google/wiki40b huggingface dataset:
Étienne François Louis Honoré Letourneur

Liv og virke

Han ble født i Manche og studerte ved en militær skole før han tjenestegjorde i Cherbourg. I 1792 ble han valgt inn til den lovgivende forsamlingen for Manche, og han stemte i favør av kong Ludvig XVIs henrettelse, mot en betinget dom (men i favør av muligheten for å senere kunne appellere til folks barmhjertighet). 
Letourneur tjente på republikkens landsmøte som oppsynsmann i forsvaret under beleiringen av Toulon, og han tok oppgaven med å reorganisere den franske Middelhavetsflåten. Han hadde diverse politiske roller og posisjoner før han gikk tilbake til militæret igjen. 
Letourneur ble utpekt som Napoléon Bonaparte sin préfet av Loire-Inférieure departementet, og deretter ble han rådgiver for Cour des Comptes. Likevel ble Letourneur forvist etter avsluttingen av det franske riket, og han levde resten av sitt liv i Brussel.
Berniece Baker Miracle

Biografi

Moren hennes, Gladys Pearl Monroe, giftet seg tre ganger. Første ekteskapet var i 1917 da hun giftet seg med Jasper Baker fra Kentucky og fikk to barn: Robert Kermit «Jackie» Baker (født 24. januar 1918) og senere Berniece. Begge barna ble født i Los Angeles, men etter foreldrenes skilsmisse kidnappet faren barna og flyttet til Kentucky, der han giftet seg på nytt med den 13 år eldre enken Maggie Mills. I 1923 reiste Gladys til Kentucky for å se barna, men etter en krangel med Baker-familien reiste hun kort tid etter tilbake til California. Barna hadde etter dette ingen kontakt med henne. Etter en rekke alvorlige ulykker døde «Jackie» som 14-åring av nyresvikt. Gladys' andre ekteskap var med Martin Edward Mortensen som hun giftet seg med i 1924, men de ble separert fire måneder senere. I 1926 fødte hun datteren Norma Jeane Mortenson, som senere ble skuespillerinnen Marilyn Monroe. Gladys' tredje ekteskap var med John Stewart Eley.
Berniece giftet seg med ungdomskjæresten Paris Miracle den 7. oktober 1938 og deres eneste barn, Mona Rae, ble født 18. juli 1939. Mens hun var gravid fikk Berniece et brev fra moren der hun fikk vite at hun hadde en halvsøster; Norma Jeane Baker. De to halvsøstrene møttes for første gang i 1944 etter å ha brevvekslet en lengre periode. De holdt kontakten helt frem til Monroes død i 1962. Etter Monroes død arrangerte Miracle og Monroes tidligere ektemann, baseballspilleren Joe DiMaggio, begravelsen hennes, med assistanse fra Inez Melson, Monroes tidligere forretningsfører, som nå var deres felles mors verge.
Miracle har jobbet som fabrikkinspektør, kostymedesigner og regnskapsfører. I 1994 skrev hun sammen med datteren Mona Rae boken My Sister Marilyn, der de både fortalte om sin berømte slektning og deres felles familiehistorie. Utenom dette har hun holdt en lav profil i media og unngått å uttale seg om Monroe.
Mahalia Jackson

