google/wiki40b huggingface dataset:
Østlandsutstillingen

Østlandsutstillingen er en ambulerende, regional utstilling av norsk samtidskunst der billedkunstnere fra fylkene Akershus, Buskerud, Hedmark, Oppland, Oslo, Østfold og Vestfold kan delta. Utstillinga omfatter omkring 60 arbeider som blir valgt ut av en faghury og inndelt i tre kategorier: todimensjonale, tredimensjonale og audiovisuelle verk. Østlandsutstillingen arrangeres jevnlig av billedkunstnernes distriktsorganisasjoner på Østlandet og finansieres av fylkeskommunene i regionen gjennom Østlandssamarbeidet. Den blir vist tre-fire steder på Østlandet. 
Andre tilsvarende regionutstillinger er Nordnorsken (Den Nord-Norske Kunstutstilling), Den midtnorske kunstutstilling, Vestlandsutstillingen og Sørlandsutstillingen. Disse spiller en stor rolle for kunstnermiljøene i Norge ved siden av den årlige, landsdekkende Høstutstillingen i Oslo.
Standardbilracing

Standardbilracing er en form for racing med konkurransebiler basert på personbiler beregnet for landsveiskjøring. Bilene er ikke på langt nær like raske som formelbiler, men de har mindre aerodynamisk innvirkning, noe som som regel fører til flere forbikjøringer og tettere racing. Ettersom bilene er helt dekte og ingenting stikker ut (bortsett fra sidespeil) tillates mer kontakt enn i formelbilracing. Verdensmesterskapet heter World Touring Car Championship (WTCC).
De fleste standardbilmesterskap kjør såkalte sprintløp, hvilket innebærer at løpene er rundt tjue minutter lange og uten obligatoriske depotstopp. Det finns dog unntak, som forempel det tyske Deutsche Tourenwagen Masters (DTM) og det australske V8 Supercars, men det finnes også enkelte mesterskap som blander sprintløp med langdistanseløp. Langdistanseløpene er som regel mellom 3 og 24 timer lange.

Egenskaper

Det er ofte stor forskjeller i reglene mellom ulike mesterskap og land, men det vanligste er at biler beregnet for standardbilracing er basert på et standard karosseri, men tillater omfattende modifiseringer av øvrige deler, såsom motor, girkasse, hjuloppheng, bremser og dekk. Spoilere brukes for å forbedre aerodynamikken. Ellers pleier reglementene i de fleste mesterskapene å brukes for å holde kostnadene nede og forby kostbare materialer og løsninger.
Til forskjell fra sportsvognsracing, med dyrere sportbilsmerker som Porsche, Ferrari og Maserati, er standardbilene basert på familiebilar, vanligvis firedørs sedaner og med mindre motorer. Mange av dagens standardbiler er forhjulsdrevne. Det finnes dog unntak, som for eksempel det tyske Deutsche Tourenwagen Masters, hvor bilene under det hverdagslige skallet er vel så avanserte som FIA GT-biler. Et annet unntak er det Italia-baserte Superstars Series, hvor deltakerne kjører med kraftige V8-motorer og startfeltene består av biler fra for eksempel Maserati, Jaguar, Mercedes og BMW. I de fleste andre standardbilmesterskap er blant annet BMW, SEAT, Honda, Chevrolet og Ford vanlige.
Tilrettelagt litteratur

Tilrettelagt litteratur er litteratur (bøker) tilpasset ulik leseevne. Om lag 30 prosent av alle voksne har vansker med å få med seg innholdet i vanlig tekst. Årsakene kan være mange, fra dysleksi og andre funksjonshemminger til at en er uvant med å lese, er ukonsentrert eller har et annet morsmål. Graden av tilrettelegging varierer avhengig av målgruppen bøkene henvender seg til. Målgruppene har ulike behov og trenger ulike former for tilpassing av tekst og virkemidler.
Leser søker bok er en forening som har som målsetting at det skal komme ut og bli formidlet tilrettelagte bøker i Norge. De har etablert et system med tilrettelagt litteratur i seks kategorier. De seks kategoriene er fargekodet og finnes på bøkene og hyllene for tilrettelagt litteratur i alle Bok til alle-bibliotek. Den samme inndelingen finnes også på søkesiden for tilrettelagt litteratur boksøk.no.

