google/wiki40b huggingface dataset:
Øvre Anárjohka nasjonalpark

Geografi, landskap, geologi

Øvre Anárjohka utgjør en del av Finnmarksvidda og preges av  bjørkeskog og furumoer, store myrer og mange vann. Vidda utgjør et flatt platå med flere rolige, lave høgdedrag. Myr, vann og skogløs vidde utgjør halvparten av nasjonalparken. Myrene kan være flere kilometer lange, og er da et hinder for ferdsel. 
Gavdnjajávri er den største innsjøen i området, og det er i alt over 700 vann. Flere elver har sitt utspring her. De største elvene fra nasjonalparken er Skiehččánjohka, Anárjohka, Gorsjohka, Bávttajohka og Kárášjohka som alle renner ned og forbi Karasjok og danner Deatnu (Tanaelva).

Flora og fauna

Nasjonalparken har stort innslag av østlig vegetasjon, som f.eks. storveronika, sibirturt, finnmarksfrøstjerne, russefrøstjerne, lappflokk, lappsoleie, dvergmaigull og brannmyrull.
Fuglelivet er rikt og variert, og også dette er delvis østlig orientert. 
Elgen er det største pattedyret i området og er å finne i området hele året. Elgen har sine vinterbeiteområder i Anarjok og Gorsjokdalen der den de senere år har økt i antall og tildels kommer i konflikt med reindrifta i området. Bjørn overvintrer og yngler her og jerv finnes som streifdyr og har også yngling i området. Rødrev, røyskatt og smågnagere er vanlig. Musearten rødmus, som ellers har sin vanligste utbredelse i Sibir, har en av få norske bestander her.

Kulturminner

Området har vært brukt av samene til veiding og reindrift så langt tilbake som man kjenner kilder. Det er også dokumentert boplasser fra steinalderen og fram til vår tid.  
En ikke drivverdig gullgraving på 1960-tallet er en parentes i områdets historie.

Adkomst

Nasjonalparken er lite tilrettelagt for friluftsliv, men det finnes noen turmuligheter. Elvene Anárjohka og Gorsjohka er lakseførende og krever eget fiskekort for Tanavassdraget. Ellers er adkomst til nasjonalparken via tettstedet Karasjok, derfra går turen 17 kilometer mot Finland og tar av oppover langs Anárjohka på norsk side. Her følges en grusvei 7 mil oppover dalen der veien slutter, herfra er det omtrent 5 kilometer å gå inn til nasjonalparkgrensa. Et annet alternativ er å ta av fra Anárjohkveien oppetter elva Gorsjohka eller langs veien som går ca. 12 kilometer oppover Gorsjokdalen. Fra veis ende i Gorsjokdalen er det ca. 15 kilometer til nasjonalparkgrensa og er da oppe på fjellet Galmmat.  
Det går også an å gå til nasjonalparken fra Guovdageaidnu (Ávži eller Šihččajávri9, men det er en del lenger og vil normalt kreve overnatting på vegen. Det er noe kortere å gå til nasjonalparken fra finsk side.