Tidlig liv

Mahalia vokste opp i New Orleans, Louisiana.Hun vokste opp i en storfamilie der ikke mindre enn 13 mennesker bodde i den samme leiligheten. Foruten Mahalia selv og hennes bror og mor, var det morens søstre og deres barn og foreldre. Mahalias egen far var bryggearbeider, men ble senere i livet pastor i en baptistmenighet. Han var ikke gift med Mahalias mor, men datteren fikk likevel hans navn. Da Mahalia var fem år, døde moren, og en av tantene overtok omsorgen for de to barna. Skolegang ble det lite av, i stedet arbeidet barna fra soloppgang til solnedgang hver eneste dag. Det eneste lyspunktet i tilværelsen var den lokale baptistkirken og det å kunne synge i kirken.
Da hun var 16 år gammel, flyttet Mahalia til Chicago og ble med i en baptistmenighet her. I den første gudstjenesten hun deltok i, sang hun det som på den tiden var hennes favorittsang: ”Hand me down my Silver Trumphet, Gabriel”. Sanger om himmelen sto sterkt i gospeltradisjonen. Slaveriet var ikke lenger unna i tid enn at Mahalias bestefar hadde vært slave. Etter framføringen ble hun straks bedt om å være med i menighetens sangkor. I 1929 møtte hun Thomas A. Dorsey, mannen bak sanger som ”Take My Hand, Precious Lord” og ”Peace in the Valley”. Dorsey, som regnes som “Gospelmusikkens far”, ga henne undervisning og de innledet et samarbeid som skulle vare i 14 år, der de blant annet reiste rundt og holdt konserter.
Ekteskap
Da hun var 25 år gammel, i 1936, giftet Mahalia Jackson seg med den ti år eldre Ike Hockenhull. Ekteskapet ble ikke vellykket, noe som ikke minst skyldtes ektemannens spillegalskap. Han tapte store summer, og forsøkte å presse sin kone til å opptre også i verdslige sammenhenger og synge også andre ting enn gospel. Det nektet hun, og ekteskapet ble oppløst i 1941.
I 1950 ble Mahalia Jackson den første kvinnelige gospelsangeren som slapp til i Carnegie Hall i New York. Hun engasjerte seg i kampen for afroamerikanernes borgerrettigheter sammen med blant andre Martin Luther King jr. I forbindelse med den store borgerettsmarsjen i 1963, der King holdt sin berømte ”I have a dream”-tale, var hun med og sang for en kvart million mennesker. I Kings begravelse fem år senere, etter skuddene i Memphis, sang hun ”Take my hand, Precious Lord”; en sang som på mange måter var hennes signaturmelodi.
Døde tidlig
Mahalia Jackson døde 27. januar 1972, knapt 60 år gammel. Hun døde av hjertesvikt som følge av en komplisert sukkersyke. I 1969 hadde hun spilt inn sin siste plate og høsten 1971 hadde hun sin siste konsert. Den ble holdt i Tyskland. Etter skilsmissen fra Ike levde hun alene og hadde ingen barn. Hun opprettet derfor et fond som skulle gi stipend til unge afroamerikanere som ønsker å gå på college, men ikke har råd.
Frederik V (rytterstatue)

Fredning og Kulturkanonen

Rytterstatuen ble fredet i 1918 og i 2006 ble den tatt opp i tatt opp i Kulturkanonen.
Crosita

Utseende

Middelsstore, ovale, halvblanke, mørke bladbiller, gjerne med metallisk glans. Antennene er slanke, under halvparten så lange som kroppen. Pronotum er rundet, ved roten smalere enn dekkvingene, som er litt rundede og noe hvelvede.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Vest- og Sentral-Asia, én art forekommer på Balkan og er også registrert i Spania, én i Egypt.
Michelle Paver

Liv og virke

Michelle Paver er født i Nyasaland (i dag Malawi) i sentrale eller sørøstlige Afrika. Hennes mor var belgisk fra Flandern og hennes far var sørafrikaner. De drev avisen Nyasaland Times. Da hun var tre år gammel bosatte hennes foreldre seg i Wimbledon i England hvor hun senere gikk på skolen The Study and Wimbledon High School. Etter å ha studert biokjemi på Lady Margaret Hall ved Universitet i Oxford, hvor hun tok en grad av første klasse, ble hun partner i et advokatfirma i London. Hennes fars død i 1996 fikk henne til å ta et sabbatsår hvor hun reiste rundt i Frankrike og Amerika, og hvor hun kom til å skrive sin første bok, Without Charity. Hun sa opp fra advokatfirmaet da hun kom tilbake for å konsentrere seg om sitt forfatterskap.