Tilretteleggingformer

Litt å lese Lilla merking
Bøker som kategoriseres som Litt å lese er lettleste bøker som har litt enklere tekst enn hva en vanlig bok har. Det kan være kortere setninger, få lange ord med konsonantopphopninger og få fremmedord. Det grafiske oppsettet er også luftigere. Større linjeavstand, løs høyremarg og aktiv linjedeling er med på å gjøre boka lettere å lese. Disse bøkene henvender seg til dyslektikere, leseuvante, nye i Norge og andre som kunne tenke seg en rask og lettlest bok.
enkelt innhold Grønn merking
Enkelt innhold-bøkene har enkel tekst og enkelt innhold. I tillegg til at teksten er lett å lese er også temaet i boka enkelt å forstå. Mange av bøkene i denne kategorien er rikt illustrert med tydelige illustrasjoner eller fotografier. Disse bøkene henvender seg til mennesker med utviklingshemming, personer med demens eller andre som ikke kan lese mellom linjene.
storskrift Gul merking
Storskrift-bøkene har en stor font. Bøkene er ellers ikke tilrettelagt. Bøkene henvender seg til synshemmede.
punktskrift og følebilder Oransje merking
Punktskrift er et skriftspråk for blinde og sterkt synshemmede. Sammen med følebilder kan bøkene vekke nysgjerrighet og gode leseropplevelser. Bøkene henvender seg til synshemmede, personer med sammensatte funksjonshemminger og andre som liker å se verden gjennom fingrene. Bøkene har også vanlig tekst. Dette gjør det mulig å lese bøkene sammen.
Tegnspråk og tegn til tale Rød merking
Tegnspråk er et visuelt språk. Det har sin egen grammatikk og syntaks. Tegnspråk blir brukt av døve og personer med sterk hørselshemming. Tegnspråk og NMT (Norsk med tegnstøtte) er norske tegn. Bøkene inneholder illustrasjoner av tegn i tillegg til vanlig tekst. Tegnspråk-bøker er bøker på DVD eller CD-ROM. Bøkene henvender seg til personer med hørselshemming.
Bliss og piktogram Blå merking
Ikke alle forstår vanlige bokstaver. Bliss og piktogram er to ulke språk som skriver ord og ikke bokstaver. Mange med ulike funksjonshemminger syns symbolspråk er lettere å forstå enn vanlige bokstaver. Bøkene henvender seg til funksjonshemmede som forstår symbolspråk. Bøkene har også vanlig tekst. Dette gjør det mulig å lese bøkene sammen.
Asiatisk palmesivett

Utbredelse

Arten finnes i: Afghanistan, Bangladesh, Bhutan, Borneo, Brunei, Kambodsja, Kina, India, Indonesia (Java, De små Sundaøyer), Laos, Myanmar, Nepal, Pakistan, Singapore, Thailand, Malaysia (Vest-Malaysia, Sabah, Sarawak) og Vietnam.
Ferdinand Finne

Bakgrunn og arbeid

Ferdinand Finne var sønn av Esther Lucy Egeberg (1887–1962) som var sønnedatter av Ferdinand Julian Egeberg (1842–1921), kammerherren som innstiftet Egebergs ærespris. Esther ble i 1908 gift med høyesterettsadvokat og fekter Severin Finne (1883–1953). De fikk fire barn før de ble skilt. Da foreldrene skilte seg var Ferdinand fortsatt barn. Ferdinand Finne var bror av arkitekten Hans-Gabriel (Tommy) Finne (1916–2012).
Moren giftet seg på nytt i England, og Ferdinand og to yngre søsken flyttet med moren dit. Etter noen år flyttet Ferdinand tilbake til Norge, på grunn av dårlige relasjoner til stefaren. Han reiste mye, først i England og i fjellet med sin gode venn Stein Grieg Halvorsen (født 1909). Som 20-åring studerte han silkefaget i Lyon og på den italienske øya Capri. Siden dro han til Paris for å lære om eksklusive klesmoter (haute couture). Dette ga ham deretter innpass som ekspeditør ved Kristianias ledende motehus Silkehuset.

