Helmuth James von Moltke

Bakgrunn

Helmuth James von Moltke var medlem av den mecklenburgske adelige slekten Moltke. Han var sønn til den schlesiske godseieren greve Helmuth von Moltke (1876-1939), en av medgrunnleggerne til Christian Science i Tyskland, og brorsønns sønnesønn til den berømte tyske feltmarskalken Helmuth Karl Bernhard von Moltke (1800-1891). Han arvet ved farens død den grevelige familiens slektsgods i Kreisau, nåværende Krzyzowa, Dolny Slask, i Schlesien. Moren Dorothy Rose-Innes var britiskættet sørafrikansk og datter til sjefsdommeren i Sør-Afrikas høyesterett, James Rose Innes. Moltke giftet seg i oktober 1931 med Freya Deichmann (1911-2010), som han hadde lært å kjenne i Østerrike.

Juristkarriere

Moltke studerte, mot farens ønske, jus i Breslau, Wien og Berlin 1927-1929. I Berlin lærte han å kjenne nasjonaløkonomen Hermann Schwarzwald, som introduserte ham for mange av tidens kjente kulturprofiler, som Carl Zuckmayer, Egon Friedell, Bertolt Brecht og Helene Weigel.
I 1935 avstod han fra å gjøre en karriere som dommer, da han i så fall skulle ha vært tvunget til å bli medlem i NSDAP, og virket i stedet som advokat med Karl von Lewinski og deretter sammen med Paul Leverkuehn. Han representerte blant annet jødiske familier som ble rammet av «arisering» og tvangssalg av eiendom, for eksempel den kjente restauratørfamilien Kempinski.
Med sin ekspertise innen internasjonal folkerett og privatrett foretok han ofte utenlandsreiser i tjenesten, og i 1935-1938 gjennomgikk han også en britisk juristutdannelse til barrister. Meningen med det var å kunne virke som advokat i utlandet dersom familien skulle bli tvunget til å utvandre.

Andre verdenskrig

Etter andre verdenskrigs utbrudd i september 1939 arbeidet han på avdelingen for folkerett i den tyske etterretningstjenesten Abwehr, under admiral Wilhelm Canaris. Hans arbeidsoppgaver bestod av informasjonsinnsamling for Wehrmacht av opplysninger fra militærattachéer og utenlandske aviser. Derutover skulle han være ansvarlig for sambandsspørsmål mellom Oberkommando der Wehrmacht (OKW) og Auswärtiges Amt og skrive uttalelser i folkerettslige spørsmål. Moltke håpet på å gjennom denne rolle kunne påvirke Wehrmachts handlemåte i humanitær retning, og ble støttet av sine overordnede, admiral Canaris og Hans Oster, som også var motstandere av Hitlers politikk. Britiske etterretningsdokumenter fra denne tiden, offentliggjort først i 2007, viser at Foreign Office var vel underettet om von Moltkes sympatier. Moltke kjente godt forholdene i Storbritannia (moren var av engelsk opphav). Mens krigen pågikk opprettholdt han forbindelsene til Storbritannia.
I 1940 ble det rundt Moltkes hjem i Kreisau dannet en gruppe personer omkring von Moltke og Peter Yorck von Wartenburg, såvel konservative og sosialister som kristne, som la planer for et nytt postnazistisk og demokratisk Tyskland. Gruppen ble derfor kalt Kreisaukretsen. Moltke knyttet kontakt med andre motstandssympatisører og inntok en drivende rolle i Kreisaukretsen, der hans store ressurs var å kunne samle representanter fra atskilte deler av det tyske samfunnet og få dem til å kompromisse seg frem til en felles programerklæring.
Moltke informerte den norske motstandsbevegelsen/London-regjeringen om Wannsee-konferansen.
Moltke ble arrestert i 19. januar 1944 i forbindelse med utrenskningene av motstandselementer innen Abwehr. Kreisaukretsen forble dog lenge ukjent for myndighetene, og ble avslørt først etter 20. juli-attentatet mot Adolf Hitler.
Moltke ble dømt til døden i rettergangene etter attentatet av Volksgerichtshof 11. januar 1945. Det kunne imidlertid ikke bevises at Moltke selv hadde vært innblandet i kuppforsøket, selv om flere andre medlemmer av kretsen etter at Moltkes ble arrestert var blitt innblandet i kupplanene. Dommeren Roland Freisler motiverte dødsdommen med det faktum at Kreisaukretsen hadde lagt planer for en forandring av det tyske samfunn etter Hitler, noe som av Freisler ble ansett å være høyforræderi.
Moltke ble henrettet ved hengning i Plötzenseefengselet i Berlin 23. januar 1945.
Hans enke, Freya von Moltke, utvandret etter krigsslutten med barna til Sør-Afrika og bosatte seg senere i USA. Også hun hadde vært med på Kreisaugruppens diskusjoner. Hun medvirket til at parets korrespondanse fra fengselstiden ble publisert, og var også aktiv i grunnleggelsen av den ideelle stiftelsen ved parets tidligere hjem i Kreisau. Hun døde i 2010 i Norwich i Vermont.