å skille fra hverandre ettersom de morfologiske karakterene er variable. Systematikken kompliseres ved at apomiksis og hybridisering er vanlig.
De aller fleste artene hører hjemme i Nord-Amerika, og nordlige USA og sørlige Canada har det største mangfoldet. Det er to arter i Øst-Asia. Prydblåhegg (A. ovalis) vokser i Europa, Nord-Afrika og Sørvest-Asia, mens Amelanchier parviflora kun forekommer i Hellas og Tyrkia. Fem arter med amerikansk opprinnelse er naturalisert i Europa. Kanadablåhegg (A. lamarckii) dyrkes og finnes forvillet i Europa. Den er en hybrid mellom to nordamerikanske arter, men finnes ikke naturlig i Nord-Amerika.
Ure

Etymologi

De eldste nedtegnelser av navnet på elven er Earp fra rundt 1025, antagelig en feil for Ear Ƿ, hvor Ƿ representerer den angelsaksiske bokstaven wynn eller «w», som står for wæter, «vann». Ved 1140 er det nedtegnet som Jor, derav navnet på klosteret Jervaulx Abbey (hvor Jervaulx synes å være en fransk oversettelse av Jorvale, det vil si Uredale / Yoredale), og litt senere som Yore. I tudortiden benyttet fortidsminnegranskerne John Leland og William Camden den moderne formen av navnet.
Navnets betydning er antagelig «sterk /rask elv». Det er basert på antagelsen av at det brytoniske navnet på elven var Isurā ettersom det romerske navnet for Aldborough var Isurium; intervokalisk «s» er kjent for å ha gått tapt i brytonisk fra en tidlig dato. Denne forklaringen forbinder navnet på elven med det indoeuropeisk rotordet is- i betydningen «sterk» og tilsvarer navnene på elvene Isar i Tyskland og Isère i Frankrike.

Løp

Det første stedet av betydning elven passerer er nasjonalparksenteret ved Hawes. Noen kilometer lenger øst renner den gjennom Aysgarth-fallene, en foss med tre fall. Den passerer så Middleham Castle og ruinene av Jervaulx Abbey. Elven renner så gjennom landsbyen Masham og forbi Marmion Tower i West Tanfield og Norton Conyers.
Ure renner så gjennom Ripon og forbi Newby Hall og fornminnet Devil's Arrows. Rett vest for Boroughbridge er A1 ført på en bro over elven. Øst for byen renner Swale inn i Ure, og omkring en mil lenger ned, ved Cuddy Shaw Reach nær Linton-on-Ouse, skifter den navn til Ouse.
Graphium antiphates

Utseende

Kroppen har et ytre skjelett (hudplater) som holder de bløte indre organer på plass. Det ytre hudskjelettet er bygd opp for det meste av kitin.  Bakkroppens indre organer består av fordøyelsesorganer, forplantningsorganer og åndedrett. Åndedrettet hos sommerfugler foregår ikke ved lunger, men ved at luft hentes inn og ut av kroppen gjennom små hull i hudskjelettet (spirakler).  I kroppen er det et svært finmasket system av trakéer som leder oksygenet til kroppens vitale deler. En blodvæske som sirkulerer i kroppen, pumpes rundt av et avlangt rørformet hjerte.  
Brystpartiet består for det meste av vingenes muskulatur. Sanseorganer, for syn, smak og lukt er stort sett plassert i hodet. Nervesystemet består av en bukmarg med to nervestrenger og én nerveknute (ganglion) i hvert kroppssegment. Den første nerveknuten, som ligger foran munnåpningen, er spesielt stor og omtales som hjerne.
Larvens hode består av en hard hodekapsel med noen punktøyne. Under øynene er det noen små antenner larven bruker til å finne riktig føde. Larvens bakkropp består nesten bare av fordøyelsessystemet. Dette er ganske kort og mye av maten larven spiser passerer før all næringen er tatt opp. Avføringen kommer ut som små kuler helt bakerst på kroppen.  Larvene ånder gjennom åpninger i hudskjelettet (spirakler), langs kroppens sider.