Teateransettelse

Hans erfaring med tekstiler og hans skapende evner medvirket til at han i 1934 ble ansatt ved Nationaltheatret, der han etter hvert ble kostymesjef. Lenge etter at han sluttet i den stillingen hadde han igjen oppdrag for teateret med kostymer og sceneutstyr til forestillingen Kjære Løgnhals i 1995.

Skribent

Forut for annen verdenskrig skrev Finne artikler for aviser og interiørmagasiner. Han utga boka Store motekonger i 1939. Under arbeidet med den befant han seg i Paris der han kom i kontakt med en rekke kjente personer innen motebransjen, blant andre Coco Chanel (1883–1971).

Krigsinnsats

Ved krigsutbruddet i 1940 oppholdt Finne seg i London. Der meldte han seg til tjeneste ved den norske ambassaden. Han ble tilknyttet velferdstjenesten i Flyvåpenet og var en tid stasjonert i Little Norway i Canada. Da krigen nærmet seg slutten ble han forfremmet til major for sin innsats.

Billedkunstner

I London fikk Finne sin første profesjonelle undervisning i billedkunst av Oskar Kokoschka (1886–1980). Etter krigen var han elev ved Statens kunstakademi i Oslo der han han ble undervist av Per Krohg og Jean Heiberg. Etter et opphold i Paris, hos Fernand Léger, hadde han sin kunstnerdebut i 1954. Ferdinand Finne hadde da flyttet til Sørlandet, der han først holdt til på Saltholmen fyr utenfor Lillesand. Der skrev han også boka Øya og huset. Fra omkring 1960 bodde han i 25 år på Ibiza. Der skrev han Den grønne lagune og erindringsboka Såvidt jeg husker, utgitt 1974. Han ble også kjent med den ungarske svindleren Elmyr de Hory (1906–1976), og viet et kapittel i boka Vandrer mot en annen strand til De Hory, som via mellommenn hadde fått solgt flere svindelverk til Sonja Henie (1912–1969), slik at de havnet på Henie-Onstad kunstsenter (innviet 1968).
I 1990 hadde Finne en svært vellykket separatutstilling på Henie-Onstad kunstsenter, med 74 000 besøkende. Samme kunstsenter ble i 1993 satt til å forvalte «Ferdinand Finnes gledespris» til unge kunstnere. Tre av hans Ibiza-malerier ble i 1996 innlemmet i Nasjonalgalleriets kunstsamling.
Ferdinand Finne ble syk i Marrakesh i 1999, og døde på årtusenets siste dag.
Chūson-ji

Chūson-ji (中尊寺) er et buddhistisk tempel i byen Hiraizumi i det sørlige Iwateprefekturet i Japan. Det er hovedtempelet til skolen Tendai i Tōhoku-regionen i det nordlige Honshu. Tempelet skal ha blitt grunnlagt i året 850 av Ennin, den tredje abbed av skolen. Ifølge George Sansom skal tempelet ha blitt grunnlagt av Fujiwara no Kiyohira i 1095.  Chūson-ji er et sted av spesiell historisk interesse og i juni 2011 ble det listet av UNESCO som en del av Verdensarven som en del av historiske monumenter og steder i Hiraizumi.
Emanuel (bok)

Handling

Boka sentrerer rundt Emanuel, en 16 år gammel gutt som bor i byen Immeberg i Sverige. Han har søkt om plass på en fotoskole i New York og mens han venter på svar begynner han på videregående skole i hjembyen. Her treffer han Tage, og de to blir venner. Emanuel pleier å chatte på Internett under pseudonymet «sugentype19», og han stiller spørsmål om kjærlighet og ber om råd i vanskelige situasjoner. Etter hvert treffer han Helene, hans store kjærlighet, men forholdet blir ikke bare enkelt og snart begynner ting virkelig å vikle seg til for ham.
Naoko Nishigai

Landslaget

Naoko Nishigai spilte 2 landskamper for Japans kvinnelandslag. Hun ble tatt ut i Japans tropp til VM i fotball 1999.
The Luck of a Sailor

Internasjonale skuespillere

Av de fire øverst på rollelisten er Clifford Mollison, i rollen som Shorty, den eneste briten. Norskfødte Greta Nissen spiller den kvinnelige hovedrollen som dronning Helena av Amnesia. Den canadiskfødte Hollywood-stjernen David Manners spiller den mannlige hovedrollen som kaptein Colin. Det var hans britiske filmdebut. Tyske Camilla Horn ses i rollen som Louise.
Dreamsville

