google/wiki40b huggingface dataset:
Saint-Denis (Seine-Saint-Denis)

Historie

Den hellige biskop Dionysius av Paris viet her den tidligere abbedikirke Saint-Denis, som fra 564 e.Kr.ble gravkirke for nesten samtlige av de frankiske og senere de franske konger. Også den frankiske hersker Karl Martell (686–741) valgte seg ut dette som gravsted. Denne tradiasjon holdt steg til Karl X (1824–1830), den siste bourbonnerkonge på den franske trone.
I 1147 begynte man å om- og utbygge klosterkirken etter abbed Sugers planer. Dette regnes som begynnelsen av gotikken. 
Den 10. november 1567 ble slaget ved Saint-Denis utkjempet her, under hugenottkrigene.
Mot slutten av 1800-tallet gjorde industrialiseringen sitt inntog i byen. Saint-Denis ble deretter etterhvert av den franske arbeiderbevegelses høyborger, og det franske kommunistiske parti (PCF) har dominert lokalpolitikken. Siden 1950-årene ble det reist mange sosialboliger i platebyggestil (habitation à loyer modéré – HLM) og en høy andel av beboerne kom etterhvert fra Maghreb og de sorte deler av Afrika.
I 1997 ble fotballarenaen Stade de France ferdigbygd. Den rommer 75.000 tilskuere.

Religioner

Saint-Denis ist er sete for det katolske bispedømme Saint-Denis og er et senter for islam i Frankrike.

Næringsliv

Fra 1975 til 1995 var Saint-Denis inne i en økonomisk krise, som påvirket hele det området som blir kalt la Plaine de France (den franske sletten), som foruten Saint-Denis omfatter kommunene Aubervilliers og Saint-Ouen. I de senere årene er det bygget mange audiovisuelle studioer i området og la Plaine de France har utviklet seg til et nasjonalt audiovisuelt senter. En ny filmby er under bygging på et område som tidligere tilhørte Électricité de France (EDF). Området dekker et areal på 6,5 hektar (65 mål) og flere studioer, med et samlet areal på 25 000 m², er under oppføring. Sentret blir kalt la Cité du cinéma (filmbyen) og skal stå ferdig i 2009.
Den audiovisuelle industrien kan likevel ikke kompensere for tapet av den gamle industrien.  
Fra 2004 har både offentlige institusjoner og flere private foretak etablerte seg i området og det er skapt rundt 6000 nye arbeidsplasser. Dette var cirka like mange som de industriarbeidsplassene som gikk tapt fra midten av 1970-tallet og utover. I en periode på ti år har det kommet til 462 nye foretak. Blant disse er SNCF (den franske jernbanen), Afnor, Generali, Arcelor, samt flere helseforetak. Men mange av de nye arbeidstakerne er innflyttere fra andre kommuner og det er fortsatt stor arbeidsløshet (17 % i begynnelsen av 2005). Mange (4200 i 2006) lever også på minstelønn.
Absalons borg

«Absalons borg ved Havn» ble grunnlagt av biskop Absalon i 1166 eller 1167, der senere Københavns slott og Christiansborg slott kom til å ligge. Borgen ble i 1369 erobret og revet av Lybækkerne, men senere gjenreist i murstein. Borgen var viktig for utviklingen av byen København. 
Utgravninger foretatt i 1907 ved gjenoppføringen av Christiansborg slott har bragt mye informasjon både om den gamle borgens beliggenhet og dens konstruksjon. Det viste seg at det tett under steinbroen i den indre slottsgården, like utenfor hovedporten fra slottsplassen, fantes store bygningsrester, som med sikkerhet kunne fastslås å være deler av Absalons festning.
Den har bestått av en stor, metertykk ringmur, satt sammen av et ytre og indre murskall. Det indre skallet var lagd av kamp- og krittstein, det ytre av pene, regelmessige krittsteinskvadere. Kvadrene, særlig på yttersiden, vitner om at borgen ble omhyggelig og solid konstruert. 38-40 meter av muren står den dag i dag, opp til ca. 2 meters høyde. Innenfor muren lå boligene i teglstein. Stein og byggemåte er lik den i Valdemarsmuren ved Dannevirke og andre teglstensbygninger fra tidlig middelalder.
Et svært rektangulært mursteinstårn, litt yngre enn ringmuren, er trolig ikke planlagt sammen med denne, men sammenføyd ved senere ombygginger.
I 1369 ble borgen inntatt og revet av Hanseatene, som var i krig med Valdemar IV Atterdag.

