google/wiki40b huggingface dataset:
Werner Christie (1746–1822)

Bakgrunn

Werner Christies foreldre var soknepresten, oppfinneren og forretningsmannen Edvard Davidson Christie (1701–57) og proprietær Magdalene Margrethe Koren (1722–1806). 
Familien på Tysnes prestegård var særdeles velstående, og Werner Christie ble sendt på privatskole i Bergen, før han studerte juss ved Universitetet i København. Han skal også ha studert mekanikk, matematikk, arkitektur og språk i utlandet.

Karriere

Etter han kom hjem fra utenlandsreisene ble han huslærer på Finnås på Bømlo hos sokneprest Peder Harboe Hertzberg for den eldste sønnen Niels Hertzberg. 
I 1774 ble Christie «Conducteur og Land-Maaler» i Bergens stift. I 1780 ble han kanselliråd og i 1783 lagmann over Bergen og Gulating lagstol, et embete han hadde til det ble opphevet i 1797. Sammen med andre embetsmenn og kjøpmenn i Bergen stiftet han Det Nyttige Selskab i 1774. 
I 1780 ble han gift med oppfinner og kunstner Helene Magrethe Kamstrup (24.2.1756–16.3.1829), som var datter av sokneprest og prost Hans Kamstrup (1724–65) og Helene Elligers Winther (1732–1801).

Marmordrift

Sammen med sokneprest Hertzberg tok Christie opp driftwn av det nedlagte marmorbruddtet på Moster i Bømlo og i 1775 hadde han fått privilegium på all marmordrift i Sunnhordland. Senere hadde han privilegium på marmordrift i hele Hordaland. Han eide selv de fleste av marmorbruddene. 
Ved Hopsfossen på Hop i Fana startet han et marmorverk med sager drevet av vannkraft. Fra dette leverte han trappesteiner, gravsteiner, mortere, bordplater med mer i polert marmor, og leverte mye materiale til Christiansborg slott og Marmorkirken i København. I tillegg drev han med kalkbrenning. 
I 1784 kjøpte han gården Hop, rev ned de gamle gårdsbygningene og bygde seg lystgården Wernersholm, som han bygde med egenproduserte materialer. Her fikk han også løyve til å bygge gravplass for seg selv og kona. 
På Wernersholm bygde han også en åttekantet kirke med kuppel og spir, kledd i det selvproduserte byggematerialet sitt. Kirken kunne romme hele 800 mennesker. På denne tid var Wernersholm en av attraksjonene i området, og bygningene her ble omtalt både i norsk og utanlendsk litteratur på grunn av den arkitektoniske utforming og materialene som ble benyttet. Kirken ble sammenlignet med både Peterskirken og Pantheon i Roma. Både hovedhuset og kirken ble revet av den neste eieren av Wernersholm, Michael Krohn, som tok over da Christie døde barnløs. 
Han laget også kart fra bergensområdet med kulturhistorisk verdi.
Storstankelbein