Reindrift

I nasjonalparken er det vinterbeiteområde for reindrifta.
Michael Nissen Luytkis

Liv og virke

Han var sønn av skipsfører og handelsborger Nicolai Nissen Luytkis og hustru Mette Margrethe Dons i Trondhjem. På både fars- og morssiden var han av gammel kjøpmannsslekt, av henholdsvis frisisk og jysk opphav. Faren døde tre måneder etter at sønnen ble født, og moren giftet seg på nytt med skipsfører Hans Ulrich Storch. Michael Nissen Luytkis giftet seg første gang med Johanne Bech, som sannsynligvis var morens niese fra hennes tidligere ekteskap med Michael Olsen Bech. Johanne døde i 1798, og Michael Nissen Luytkis giftet seg på nytt med Christiane Schjerving. En av deres døtre, Charlotte Sofie, giftet seg med sakfører og gårdbruker Daniel Klykken på Rennan på Skogn, sønn av sorenskriver og stortingsmann Peder Klykken. En annen datter, Nicoline Johanne, giftet seg med Christian Martin Eckhoff, sogneprest i Nærøy og Norderhov.
Luytkis gikk Trondhjems katedralskole og tok deretter teologisk embedseksamen med laud i 1791. Han var assistent og huslærer hos biskop Johan Christian Schønheyder, deretter residerende kapellan i Nærøy med bolig på kapellangården (nå prestegården) på Kolvereid 1793–1797. I 1797 ble Nærøy prestegjeld delt, så den østre delen ble utskilt som Kolvereid prestegjeld (Kolvereid, Foldereid, Gravvik og Leka sogn). Med fire år som kapellan var Luytkis den sterkeste kandidaten til sogneprestkallet på Kolvereid, som han også fikk. I 1799 ble han også prost i Namdalen. Han var selvskreven som formann i bygdekommisjonen. I kriseårene under Napoleonskrigene viste Luytkis seg som en dyktig administrator, og «hadde ansvaret for innkjøp og riktig fordeling av matkorn og såkorn». Han drev også kornhandel, pengeutlån og postekspedisjon, og «etterlot seg mange grundige notater om bygda og folket».
Luytkis var stortingsmann for Nordre Trondhjems amt 1818–1820. Han satt i 14 stortingskomiteer, de fleste av dem om undervisning og kirkelige forhold. Kirkehistoriker Reidar Bolling anså Luytkis’ stortingsvirke som en forlengelse av engasjementet for folkeopplysning og imot den haugianske vekkelsen i Namdalen. Luytkis bidrog også til å forhindre at kvekerne fikk drive fri religionsutøvelse. Han var også med i stortingsdelegasjonen til kong Carl Johans kroning i Stockholm i 1818.
I 1824 ble Luytkis sogneprest på Skogn. Han kom til prestegården ved Alstadhaug kirke som «en gammel utslitt mann», ifølge Bolling. Han døde der i 1827.
Georges Guillain

Liv og virke

Guillain studerte medisin først i hjembyen og deretter i Paris. Han fikk doktorgraden i 1902. Fra 1923 til 1947 innehadde Guillain lærestolen for nevrologi ved Hôpital Salpêtrière i Paris som etterfølger av sin lærer, den berømte nevrolog Pierre Marie (1853–1940).

Guillain-Barré-syndromet

Han beskrev i 1916, sammen med Jean-Alexandre Barré og André Strohl, det som er blitt kalt Polyradikulitis Guillain-Barré, som i dag ansees som den viktigste årsak til akutte lammelser etter betennelser.
Fugloyar og Svínoyar kommuna

Fugloyar og Svínoyar kommuna var en kommune på Færøyene. Den opprettet da Viðareiðis, Fugloyar og Svínoyar kommuna ble delt inn i Viðareiðis kommuna og Fugloyar og Svínoyar kommuna i 1913. Kommunen ble delt i Svínoyar kommuna og Fugloyar kommuna i 1932.
Quiéreme Mucho

«Quiéreme Mucho» er en kubansk sang med melodi av Gonzalo Roig og spanskspråklig tekst av Augustin Rodriguez. Engelsk tittel er «Yours». Den engelske teksten ble skrevet av Albert Gamse og Jack Shar. Den ble publisert i 1931.