Krøniker om oldtidens mørke

Chronicles of Ancient Darkness, eller Ulvebror på norsk, forteller om Torak, en tenåring uten familie, og om hans venner Renn og Wolf. Den første boken er Wolf Brother. Hovedfortellingen sirkler om Torak og hans søken etter å beseire sjelespiserne, en gruppe onde trollmenn som vil drepe alt liv i skogen hvor de bor. Settingen er i et forhistorisk Nord-Europa i steinalderen, neolittisk tid.
Den første boken i serien, Wolf Brother ble utgitt i 2004 og som en helhet har bøkene solgt mer enn 1 millioner kopier i Storbritannia. Den sjette og siste i serien, Ghost Hunter, vant Guardian Prize for barne- og ungdomslitteratur i 2010. Regissøren Ridley Scott har tatt ut opsjon på filmatisering av serien.
To på rømmen

Produksjon

I utgangspunktet skulle filmens tittel vært det samme som hovedrollen, Rapunzel, men det ble endret kun kort tid før filmens premiere. Verdenspremieren var 24. november 2010, og norgespremieren var den 4. februar 2011. Da den ble lagd, var det den nest dyreste film som var laget, og den klart dyreste animasjonsfilmen med et budsjett på hele 260 millioner dollar.

Priser, nominasjoner, omtale

Filmen ble nominert til Golden Globe for beste animasjonsfilm og beste sang (for sangen «I See the Light»), og nominert til Oscar for beste sang for «I See the Light».
Filmen fikk jevnt over gode kritikker i Norge.
Altinkayademningen

Altınkaya-demningen er en steinfyllingsdemning for irrigasjon og energiproduksjon i Tyrkia. Den er anlagt på elven Kızılırmak om lag 35 km vest for byen Samsun nord i landet. Demningen demmer opp Derbentsjøen. Byggingen foregikk fra 1980 til 1986. Den har installert vannkrafteffekt på ca. 700 MW, og midlere produksjon per år vil være ca. 1,630 MWh.
Volumet av dammassen er ca. 15,9 millioner m³, mens innsjøen har et areal på 118,31 km². ved maksimal oppfylling.
Jonas Meek Strømman

Bakgrunn

Meek Strømman fikk tidlig interesse for foto. Som student ved Høgskolen i Oslo tok han et kurs i utviklingsstudier, og under en ekskursjon til Zambia ble han inspirert til å utvikle sin visuelle formidling. Han begynte deretter på Bilder Nordic School of Photography.
Republikken Vermont