Liv og utvikling

Kroppen er lang og slank. De fleste artene er mer eller mindre gul- eller gråaktige, men det finnes også noen som er mer fargerike, for eksempel de gule og svarte artene i slekten Nephrotoma. Forbrystet (thorax) har en karakteristisk, V-formet fure, og svingkøllene (halterer) er uvanlig lange og slanke.
Vingene er lange og slanke med mange tydelige årer. Storstankelbein kan skilles fra de andre stankelbeinene på detaljer i vingeårenettet, der åren subcosta (Sc) munner ut i radialåren (R) og ikke i costa (C). Hos noen arter har vingene svarte flekker, hos andre er de grå- eller gulfargede og ganske mange har brune tegninger. Noen få arter har sterkt reduserte vinger, særlig hos hunnene.
Hodet er langstrakt, gjerne med en lang "snute". Fasettøynene er forholdsvis små og møtes ikke i pannen. Antennene er vanlegvis nokså lange og slanke. Noen slekter, som Dictenidia, Tanyptera og Ctenophora, har kamformede antenner. Munnfølerne (palpene) er svært lange, til forskjell fra den nærtstående familien småstankelbein (Limoniidae).
Bakkroppen er lang og tynn. Hannene har komplekse ytre kjønnsorganer med forskjellige gripeorganer, pigger o.l. Disse er nyttige dersom en vil bestemme artene. Hunnene har et velutviklet, hardt (sklerotisert) eggleggingsrør, særlig utviklet hos arter som legger egg i død ved.
Larvene er mer eller mindre pølselignende med et svakt avsatt hode. Bein finnes ikke. På det bakerste bakkroppssegmentet sitter to store åndehull (spirakler), rundt disse er det ofte flere fingeraktige utvekster som er viktige karakterer om en vil bestemme artene. Mange arter lever i jorden, der noen kan gjøre skade i jord- og hagebruk (se nedenfor), men det finnes også noen arter som har larver i vann og en del som utvikler seg i død ved. De siste larvene er gjerne noe hardere enn de som lever i jord, med kraftig utviklede munndeler.
Puppen er relativt lang og slank, og man kan se omrisset av det voksne insektets organer utenpå puppeskallet : hode, vinger, bein, bakkropp etc. Litt uvanlig er det at antennene stikker opp som to horn på puppens hode.

Skadedyr

Noen av stankelbeinartene kan gjøre en del skade i jord- og hagebruk. Det er larvene som er problemet – de spiser planterøtter og kan også gnage av unge planter i rothalsen. 
Myrstankelbeinet, Tipula paludosa, er den arten som særlig skaper problemer i Nordvest-Europa. De voksne er ganske store, gulbrune på farge, med vinger som er brune langs forkanten, og flyr i juli-september. De grå larvene kan gjøre skade når de er nesten utvokst, om våren og forsommeren. Områder med fuktig, moldrik jord som drenerte myrer er spesielt utsatt. Bestandene svinger sterkt og det er bare i enkelte år at de skaper problemer. Grovt sett kan man regne med at skader er sannsynlige dersom tettheten av myrstankelbeinlarver overstiger 100 larver per kvadratmeter. Siden larvene kommer opp for å spise om natten, må eventuell sprøyting iverksettes på kvelds- eller nattestid. 
Men heldigvis, de aller fleste stankelbeinartene er helt harmløse.
Norsk Sykepleierforbund

Generalsekretær

Olaug Flø Brekke, tilsatt som generalsekretær sommeren 2012.
Hadselfjorden

Hadselfjorden i Vesterålen skiller Hadseløya i nordvest fra Austvågøya i sør og Hinnøya i øst. I nordøst går Hadselfjorden over i Sortlandssundet, som skiller Langøya og Hinnøya. Sørøst for Hadselfjorden skiller Raftsundet Austvågøya og Hinnøya.
Mellom Melbu og Fiskebøl går det ferge over Hadselfjorden. Tidligere gikk det også ferge mellom Stokmarknes og Kaljord på Hinnøya.
Da Lofotens fastlandsforbindelse Lofast ble planlagt ville mange i Hadsel ha undersjøisk tunnel mellom Hadseløya og Austvågøya. Men det ble i stedet bestemt å bygge Lofotens fastlandsforbindelse mot Raftsundet og Gullesfjordbotn i Kvæfjord. Blant argumentene for ikke å bygge tunnel under Hadselfjorden var at en slik tunnel ville bli lang (ca. 8 kilometer) og relativt dyp, og at det er en viss jordskjelvaktivitet i området. Det er fremdeles en mulighet for at Hadselfjordtunnelen vil bli bygd etter at Lofast er ferdig, men det er svært usikkert om det faktisk vil skje.
Det var ventet at det ville bli færre fergeavganger over Hadselfjorden da Lofotens fastlandsforbindelse åpnet, men at ferga ikke vil bli nedlagt. I de senere år har trafikken med ferge over Hadselfjorden hatt en positiv utvikling.
Sandøyfjorden (Tvedestrand)

Sandøyfjorden er en fjord i Tvedestrand kommune i Aust-Agder. Den ligger mellom Askerøya i nord og Sandøya i sør.
Innløpet er i øst og fjorden strekker seg 6 km vestover mot Snaresund, hvor den krysses av ei 40 meter lang bru på Fv109 over til Borøya. Mellom Borøya og Sandøya ligger Hagefjorden, som munner ut i Sandøyfjorden.
Brilleugle

