google/wiki40b huggingface dataset:
Carl von Cardell

Bakgrunn

Cardell var sønn av justisborgermesteren i Dennim Karl Friedrich Kobes og Wilhelmina Kolhard. Han var sannsynligvis elev ved Dennims latinskole og deretter i 1779 ved Dennims gymnasium. I 1780 begynte han i militærtjeneste ved det prøyssiske ingeniørkorpse (svensk: pontonjärkåren) i Berlin, avla offisereksamen i 1786 og ble fenrik i 1787.

Til Sverige

Cardell gikk i svensk tjeneste i 1789 som kaptein ved Hinzensternska infanteribataljon. Året etter tok han avskjed fra sin prøyssiske tjeneste og i fikk i begynnelsen av 1791 tillatelse til å gå i svensk tjeneste. Da hadde han allerede året før blitt tildelt tysk adelskap med navnet Kobes von Cardell.
Etter forslag fra Cardell ble det i 1792 opprettet en tropp med ridende artilleri i Stralsund i svensk Pommern. Det ble dermed skapt en mobil enhet for artilleristøtte til kavaleriet, Cardell ble der major samme år og brigadesjef for det nyoppsatte ridende artilleriet i 1793. I 1795 ble han utnevnt til oberstløytnant og generaladjutant for flygeln. I 1807 ble han utnevnt til oberst og sjef for Kungl Wendes artilleriregemente der alt ridende artilleri inngikk. I 1813 ble han generalmajor. I 1816 ble han generalfelttøymester og sjef for artilleriet og i 1820 ble han utnevnt til generalløytnant.
Da den svenske arméen i 1813 gikk i felt, fikk von Cardell kommando over reserveartilleriet og gjorde med det betydelig innsats i slaget ved Großbeeren, slaget ved Dennewitz og folkeslaget ved Leipzig i 1813. Han deltok også som sjef for feltartilleriet i felttoget mot Norge i 1814.
I 1815 fikk han i oppdrag å lage en plan for nyorganisering av det svenske artilleriet, både med hensyn til materiell og personale. Denne planen ble fastlagt i 1816, von Cardell ble også utnevnt til leder for det svenske artilleriet. I stillingen som generalfelttøymester la han ned mye arbeide vedrørende produksjonen av krutt og våpen. På hans forslag ble det også i 1818 opprettet et artilleriläroverk ved Marieberg (den senere Krigshögskolan).
Calr von Cardell var en av Krigsvetenskapsakademins stiftere i 1796 og ble i 1815 akademins æresrepresentant (svensk: hedersledamot). Han ble i 1818 friherre.
SES Astra

SES Astra SA er et selskap underlagt SES (Société Européenne des Satellites), basert i Betzdorf i østlige Luxembourg som eier og opererer en rekke kommunikasjonssatelitter ved navn Astra som overfører bortimot 2490 analoge og digitale fjernsyns- og radionkanaler til rundt 122 millioner husholdninger over hele Europa.
Selskapet ble dannet i 1985 som Société Européenne des Satellites (SES), som Europas første private operatør av satellitter. Deres motto er for øyeblikket «Your Satellite Connection to the World» («Din satellittforbindelse til verden»).
Den første kunden av SES Astra var Sky Television som leide fire transpondere på Astra 1A for lanseringen av deres fjernsynssendinger i 1989. Astra er medlem av Hybrid Broadcast Broadband TV (HbbTV), et konsortium av fjernsyn- og internettselskaper (som også omfatter Humax, Philips, OpenTV, Espial og ANT Software) som fremmet og etablerer en åpen europeisk standard kalt HbbTV for å motta bredbåndsTV og multimediainnhold på bredbånd innenfor ett felles brukergrensesnitt.
Röksteinen