Norsk versjon

L.A. Solstad har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Det er om våren det hender».
Volosovo

Volosovo (russisk: Во́лосово) er en by i Leningrad oblast i Russland. Den ligger ved jernbanen mellom St. Petersburg og Tallinn i Estland,  85 km sørvest for St. Petersburg. Innbyggertall: 11 660 (folketelling 2002); 10 250 (folketelling 1989).
Volosovo ble grunnlagt i 1870, og fikk bystatus i 1999.
Salsa (dans/musikk)

Salsa er en musikk- og dansestil. Musikksjangeren har utviklet seg fra forskjellige afro-kubanske musikkstiler som son, mambo, cha cha cha, guaracha og lignende. Salsa som begrep utviklet seg i miljøet blant den latinske bosetningen i New York på 1960-tallet, og beskrives ved at den består av de nevnte kubanske musikksjangre, samt innslag fra andre karibiske land, som for eksempel Puerto Rico (Bomba og Plena).
Salsa spilles og danses etter hvert i hele Latin-Amerika, og er også blitt populært i resten av verden, med dansekurs i forskjellige stilretninger.
En viktig musikalsk byggestein, som er dirigenten i salsamusikken, kalles for clavesrytmen, en synkopert figur med 3 slag i en takt og 2 i neste.

Norske salsaorkestre

La Descarga (etablert i 1987) ledet av Sverre Indris Joner regnes som det første orkesteret som spilte salsa i Norge. I Bergen eksisterte tidligere (1981–1996) også latinjazz-bandet Son Mu, ledet av Knut Kristiansen, som også spilte salsa-relatert musikk. Hovedøen Social Club (dannet i 2007) også ledet av Sverre Indris Joner har gitt salsa et nytt uttrykk med å spille eldre norske slagere som salsa. Mambo Compañeros ble etablert 1996 i Trondheim, opprinnelig som Mambokameratene. Mayagueson ble opprinnelig etablert i 2002 av Morten Kildemo og Franck Molina i Genève og reetablert av Morten Kildemo et par år seinere etter at han flyttet til Trondheim.
En morder er løs (1981)

Handling

En seksualmorder i Miami myrder ig voldtar enslige kvinner etter først å ha drevet telefonterror. Den kvinnelige TV-reporteren Jane Harris setter i gang sin egen private etterforskning og klarer omsider å avsløre morderens identitet. Men hun setter også samtidig sin blinde søster Tracy i fare.

Om filmen

Filmen ble forbudt for visning på kino i Norge av Statens filmkontroll i 1981. Filmen ble utgitt på video i 1986 av Polygram Video.
Vågens Bataljon

Vågens Bataljon var et bergensk buekorps for (jenter) stiftet 1. juni 1991 og nedlagt 27. april 2008.
Buekorpset var et av de nye korpsene som er startet i Bergen de siste årene, og var et rent jentekorps. Det var det eldste jentekorpset, og var organisert som en stiftelse med styre.

Første jentekorps

Jentene var de første som turte å utfordre guttene, og marsjerte alene mot gutter, gamlekarer og avisskribenter i fire år før neste jentekorps kom på banen. Etter den tid har det også dukket opp blandingskorps.
Vågens Bataljon hadde god oppslutning de første årene, men var de siste årene nede i under 20 innmeldte. Det var et av de minste buekorpsene, og den harde kjernen som marsjerte var noen ganger nede i bare fem jenter.
Bataljonen hadde lokaler i det gamle kretsfengselet i Bergen, og fargene deres var rødt og grønt.

Nedleggelse

27 april 2008 besluttet de å legge ned. På dette tidspunktet hadde korpset ti medlemmer. En av grunnene til nedleggelsen var dårlige lokaler som også manglet vann.
Statsdumaen (Det russiske keiserdømmet)

Statsdumaen var en lovgivende forsamling i Russland som var virksom mot slutten av Det russiske keiserdømmets eksistens. Statsdumaen ble samlet fire ganger, første gang i 1905, siste gang i perioden 1912-1917.
Presset av den russiske 1905-revolusjonen utstedte tsarens minister Sergej Witte den 6. august 1905 en erklæring om innkalling av en statsduma, opprinnelig forstått som et rådgivende organ. I Oktobermanifestet lovet tsaren ytterligere borgerlige rettigheter, en representativ statsduma med lovgivende funksjon og makt til å følge opp utøvelsen av disse. Statsdumaen var underhuset i et parlament hvor det keiserlige russiske statsrådet var overhuset.
Zinklars vise