Dreamsville er et musikkalbum med The Monn Keys, utgitt i 1960. Albumet var den første norske popeksporten til USA, og albumet ble hedret med en egen utstilling på Rockheim i 2013. Musikken ble også en viktig del av arbeidet i det San Fransisco-baserte kunstnerkollektivet The Tarthouse.
Albumet ble året etter også gitt ut i Europa, da med tittelen Here Are The Monn Keys.
Mona Hoel

Karriere

Hoel er født og oppvokst i Askim, og studerte fotografi i New York fra 1982 til 1985, ved International Center of Photography. Parallelt tok hun mellomfagseksamen i teatervitenskap ved Universitetet i Oslo. Utdannelsen i filmregi tok hun ved Dramatiska institutet i Stockholm. Det første skoleåret hadde hennes kull Ingmar Bergman som mentor. Hennes 40 minutter lange eksamensfilm Huset vant hovedfilmprisen ved den Internasjonale Skolefilmfestivalen i München i 1989, med Alan Parker som juryformann. Hun har senere høstet stor oppmerksomhet og mottatt flere norske og internasjonale utmerkelser.
I 2000 hadde hun premiere på den første dogmefilmen som ble laget i Norge, spillefilmen Når nettene blir lange. Hoel hadde skrevet manus og var regissør. Dette var den nittende filmen som ble «sertifisert» som dogmefilm, det vil si som ble godkjent av det danske kunstkollektivet Dogme 95.
På filmfestivalen Oslo Pix i juni 2019 skal Hoels nyeste spillefilm, kammerspillet Skal dere gå allerede?, vises. I denne filmen har hun på nytt fulgt reglene for dogmefilmer. Skuespilleren Kjersti Holmen spiller en av rollene i dette verket. I et intervju våren 2019 opplyste Hoel at hun har laget Skal dere gå allerede? uten noen form for statlig støtte, og at hun planlegger ordinær kinopremiere på denne filmen i løpet av høsten 2019.

Priser og utmerkelser (utvalg)

Dokumentarfilmen Skjønnheten eller udyret fra 1995 handlet om skogsdrift ved hjelp av hester, og vant Terje Vigen-prisen på Kortfilmfestivalen i Grimstad.
Spillefilmen Salto, salmiakk og kaffe deltok i 2004 på festivalen New Directors/New Films ved Museum of Modern Art i New York. Den vant noen måneder senere hovedprisen ved Filmfestivalen i Mannheim-Heidelberg.
International Trade Union Confederation

International Trade Union Confederation (ITUC) er resultatet av sammenslåingen av Frie Faglige Internasjonale og World Confederation of Labour (WCL) 1. november 2006 på en stiftelseskongress i Wien i Østerrike.
Ved sammenslåingen var det ingen vesentlige forskjeller mellom de to organisasjonene i faglige og politiske holdninger, noe som har bidratt til å gjøre sammenslåingen enklere.
ITUC representerer 175 millioner arbeidstagere i 305 medlemsorganisasjoner i 151 land og territorier.  LO, Unio og YS norske er medlemmer av ITUC.

Historikk

ITUC ble stiftet under samlingskongressen i Wien, Østerrike 1. – 3. november 2006.  Det var de to hovedsammenslutningene International Confederation of Free Trade Unions (ICFTU) og World Confederation of Labour (WCL) som slo seg sammen.  Guy Ryder ble valgt som den første generalsekretæren i organisasjonen og Sharan Burrow ble valgt til president.   
På organisasjonens andre kongress i Vancouver 21. – 25. juni tok australieren Sharan Burrow over generealsekretærvervet etter Guy Ryder som hadde blitt tilsatt i en lederstilling i ILO.  Michael Sommer fra tysk fagbevegelse ble valgt som president.
Frederik IIs bordhimmel

Frederik IIs bordhimmel, også kalt Frederik IIs tronhimmel, er et gobelin som ble utført etter tegninger av den nederlandske maleren Hans Knieper i 1586. Bordhimmelen var opprinnelig plassert i dansesalen på Kronborg slott sammen med Kronborgtapetene, men ble svensk krigsbytte under Karl Gustav-krigene (1657-1660). Bordhimmelen tilhører nå Nasjonalmuséet i Stockholm.
Aglo videregående skole