Röksteinen er en av Sveriges mest kjente runesteiner og har verdens lengste runeinnskrift i stein, totalt rundt 760 tegn. Steinen befinner seg ved Rök kirke i Östergötland og dateres til tiden rundt 800 etter Kristus. Runene oppgis være ristet av Varinn til minnet av Vámoð. Størstedelen av dem tilhører vikingtidens kortkvisttype, men i deler av innskriften bruker risteren urnordiske runer. I noen deler blir forskjellige typer av chifferskrift brukt. I Östergötlands runinskrifter har steinen nummer 136, hvilket gir den runeinnskriftssignum Ög 136.
Steinen er en blokk av lys grå finkornet granitt, 3,82 m høy (derav 1,25 m under markflaten), 1,38 m bred og mellom 19 og 43 cm tykk. Bergarten tilsier at den sannsynligvis er brutt et sted i nærheten.

Steinens historie

Röksteinen ble etter alt å dømme reist en gang i første halvdel av 800-tallet. Språket og utformingen av runene tyder på dette.
Man vet ikke hvor steinen opprinnelig sto, men antakelig har det ikke vært særlig langt unna kirkestedet der den nå står. Rök gamle kirke ble bygd en gang på 1100-tallet, og ved siden av den ble det oppført et hus for oppbevaring av tiende. I grunnmuren til dette lå runesteinen innmurt med innskriften på utsiden av muren. På begynnelsen av 1600-tallet ble den oppdaget av antikvaren Johannes Bureus, som tegnet den av og publiserte tegningen i hans Monumenta Sveo-Gothica hactenus exsculpta, utgitt i 1624. På 1670-tallet var Johan Hadorph, antikvar og sekretær i Antikvitetsverket, på stedet og fikk gjengitt steinen på et tresnitt. Dette ble publisert i 1750 i Johan Göranssons runologiske verk Bautil. 
Kirken og tiendehuset ble revet i 1843, og da ble det oppdaget runer på alle fire sider av steinen. Prosten sørget for å få tegnet av samtlige runer, og deretter ble steinen murt inn i våpenhuset på den nye kirken. I 1862 tok Vitterhetsakademien initiativ til å få brutt steinen ut igjen, og den ble reist ved den vestre kirkegårdsmuren. I 1933 ble den flyttet til sin nåværende plass utenfor kirkegården under et beskyttelsestak. 
På høyre side av baksiden er en skade som trolig skriver seg fra da den ble tatt ut av muren i 1843. På den venstre smalsiden er en skade som etter graden av forvitring å dømme skriver seg fra tiden før steinen ble murt inn på 1100-tallet.
Nordic Mining

Historie

Nordic Mining ASA var opprinnelig del av petroleumsaktør Rocksource ASA, og ble 23. februar 2006 utskilt som selvstendig selskap. Med seg fikk de Rocksources mineralrelaterte eiendeler og forpliktelser. Senere i 2006 tok de også over rettigheter som ConocoPhillips Investments Norge AS hadde til Engebø-funnet.

Informasjon

Nordic Mining ASA er et allmennaksjeselskap, og står i Foretaksregisteret med organisasjonsnummer 989 796 739. Selskapets aksjer er siden 14. september 2007 notert på Oslo Axess (ticker: NOM.OAX), som tilhører Oslo Børs. Dessuten noteres de på First North (ticker: NOMo.ST) i Stockholm.
Okuyoshino vannkraftverk

Okuyoshino vannkraftverk er et vannkraftverk i Okuyoshino-dalen ved byen Tosa, langt nord i prefekturet Kochi i Japan, som drives med pumpeverk for kraftproduksjon. Det er den svært korte sideelva Okuyoshino til elva Yoshino midt på øya Shikoku som er regulert og gir kraft til anlegget. Installert effekt er om lag 1 206 MW, fordelt på seks turbiner/generatorer fra Toshiba installert i 1979. Den ene av reservoarene er knyttet til Asahi-demningen.
Fallhøyden (hydraulic head) er på 505 meter.
Personalhøyhet