Zinklars vise, også kalt Zinklarvisa, Sinklar-visen, Herr Sinclair drog over salten hav og liknende, er en norsk folkevise som er basert på en sann historie om kaptein George Sinclair (han omtales som oberst i visa) og hans kompani av skotske soldater som var blitt leid av svenskekongen for å slåss mot Danmark-Norge i Kalmarkrigen 1611–1613. På vei fra Romsdalen til Sverige ble imidlertid skottetoget overfalt av norske bønder i Kringen like sør for Otta i Gudbrandsdalen 26. august 1612. De fleste av skottene som ble tatt til fange, ble siden henrettet ved Skottelåven i Kvam. Bare 18 av de 400 skotske soldatene overlevde og ble sendt til København.
Visa er skrevet av Edvard Storm i 1781. Storm var utdannet prest og barnefødt i Gudbrandsdalen. Visa ble snart populær, og fenget veldig i den patriotiske tida fram mot, og i årene etter 1814. Henrik Wergeland refererer til den et par steder, og visa var å finne i mange skole- og visebøker langt opp i nyere tid. Den finnes også i Norsk visebok. Populariteten på landsbasis har nærmest gjort sangen til en folkevise. Mange folkemusikere har spilt den inn.
I Norge er den kjent under to melodier. Den eldste overleverte folkemelodien finnes fra gammelt av i Gudbrandsdalen, og brukes på strofene i selve visa. I 1974 spilte folkrockgruppa Folque inn Zinklarvisa med en annen melodi, som skriver seg fra Færøyene, og som tidligere ikke hadde vært kjent i Norge. Denne varianten har refreng og færøysk danserytme. Refrenget går: Vel opp for dag, I kommer vel over den hede. Færøyingene har jo danset mye etter danske tekster fra Kjempeviseboka. Refrenget er nok lagt til for å kunne fungere i dansesituasjonen.
Storms originaltekst mangler refreng.
I 2008 ga de færøyske viking-metallerne Týr ut albumet «Land», der de har laget sin egen versjon av Zinklars vise, med navnet «Sinklars Vísa».
Straumfjorden (Bø)

Straumfjorden er en fjord på vestsida av Langøya i Bø kommune i Nordland. Fjorden har innløp mellom Flaskforet i nord og Leiskjæret i sør og strekker seg to kilometer østover til Straumsjøen. Ytterst i fjorden ligger Kremmarholman og Skjerdingen, mens Vikanøya ligger litt lenger inne. Nord for Vikanøya ligger gården Vikan.
I ytterdelen av Straumfjorden lå tidligere undervannsskjæret Nittingskallen, som var til hinder for skipstrafikken inn til Straumsjøen. Skjæret ble sprengt og fjernet i 2008.
NM i beachhåndball 2014

NM i beachhåndball 2014 ble arrangert 20. - 22. juni 2014 i Sandefjord. Dette var det 12. NM i beachhåndball som ble arrangert.
Randy W. Schekman

Bakgrunn

Randy W. Schekman var sønn av elektroinmgeniøren opf oppfinneren Alfred Schekman og hans hustru Esther (neé Bader) Schekman, Sent i 1950-årene flyttet familien fra Minnesota til California, til forstaden Rossmoor i Orange County tett på Long Beach.  Han tok sin høyskoleutdannelse ved Western High School i Anaheim i 1966.
Randy W. Schekman studerte ved University of California, Los Angeles, men var utvekslingsstudent ved University of Edinburgh i Skottland i ett år. I 1970 påbegynte han doktorandstudier i biokjemi ved Stanford University hos nobelpristakeren Arthur Kornberg, som forsket på DNA-replikasjon. Han disputerte i 1974 og var deretter postdoc ved University of California, San Diego, ved Jonathan Singers forskergruppe, der han først kom i kontakt med forskning omkring cellemembraner. 
Han tiltrådte en tjeneste ved University of California, Berkeley i 1976, der han påbegynte forskning rundt gjærgenetikk og senere ble professor i molekylær- og cellebiologi. 
Han sn virker også ved Howard Hughes Medical Institute.
Hans forskning gjelder gjelder hvordan cellemembraner settes sammen og hvordan transport over cellemembran skjer, blant annet med hjelp av vesikler, og i samband med sekresjon.
Han er medlem av The National Academy of Sciences, American Academy of Arts and Sciences, American Association for the Advancement of Science och American Philosophical Society. I 2002 ble han tildelt Albert Lasker Award for Basic Medical Research.
Sammen med James Rothman og Thomas Südhof ble Randy W. Schekman tildelt Nobelprisen i fysiologi eller medisin 2013 for «deres oppdagelser vedrørende maskineriet som regulerer vesikkeltrafikk, et viktig transportsystem i vårr celler».
FIFA (videospillserie)