Levevis

Parringen skjer ved sammenkobling mellom de to kjønnene. 
Larven er radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning.  Larven lever som plantespiser. 
Graphium antiphates tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår  en metamorfose i løpet av utviklingen. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium,  en hvileperiode, der sommerfuglens indre og ytre organer endres. Larvens bøyelige og myke kropp omdannes til en puppe med et hardt skall. Når skallet er hardt begynner omdanningen fra larve til den voksne (imago) sommerfuglen. De indre organer brytes i varierende grad ned til en cellemasse.  En omorganisering skjer og dyret bygges opp igjen.  Puppeperioden varierer etter temperaturen.
Clavisybra

Utseende

En liten, slank, brun trebukk. Antennene er mye lengre enn kroppen, det innerste leddet er kølleformet. Pronotum er tønneformet, dekkvingene jevnbrede, lysbrune med mørkere lengdestreker, beina nokså korte.

Utbredelse

Slekten er utbredt i det sørøstlige Brasil.
Nedstryn kirke

Historie

Den første kirken i Nedstryn ble kalt Eid kirke etter gården den var bygget på, denne antas å være en stavkirke oppført på 1200-tallet. Gården ble senere kalt for Kyrkjeeide. Rundt 1650 ble det bygget ny korskirke i tømmer. Da biskop Peder Christian Hersleb Kjerschow var på visitas i Nedstryn i 1851 var han av den klare oppfatning at kirken var i så dårlig stand at det måtte bygges en ny. Den gamle kirken ble da revet, og ny kirke ble innviet 6. november 1859 av prost Wilhelm Frimann Koren.
Prekestol, døpefont og altertavle fra den gamle korskirken befinner seg på Bergen museum.
Antoine Béthouart

Liv og virke

Béthouart ble uteksaminert fra École spéciale militaire de Saint-Cyr og tjenestegjorde som troppsjef i det 159. alpine infanteriregimentet under første verdenskrig. Senere ble han rådgiver for den jugoslaviske hæren.
Etter det tyske angrepet på Norge i 1940 ledet Béthouart en fransk divisjon i Narvik-området.
Béthouart sluttet seg til de allierte ved ilandstigningen i Nord-Afrika i november 1942, men han ble arrestert av Vichyregimet den 10. november. Fire dager senere ble han befridd av de allierte. Senere tjenestegjorde han i Washington D.C. fram til november 1943 og deretter som stabssjef for den franske komitéen for fransk forsvar til august 1944, da han ble stabssjef i de Lattres Armé B. Den 1. september 1944 ble han sjef for det franske I korps i Armé B som han ledet fram til slutten av krigen.
Mellom 1946 og 1950 var han fransk øverstkommanderende i Østerrike. Han gikk ut av tjenesten i 1950.
Fra 1955 til 1971 var han senator i det franske senatet.
Béthouart mottok en lang rekke militære og sivile utmerkelser, blant annet det norske krigskorset og storkors av St. Olavs Orden.
I juni 2003 ble en bro i Innsbruck oppkalt etter ham.
Ali Pasja

Bakgrunn

Ali Pasja var sønn av en muezzin (derav tilnavnet) i Istanbul. Han var sultan Selim II og hans haremsdamers favoritt. Haremsdamene hadde hørt Alis vellydende stemme fra moskeens minaret når han i stedet for sin far hadde kalt til bønn.

Karriere

Ali hadde en fremgangsrik militær og administrativ løpebane til lands og til vanns. I mai 1560 var han med på sjøslaget ved Djerba. Fra 1563 til 1566 var han wali (guvernør) av Egypt, og i 1565 kommanderte han den egyptiske kontingent under beleiringen av Malta. 
Sommeren 1570 kommanderte Ali Pasja den flåte som transporterte de osmanske invasjonsstyrker under Lala Kara Mustafa Pasja som skulle erobre Kypros, og deretter lå utenfor det sørlige Egeis og slik blokkerte venetianske forsøk på å få bragt forsterkninger til Kypros. 
I 1571 ble han øverstkommanderende (Kapudan Pasja og Kaptan-ı Derya) for den osmanske flåte, etter at hans forgjenger Piale Pasja hadde mistet sultanens gunst. Likesom Piale Pasja hadde også Ali Pasja en av sultan Selims døtre som hustru.