Ruinene

Ruinene av Absalons borg ligger under Christiansborg slott, nærmere bestemt under slottsplassen. 
Ruinene ble gravet ut i 1917 og det har vært offentlig adgang til dem siden 1924.
Nygård skole (Bergen)

Arkitektur

Skolen er tegnet av byarkitekt Kaspar Hassel (1877–1962) og regnes som et av hans hovedverk. Stilmessig kan bygget karakteriseres som nordisk nybarokk. Skolen ble oppført i perioden 1918-1925, og fredet av Riksantikvaren 15. april 1993. Fredningen omfatter både skolegården, eksteriøret og to trapperom med korridorene mellom dem. Dette gjør en ombygging for tidsmessig skoledrift kostbart.
I skolegården står statuen «Fontenegutt» fra 1927, laget av billedhugger Sofus Madsen (1881–1977).

Historikk

Bygningen ble tatt i bruk som folkeskole fra 1921 til 1960, og som ungdomsskole fra 1960 til 1985. Bergen lærerhøgskole, som ble etablert i 1953, hadde sine lokaler i bygningen frem til 1955. Fra 1985 har den hatt sin nåværende funksjon som innføringsskole for fremmedspråklige, mens halve bygningen disponeres av Griegakademiet som flyttet inn i 1987. Kommunen har solgt hele bygningen til Universitetet i Bergen. Den kommunale skolevirksomheten her må derfor flyttes innen 2020. Det høye elevtallet gjør at skolen i dag også leier lokaler i Lars Hilles gate 16 og i Teatergaten 34 (Folkets Hus)

Forslag om å legge ned Nygård skole

15. mai 2012, ble det foreslått av Byrådet for oppvekst i Bergen kommune  å nedlegge Nygård skole gjennom  et forslag på desentralisering av skolen. Byrådet opplyste at desentraliseringen av den flerkulturelle og flerspråklige skole vil medføre frigjøring av leie for innleide lokaler og til at mange lærere skal miste arbeidsplassene sine.
Fredrik Riseth

Idrettskarriere

Riseth deltok på Byåsens tredjelag i 3 x 10 km stafett ved NM på ski 2014, sammen med Sivert Grøtan Eriksen og Johannes Høsflot Klæbo. Disse gikk inn til 15.-plass på stafetten, til tross for at alle tre var juniorer. 
Ved Junior-VM på ski 2015 vant han klassisk sprint, foran russiske Alexander Bakanov og Riseths lagkamerat Johannes Høsflot Klæbo.
Ved U23-VM på ski 2017 vant han igjen gull på klassisk sprint, foran en annen russer ved navn Aleksandr Bolsjunov. Joachim Aurland fra Norge på bronseplass.
Under NM på ski 2018 ble han nr. 3 på klassisk sprint.
Andrea del Castagno

Andrea del Castagno (eller Andrea di Bartolo di Bargilla) (født cirka 1421, død 19. august 1457) var en maler fra Firenze tidlig i renessansen. Han var naturlig nok inspirert av malerne Masaccio og Giotto, som begge jobbet med kunst i Firenze før Castagno. Sammen med Paolo Uccello og Domenico Veneziano var han ungrenessansens ledende gjennombruddskunstner. Noen eksempler på arbeidene hans er freskene i Sant'Apollonia, som den gang var et kloster og i dag er et museum. Dessuten har han malt et ryttermonument av condottiero Niccolò da Tolentino (1456), som er å se i katedralen Santa Maria del Fiore i Firenze.
Castagno fortsatte tradisjonene fra Masaccio i tilknytning til perspektivstudier og særlig Albertis kunstteorier. Hans største betydning ligger i utviklingen av den konsekvente perspektiviske romoppbyggingen, samtidig som han under inntrykk av Donatellos skulpturer gav sine figurer stor plastisk tyngde.