FIFA Soccer, også kjent som FIFA Football og FIFA, er en serie fotballspill utgitt årlig av Electronic Arts under merket EA Sports. Siden debuten i 1993 har FIFA Soccer vært en av de mest lønnsomme og velkjente  spillseriene. Mens det var ingen konkurrenter da EA utga de første spillene i seriene Madden NFL og NHL, fantes det allerede andre fotballspill som Sensible Soccer, Kick Off og Matchday Soccer da det første FIFA-spillet kom ut. Fifas utviklere har tatt i bruk Motion Capture til å registrere spillerbevegelsene. Dette skjer ved hjelp av en spesialkonstruert drakt med optiske markører. Bevegelsene blir lagret som tredimensjonale mønstre, som siden blir overført til den dataanimerte spillerfiguren.
Da serien begynte i 1993 var den kjent for å være den første serien offisielt lisensiert fra FIFA, selv om denne versjonen av spillet ikke brukte ekte spillernavn. De nyeste spillene har mange eksklusivt lisensierte ligaer og lag fra hele verden, inkludert de engelske Premier League og The Football League, italienske Serie A, spanske Primera Division og amerikanske Major League Soccer. Lisensene tillater EA å også bruke klubbene, spillernavn og spillernes utseende.
Spillene i hovedserien fokuserer på større fotballmesterskap som FIFA World Cup, UEFA European Championship og UEFA Champions League.
FIFA 19 fra 2018 er det nyeste spillet i FIFA-serien.
EA Sports er skaperne av FIFA og mange andre spill. 
EA Sports sitt slagord er “it’s in the game” som på norsk er «Det er i spillet».

FIFA i Norge

FIFA har helt siden midten av 1990-tallet vært et populært spill blant både ungdom og voksne i Norge. Spillet spilles mest av menn, hovedsakelig innenfor aldersgruppen på 9-40 år. Spillet har i flere år kommet ut med det norske ligasystemet integrert. Norge er kun representert med Eliteserien.
Margrethe Pettersen

Bakgrunn

Hun var en av grunnleggerne av Verksted Mandelbrot i Oslo og Kurant, Atelierfellesskap i Tromsø. Pettersen er utdannet blomsterdekoratør, hun har et toårig diplom i billedkunst fra Strykejernet Kunstskole i Oslo og en bachelor i samtidskunst fra Tromsø Academy of Contemporary Art, med vekt på natur-kultur, det stedsspesifikke og identitetspolitikk (2010). Hun er i dag en av masterstudentene ved Kunsthøgskolen i Oslo gjennom det spesialiserte programmet MFA Art & Public Space (2018). Hun er for tiden representert gjennom prosjekter som Dark Ecology og SALT.
Stargate Universe

Stargate Universe (ofte forkortet SGU) er en canadisk-amerikansk science fiction- og eventyrserie som gikk på Syfy fra 2009 til 2011. Serien var en del av MGMs Stargateproduksjon. Stargate Universe handler om opplevelsene til et nåtidig, multinasjonalt team av oppdagere som ikke klarer å returnere til jorden etter en evakuering til det gamle stjerneskipet Destiny, som ferdes i et fjernt hjørne av universet.
Polygrapha

Utseende

Store, kraftige sommerfugler, oversiden med mørk grunnfarge og skinnende blå felter. Undersiden er lys, tett besatt med mørke tverrstreker. Forvingen er trekantet, bakvingen har gjerne en kort, tynn stjert bakerst.