Historie

Byggene var opprinnelig gården Øvre Hammer, som den tyske okkupasjonsmakten beslagla i 1942 for å ombygge til soldathjem. I 1945 fikk gårdbrukeren tilbake gården, men fant ingen mening i å ombygge gården nok en gang, og solgte den og 10 mål jord til Trøndelag krets av Norges Kristelige Ungdomsforbund i 1947.
Norges Kristelige Ungdomsforbund drev bibelmisjonsskole på stedet fra 1947 til 1949, og Solhaugen pensjonat var i drift fra 1949 til 1956. I 1956 ble Solhaugen kjøpt av Kristenfolkets Edruskapsråd, som omgjorde stedet til et kurhjem for alkoholmisbrukere, og drev som rehabiliteringssenter frem til høsten 1989. I 1965 startet rehabiliteringssenteret et yrkeskurs i sveising, og denne ordningen la grunnlaget for senere skoledrift på stedet.
I 1984 ble Aglo videregående skole godkjent som egen videregående skole av myndighetene, og første rektor fra 1. august 1985 var Bjørn Hesselberg. Skolen og rehabiliteringssenteret drev så parallelt frem til 1989. Hesselberg satt i stillingen som rektor og daglig leder inntil 1. august 2010. Hesselberg ble da etterfulgt av Odd Anders With som daglig leder, og tidligere assisterende rektor Thomas Mo ble rektor. I 2019 er Gerd Bergesern senterets daglige leder mens Gørild Joramo er skolens rektor.
Ludvig Dybing

Karriere

Dybing var sønn av Jacob Svendsen og Karen Pedersdatter. Familien emigrerte til Australia i 1875, der han traff Frelsesarmeen i Port Pirie. Ludvig Dybing ble etterhvert soldat i Frelsesarmeen og før han bestemte seg for å bli offiser. Han reiste da til Frelsesarmeens offisersskole i London, der han startet 10. september 1885. 30. april 1886 var han ferdig utdannet offiser og fikk graden løytnant.

Freslesarmeen i Norge

Da Frelsesarmeen startet i Norge i 1888 så ble han tidlig sendt til Norge for å være med å starte opp arbeidet der. Straks etter at Frelsesarmeen var startet opp i Oslo, reiste Ludvig Dybing og stabsoffiser Jeanna Corneliussen til Stavanger for å forsøke å starte opp der, men dette mislykkes.
11. mars 1888 reiste  Ludvig Dybing, sammen med kadettløitnant Andreas Kristoffersen for å starte opp Arendal menighet, som var den første Frelsesarmekorps som ble startet utenom Oslo. 1. desember 1888 startet de opp i Drammen, 21. mars 1889 i Tønsberg og 10. september 1889 på Rodeløkka. 6. august 1890 ble han leder for Laurvig korps i Larvik, 15. januar 1891 ble han korpsleder i Bergen og 14. august 1891 korpsleder i Fredrikshald korps i Halden.

I England

21. oktober 1891 noterer Frelsesarmeens hovedkvarter noterer at han har «resignert», noe som vanligvis betyr at han har sluttet, men det kan se ut til at han kan ha hatt en liten pause og dratt tilbake til England. 
I 1894 giftet han seg med Clara i USA. De ble vidd av den verdenskjente amerikanske frelsesoffiseren Samuel Logan Brengle. I 1901 folketellingen i England så står han oppført som  «Salvation Army officer», gift med Clara, 28 år fra Kent, England. De bor i 1901 i Rotherham, Yorksire County i England. 
Ludvig Dybing var under første verdenskrig med i Frelsesarmeens Red Shield arbeid blant soldatene. Han ble pensjonert fra dette arbeidet i 1931, da med rangen kommandant. Storparten av sin tjeneste hadde han imidlertid i Storbritannia og ved sin død var han medlem i Frelsesarmeen korps i St. Mary Cray i Kent. Utenfor det vesle huset der han bodde, hang det i alle år et skilt med spørsmålet: Er du frelst?
Troppene til Håndball-VM 2017 for menn

Troppene til Håndball-VM 2017 for menn inneholder samtlige 24 tropper som ble tatt ut til Håndball-VM 2017 for menn i Frankrike fra 11. til 29. januar 2017.
Malmefjorden Idrettslag

Historikk

Klubben har siden den ble grunnlagt i 1957 hatt et seniorlag i fotball i de laveste divisjonene i Nordmøre og Romsdal Fotballkrets, og har siden 2011 spilt i 5. divisjon.