Personalhøyhet (også kalt «det aktive personalitetsprinsipp») er et juridisk begrep for myndighetenes grunnlag for å hevde jurisdiksjon over sine egne statsborgere på statens territorium og i utlandet. Stater kan ikke hevde jurisdiksjon over utlendinger, med mindre de befinner seg på statens territorium. Se territorialhøyhet. Unntaket er dersom det eksisterer en folkerettslig avtale mellom statene.
For eksempel nekter norske myndigheter nordmenn å kjøpe sex i utlandet, se prostitusjon.
Kortbane-VM i svømming 2010 – 50 meter brystsvømming menn

50 meter brystsvømming for menn under Kortbane-VM i svømming 2010 fant sted i Dubai Sports Complex med forsøksheat og semifinaler 18. desember og finale 19. desember.
Aleksander Hetland representerte Norge og vant bronsemedaljen.
Macalester College

Rangeringer

U.S. News & World Report rangerte Macalester College som nummer 24 blant liberal arts-collegene i USA i 2015, Forbes plasserte det på 67.-plass blant alle colleger i USA, mens Washington Monthly rangerte det som nr. 7 av amerikanske liberal arts-colleger i 2014.
Macalester College var ikke å finne blant de 500 beste universitetene i verden i Times Higher Education World University Rankings 2014-2015, i QS World University Rankings for 2014 eller i Academic Ranking of World Universities (Shanghai-rankingen) for 2014.
Philippe Van Parijs

Utdanning

Philippe Van Parijs studerte filosofi, jus, politisk økonomi, sosiologi og lingvistikk ved Facultés Universitaires Saint-Louis (Brussel) og Université Catholique de Louvain, Oxford, Bielefeld og California (Berkeley). Han har doktorgrad i samfunnsvitenskap (Louvain, 1977) og i filosofi (Oxford, 1980).

Karriere

Han er professor ved avdeling for økonomiske, sosiale og politiske vitenskaper ved Université Catholique de Louvain (UCL), hvor han leder Hoover Chair for økonomisk og sosial etikk siden etableringen i 1991. Han har også vært gjesteprofessor ved Harvard Universitys Institutt for filosofi siden 2004, og ved Høyere Institutt for filosofi på Université Catholique de Louvain siden 2006.
Han har også hatt stillinger som besøkende vitenskapsmann ved universitetene i Amsterdam, Manchester, Siena, Québec (Montréal), Wisconsin ( Madison), Maine (Orono) og Aix-Marseille, på European University Institute (Firenze), Russian Academy of Sciences (Moskva), det føderale universitetet i Rio de Janeiro, kinesisk Academy of Social Sciences (Beijing), de katolske fakulteter Kinshasa (Kongo), All Souls College (Oxford), Yale University, Sciences Po (Paris), Catholic University of Uruguay, det autonome universitetet i Barcelona og École normale supérieure (Paris).
Van Parijs er en av grunnleggerne av Basic Income European Network (BIEN), som i 2004 ble Basic Income Earth Network. Han er medlem av The Royal Academies for Science and the Arts of Belgium, International Institute of Philosophy, det europeiske akademi for vitenskap og kunst og fellow ved British Academy. 2001 ble han tildelt den belgiske Francqui-prisen.
Fartsgrenser i Østerrike

Fartsgrenser i Østerrike er for personbiler og motorsykler 50 km/t innen tettbygd strøk og 100 km/t utenfor tettbygd strøk, med mindre noe annet er skiltet. 
På motorveier er den generelle fartsgrensen for personbiler og motorsykler 130 km/t, og gjelder om ikke annen hastighet er skiltet. I 2018 ble fartsgrensen på deler av motorveien A1 satt opp til 140 km/t som en foreløpig prøveordning. 
For tyngre kjøretøy, busser og biler med tilhenger, gjelder en del ytterligere fartsbegrensninger.
Tjatse

Tjatse (norrønt Þjazi, dansk Tjasse, engelsk Thiazi) er i norrøn mytologi av jotneætt. Han er far til skigudinnen Skade som ble ulykkelig gift med Njord. Tjatse bor i Trymheim i Jotunheim.

