Leinsterboken

Leinsterboken (irsk Lebor Laignech) er et irsk middelaldermanuskript fra rundt 1160 som i dag blir oppbevart på Trinity College i Dublin. Her er det katalogisert som MS H 2.18 (cat. 1339). Manuskriptet var tidligere kjent som Lebor na Nuachongbála («Nuachongbáil-boken»), en henvisning til et kloster som i dag er kjent som Oughaval. En del fragmenter av boken, eksempelvis Tallaght-martyrologien, er i dag i samlingen til University College Dublin, Irlands største universitet.

Historie

Ingenting er kjent om manuskriptets beliggenhet i det neste århundret eller så etter at det var blitt ferdigstilt, men på 1300-tallet dukket det opp ved Oughaval. Det kan ha blitt oppbevart i prestegården i de mellomliggende årene.
Leinsterboken har sitt nåværende navn takket være John O'Donovan (død 1861), som ga den navnet grunnet de sterke assosiasjonene til dens tekstinnhold med provinsen Leinster, og til Robert Atkinson som adopterte det da han utga en litografisk faksimileutgave av det.
Det er imidlertid i dag generelt akseptert at manuskriptet var opprinnelig kjent som Lebor na Nuachongbála, det vil si «Noghoval-boken», i dag Oughaval i Laois i nærheten av Stradbally. Dette ble fastslått av den irske forskeren Richard Irvine Best, som hadde observert at flere korte avsnitt fra Leinsterboken var sitert i et tidlig manuskript fra 1600-tallet skrevet av sir James Ware (død 1666), en tidlig irsk historiker, og som ble funnet under noen bokhyller i British Library i London. Dette manuskriptet har katalognummer Add. MS 4821. Disse utdragene et tilskrevet «Noghoval-boken» og ble skrevet på en tid da Ware oppholdt seg ved Ballina (Ballyna) i grevskapet Kildare under vertskapet av Rory (Roger) O'Moore, titulær konge av Laois. Dennes familie, O'Moorene (Ó Mhorda), hadde vært herrer av Noghoval siden tidlig på 1400-tallet, om ikke enda tidligere, og det var sannsynligvis med deres hjelp av Ware fikk tilgang til manuskriptet. Saken med identifiseringen med det manuskriptet som i dag er kjent som Leinsterboken er antydet ved forbindelsen med Rorys familie med Uí Chrimthainn, coarb av Terryglass; hans bestefar hadde en pantegjeld på Clonenagh, hjemmet til Uí Chrimthainn.
Bests forslag er støttet av bevis fra et manuskript på Royal Irish Academy i Dublin, også fra tidlig på 1600-tallet. Som Rudolf Thurneysen bemerket, skriveren kopierte flere tekster fra Leinsterboken, identifiserte sin kilde som «Leabhar na h-Uachongbála», formodentlig for Leabhar na Nuachongbála («Noughaval-boken»). For det tredje, på 1300-tallet ble Leinsterboken lokalisert på Stradbally i Laois, stedet for en kloster som opprinnelige var kjent som Nuachongbáil «av den nye bosetning» (Noughaval) og senere som Oughaval.

Innhold

Manuskriptet har 187 blader, hver på omtrentlig 33 cm x 23 cm. Et notat i manuskriptet antyder at så mange som 45 blader har gått tapt. Boken, en omfattende kompilasjon, er en av de viktigste kildene til middelalderens irske litteratur, genealogi og mytologi, og inneholder blant annet tekster som Lebor Gabála Érenn («Boken om erobringen av Irland»), den mest komplette versjonen av Táin Bó Cuailnge («Krøttertyveriet i Cooley»), Dindsenchas og en irsk oversettelse og tilpasning av De excidio Troiae Historia, et latinsk verk om Trojakrigen, og før den ble skåret og skilt fra hovedboken var også Tallaght-martyrologien en del av manuskriptet.
En skjønnsom, diplomatikkutgave ble utgitt av Dublins institutt for avanserte studier i seks bind i løpet av en periode på 29 år.