Utbredelse

Arten finnes i: Argentina, Belize, Bolivia, Brasil, Colombia, Costa Rica, Ecuador, El Salvador, Fransk Guyana, Guatemala, Guyana, Honduras, Mexico, Nicaragua, Panama, Paraguay, Peru, Surinam,  Trinidad og Tobago og Venezuela.
Poimenesperus

Utseende

Små til middelsstore, brede trebukker, oftest svarte, ofte med oransje tegninger.
Mange av artene er ganske fargerike.

Levevis

Som de fleste andre trebukker borer larvene i ved.

Utbredelse

Gruppen er utbredt i Vest- og Sentral-Afrika.
Johan Olsen Aarø

Den første ordinære bussrute

Johan Olsen Aarø stod bak det som regnes som den første ordinære bilrute (buss) i Norge, den 12. mai 1908. Sammen med sin far drev de med hesteskyss på den 36 kilometer lange veien fra Molde over Fursetfjellet til Batnfjordsøra, som var endestasjon. Derfra var det korrespondanse videre nordover til Kristiansund og Trondheim med dampbåt. Batnfjordsøra ligger midt mellom Molde og Kristiansund. I dag er denne veistrekningen en etappe av E39. 
Foranledningen var at de sommeren 1907 fikk se bilen til Sam Eyde, som var på biltur i Romsdal og Nordmøre. De fikk da idéen om å bruke bil og ikke hest. En annen historie forteller at det var Johans bror Ivar Olsen Aarø (1876–1924) som først fikk idéen, han var bankansatt i Kristiania.
Det er i grunn litt underlig at den første norske bussrute ble opprettet nettopp på denne strekningen, og ikke der det var større befolkningstetthet. Grunnen var at veistrekningen var både en del av hovedveien og den raskeste måten å reise fra Sunnmøre og amtshovedstaden Molde til Kristiania. Den gikk via Batnfjordsøra med hesteskyss, videre  til Kristiansund og Trondheim med dampbåt, så med jernbaneforbindelse gjennom Østerdalen på Rørosbanen, til Kristiania. En annen grunn var at den tekniske utviklingen av bilen var kommet langt nok når det blant annet gjaldt motorytelse. 
Johan Olsen Aarø som fikk innvilget søknaden om transport av passasjerer og post. Dengang måtte en ha kjøretillatelse fra myndighetene (fylket) for å kjøre bil, noe Johan fikk den 20. november 1907. 
Det sies at samme dag som selskapet ble stiftet, gikk første turen, den 36 kilometer lange veien fra Molde til Batnfjordsøra. Den ble kjørt med en nyinnkjøpt seks-seters UNIC 1907-modell. Turen tok 1 time og 15 minutt. Ruten gikk fra Molde ved 19-tiden med retur fra Batnfjorden kl 22. Dette korespoderte med dampskip fra Trondheim som ankom Batnfjordsøra kl 21  Mange av de reisende var turister som reiste med dampbåt langs kysten. De valgte reisen over land istede for reisen med dampbåt over Hustadvika, som ofte kunne være ubehagelig, eller farlig. Skipene var også av og til forsinket. Post mellom Sunnmøre og Romsdal ble sendt med bussruten, dette var hovedpostruten ut og inn av Møre og Romsdal. 
Aarø Automobilselskap sin bussrute ble snart populær og selskapet gikk til anskaffelse av ennå et kjæretøy.