Bortførelsen av Idunn

I kvadet «Høstlang» (Haustlong), diktet av skalden Tjodolv den kvinverske (ca. 900 e. Kr.), gjenfortelles en kjent myte: gudene Odin, Loke og Høne holder på å steke en okse som et offer og et hellig måltid (heilig skutli) når jotnen Tjatse dukker opp i hammen til en flyvende ørn. Tjatse fortroller måltidet slik at det ikke blir mørt. For å forhindre den negative prosessen blir gudene tvunget til å inviterere Tjatse med til måltidet. 
Loke fordeler maten, men Tjatse grabber likevel til seg de beste stykkene. Loke blir forbannet og slår etter ørnen med en stang. Tjatse river til seg stangen og flyr bort med Loke hengende etter. Loke ber om å bli sluppet trygt ned. Til gjengjeld krever ørnen Tjatse gudinnen Idunn og eplene hennes.
Sukhothai

Sukhothai er provinshovedstaden i provinsen Sukhothai i det nordlige Thailand. Befolkningen anslås (2005) til 40 200.
Ødegardsfjorden

Ødegardsfjorden er en liten fjord i Larvik kommune i Vestfold. Den strekker seg ikke mere enn i underkant av én kilometer nordover fra Skagerrak og er mere for en bukt å regne. Vest for Ødegardsfjorden ligger Trafjorden og i øst ligger Naverfjorden.
Hindarkvartetten

Uroppførelser

Hindarkvartetten uroppførte mange norske verk i NRK radio og i konsertsaler innen- og utenlands. De var også hyppige gjester i NRK fjernsynet i ulike programmer. Ved Festspillene i Bergen var de hyppige gjester. Blant komponistene som skrev med Hindarkvartetten for øye og øre er Leif Solberg som også hadde undervist Hindarbrødrene i teori og harmonilære i Hindarbrødrenes unge år på Fåberg og Lillehammer. En annen komponist som nøt godt av Hindarkvartettens oppmerksomhet var Edvard Fliflet Bræin.

Arbeidsform

Johs. Hindar var administratoren, som forhandlet platekontrakter og konsertengasjementer og administrerte kvartetten med velopplagt ro og overblikk. De tre Hindarbrødrene spilte i Bergen Filharmoniske Orkester fram til 1949 da de alle tre ble ansatt i Oslo Filharmoniske Orkester. Johs. Hindar underviste i kammermusikk ved Norges musikkhøgskole noen år og var mangeårig formann for Filharmoniens programkomité. Ved orkestrets framføringer av Gustav Mahlers symfoni nr. 8 spilte han mandolin under Mariss Jansons' ledelse.
Alle musikerne i Hindarkvartetten var orkestermusikere på heltid, og prøvevirksomheten måtte finne sted mellom orkestertjeneste, pedagogisk virke og plateinnspillinger.
Kjøtteter

Jegere og åtseletere

En kjøtteter vil i de fleste tilfellene fange og drepe det dyret det får kjøtt fra, og vil således også være en predator. Dette er ikke alltid tilfelle. En del dyr livnærer seg nesten utelukkende på åtsler (slik som mange gribbearter). Slike åtseletere vil være kjøttetere, uten å være predatorer. I noen tilfeller vil grensen mellom de to være vanskelig å trekke, slik som med komodovaran. Komodovaranen vil bite og gi et infisert sår som kan ta livet av byttet senere, hvorpå den sporer opp kadaveret og spiser det.