Lepanto

Ali Pasja kommanderte den osmanske flåten som ble beseiret i sjøslaget ved Lepanto i 1571 av en kristen flåte ledet av Juan de Austria. For å styrke sine styrkers kampmoral hadde Selim gitt sin admiral et av rikets mest verdifulle symboler, det store «kalifenes banner», et grønt banner bestykket med Allahs navn 28.000 ganger med gullskrift.
Både Ali Pasja og hans motpart Juan de Austria var ganske unge. Han var dessuten ikke egentlig noen sjøsoldat, men mer en landsoldat. Og han var mer pågående enn omhyggelig taktiker. Straks styrkene lå overfor hverandre den 7. oktober gikk han inn i direkte duell med motstanderen. Hans flaggskip, Sultana, kjempet dekk mot dekk mot Juan de Austrias La Real. Snart ble Ali truffet av en muskettsalve, falt sammen alvorlig såret, og ble - til tross for ordren om at han skulle fanges levende - halshugd av en spansk soldat. Hans hode ble satt høyt opp på stake. Dette, og erobringen av Kalifenes banner, svekket kampmoralen hos den tyrkiske flåte, og dette bidro til deres nederlag.
Ali Pasjas to yngre sønner ble tatt til fange i slaget. Den eldre av den døde snart i fangenskapet. Den andre ble på forbønn av sin mor sendt hjem av Juan de Austria til Istanbul.

Etterfølger

Ali Pasjas etterfølger som øverstkommanderende for de osmanske sjøkrigskrefter (Kaptan-ı Derya) ble i 1572 Kilic Ali Pasja (= Uludjh Ali Pasja), som hadde utmerket seg i slaget ved Lepanto og klart å komme seg tilbake til Istanbul med en del av flåten.
Kong Haakon VIIs minnemedalje

Utførelse

Medaljen er i gull og sølv og bærer på advers Kong Haakons portrett. Kongen er avbildet uten krone etter myntgravør Ivar Throndsens portrett. Portrettet er omgitt av omskriften «HAAKON • VII • NORGES • KONGE •». Revers viser kongens monogram. Medaljongen har en kongekrone på toppen. Den er opphengt i et rødt bånd, som har en sølvspenne med innskriften «1. OKTOBER 1957».

Tildeling

Minnemedaljen ble tildelt personer som hadde oppgaver i forbindelse med kongens gravferd. I gull ble det utdelt 26 medaljer, for det meste til militære. Det ble utdelt 54 sølvmedaljer, 48 av dem til offiserer fra Hæren, Sjøforsvaret og Luftforsvaret, som ledet æresavdelingene ved gravferden.

Rangering

Medaljen rangerer som nummer 30 i rekken av offisielle norske utmerkelser.
Own Me Like the City

Own Me Like the City er et musikkalbum med Rumble in Rhodos, utgitt i 2006. Dette er bandets debutalbum.
D-dag

D-dag (av engelsk D-day) er et militært uttrykk som kan spores tilbake til første verdenskrig. Det blir brukt i forbindelse med planleggingen av spesifikke, større militære operasjoner. D-dag og klokken-H er starttidspunkt i planen. Planen blir utarbeidet lenge før aktuell dato blir bestemt.

Betydning

D-en i D-dag betyr i seg selv ingenting, men er en forkortelse av det påfølgende dag, og kan således leses som Day-day, eller Dagen-dagen. I overført betydning kan dette tolkes som «dagen det skal skje», og er med andre ord en pleonasme. Da D-dag er selve dagen operasjonen finner sted, blir etterfølgende dager kalt D + 1, D + 2 osv., mens de foregående dagene blir kalt D – 1, D – 2. Selve klokkeslettet som operasjonen skal finne sted blir kalt klokken-H (eng. H-hour) og har samme opprinnelse som D-dag (Timen-timen). Minutter før klokken-H blir kalt H – 30 og etter H + 30 osv. Ordet D-dag vil for alltid være knyttet til de alliertes invasjon av Normandie 6. juni 1944, «Operasjon Neptune» (også referert til som «Operasjon Overlord»). Dette med rette, fordi denne operasjonen var den største og viktigste amfibie-landgang under krigen og gjorde at begrepet ble allment kjent. Derfor er det ikke galt å omtale denne hendelsen som «D-dagen». Men dette gjorde også at militære planleggere i ettertid har vegret seg for å bruke uttrykket. General Douglas MacArthur benyttet seg derfor av begrepene «A-day» og «L-day» om henholdsvis angrepet på Leyte og invasjonen av Okinawa. Operasjoner før dette hadde derimot sine D-dager, så som invasjonen av Nordvest-Afrika 8. november 1942 («Operasjon Torch») og av Sicilia 10. juli 1943 («Operasjon Husky»).

Historikk

Begrepene D-dag og klokken-H er første gang funnet brukt i en amerikansk feltordre fra første verdenskrig, datert 7. september 1918, for den første amerikanske armés angrep på St.Mihiel.
I dag blir begrepet også brukt i sivile sammenhenger, da gjerne i forbindelse med et større prosjekt.
Cliveden Set

The Cliveden Set var det begrep som uformelt ble benyttet om en - angivelig - gruppe britiske politikere i tiden 1937 til 1939 med Lady Nancy Astor (Storbritannias første kvinnelige Member of Parliament) som leder og vertinne, og Arthur Neville Chamberlain mest fremtredende skikkelse, som var tilhengere av appeasementpolitikk («ettergivenhet») ovenfor de fascistiske stater.