2011-sesongen

I 2011 klarte de akkurat ikke å rykke opp fra 5. divisjon, men måtte se seg slått av Bud som lå noen få poeng foran Malmefjorden. Malmefjorden stilte et samarbeidslag sammen med Ekko/Aureosen denne sesongen.
Kilde: Speaker.no
Ramnefjorden

Ramnefjorden eller Ramnfjorden er en fjord (egentlig et åpent havstykke) i Averøy kommune i Møre og Romsdal. Den ligger på nordvestsida av Averøya, ut mot havgapet i Norskehavet innenfor en rekke skjær og holmer som ligger ytterst i havgapet ved Ramngapet.
Ramnefjorden er rundt 12 kilometer lang, og går nordøstover fra Midtfjordsleia på Hustadvika i sørvest til området nord for Sveggen på Averøya. På sørsida av fjorden går en rekke sund og viker innover på Averøya, blant annet Hendvika, som går sørover til Sundsfjorden og Sveggevika på østsida av Ekkilsøya.
Hestskjæret fyrstasjon ligger som ledfyr inn mot Averøya.
Teokrati

Etymologi

Ordet teokrati er avledet fra greske θεοκρατία, theokratia, i betydningen «Guds styre». Det er sammensatt fra θεός, theos, «gud», og κρατέω, krateo, «å styre». Således var betydningen på gresk «styre av gud(ene)». Begrepet ble skapt av det jødiske historikeren Josefus på 100-tallet e.Kr. for å beskrive den karakteristiske styreformen til jødene, den form for styre hvor Gud er anerkjent som den øverste hersker og hans lover (Moseloven) danner vedtektene i de hellige skrifter. Begrepet beskrev opprinnelig det prestelige styre i oldtidens Israel før monarkiet.  Josefus argumenterte at mens menneskeheten hadde utviklet mange former for styresett, kunne de fleste bli innordnet følgende tre typer: monarki, oligarki og demokrati. Styresettet til jødene var imidlertid særegent, og Josefus kom med begrepet teokrati for å beskrive denne, opprettet av Moses, hvor Gud er eneveldig og hans ord er lov.

Teokratier

I den mest vanlige bruken av begrepet teokrati, hvor noen sivile herskere er identiske med noen ledere av den dominerende religion (for eksempel den bysantinske keiseren som kirkens overhode), politikken er enten identisk eller sterkt influert av prinsippene til en religion (ofte flertallets religion), og styret hevder å herske på vegne av Gud eller en høyere makt, som spesifisert av den lokale religionen. Men, i motsetning til andre styreformer, kan et teokrati være unikt i at det administrative hierarkiet til regjeringen ofte er identisk med det administrative hierarkiet. Dette skiller et teokrati fra styreformer som har en statsreligion eller fra tradisjonelle monarki hvor lederen av staten hevder at hans eller hennes autoritet kommer fra Gud.
Eksempler på to stater som kan betegnes som teokratier er Vatikanstaten og Iran. I førstnevnte er Paven statsoverhode. Det meste av territoriet til Vatikanstaten er regulert av italienske lover. Det sistnevnte kan betegnes som et teokrati eller prestestyre, i den forstand at landet har en ayatollah med svært vide fullmakter til å prege utviklingen. Den islamske republikken Iran har hatt denne religiøse styreformen siden 1979.
Et mer bokstavelig begrep for det som vanligvis menes med «teokrati» er «ekklesiokrati», som poengterer styret til en religiøs leder eller et religiøst legeme i navnet til Gud, i motsetning til det bokstavelige styret til Gud. Bruken av dette begrepet begrenses gjerne til den kristne sfære, ettersom det betyr «kirkestyre».
Absolutistisk teokrati betegner en styreform med en hersker og et presteskap som mener de har fått sin makt i fra guder. Absolutistisk teokrati var brukt som styreform i Egypt ca. 2000 f.kr.