Parasitter som kjøttetere

En del parasitter vil også kunne betraktes som kjøttetere, i den grad de lever av å spise vevet til landlevende virveldyr, slik som Guinea-orm, loa loa og trikiner, som alle lever i muskelvev hos menneske.
Fang Xuanling

Fang Xuanling (kinesisk: 房玄齡, pinyin: Fáng Xuánlíng, født i 579; død 18. august 648 i Jinan i det som i dag er provinsen Shandong i Kina), født Fang Qiao (房喬, Fáng Qiáo), posthumt navn Hertug Wenzhao av Liang (梁文昭公, Liáng Wénzhāo Gōng) var politiker og historiker under det kinesiske Tangdynastiet. Han og hans etterfølger Du Ruhui ble for ettertiden stående som forbildet på den gode kansler.
Fang Xuanlings innflytelse på keiser Tang Taizong var svært stor.
Yangzhou kullkraftverk

Yangzhou kullkraftverk, eller Yangzhou-2, er et kullkraftverk i byen Yangzhou i provinsen Jiangsu, i det østlige Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 2 400 MW fordelt på 4 like store turbiner á 600 MW hver. Anlegget stod ferdig med første byggetrinn (1.200 MW) i 1998, og kapasiteten ble siden fordoblet. Operatør er China Resources Power Holding Co Ltd, som eier 45% av anlegget, en annen stor eier er China Power Investment Co.
McMeekin kullkraftverk

McMeekin kullkraftverk er et kullkraftverk ved Columbia, delstaten Sør-Carolina i det østlige USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 294 MW, fordelt på 2 blokker / turbiner. Operatør er energiselskapet SCANA.
Anlegget ble bygget ut i årene omkring 1955–1958. Brenselkilden er sub-bitumenøst kull. Utslippene av CO2 i 2006 var totalt 1.467.091 tonn.
Julie Gardner

Liv og virke

Gardner ble født i Neath og hun vokste opp i Glynneath. Hun gikk på Neath Tertiary College og studerte engelsk ved University of London. Hun jobbet opprinnelig som lærer før hun i midten av 1990-årene bestemte seg for å jobbe innen TV. Hennes første jobb var som sekretær til produsenten på den andre produksjonsblokken av BBC Twos dramaserie Our Friends in the North. Hun fikk senere jobb som manusredigerer og deretter som produsent hos BBC på dramaserier som Silent Witness og The Mrs Bradley Mysteries.
I 2000 begynte Gardner å jobbe som development producer hos London Weekend Television. Der produserte hun drama som Me and Mrs. Jones og en oppdatert versjon av Othello skrevet av Andrew Davies. Mens hun var der, begynte hun å jobbe med den walisiske forfatteren Russell T Davies på serien Casanova.
I 2003 fikk hun jobben som head of drama hos BBC Wales og hun tok Davies' Casanova-prosjekt med seg. Gardners første oppdrag var å starte opp igjen produksjonen av Doctor Who. Hun tok kontakt med Davies, som tidligere hadde ytret et ønske om å jobbe på serien, og de begynte å jobbe med å bringe Doctor Who tilbake til TV-skjermene. Serien hadde premiere i mars 2005.
Gardner var BBCs representant i produksjonen av The Girl in the Café (2005), som var skrevet av Richard Curtis i forbindelse med kampanjen Make Poverty History. Hos BBC Wales bestilte hun også BBC One-dramene May 33rd (2004), Dad (2005), The Chatterley Affair (2006) og Life on Mars (2006–2007).
Gardner og Davies har også samarbeidet med å produsere seriene Torchwood og The Sarah Jane Adventures, som begge er basert på Doctor Who.
I september 2006 ble det kunngjort at Gardner ville ta over Jane Tranters stilling som controller av drama commissioning hos BBC Television etter at Tranter ble forfremmet til head of fiction. Gardner vil dog bli i stillingen hos BBC Wales og hun vil utføre begge jobbene samtidig frem til 2009. Da vil Piers Wenger ta over hennes stillinger hos både BBC Wales og Doctor Who.
Hun har fått æren for en økning i produksjon av drama i Wales og i 2007 sa waliseren Andrew Davies at hun er det beste som noen gang har hendt walisisk drama.
Absalon Pedersson Beyer