Liv

Andrea del Castagno var født i landsbyen Castagno som ligger nær Monte Falterona og ikke langt fra Firenze. Han bodde i Corella under krigen mellom Firenze og Milano, og reiste hjem igjen da den var slutt. I 1440 flyttet han til Firenze, og da var Bernadetto de' Medici mesénen hans. Her malte han portretter av innbyggerne som ble hengt etter slaget ved Anghiari på fasaden til Palazzo del Podestà. Det ga ham kallenavnet Andrea degli Impiccati (impiccati er italiensk og betyr «hengt»). Han tok kallenavnet i bruk.
Han skal ha studert hos Fra Filippo Lippi og Paolo Uccello. Fra 1440 til 1441 malte han fresker med religiøst tema i Ospedale di Santa Maria Nuova, det eldste sykehuset i Firenze som fortsatt er i bruk. Perspektivet og figurene viser at han har vært inspirert av Masaccio.
I 1442 var han i Venezia og malte fresker i San Tarasio-kapellet i kirken San Zaccaria. Fra 1442 til 1443 malte han en freske av jomfru Marias død i Markuskirken.
Så dro han tilbake til Firenze. I Santa Maria del Fiore malte han et glassmaleri som forestiller at Jesus blir tatt ned fra korset. 30. mai 1445 ble ham medlem av lauget til Mediciene. Det samme året malte han en freske av Madonna med barnet og helgener som vi i dag kan se i Uffizi-galleriet i Firenze.

Castagno inspirerte mange

I likhet med andre malere, prioriterte Andrea del Castagno modelltegning og «det taktile». Luca Signorelli, Leonardo og Michelangelo har alle vært inspirert av Castagno. En rekke fresker fra hans hånd er enten gått tapt eller finnes i redusert stand. Med sin kraftfulle figurkunst står han tidens billedhuggere nær. Den betydning hans kunst hadde for andre kunstnere er først blitt erkjent i senere år.
Glassvingeblomsterfluer

Utseende

Scaeva-artene er en ganske store blomsterfluer, gjerne 13-15 mm lange. Brystpartiet er skinnende svart, med fin lys hårbekledning. Vingene er klare og gjennomskinnelige uten mikroskopiske hår, de virker derfor mer glassaktige enn hos lignende grupper.
Hodet er påfallende stort og ansiktet er stort og hvelvet, lyst gul-hvitt farget, toppen av hodet er skinnende svart med tre punktøyne. Partiet rundt  antennene er oppsvulmet særlig hos hannene.  Det er to store fasettøyne tett kledte med små fine hår. Hos hannene møtes øynene på toppen av hodet, mens det hos hunnene er en tynn pannestripe mellom fasettøynene. Antennene er mørke og forholdsvis små.
Bakkroppen er nokså flat, på oversiden svart med mer eller mindre kommaformede, hvite eller gule flekker på sidene. På undersiden er bakkroppen hvit eller gul med en svart flekk i midten av hver bukplate.
Beina er slanke, mer eller mindre gule, føttene oftest litt mørkere.

Levevis

Scaeva-artene finnes i skog, eng og hager. Ofte setter den seg på en trestamme eller i vegetasjonen, i solen, de liker også å besøke blomstene på skjermplanter. Artene er kjent for å fly over store strekninger. De kan trolig ikke overleve vinteren i Norge, men kommer trekkende nordover i varierende antall hver sommer. I Norge ser man dem helst på ettersommer og tidlig høst.
Larvene lever av bladlus. Alle fluer gjennomgår en fullstendig forvandling, med et puppestadium mellom stadiet som larve og voksen.
Tlepolemoides

Utbredelse

Arten er endemisk for Madagaskar.
Qingyuan (Ji'an)