Republikken Vermont er en senere betegnelse benyttet av historikere for regjeringen i Vermont som eksisterte fra 1777 til 1791. I januar 1777, delvis som reaksjon på massakren i Westminster i 1775, kom delegater fra 28 byer til et møte og erklærte uavhengighet fra jurisdiksjonen og landkravene fra både de britiske koloniene og de amerikanske statene i New Hampshire og New York. De forbød også slaveri av voksne innenfor sine grenser. Folket i Vermont deltok i den amerikanske revolusjonen selv om den kontinentale kongress ikke anerkjente dets jurisdiksjon. På grunn av heftige innsigelser fra New York, som hadde uoverensstemmelser i eiendomskrav, avsto den kontinentale kongress å anerkjenne Vermont, den gang kalt for New Hampshire Grants. Vermonts tilbud om bli en del av den britiske provinsen Quebec feilet. I 1791 ble Vermont anerkjent som den 14. delstaten i USA.
Vermont verken sendte eller mottok diplomater, men opprettet en valuta kalt for Vermont coppers som ble preget fra et myntverksted av Reuben Harmon i East Rupert (1785–1788), og opererte også et postvesen. Mens mynten hadde inskripsjonen Vermontis. Res. Publica (latin for republikk eller stat), benyttet lovgivningen og andre offisielle dokumenter begrepet «staten Vermont». Det refererte til sin regjeringssjef som «guvernør». Konstitusjonen fra 1777 refererte til Vermont som «staten Vermont», som i tredje avsnitt av formålsparagrafen, og i formålsparagrafens siste avsnitt refererer konstitusjonen til seg selv som «samveldets konstitusjon».
Republikken Vermont ble karakterisert som «den motvillige republikken» ettersom mange av de tidlige borgerne foretrakk en politisk union med USA framfor uavhengighet. Både den folkelige mening og den lovlige konstruksjonen av regjeringen gjorde det klart at det uavhengige staten Vermont ville til sist ble en del av de opprinnelige tretten statene. Mens den kontinentale kongress ikke ga et sete for Vermont, William Samuel Johnson som representerte Connecticut, var engasjert av Vermont for å fremme deres interesser. I 1785 ble Johnson gitt jordeiendommen King's College Tract (81 km² med skogsland) av Vermont generalforsamling som en form for kompensasjon for å ha representert Vermont. Medlemmene av konvensjonen av 1787 formodet at Vermont ennå ikke var adskilt fra New York; men imidlertid gjør James Madisons notat om de daglige debattene ved den føderale konvensjonen av 1787 (Notes of Debates in the Federal Convention of 1787) det klart at det var en enighet med New York om at Vermont skulle inn i den amerikanske unionen. Det var kun et spørsmål om prosessen, som ble forsinket av lengre føderale spørsmål.
The Late Late Show with Craig Ferguson

The Late Late Show with Craig Ferguson er et humoristisk talkshow med Craig Ferguson som gikk på CBS fra 2005 til 2014. Programmet ble sendt fra CBS Television City, Los Angeles, California og hadde en times varighet (ca 45 minutter uten reklame). Late Late Show ble produsert av David Letterman og hans tv-produksjonsselskap Worldwide Pants Incorporated. Programmet ble tatt opp mandag til torsdag, og ble sendt mandag til fredag rett etter Late Show with David Letterman. Over 2000 sendinger gikk av stabelen før programmet ble nedlagt.

Historikk

«The Late Late Show» ble opprinnelig laget for Tom Snyder og het da The Late Late Show with Tom Snyder. Dette programmet hadde sin første sending den 9. januar 1995. I 1999 tok Craig Kilborn over og han ledet det frem til 2004. Craig Ferguson overtok i 2005.
Gnist (tidsskrift)

Gnist (tidligere Røde Fane og Rødt!) er et norsk marxistisk tidsskrift, utgitt av Forlaget Rødt. Det utkommer med fire ordinære nummer i året. 
Redaktøren velges av landsstyret i Rødt, men er ikke underlagt politisk styring utover dette. Fra 1993 til 2016 var Erik Ness redaktør. Ingrid Baltzersen overtok redaktørvervet fra og med nummer 1, 2017.

Forlaget Rødt

Forlaget Rødt er organisert som en forening, registrert i Brønnøysundregisteret. 
Forlaget har siden 1994 fungert som først AKPs, senere Rødts, forlag. Det har fokusert på marxistisk teori og aktuelle politiske saker og står bak både originalverk, nyutgivelser og oversettelser. Blant annet Erling Folkvord, Kjersti Ericsson og Torstein Dahle har gitt ut bøker på Forlaget Rødt, og blant de oversatte bøkene finnes titler av Michael Lebowitz, John Bellamy Foster, Ben Fine og kollektivet Research Unit for Political Economy. Forlaget har gitt ut en egen oversettelse av Det kommunistiske manifest av Karl Marx og Friedrich Engels. I januar 2018 kommer en nyoversettelse av andre bok av Marx' Kapitalen.
Forlaget har liksom tidsskriftet et autonomt forhold til partiet.