Bakgrunn

Absalon Pedersson Beyer ble tidlig foreldreløs, og da han var 6 år gammel sendte onkelen ham til Bergen for å begynne på den lærde skole, der han gikk til han var 15 år. Biskop Gjeble Pederssøn, som var Norges første protestantiske biskop, la merke til hans begavelse, og tok ham til seg som sin egen. Gjeble sendte ham til universitetet i København i 1544, der han bodde hos Sjællands biskop, Peder Palladius, en av Europas fremste teologer på den tiden. Absalon studerte i København i 5 år. I 1549 dro han til Wittenberg, reformasjonens arnested, der han studerte i 2 år hos Filip Melanchton, en av reformasjonens fremste menn. I 1551 tok han magistergraden i København, og han dro hjem til Bergen i 1552. Samme år giftet Beyer seg med Anne Pedersdotter, som var fra Trondheim. Hun var søster til lagmann Søren Pedersson, som han hadde studert sammen med i København.
Sun Yingjie

Karriere

Fra 1997 til 2000 fokuserte hun utelukkende på maraton. I det kinesiske mesterskapet i oktober 1997, debuterte hun på maraton med tiendeplass, med tiden 2:32:43. I 1998 løp hun sitt første maraton under 2:30 (2:25:45) under det kinesiske mesterskapet i Tianjin. I VM i Sevilla i 1999 endte hun på tolvteplass med tiden 2:30:12. 
I 2001 etter å ha endt som nummer tre på 5000 meter (15:02.70), og nummer tre på 10,000 meter (31:49.47) i det kinesiske mesterskapet, begynte hun å  satse mer på kortere distanser. Under Asia-lekene i Busan i 2002, tok hun gullmedalje på 5000 meter (14:40.41) og på 10,000 meter (30:28.26). Tiden på 10,000 meter var den nest beste i verden i 2002. 
I oktober 2003 ble hun den første kinesiske kvinne, og fjerde i historien til å bryte 2:20:00 grensen på maraton, da hun vant Beijing Maraton med tiden 2:19:39. Etter et skuffende OL i Athen i 2004, med åttendeplass på 5000 meter (15:07.23), og sjetteplass på 10,000 meter (30:54.37), slo hun tilbake ved å vinne VM i halvmaraton i oktober, med tiden 68:40. Året etter under VM i Helsingfors, klarte hun kun ellevteplass på 5000 meter (14:51.19), og syvendeplass på 10,000 meter (30:33.53). Senere på året tok hun sin fjerde strake seier i Beijing Maraton med den glimrende tiden 2:21:01.

Tidenes 10,000 meter

I VM i 2003 oppnådde hun sin største suksess med bronse på 10,000 meter (30:07.20). Løpet er regnet som tidenes 10,000 meter, hvorav de fire første fikk notert de 3.-6. raskeste tidene gjennom historien. To kontinentale-, fem nasjonale-, og en juniorrekord ble satt i dette løpet. Sun ledet det meste av tiden, med ble fraløpt av to etiopiske løpere på den siste runden.

Utestengelse

I 2004 ble Yingjie utestengt i to år etter en positiv dopingtest på androsteron.

Annet

Sun Yingjie har et lett gjenkjennelig løpesett, med nesten helt utstrekte armer.
Tømmerup (Amager)

Tømmerup er en landbruks- og gartneribebyggelse på Amager ved København. Navnet skal stamme fra en mann med navnet Tumi.  
Tømmerup var en gang en av øyas større landsbyer. Den består av en rekke gårder og har bevart en viss landlig karakter, der den ligger i en smal kile mellom parsellhuskvarter og Københavns Lufthavn. Tidligere gikk Amager Landevej rett igjennom Tømmerup på sin vei til Store Magleby og Dragør.
2 km øst for landsbyen lå Tømmerup stasjon, en del av den nedlagte Amagerbanen. Stasjonen var kjent for transport av nattrenovasjon (også kalt latrin) på spesialvogner til utkjørsel på markene til de omkringliggende gårder og gartnerier. Fra 1914 til 1915 var her også et sidespor til virksomheten Jens Villadsens Fabrikker A/S, kjent for bygningsmaterialet ICOPAL. På grunn av utvidelse av lufthavnen, måtte Amagerbanen i slutten av 1950-årene nedlegges, men stasjonen i Tømmerup ble stående helt til 1968. Nabolandsbyen, Maglebylille, ble ved samme anledning jevnet med jorden.
Laura Lee Hope