UNIC - den første bussen

Johan O. Aarø reiste til Kristiania i 1908, hvor han både fikk kjøpt bil og lærte seg å kjøre den, en UNIC 1907-modell med seks sitteplasser. Den var åpen og hadde kalesje. Bilens understell og motor var produsert i Frankrike. I Kristiania bygde firmaet Kolberg, Caspary & Co karosseriet. Motoren ga 18 Hk og farten var omtrent 60 km/t. Johan brukte 17 timer på den 480 kilometer lange reisen fra Kristiania til Åndalsnes. Derfra ble bilen fraktet med dampbåt til Molde. Bilen er bevart på Romsdalsmuseet i Molde og har registreringsnummer T-1.  I 2008 utgir Posten Norge et frimerke med motiv av der UNIC er avbildet.
La Côté Feuillée

Historie

Byggingen av hoppanlegget i Chaux-Neuve begynte i 1965, men det oppsto problemer med grunnforholdene, som gjorde det for dyrt å fullføre byggingen. Anlegget sto halvferdig i over 20 år; først i 1989-90 ble det bygd ferdig. Hoppanlegget, tegnet av arkitekt Gérard Boucton, ble tatt i bruk med europacuprenn i kombinert i desember 1990. Den største bakken hadde da K-punkt 90 meter (senere HS100). I 2010 ble anlegget modernisert, og den største bakken ble utbygd til storbakke, K106 (HS118). Sommeren 2013 ble det lagt plastdekke også i storbakken.
Xinyuan

Xinyuan eller Künes (kinesisk: 新源县; pinyin: Xīnyuán Xiàn; uigursk: كۈنەس ناھىيىسى / Künes Nahiyisi) er et fylke i prefekturet Ili i den autonome region Xinjiang i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var på 282 710 innbyggere i 1999.
Andre navneformer og romaniseringer på fylket er Hsin-yuan, Kunes og Hsin-yüan.
Varsellys

Fargevalg

Blå farge er ikke «det beste valget» med hensyn til lysintensitet og rekkevidde. Den høyeste intensitet oppnås med hvitt lys. For kromatisk lys (farget lys) er det gul farge som gir den høyeste intensitet av alle farger. Siden et rent hvitt lys ikke er akseptabelt som varselfarge, og kan være vanskelig å skille fra gule lysblink, står valget mellom rød og blå farge (grønn er uakseptabel som varslingsfarge fordi den ikke forbindes med fare). Både rød og blå farge har fordelaktige egenskaper. Rødt assosieres umiddelbart med fare, rødfarget lys går lettere gjennom luft med forholdsvis høy partikkeltetthet (for eksempel tåkedis), og rødt oppfattes fortsatt som rødt når man står på grensen av hva som er synbart, der alle andre fargede lyskilder oppfattes som hvite. For blå farge gjelder at det i mørke er få blå lyskilder som et blått varsellys må konkurrere med. Under gode synsforhold er en mettet blåfarge det som raskt kan skilles ut av omtrent alle, unntatt de som er helt fargeblinde eller som har vansker med å skjelne gult og blått.

Identifikasjonslys

Varsellys kan også fungere som konstante identifikasjonslys, også kalt «cruise lights», for å vise at kjøretøyet er ute og tilstede blant folk.
Ta min drøm

Ta min drøm er et musikkalbum med Anne Lise Gjøstøl, utgitt i 1972. Dette er hennes første plate som soloartist.
Tarout

Tarout eller Tārūt (arabisk جزيرة تاروت) er en øy i Persiabukta som hører til Østprovinsen i Saudi-Arabia. Den er med to vegfyllinger knyttet til Qatif. Den ligger seks kilometer fra kysten og er den lengste øya i Persiabukta etter Qeshm, og strekker seg fra Ra’s Tannurah i nord til Qatif i vest. Øya har et areal på 70 kvadratkilometer og hadde et folketalL på 38 055 i 1992. Denn består av byer og landsbyer, som selve Tārūt, Deyrah og Darīn.

Navnehistorie

Det gamle arabiske navnet var visstnok 'Ishtarut (عشتروت). I den greske Geografia av Ptolemaios kalles den Tharrō (θαρρώ). På et kart i Geografia publisert på latinsk i 1578 står den oppført som Tharro. I middelalderen ble øya ofte kalt Dairin eller Daryn, etter en av byene. Darīn er navnet på en av havnene på øya, og det er gjort forsøk i moderne tid på å endre øyas navn til Darīn. Darinavtalen ble undertegnet på øya i 1915 mellom Ibn Saud og Storbritannia.