Qingyuan (kinesisk: 青原区; pinyin: Qīngyuán Qū) er et bydistrikt i den kinesiske provinsen Jiangxi i Folkerepublikken Kina. Det ligger under byprefekturet Ji'an.
Nokke feita Vol. 3.5 – Hor & tapte spor – 2008-2011

Nokke feita Vol. 3.5 – Hor & tapte spor – 2008-2011 er et musikkalbum med A-Laget, utgitt i oktober 2012.
Mikaël Silvestre

Arsenal

20. august 2008 ble det klart at Silvestre hadde signert for Arsenal der han signerte en toårskontrakt, og ble dermed den første spilleren som gikk fra United til Arsenal siden Brian Kidd i 1974.

Landslagsspill

Silvestre fikk sin landslagsdebut i 2001, og har pr 20. august 2008 spilt 40 landskamper og skåret to landslagsmål. Han var også med i de franske landslagstroppene til VM i fotball 2002 og VM i fotball 2006.
Osumi (Kagoshima)

Ōsumi (大隅町; -chou) var en by i Soo-distriktet, Kagoshima, Japan. Den 1. juli, 2005 ble byen slått sammen med Sueyoshi og Takarabe for å danne Soo.
I 2003, hadde Osumi et innbyggertall på 12,941, med 88,89 mennesker per km². Området var 145,58 km² stort.
Embonychidae

Utseende

Som alle spinnfotinger er de lange og slanke insekter med korte bein og store spinnkjertler på framføttene.
Ocean's Thirteen

Ocean's Thirteen er oppfølgeren til filmen Ocean's Twelve fra 2004, som var oppfølgeren til Ocean's Eleven fra 2001, som på sin side var en gjenskapelse av den originale Ocean's Eleven fra 1960.
Filmen er regissert av Steven Soderbergh. Innspillingen begynte i august 2006. Manuset ble skrevet av Brian Koppelman og David Levein. Julia Roberts gjentok ikke sin rolle som «Tess Ocean» i denne filmen, som ble spilt inn i Las Vegas. Heller ikke Catherine Zeta-Jones, som dukket opp som «Isabel Lahiri» i Ocean's Twelve, returnerte i oppfølgeren.
Ocean's Thirteen ble lansert den 5. juni 2007 i USA.
Rodman Law

Biografi

Han var eldre bror av den banebrytende luftfartspioneren Ruth Law Oliver. Law var gift med den tidligere Firenze Kimball  og var far til tre barn. Familien hadde sitt hjem i Brooklyn. Law bodde også i Chicago og Texas.
Den 2. februar 1912 hoppet Law med fallskjerm ut av toppen av fakkelen på Frihetsgudinnen. Law spilte i eller deltok i flere stumfilmer, inkludert en film i 1914 bygget rundt hans bedrifter Daredevil Rodman Law. Hans kvinnelige medspiller i hans filmer var Claire Whitney, Jean Acker, Ethel Wright, Rosanna Forbes, Beryl Bouton og Constance Bennett, som ikke er relatert til 1930-tallets filmskuespiller med samme navn.
Law ble alvorlig skadet mens han utførerte et stunt i 1914. I 1917 viste skaden seg problematisk nok at han ble innlagt i Kings Hospital i Brooklyn for behandling. I løpet av det lange sykehusoppholdet gikk de penger Law hadde tjent gjennom sitt arbeid i filmer med til å betale sykehusets regninger og til å forsørge familien. Law hadde nesten gitt opp stuntarbeid, men da USA gikk inn i første verdenskrig, vervet Law seg til United States Army Air Corps. Han ble plassert ved Kelly Field i Texas for å undervise fallskjermhoppere.
Law fikk tuberkulose mens han var på Kelly Field. Han døde av sykdommen i Camp Sevier i Greenville, Sør-Carolina 14. oktober 1919, etter å ha blitt innlagt på sykehuset der i et par måneder. Law ble antatt å ha blitt bedre, og før han døde planla han å utføre et nytt fallskjermstunt.
Mord i klosteret

Handling

Ekberg spiller rollen som Sister Gertrude, en nonne og sjefssykepleier på et sykehus der en rekke uforklarlige og grusomme drap skjer. Etter en vellykket operasjon sklir hun stadig lengre ut i morfinmissbruk, sinnssykdom og tilfeldig sex med begge kjønn. Hennes irrasjonelle adferd fører til at hun blir mistenkt for å stå bak en rekke grusomme drap på pasienter ved hospitalet hun jobber. Etterhvert griper sjefen for nonnene inn overfor henne, men det reises tvil om hun virkelig er morderen.