Laura Lee Hope er et pseudonym benyttet av Stratemeyersyndikatet i barnebokserien Bobseybarna. Laura Lee Hope ble første gang benyttet som forfatternavn i 1904 og de egentlige skribentene i serien har vært Edward Stratemeyer, Howard og Lilian Garis, Elizabeth Ward, Harriet (Stratemeyer) Adams, Andrew E. Svenson, June M. Dunn, Grace Grote og Nancy Axelrad.
Skarvan

Skarvan (sørsamisk: Tjohkeleh) er en gruppe fjell i Skarvan og Roltdalen nasjonalpark. Området er delt mellom kommunene Stjørdal, Meråker og Selbu i Trøndelag. Den høyeste toppen, Storskarven rager 1171 meter over havet. Fra utsiktspunktet kan man se store deler av Trøndelag, inn i Sverige i øst, og Dovrefjell i sørvest.
Det høyeste fjellet, Storskarven, har markert seg i norsk flyhistorie. Fjellet ligger ca. 3 mil sør for Værnes. I 1941, under andre verdenskrig styrtet et tysk bombefly i fjellet, og i juli 2000 styrtet et småfly i fjellet etter avgang fra Meråker flyplass, Øian.
Folkerepublikken Kampuchea

Folkerepublikken Kampuchea (khmer: សាធារណរដ្ឋប្រជាមានិតកម្ពុជា) ble grunnlagt i Kambodsja av FUNSK, en gruppe kambodsjanske venstreorienterte som var misfornøyd med Røde Khmer, etter å ha styrtet Demokratisk Kampuchea, Pol Pots regjering. Hjulpet av en invasjon fra Vietnam, som fortrengte Røde Khmer-hæren, ble Vietnam og Sovjetunionen de viktigste allierte.
Folkerepublikken Kampuchea mislyktes i å sikre FNs anerkjennelse på grunn av en diplomatisk intervensjon av Folkerepublikken Kina, Storbritannia, USA og ASEANlandene på vegne av den avsatte Pol Pots regime. Det kambodsjanske setet i FN ble holdt av en koalisjon bestående av Røde Khmer og to ikke-kommunistiske fraksjoner, Khmer-folkets nasjonale frigjøringsfront og prins Norodom Sihanouks FUNCINPEC. Imidlertid ble folkerepublikken Kampuchea betraktet som de facto regjering i Kambodsja mellom 1979 og 1993, men med begrenset internasjonal anerkjennelse.
Folkerepublikken ble omdøpt til Staten Kambodsja, Etat du Cambodge, khmer រដ្ឋ កម្ពុជា' (Roet Kampuchea), i løpet av de siste fire årene av sin eksistens i et forsøk på å tiltrekke seg internasjonal sympati. Likevel ble de fleste av lederne og ettpartistrukturen beholdt i en overgangsperiode som til slutt endte med gjenopprettingen av Kongedømmet Kambodsja. Folkerepublikken Kampuchea/Staten Kambodsja eksisterte som en kommuniststat fra 1979 til 1991, det året det herskende partiet forlatt sin marxist-leninistiske ideologi.
Etableringen av Folkerepublikken Kampuchea kom i kjølvannet av den totale ødeleggelsen av landets institusjoner, infrastruktur og intelligentsia som Røde Khmers styre forårsaket. Til tross for sine iboende svakheter og svake odds, som inkluderte å bli avfeid som et lydrike til Vietnam, tunge økonomiske sanksjoner, samt en ødeleggende borgerkrig, forble Folkerepublikken Kampuchea sterkere enn sine fiender. Det overvant fattigdom og internasjonal isolasjon og var i stand til å oppnå gjenoppbyggingen av Kambodsja som en nasjon.