Levevis

Disse sommerfuglene er raske og sterke flygere. I likhet med mange andre tropiske sommerfugler besøker de sjelden blomster, men kan blant annet sette seg på klær for å suge svette, som er en kilde til verdifulle salter.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sør-Amerika fra Colombia i nord til det sørlige Brasil i sør.
Fylkesvei 49

Tokagjelet i Kvam

Veien gjennom Tokagjelet ble stukket ut rundt 1890, påbegynt i 1903 og åpnet i 1907. Store partier er bygget med håndkraft mens arbeiderne hang i tau i den glatte fjellsiden. Dette ble gjort fordi veien mangler naturlig fundament.
Ny vei med fire tunneler ble tatt i bruk på 1960-tallet. Dette er tunnelene Snauhaugen på 349 meter, Hansagjel på 697 meter, Tokagjel på 408 meter og Fossagjel på 365 meter.
Den 21. desember 2009 fredet Riksantikvaren Tokagjelet sammen med 39 andre veier omtalt i Nasjonal verneplan for veger, bruer og vegrelaterte kulturminner.

Nasjonal turistvei

Strekningen mellom Norheimsund og Jondal er del av nasjonal turistvei Hardanger sammen med delstrekningen  Norheimsund – Granvin på fylkesvei 79, Jondal – Utne på fylkesvei 550 og strekningen Låtefossen – Kinsarvik langs riksvei 13.

Historikk

Tidligere var riksvei 49 veien mellom Leira i Nord-Aurdal og sentrum i Gol. Denne strekningen ble senere del av riksvei 51.
Før Lukksund bru ble åpnet 1986 og strekningen Husa–Lunde ble tatt i bruk var strekningen Norheimsund–Mundheim skiltet riksvei 551, strekningen Gjermundshavn–Husa skiltet riksvei 548, og strekningen Lunde Våge skiltet riksvei 547.
Før 1992 var strekningen mellom Våge og Flatråker i Tysnes del av riksvei 14, kystriksveien Ålesund–Stavanger.
1994 ble Flatråker ferjeleie flyttet til Hodnanes på sørspissen av Tysnesøy.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, da regionsreformen trådte i kraft fikk den status som fylkesvei.
2019 fikk veien stort sett en ny trasé, slik at bare strekningen mellom Norheimsund og Jondal er felles med den gamle strekningen. Den nye traséén består av deler av de tidligere veiene fylkesvei 7, fylkesvei 550, fylkesvei 107, og fylkesvei 551.
Den gamle strekningen fra Tørvikbygd til Mundheim er fra 2019 fylkesvei 576, fra Mundheim til Gjermundshamn fylkesvei 48 og derfra til Jektevik fylkesvei 549.
Fylkesvei 49 har 29 km tunnel på 94 km vei.
Florian Kainz

Landslaget

17. november 2015 fikk han sin første landskamp for Østerrike mot Sveits.
Aaptos aaptos

Utbredelse

Arten er utbredt i Middelhavet, Mexicogolfen, Atlanterhavet og Stillehavet.
Prins Christians sund

Værstasjon

Ved det østre innløpet til sundet ligger en værstasjon på øya Sangmissoq, som ble grunnlagt av USA under andre verdenskrig med navnet Bluie East One, nå Ikerasassuaq. Værstasjonens oppgave var blant annet å sørge for, at skipsfarten hadde pålitelige værdata ved Kapp Farvel. Den 7. januar 1959, da M/S Hans Hedtoft kolliderte med et isfjell ved Kapp Farvel, var det radiotelegrafisten på værstasjonen i Prins Christians sund som først oppfanget nødsignalene.
Værstasjonen drives i dag av den Internasjonale sivile luftfartsorganisasjonen ICAO sammen med Tele Greenland. En lang tretrapp snor seg fra havnen opp til stasjonen med messebygning, kraftverk, boligbrakker og radioantenner.