Srebrenica-massakren

I 2009 oversatte Rødt! et hefte med tittelen «Oppstykkinga av Jugoslavia». Det ble av redaksjonen omtalt som «et grundig oppgjør med den massive vestlige propagandaen». I heftet, tidligere utgitt av det amerikanske tidsskriftet Monthly Review, antyder forfatterne David S. Herman og David Peterson blant annet at omfanget av Srebrenica-massakren har vært kraftig overdrevet, samtidig som omfanget av den kroatiske massakren i Krajina ble nedtonet. Dette avfødte anklager om at tidsskriftet, og i sin tur også partiet Rødt, sto for en benektelse av massakrene, noe Rødts leder Torstein Dahle avviste. 
Heftet ble også anklaget for å latterliggjøre dommen mot den serbiske generalen Radislav Krstic, som i 2001 ble dømt for medvirkning til folkemord for sin rolle i Srebrenica. Dommen ble i heftet omtalt som «denne forskrudde avgjerda, politisk til kjerna». Videre stilte artikkelen spørsmålstegn ved hvorvidt serberne brukte voldtekt som krigsvåpen, og konsentrasjonsleiren Trnopolje ble omtalt som en «transittleir». Peder Martin Lysestøl, som skrev forordet til den norske oversettelsen, forsvarte publiseringen og mente det var «på høy tid at noen av de vedtatte sannhetene om krigene på Balkan ble etterprøvd».
Syrekveldfly

Utseende

Et middelsstort (vingespenn 34–40 mm), grått nattfly. Antennene er trådformede, brystet grått håret med et par svarte lengdestreker. Forvingen er gråspraglete. Et karakteristisk trekk er en liten, hvit flekk ved forvingens bakkant litt utenfor midten. Elles har den en hvit flekk bakerst ved vingeroten, en rund, svartkantet, lysgrå flekk midt i vingen og et mer eller mindre tydelig, hvitt tverrbånd langs ytterkanten. Bakvingen er gråbrun, mørkere enn hos de fleste andre kveldfly. Larven er svart, med en hvit sidestripe og en rekke av røde vorter langs siden. Spredt over hele kroppen er det kvaster av stive, gul hår som sitter på opphøyde vorter.

Levevis

Syrekveldflyet finnes både i skog og på mer åpne biotoper. Larven kan leve på en lang rekke ulike løvtrær, busker og urter. De voksne sommerfuglene flyr om natten i mai–juli, lengst i sør kan de ha to generasjoner hver sommer.

Utbredelse

Finnes fra Nord-Afrika, gjennom det meste av Europa østover til Korea og Japan. I Norge er den relativt vanlig på Sørlandet og den sørlige delen av Østlandet, den er funnet nord til Sunndal i Møre og Romsdal.
Coleorrhyncha

Utseende

Små (2-4 mm), flate nebbmunner. Antennene er ganske korte. Alle artene utenom én er kortvingede.

Levevis

De finnes mellom moser og levermoser i skog av sørbøk (Nothofagus).
A Few Words

A Few Words er et musikkalbum med Hasselgård, utgitt i 2006.
Jacques-André Naigeon

Liv og virke

Jacques-André Naigeon forsøkte seg først som billedkunstner innen fagene tegning, maling og billedhugging, men ble seinere elev og nesegrus beundrer av Denis Diderot. Forfatteren Jean-François de La Harpe omtalte Naigeon som «Diderots apekatt» og skrev at han stadig gjentok Diderots samtaler ledsaget av forbildets tonefall og fakter.
Naigeon vanket i Paul Henri Thiry d’Holbachs debattsalong og ble Holbachs sekretær med oppgave å redigere og overvåke trykkingen av Holbachs ateistiske skrifter i Amsterdam. Videre var Naigeon medarbeider på Diderot og Alemberts Encyclopédie, og ble seinere ansvarlig for den filosofiske delen av  Encyclopédie méthodique, en bearbeiding, utvidelse og oppdeling av Encyclopédie i ulike fagleksika. Her forfektet Naigeon fatalistiske, materialistiske og ateistiske ideer, hovedsakelig i artiklene om Anthony Collins, Tommaso Campanella, Giulio Cesare Vanini og Jean Meslier. 
I 1795 ble Naigeon innvalgt i Académie française, men forholdt seg temmelig passiv under møtene.
I sine seinere år fikk Naigeon store helseproblemer og sleit med depresjoner. Finansielle vansker gjorde at han så han seg nødt til å selge sin berømte og møysommelig oppbygde boksamling til langt under den egentlige verdien.