Arkeologi

Arkeologiske funn indikerer at øya har vært bebodd siden 5000 f.Kr. og var senere hjemsted for folk fra sivilisasjonen Dilmun, akkadiere, assyrere og persere. Senere var den okkupert av Perserriket, det islamske rike, portugiserne og senere Det osmanske rike.
I 1959 oppdaget en mann som rengjorde gaten enstein med en sabeisk inskripsjon. Det mest kjente artefaktet som er funnet på Tārūtble gravd frem av danske arkeologer i 1968. De fann potteskar daterte tilbake til 4500 f.Kr. og andre fra 3000 f.Kr. Da kommunen Qatīf ønsket å bygge en vegfylling til Tārūt i 1962 tok de sand fra en ås kalt Tell Rafī’ah, og fant gjenstander fra steinalderen; keramikk og en statue. Den siste oppdagingen var i 1993 på Tell Rafī’ah. 
Man har funner flere beholdere på Tārūt av steatitt, særlig fra Tell Rafī'ah. Utformingen er svrtr kunstnerisk med avbilding av katter, nakne menn og motiver knyttet til sjø og fiske. Steatittkilden lå sørvest i Persia, men selve utformingeb virker å være lokal.
Av de gamle statuene funnet på Tārūt er en av ein naken mann, laget av en mørk grå stein. Den ble funnet i 1950-årebe av en mann som pløyde marken. Den er 94 cm høy og står på en ærbødig måte med vide øyne. Den er nesten helt sikkert av sumerisk opphav, selv om den ble funnet omkring 1000 km fra nærmeste by i Sumer. Den er av særlig høy kvalitet, men ble nesten ødelagd av overtroiske landsbyboere, som trodde det hadde noe å gjøre med ånder (jinn), og skar den i to og hogde hodet av den. Den er blitt restaurert og står i Nasjonalmuseet i Riyadh.
Unilever

Historie i Norge

Unilevers historie i Norge er lang. Selskapet har eksistert i Norge siden september 1968 og ledes i dag av Sofia Kaasgaard. Unilevers produkter har imidlertid vært i Norge lenger enn dette. 
Historien går tilbake til Lilleborg og Denofas samarbeid på slutten av 1920-tallet. Sistnevnte var matoljeprodusent og ble etablert i 1912. Tilknytningen til Unilever har sammenheng med at den britiske såpeprodusenten Lever Brothers hadde store eierandeler i Denofa. 
Margarine Unie og Lever Borthers slo seg sammen i 1930. Dette førte til at de inngikk en egen avtale om samarbeid med Lilleborg. Samarbeidet førte til at både produksjon og eierskap av utvalgte Unilever-merker ble tatt over av Lilleborg. Et av disse merkene var Sunlight.
Samtidig som Unilever på 1960-tallet ekspanderte i takt med at verdensøkonomien ble utviklet, etablerte selskapet seg på nye markeder – blant annet i Norge. Unilever Norge ble startet i 1968.
Den norske delen av selskapet har hatt en omsetningsøkning fra rundt 173 millioner kroner i 2005 til over 208 millioner kroner i det norske markedet i 2008. 
I Norge representeres selskapet i dag gjennom Unilever Norge AS med merkevarer som Dove, Axe, Vaseline, Neutral, Domestos, Knorr, Lipton, Carte d'Or, Maizena, Maille, Slotts og Ben & Jerry's. Produktene distribueres til dagligvarebutikker og hotell/restauranter over hele landet. Det er per dags dato 40 ansatte i Unilever Norge.

Satsing på iskrem

Unilever er verdens største aktør på iskrem. Deres globale markedsandel er på 17 prosent, noe som tilsvarer om lag 400 millioner konsumenter. Det globale iskremmarkedet vokser årlig med om lag 3 prosent. Veksten er størst i Asia og Afrika, men også i Europa ser man en jevn vekstrate. Globalt står iskrem for 10 prosent av Unilevers totale omsetning. 
Gjennom merkevarer som Magnum og Ben & Jerry’s er Unilever kjent for norske konsumenter. På verdensbasis bruker Unilevers iskremavdeling en hjertelogo.
Unilever arbeider med å utvikle lokale iskremprodukter fordi smakspreferansene er ulike. Dette, kombinert med å adoptere produksjonen av kjente, lokale merkevarer har vært en klar strategi for Unilever over lengre tid. Innenfor Unilever er det derfor mange ulike iskremsatsinger. Merkevaren Ben & Jerry’s er et eksempel på dette. Ben & Jerry’s er unike grunnet smak og satsing på CSR.
Unilever har fokus på å utvikle sterke bånd med sine detaljlister. Det er en uttalt strategi å ta vare på både små utsalgssteder og store dagligvaregrossister.

