Ole Colbjørnsen

Bakgrunn

Etter examen artium i Arendal studerte han realfag under Carl Størmer og Lars Vegard. Colbjørnsen fattet interesse for Einsteins teorier og introduserte relativitetsteori for et norsk publikum. Colbjørnsen behersket relativitetsteorien før de eldre, etablerte fysikerne og var den drivende kraft bak Einsteins besøk i Oslo sommeren 1920.
Han var selvlært økonom.

Karriere

I 1920 år reiste han til Sovjetunionen (på de nye myndighetenes invitasjon) for å studere og arbeide med femårsplaner frem til 1931. Han var der ansatt i Gosplan, senere arbeidet han i et sovjetisk trelastfirma og deretter for statsrederiet i London. Av frykt for Stalins utrenskinger reiste han tilbake til Norge.
Da han kom tilbake i Norge begynte han som økonomijournalist i Arbeiderbladet der Tranmæl var redaktør. Med En norsk treårsplan (1933) var han sentral i utformingen av Arbeiderpartiets politikk og var dels basert på Colbjørnsens erfaringer fra Sovjetunionen. På den tiden gikk Arbeiderpartiet gjennom omforming fra revolusjonært til reformorientert parti forpliktet til demokrati. Edvard Bull, partiets tidligere «sjefsideolog», døde i 1932. Colbjørnsen ga et viktig bidrag til partiets valgseier høsten 1933. Han ble en viktig pådriver for en radikal omlegging av den økonomiske politikken under den dype krisen som Norge og verden da var kommet inn i. Han støttet Martin Tranmæl og Axel Sømme økonomiske politikk innad i Arbeiderpartiet. Colbjørnsen var blant de første norske økonomene som argumenterte for en aktiv statlig investeringspolitikk og planøkonomi for å bringe landet ut av den økonomiske krisen.
Colbjørnsen skrev om økonomi for Arbeiderbladet 1932-40. Han satt også i «Tiltakskomiteen 1936».
Colbjørnsen var ikke på linje med Nygaardsvold i økonomisk politikk (blant annet var underskuddsbudsjettering en uvant tanke) og forsvarspolitikk (Colbjørnsen ville satse mer på forsvaret). Han ble kritisert fra venstrefløyen for å anbefale en økonomisk politikk som var ganske lik Hitler-regimets. I 1932-1933 var han i disputt med Ragnar Frisch om krisetiltak. Colbjørnsen mente Frisch' forslag om skattelette som i følge Colbjørnsen bare ville komme de bedrestilte til gode. Colbjørnsen mente også at lånefinansiering ville skape inflasjon. Striden ble raskt bilagt og sammen utarbeidet de et forslag til Arbeiderpartiets kriseprogram i 1934. I forslaget hadde Colbjørnsen akseptert å finansiere krisetiltakene med lån, mens Frisch inngikk andre kompromisser.
Colbjørnsen uttalte selv at uten Tranmæls støtte ville ikke Arbeiderpartiets krisepolitikk på 1930-tallet vært mulig.

Andre verdenskrig

Under felttoget i Norge i 1940 var Colbjørnsen med på transporten av Norges banks gull. Da gulltransporten var på Åndalsnes, kom blant andre Einar Gerhardsen og Ole Colbjørnsen til som medhjelpere. Colbjørnsen var med da gullet ble lastet om og kontrollert mens Molde ble bombet. Kongen, kronprinsen og regjeringen holdt til i Molde noen dager i april. De la ut fra Molde havn mens byen brant bak dem. Etter å ha fulgt med transporten til Tromsø, var han med til Skottland. Halvdan Koht ble også med fra Troms til Skottland. 
Sammen med gullet og regjeringens reisekasse på 1 million kroner reiste flere sivile blant andre Colbjørnsen, Fredrik Haslund, Nordahl Grieg, Einar Gerhardsen, Øivind Lorentzen, Wilhelm Keilhau og Kristian og Nini Haslund Gleditsch. Regjeringen vedtok med provisorisk anordning 22. april 1940 at medlemmer av Norges Banks direksjon i okkupert område var fritatt for sine verv, og det ble oppnevnt ny direksjon med Anders Ræstad som leder. Colbjørnsen ble oppnevnt som et av de nye medlemmene.
Etter omlasting av gullet til MS «Bomma» i juni 1940, ble han sammen med Fredrik Haslund med på transporten videre til USA. Colbjørnsen ble værende i Washington. Colbjørnsen var finansråd, senere handelsråd ved den norske ambassaden i Washington i tiden 1940-1948.
Han var norsk utsending til Bretton Woods der verdens valutasystem for etterkrigstiden ble utformet.