Egne skrifter

Naigeon startet å skrive egne verk først relativt seint i livet. Han skrev i tradisjonen til forgjengerne og gikk modig løs på dogmer, religiøse riter og religiøse institusjoners maktmisbruk. Naigeon var talsmann for en radikal ateisme og avviste i større grad enn forgjengerne naturreligion, forsynet, sjelens udødelighet, og eksistensen av en gud eller en høyere moralsk instans i det hele.
Naigeon var den første redaktør, kompilator og kommentator av Diderots skrifter og ble med det hans første bobestyrer. I året 1798 publiserte Naigeon en ufullstendig utgave av Diderots verk og en evaluering av hans œuvre.
Vietnam Kambodja befriade!

Vietnam Kambodja befriade! er en EP-plate utgitt av De förenade FNL-grupperna i Sverige i 1975, på gruppenes plateselskap Befria Södern. Den kom ut rett etter USAs nederlag i Indokina.
Under Vietnamkrigen arbeidet de svenske FNL-gruppene for å utvikle støtten til FNL og Vietnam og styrke motstanden mot USA, som de mente førte en imperialistisk krig. Som en del av aktiviteten ble det startet sanggrupper som underholdt ved møter og demonstrasjoner. Dette skjedde blant annet i Stockholm og i Göteborg. Vietnam Kambodja befriade! var den sjette og siste plata som ble produsert av gruppene, som tidligere hadde utgitt flere LP-album.
Sangene «Vietnam är befriat» og «Kambodja är befriat» ble laget og spilt inn av elever på musikhögskolan SÄMUS i Göteborg i mai 1975. «Balladen Om Rune Henry Johansson» er skrevet av Fria Proteatern, og ble innspilt da de framførte den på seiersfest for Vietnam i Stockholm 3. mai 1975.
Buffalo Airways

Buffalo Airways er et familiedrevet flyselskap med base i Hay River, Nordvestterritoriene, Canada, etablert i 1970. Buffalo Airways ble etablert av Bob Gauchie, som senere solgte det til en av sine piloter, Joe McBryan («Buffalo Joe»). De opererer passasjerflyging, charterflyging, brannslokking, transport og levering av drivstoff. Hovedbasen er på Yellowknife Airport (CYZF). Buffalo har to andre baser, i henholdsvis Hay River (Merlyn Charter Airport) og Red Deer Regional Airport. Red Deer-basen er anlegget som er viktigst for lager og vedlikehold. Flyselskapet er også blitt vist på History Channels, gjennom TV-serien «Is-piloter NWT.»