Radio

Prins Christians Sund Radio ble lagt ned i 1980.
Malmö synagoge

Malmö synagoge ble oppført og innviet i 1903, tegnet av malmöarkitekten John Smedberg. Den er oppført i maurisk stil, og er en av få av sin slags som står igjen, da de fleste av disse ble ødelagt under Krystallnatten i 1938 eller under andre verdenskrig. Synagogen har hvelvet kobbertak, vinduer i hesteskobuer, ornamenteringer i form av stiliserte lotusblomster og gir derfor assosiasjoner til østerlandsk opprinnelse.
Weirdo (magasin)

Weirdo var et avantgardistisk tegneseriehefte bestående antologi av ulike tegnere som ble opprettet av Robert Crumb og utgitt av forlaget Last Gasp i tiden 1981 til 1993. Crumbs egne røtter fra undergrunnstegneserier, og mange av de tegnere som ble publisert i Weirdo hadde samme bakgrunn, men bladet var ment som et kunstnerisk mer ambisiøst alternativ enn mange undergrunnsserier tradisjonelt var, og Weirdo er derfor å anse som et overgangsfenomen til undergrunnens avløser, alternative serier, særlig med tanke på de mange nye tegnere som ble introdusert via Weirdo.
Weirdo tjente også som et motpunkt til det samtidige seriemagasinet RAW hvor førstnevnte var å betrakte som «low art» kontra RAWs mer kunstferdige format og innhold. Tidlige utgivelser av Weirdo reflekterte Crumbs interesserer på den tiden; «outsider art» («fremmed(gjort) kunst»), fumetti (fotoserier), Church of the SubGenius, og andre tilknyttede former for «weirdness» (merkverdigheter). Bladet introduserte også en rekke nye tegnere som blant annet Peter Bagge, Dori Seda og Dennis Worden.
Fra og med utgivelse #10 lot Crumb den yngre Peter Bagge overta som redaktør. Bagge var redaktør fram til utgivelse #19 da Crumbs hustru, Aline Kominsky-Crumb, overtok – unntatt for utgave #25 som igjen var redigert av Bagge. Det siste nummeret av Weirdo var #28, bestående av 68 sider og med internasjonalt tema kalt for «Verre D'eau», fransk for «glass av vann». Det ble utgitt i 1993.
Blant de tegnere, også flere som ikke var amerikanere, som har blitt publisert i Weirdo, foruten Crumb, Bagge og Kominsky-Crumb, finnes blant annet Edmond Baudoin, Charles Burns, Florence Cestac, Daniel Clowes, David Collier, Sophie Crumb (Crumbs unge datter), Kim Deitch, Phoebe Gloeckner, Justin Green, Bill Griffith, Rory Hayes, Gilbert Hernandez, Carol Lay, Joe Matt, Jean-Christophe Menu, Diane Noomin, Gary Panter, Harvey Pekar, Raymond Pettibon, Aleksandar Zograf, Spain Rodriguez, Joe Sacco, Dori Seda, Art Spiegelman (redaktør av RAW), Foolbert Sturgeon, Terry Zwigoff (regissør av dokumentarfilmen Crumb), og andre.
Vektløfting under Asialekene 1982

Vektløfting under Asialekene 1982. Vektløfting var en av flere sporter under de niende Asialekene som ble arrangert i New Delhi i India. Det var åttende gangen vektløfting var på programmet under Asialekene. Vektløftingkonkurransene ble avviklet i perioden 20. til 29. november 1982. Det ble konkurrert i ti vektklasser, kun for menn. Kina ble beste nasjon med fire gullmedaljer foran Japan og Sør-Korea med to hver.