Om filmen

Filmen blir ofte klassifisert som en såkalt «nunsploitation» og «giallo». Filmen ble omstridt på 1980-tallet på grunn av dens grafiske skildringer av drap og sex, og den ble derfor forbudt eller sluppet i klippet versjon i flere land.
Filmen ble omtalt som såkalt «video-nasty» i Storbritannia på 1980-tallet, og ble raskt plassert på deres liste over forbudte filmer. Den ble relansert på VHS i en klippet versjon i 1993 og kom uklippet på DVD i 2006.

I Norge

Filmen fikk ikke kinovisning i Norge, men ble på slutten av 1981 lansert på video under den svenske tittelen Mord i Klostret (norsk: Mord i klosteret), utgitt av svenske Mariann Video. Denne versjon ble i Norge distribuert av Arne Bendiksen Video.
Næringslivets Konkurranseutvalg

Næringslivets Konkurranseutvalg er et rådgivende organ som uttaler seg i tvister mellom næringsdrivende om hvorvidt en form for markedsføring er i strid med markedsføringsloven kapittel 6. Organet er organisert i samarbeid med Næringslivets Hovedorganisasjon (NHO), Hovedorganisasjonen Virke, Coop Norge SA, Kreativt Forum, ANFO Annonsørforeningen, Mediebedriftenes Landsforening og Posten Norge.
Organets uttalelser sendes til sakens parter og publiseres på internett, på Lovdata.no, samt på Universitetsforlagets nettsider, og blir trykket og samlet i årlige hefter.
Rød (film)

Priser

Filmen ble tildelt 16 priser, blant annet Bodil-prisen i kategorien beste ikke-amerikanske film. Den ble også nominert i fire Oscar-kategorier.
Albert Forster

Bakgrunn

Forster ble født i Fürth i Bayern hvor han gikk på Humanistisches Gymnasium. Som 21-åring meldte han seg inn i SA.

Under nasjonalsosialismen

I 1930 ble han gauleiter i Fristaden Danzig (nå byen Gdańsk). Her stod han bakden nasjonalsosialistiske maktovertakelsen våren 1933. I 1939 ledet han agitasjonsarbeidet i fristaden for å få støtte for gjenforening med Tyskland. Forholdet til Danzig (Gdańsk) og hensynet til den overveldende tyske majoritet i fristaden var en av grunnene som ble brukt for den tyske invasjonen av Polen i september 1939.

Andre verdenskrig

Etter den tyske invasjonen av Polen ble Forster utnevnt til Reichsstatthalter (guvernør) for Danzig-Westpreußen og hadde nå det høyeste embete både for partiet og staten i området som nå ble en del av Tyskland.
Gauleiterene i de nye annekterte områdene fikk kort tid etter okkupasjonen i oppdrag fra Adolf Hitler om å «germanisere» de okkuperte områdene med beskjed om at «det ikke vil bli stilt noen spørsmål» om hvordan denne «germaniseringen» vil bli gjennomført.
Forster gjennomførte den samme inhumane politikken overfor jødene som øvrige Gauleitere i regime – men inntok en annen holdning i germaniseringen i fht. den polske befolkningen. Han mente at store deler av den polsk-etniske befolkningen i hans Riksgau var Kashubians og ikke polakker og at disse hadde germanske aner. I tillegg gjennomførte han en mildere germanisering overfor den polske befolkning – med utvisninger til Generalguvernatet fremfor slavearbeid og deportasjoner.