Merkevarer

Knorr er Unilevers største internasjonale merkevare. Omsetningen er på totalt 2,3 milliarder euro i mer enn 100 land. Knorr har mange produkter, blant annet supper og buljonger, sauser, nudler og middagsretter. 
Lipton te finnes i over 110 land. Etter vann er te verdens mest populære drikk. Hvert år drikkes det rundt 1,8 milliarder tonn te i verden, og Lipton utgjør rundt 153 000 000 000 kopper i året.
Sugarcane Hanover

Sugercane Hanover (født 1983 i USA, død 2. november 2009 i Sverige) var en varmblods travhingst og senere avlshingst. I sin karriere vant Sugarcane Hanover 29 løp på 56 starter, deriblant Oslo Grand Prix og «March of Dimes Trot» i USA, til et premiebeløp på til sammen over sju millioner kroner.
Sugarcane Hanover startet karrieren i USA, og ble kjøpt av Helmer Strømbo "Norge" og og ble plassert hos Gunnar Eggens stall som femåring i 1988. Med Gunnar Eggen i sulkyen vant hesten Oslo Grand Prix i 1988 med kilometertiden 1,12,5a over 2100 meter som var verdensrekord på den tiden. Hesten kom på andreplass i Elitloppet samme år. Hesten ble kjøpt av  Erikssunds säteri i Sverige før den deltok i sitt siste og mest kjente løp, «March of Dimes Trot» på Garden State Park i Camden County, New Jersey også i 1988. De beste hestene fra USA og Europa deltok i løpet som var hausset stort opp. Gunnar Eggen tøylet Sugarcane Hanover inn til førsteplass med  et hestehodes margin, og eierne kunne innkassere 270 000 dollar. Hesten ble deretter satt i avl i Sverige og Italia. Blant avkommet er Good As Gold som igjen er far til Steinlager. Sugarcane falt plutselig død om på Erikssunds säteri ved Mälaren 2. november 2009, og hadde på det tidspunkt flere hundre avkom, 63 av dem hadde hver travet inn mer enn én million svenske kroner.
Dolores (kommune)

Historie

Dolores ble grunnlagt i 15. mars 2010.

Regjeringen

Ordføreren (alcalde) i kommunen er Javier Utermark (2010-2015).
Lorck (slekt)

Lorck er en norsk slekt fra Trondheim, som opprinnelig innvandret fra Flensburg med kjøpmannssønnene Thomas og Christian Andersen Lorck på slutten av 1700-tallet. En fetter av deres far, Lorentz Lorentzen Lorck, hadde bodd i Trondheim tidligere, men var død i 1748. En svoger av Christian, Reinholt Johannes Schive til Elgeseter, hadde en sønn som fikk Lorck-navnet: Christian Lorck Schive. Lorck-familien kom til å tilhøre handelspatrisiatet i Søgaden.
Betel Trondheim

Betel Trondheim er en pinsemenighet i Trondheim og blant de største i Norge. Menigheten har omtrent 1 401 medlemmer (tall fra 2014).

Historie

Menigheten ble stiftet 18. januar 1920 og Olaf Rogde blir valgt til menighetens første pastor.

Utdanning

Pinsemenigheten Betel eier og driver en grunnskole og en bibelskole. Menigheten har også kurs om kristen tro, familie og samliv. 
For ungdom i konfirmasjonsalder arrangeres Tentro, en frikirkelig konfirmasjonsundervisning.