Klær, selskap, TV-serie og media

I 2007 begynte Buffalo Airways å markedsføre et klesmerke som omfatter T-skjorter, gensere og luer. Med innføringen av Canwest Globals (nå Shaw Media) TV-show Ice-pilot NWT har Buffalo utvidet sitt sortiment i klær og har nå over 30 produkter og et nettsted kalt BuffaloAirWear.com. Showet som er produsert av Omnifilm Entertainment vises på History-kanalen. Den viser også dag-til-dag-operasjonen i Buffalo Airways.
I 2011 ble Buffalo Airways involvert i en gjenskaping av den historiske Dam-Busters raid under andre verdenskrig. De gjennomførte oppdraget med sine egne fly og piloter. Buffalo slapp en gjenskapelse av hoppbomben fra et av sine Douglas DC-4-fly. Prosjektet ble dokumentert i en TV-dokumentar Dambusters Fly Again i Canada, Dambusters: Bouncing Bomb i Storbritannia, i sesongens 39. episode av «Bombing Hitlers Dammer» i USA. En del scener ble også vist i Ice Pilots NWT
27. juli 2012 fløy Bruce Dickinson, vokalist i Iron Maiden, opp fra Edmonton til Yellowknife med Buffalo Airways. Dickinson, som har et Airline Transport Pilot Licence (C-Sertifikat), fløy en Douglas DC-3 til Yellowknife og fikk en gjesterolle for en sesong på fem episoder.

Buffalo Air Express

Buffalo har en kurer-tjeneste, Buffalo Air Express, som startet i 1982–1983. Den tilbyr tjenester i hele Northwest Territories (NWT) og det nordlige Alberta. I samarbeid med Global Interline Network kan de sende pakker over hele verden fra basene i Yellowknife, Edmonton og Hay River.

Brannslokking

Buffalo har flere vannbombefly som er tilgjengelig hele året for slukking av skogbranner. Disse flyene er spesielt konverterte C-54/DC-4 med tanker som kan romme 9 100 kg brannhemmende væske. Som en del av flyselskapets bekjempelse av skogbranner opererer de en Canadair North Star for myndighetene i Northwest Territories. Denne maskinen har to tanker som rommer 5 400 som fylles i løpet av ti sekunder mens flyet svever over en innsjø. Vannbomberne blir assistert av mindre fly, som for eksempel Beech 95, kjent som «birddogs».
Buffalo har kjøpt seks Lockheed Electra L188 fly. Det er planer om å bruke noen av dem som vannbombefly. DC4 vil bli faset ut på grunn av regjeringens brannslokkingsforskrifter. Fra tidlig i 2016 vil en av dem ha gått gjennom konverteringsprosessen. De nye turbopropene vil gi større effektivitet og pålitelighet enn de eldre DC-4 med stjernemotorer.
Medan

Medan er hovedstaden i provinsen Sumatera Utara (Nord-Sumatra) i Indonesia. Den er nord i provinsen og har en havneby, Belawan, og en internasjonal flyplass. Byen har (pr. 2004) 1 743 500 innbyggere; med forsteder antagelig rundt 2,5 millioner. I Indonesia er bare Jakarta og Surabaya større.
Bygrensen er nokså vid ved at den strekker seg ned til kysten ved Malakkasundet, mens selve sentrale Medan ligger cirka 15 kilometer fra kysten.
Medans offisielle grunnleggelsesdag er 1. juli 1590.

Historie

Medan begynte som Kampung Medan (kampung betyr «landsby»). Kampung Medan ble grunnlagt av Guru Patimpus omkring 1590. Kampung Medan lå i Tanah Deli (Deli-landet), og ble derfor også kalt Medan-Deli. De første innbyggere der tilhørte batakfolket. Det var ikke før kongen av Aceh, Sultan Iskandar Muda, sendte sin krigsherre Gocah Pahlawan Laksamana Khoja Bintan som sin representant i Tanah Deli at kongedømmet Deli begynte å vokse. Denne vekst tok Medan del i. Men kraftig økonomisk utvikling fant ikke sted i Medan før de nederlandske koloniherrer begynte å rydde land for å anlegge tobakksplantasjer. Medan ble da raskt et økonomisk og administrativt sentrum som skulle dominere utviklingen i hele landets vestre del.
Nederlenderne hersket over Tanah Deli siden 1658, etter at Sultan Ismail, hersker av kongedømmet Siak Sri Indrapura hadde avstått områdene Deli, Langkat og Serdang. I 1915 ble Medan hovedstad for provinsen Nord-Sumatra, og fikk bystatus i 1918.