Etter krigen

Forster ble tatt til fange i den britiske okkupasjonssonen etter krigen og utlevert til polske myndigheter. Forster ble dømt til døden for krigsforbrytelser og forbrytelser mot menneskeheten og hengt 28. februar 1952 i Mokotowfengselet i Warszawa.
Faslikalenderen

Faslikalenderen er en solkalender innført av keiser Akbar av Mogulriket og benyttet på det indiske subkontinent. Faslikalenderen tok utgangspunkt i den islamske kalenderens år 963, tilsvarende 1555–1556 i den gregorianske kalender, og startet tidsregningen i år derfra etter systemet fra samvatkalenderen. Kalenderen er tilpasset innhøstingsesongene og skatteinnkrevingen som fulgte disse.
Faslikalenderen ble innført fordi den islamske kalenderen var ute av takt med innhøstingene i landbruket, slik at bøndene måtte betale skatt til andre tider enn da avlingene ble høstet. I Mogulriket fant årsskifte etter faslikalenderen sted i midten av april, da bøndene betalte skatt av vinteravlingen.
Teddybjörnen Fredriksson

«Teddybjörnen Fredriksson» er ei svensk vise med melodi og tekst av Lasse Berghagen. Sangen handler om hvordan sangens jeg-person som liten hadde en teddybjørn og siden blir stor og da gir sitt barn en teddybjørn som fødselsdagsgave.
Visa om «Teddybjörnen Fredriksson» floppet første gang den ble testet på Svensktoppen, men kom så smått om sen til å bli én av Lasse Berghagens mest populære sanger.
Ann-Louise Hanson, Bruno Glenmarks orkester spilte inn visa i 1969. Den ble utgitt på singlen Philips Arnek 1 – F. Senere samme år gjorde Lasse Berghagen sin egen innspilling av sangen. Den ble utgitt på singlen Karusell KFF 766. Han fremførte den på svensk TV for første gang sammen med Lars Lönndahl.
Lasse Berghagens versjon lå på Svensktoppen i to uker i perioden 21.-28. desember 1969 med en niende respektive tiendeplass som resultat der.
I 1996 spilte Lasse Berghagen og den tolv år gamle Sanna Nielsen inn sangen som duett, for Nielsens debutalbum Silvertoner.
Sangen synges ofte i Sveriges barnehager og grunnskoler, og har flere ganger blitt stemt frem som den mest populære barnevisa.
For Lasse Berghagen har «Teddybjörnen Fredriksson» blitt et obligatorisk ekstranummer på hans shower og konserter.

Norske versjoner

Michael Aas, Philip A. Kruse og Jan Ø. Nielsen har skrevet norske tekster. Aas' norske tittel er «Teddybjørnen Fredrikssen». Kruses norske tittel er «Teddybjørnen Fredriksen». Nielsens norske tittel er «Teddybjørnen Fredrikson».
Nordisk Grafisk Union

Nordisk Grafisk Union (NGU) - er en organisasjon for de nordiske grafiske forbundene. NGU ble stiftet 18. - 20. mai 1976 på Leangkollen i Asker. Tilstede ved stiftelsen var representanter for de grafiske forbundene i Danmark, Sverige, Finland, Island og Norge. Unionens første formann var forbundsleder Arild Kalvik fra Norsk Grafisk Forbund.

Unionen var en sammenslutning av Nordisk Bokbinder- og Papirarbeideres Union, Nordisk Litografunion og Nordisk Typografunion.
Siden Norsk Grafisk Forbund gikk inn i Fellesforbundet i 2006 er det Fellesforbundet som er norsk medlem i NGU.
Koichi Yokozeki

Karriere

Koichi Yokozeki startet sin profesjonelle karriere i Ventforet Kofu i 2002.
Xalitla

Utseende

Små, slanke, brunlige trebukker, kroppsformen nokså sylindrisk. Antennene er noe lengre enn kroppen, det tredje leddet stort og klubbeformet. Pronotum er mye lengre enn bredt, litt tønneformet. Dekkvingene er jevnbrede, beina nokså korte med tykke, klubbeformede lår.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Mellom-Amerika.
Mimolema

Levevis

I likhet med de fleste andre bladbiller lever disse artene på planter.