Uttrykket, angivelig politisk betydning

Uttrykket Cliveden Set ble utmyntet av den britiske journalist Claud Cockburn i den kommunistiske avis «The Week». Cliveden er et herskapshus ved Taplow vest for London, landstedet til Lady Astor, og der møttes gjerne kretsen. Til gruppen hørte foruten Neville Chamberlain også Lord Halifax, Samuel Hoare, John Simon, Kingsley Wood, Philip Kerr, Robert Brand, Tom Jones, Ernest Brown, Lady Astor og Geoffrey Dawson, sjefredaktøren for The Times.
De var generelt germanofile og hadde tett kontakt med Anglo-German-Fellowship.
Hvor stor faktisk innflytelse det angivelige Clivenden set faktisk hadde som think-tank på britisk politikk, er debattema blant historikere. I sin biografi fra 1972 om Nancy Astor skriver Christopher Sykes at begrepet var mer av en ideologisk fabrikasjon fra Claud Cockburn, som var i behov av syndebukker for sitt lands førkrigsettergivenhet. John L. Spivak, som skrev i 1939, viet ett kapittel til Cliveden Set.
Andre studier mener at selv om ikke Cockburn kan sies å ha truffet spikeren på hodet hvis han forestilte seg en konspiratorisk gruppe, kan det ikke avvises at en slik gruppe fantes og hadde politisk innflytelse.
International Shooting Sport Federation

Historie

Internasjonale skytekonkurranser startet allerede med skytekonkurransene under Sommer-OL 1896, og det første VM ble arrangert i 1897. Det var ikke noen overordnet organisasjon før 1907, da åtte nasjonale forbund startet en union som ble kalt Union International de Tir (UIT), som er fransk og betyr den internasjonale skytterunion, som på engelsk noen ganger ble forkortet ISU. Dette navnet ble brukt fram til dagens navn ble tatt i bruk i 1998.

Norge

I Norge er det Norges Skytterforbund som organiserer konkurranseskyting i ISSFs skyteøvelser.
Litauiske euromynter

Litauiske euromynter er sirkulasjonsmynt av Den europeiske unions valuta euro med nasjonalt motiv for Litauen på revers. Litauen tok i bruk euro 1. januar 2015, som erstatning for litas.

Euro

Euro (€) er Den europeiske unions offisielle valuta, som benyttes i mange av EUs medlemsstater samt enkelte andre stater utenfor unionen. Landene som benytter euroen kalles med et fellesnavn eurosonen. I 2008 besluttet Litauen seg for å slutte seg til eurosonen.
De lavere valørene av euroene utgjøres av mynter, mens de høyere valørene utgjøres av sedler. Euromynten har en felles europeisk side som viser verdien på mynten og en nasjonal side som viser et motiv valgt av medlemsstaten der mynten utgis. Hvert euroland har således ett eller flere motiver som er unike for landet.

Nasjonalt motiv

Motivet på den nasjonale siden er for alle valørene «vytis», den rustningskledde ridderen til hest fra Litauens riksvåpen. Landets navn på litauisk er preget under dette motivet, mens årstallet 2015 står oppe til høyre. Langs kanten står EUs tolv stjerner. Motivet er ved skulptøren Antanas Žukauskas. Det nasjonale motivet ble valgt etter at sentralbanken gjennomførte en opinionsundersøkelse der rytteren fra riksvåpenet fikk størst opplsutning. 
Det litauiske myntverket, Lietuvos monetų kalykla, sto for produksjonen av myntene.

Innføring

Euroen ble innført 1. januar 2015. Vekslingskursen ble 23. juli 2014 fastsatt til 3,45280 litas for 1 euro.
I en overgangsperiode fra introduksjonsdatoen 1. januar 2015 og til 15. januar er både euro og litas i sirkulasjon. Innveksling av litasmynt og -sedler er gratis fram til 1. mars. Deretter kan veksling foretas i alle banker inntil 30. juni, hvorpå noen banker så vil veksle litassedler inntil 30. desember 2015. Deretter veksler Lietuvos bankas litas, enten det gjelder mynt eller sedler, i euro uten tidsbegrensning.