Tomasskolen

Tomasskolen Trondheim Kristne Grunnskole har omtrent 90 elever fra 1. til 10. klasse (tall fra 2006). Tomasskolen drives i samsvar med læreplanene i Kunnskapsløftet, er godkjent av departementet og mottar statsstøtte. Skolen ble grunnlagt i 2000.
Lala Kara Mustafa Pasja

Lala Kara Mustafa Pasja eller Lala Mustafa Pasja (født ca 1500 i Bosnia, død 7. august 1580) var en osmansk general og, for en kort stund, storvesir. Hans ærestittel «lala» står for sultanens tutor; han var i lengre tid personlig lærer for sultan Suleiman I den stores sønner.
Mustafa ble beryktet for sin grusomhet mot nedkjempede fiendtlige styrker.

Bakgrunn

Mustafa ble antagelig født nær Glasinacplatået i Bosnia, som lillebroren til Deli Husrev Pasja, som synes å ha hjulpet ham til en rask militær karriere.

Beleiringen av Malta

Lala Mustafa var blitt beylerbey av Damaskus og deretter femte vesir, da han i 1565 fikk overkommandoen for de osmanske landstyrker under beleiringen av  Malta. Dette var en usedvanlig blodig og nådeløs beleiring. Ved at Maltas forsvarere ikke bare sto imot, men også beseiret de muslimske tyrkerne, ble en av de mest feirede begivenheter i sin samtid, og markerte for Europa at tyrkerne ikke var uovervinnelige.

Erobringen av Kypros

Senere var han lederen av de osmanske landstyrker som i 1570–71 erobret Kypros fra Republikken Venezia.  noe som kan anskueliggjøres med den behandling han gav Marcantonio Bragadin, den venetianske forsvarer av Famagusta. Han lot ham flå levende - selv om han først hadde lovet ham fritt leide hvis han overgav byen til tyrkerne. Først hadde han skåret av Bragadin ører og nede så snart han kapitulerte. Så holdt ham han i fangenskap under tortur, og tilbød ham nåde hvis han konverterte til islam. Etter 13 dager uten at Bragadin konverterte, ble han flådd og liket kvartert. Likdelene ble fordelt blant hand offiserer. Dødstorturen sa han var straffen for at Bragadin skulle ha myrdet en konvoi muslimske pilegrummer på vei til Mekka.
Hans invasjon og brutale behandling av de venetianske ledere på Kypros førte til at pave Pius V fikk brakt i stand en katolske koalisjon mot osmanene, som førte til slaget ved Lepanto i 1571.

Senere virke

I 1578 anførte han et osmansk felttog mot Georgia og Persia. 
Fra 28. april til sin død 7. august 1580 var han storvesir for Det osmanske rike. Han er begravet på gårdsplassen til Eyüp Sultan-moskeen i Istanbul. Hans grav ble tegnet av den osmanske arkitekt Sinan.
Lala-Mustafa-Pasja-moskeen er oppkalt etter ham.
Far

Far, blant mennesker også kalt pappa, er et hannkjønn (forelder) som har fått avkom. Det blir også brukt for personer som spiller en farsrolle for andre, for eksempel Fader Jakob. Ordet far er en betegnelse som gjelder for den biologiske forelderen, men adopterte barn kaller også ofte fosterfaren for far. Statusen som far varer livet ut, men farsrollen stopper gjerne når avkommet blir kjønnsmodent. 
For mange arter er også farsrollen nærmest ubetydelig eller helt fraværende. Sjøhester er imidlertid et eksempel på det motsatte. Hos disse artene har faren overtatt morsrollen.

Fedre i kunst og kultur

Fedre er blitt beskrevet og omtalt som hovedpersoner et utall ganger i billedkunst, musikk og litteratur, i alt fra den kristne mønsterbønnen «Fader vår», Bjørnstjerne Bjørnsons fortelling «Faderen» (1861) til Svein Nyhus' bildebok «Pappa!» (1998).
Balestrands skytterlag

Balestrands skytterlag er en skytterklubb fra Balestrand i Sogn og Fjordane. Klubben ble stiftet før 1905. Klubben har fostret to skytterkonger, Lars L. Ese d.y. og hans sønn Lars Hallvard Ese.