Utbredelse

Slekten er kjent fra Afrika.
Westland Lysander

Konstruksjon og utvikling

I 1934 spesifiserte det britiske luftfartsministerium spesifikasjoner, A.39/34, for et militært fly som kunne erstatte Hawker Hector. Flyprodusentene Hawker Aircraft, Avro og Bristol ble invitert til å fremme forslag og tegninger, og forslaget fra Westland ble valgt på grunn av flyets egenskaper som et fly for rekognosering, artilleriobservasjon og fotooppdrag i dagslys opp til cirka 15 000 yards (14 km) bak fiendens linjer. Konstruktøren samarbeidet med piloter som la spesiell vekt på lav hastighet og STOL-egenskaper som de viktigste kravene.
Den første prototypen, kalt P8, fløy første gang 15. juni 1936. Neste prototype, som utbedret stabilitetsproblemer testflyger Harald Penrose hadde erfart på den første flygningen, fløy 11. desember samme år. I mellomtiden hadde Air Ministry avfeid Bristols kandidat til A.39/34, og gitt Westland kontrakt på 169 Lysander Mk I.

Motorvarianter

De to prototypene ble drevet av en Bristol Mercury IX, en kompressormatet motor som ytet 840 hk. Denne ble erstattet av Bristol Mercury XII på produksjonversjonen Mk I. XII-motoren ytet 890 hk. Da produksjonen av Mk II begynte, hadde Westland plukket fram en annen Bristol-motor, Perseus XII, som ytet 905 hk. Lysander Mk III ble drevet av en Mercury XX og en modifikasjon av denne kalt Mercury 30.

I tjeneste

I juni 1938 ble det første Lysander-flyet levert til 16 Squadron. Ved utbruddet av andre verdenskrig var sju skvadroner utstyrt med flytypen. Etter at flyet ble trukket tilbake fra førstelinjetjeneste i 1943, fortsatte det som måltauingsfly. Det ble også tatt i bruk av de hemmelige tjenester for henting og levering av agenter og forsyninger i det okkuperte Europa, blant annet ved 161 (Special Duties) Squadron.

Sivilt bruk

Etter krigen ble tidligere RCAF Lysanders brukt av Westland Dusting Service som opererte i Alberta og det vestlige Canada til spredning av kunstgjødsel.
South Tarawa

South Tarawa (kiribatisk og engelsk: Teinainano Urban Council (TUC)) er den offisielle hovedstaden i republikken Kiribati. Den er en del av Tarawa-atollen. Teinainano betyr «nederst på masten», med hentydning til seilformen på atollen. De viktigste politiske sentra i hovedstaden er Bairiki (utøvende), Ambo (lovgivende) og Betio (juridisk).
South Tarawa består av alle de små øyene mellom Betio / Bairiki i vest og Temaiku / Bonriki i øst. Alle de tidligere separate øyene er knyttet sammen med veifyllinger, og danner nå ei lang øy på revet langs sørsiden av Tarawalagunen. Det er også en relativt ny fylling – Den japanske veien – som knytter Bairiki til Betio lenger vest.
På South Tarawa ligger Kiribati lærerhøyskole og en campus av University of the South Pacific. Det romersk-katolske bispedømmet og Kiribatis protestantiske kirke ligger på South Tarawa. Den viktigste havna for Tarawa ligger på Betio-øya.
Ved folketellingen i 2015 bodde det 56 324 innbyggere på South Tarawa.

Bairiki

Bairiki er den sørligste og niende største øya på Tarawa-atollen. Byen Bairiki, som nå er en del av South Tarawa, ble tidligere regnet som Kiribatis hovedstad, ettersom både parlamentet og de viktigste regjeringskontorene lå der. Parlamentet har siden flyttet til Ambo, halvveis mellom Bairiki og Bonriki, men Bairiki er fremdeles det viktigste administrative senteret i Republikken Kiribati. Enkelte departementer ligger dog på Betio og Kiritimati (departementet for Linje- og Phoenixøyene).