Oppstandelseskirken (St. Petersburg)

Oppstandelseskirken (russisk:Храм Спаса на Крови) er et kirkebygg og museum i St. Petersburg i Russland. Oppstandelseskirken blir også kalt Blodskirken, hvilket henviser til at tsar Aleksander II av Russland ble myrdet på stedet i 1881.

Bakgrunn

Byggingen startet i 1883 under Aleksander III, og skulle være minnesmerke over hans far, Aleksander II. Arbeidet gikk sakte fremover, og kirken sto ferdig først i 1907, da Nikolaj II var tsar. Byggekostnadene ble dekket av tsarfamilien med økonomisk støtte fra mange private givere.
Kirken står på en fremskutt plass langs Gribojedovkanalen. Forbyggingen langs elven går der langs begge sidene av en kanal. 13. mars 1881 passerte tsar Aleksanders hestevogn langs elveforbyggingen. En granat, kastet av en anarkist som var del av en sammensvergelse, eksploderte. En rystet, men uskadd tsar gikk ut av vogna og begynte å klandre ham som han regnet for å være gjerningsmannen. En annen attentatmann tok da sjansen på å detonere en ny bombe, drepte seg selv og skadet tsaren dødelig. Tsaren, som blødde kraftig, ble ført tilbake til Vinterpalasset. Der døde han få timer senere.
Et foreløpig helgenalter ble reist på stedet for attentatet, mens det ble arbeidet med et varig minnesmerke. Det ble bestemt at den delen av gaten hvor attentatet hadde funnet sted, skulle legges innenfor kirkeveggene. En del av elvedemningen skulle forlenges ut i kanalen slik at helgenalteret og bygget skulle passe. På den utvendige veggen finnes et minnesmerke som markerer stedet hvor attentatet fant sted. På innsiden ble et forseggjort alter bygget nøyaktig på stedet for Aleksanders død, prydet med topas, lasuritt og andre kostbare steiner. Denne prangende dekorasjonen danner en slående kontrast til de enkle brosteinene hvor tsarens blod rant, og som synes på gulvet rundt alteret.

Arkitektur

Arkitekturmessig skiller kirken seg fra andre bygg i St. Petersburg. Byarkitekturen er i hovedsak barokk og nyklassisistisk, mens Oppstandelseskirken ser tilbake til russisk middelalderarkitektur, i nasjonalromantikkens ånd. Med overlegg minner kirkene om syttenhundretallskirkene i Jaroslavl, og gjør ære på Vasilijkatedralen i Moskva.
Kirken er dekket med over 7500 kvadrameter mosaikk. Bare én kirke i verden overgår denne mengden. Cathedral Basilica of St. Louis skal ha ca. 7700 kvadratmeter med mosaikk.
Interiøret ble skapt av noen av de mest lovprisede russiske kunstnerne i sin tid, blant andre Viktor Vasnetsov, Mikhail Nesterov og Mikhail Vrubel . Sjefsarkitekt var Alfred Parland . Innvendige vegger og tak er fullstendig dekket med intrikate og detaljerte mosaikker. Hovedbildet viser bibelske scener og figurer, med finstemte skiller mellom hvert enkelt bilde.

Fra revolusjonen og fremover

Etter revolusjonen i 1917 ble kirken plyndret og mye skadet innvendig. Sovjetstyret stengte kirken tidlig i 1930-årene. Under andre verdenskrig, da mange mennesker sultet på grunn av tyske militærstyrkers beleiring av Leningrad, ble kirken benyttet som lagringsplass for lik, både for de som falt i strid og de som døde av sult og sykdom. Etter krigen ble kirken benyttet som lager for et teater.

Senere år

Oppstandelseskirken ble gjenåpnet i august 1997, etter 27 års restaurering. I dag er kirken et mosaikkmuseum. Før oktoberrevolusjonen var kirken aldri i bruk som et vanlig gudshus. Ettersom kirken ene og alene var tilegnet minnet om den drepte tsaren, ble kirken kun brukt til minnegudstjenester.
Kirken er i dag en av de store turistattraksjonene i St. Petersburg, med over 700.000 besøkende årlig.