google/wiki40b huggingface dataset:
Etruskiske byer

Etruskiske byer blomstret over det meste av Italia i løpet av den italienske jernalderen f.Kr., og markerte det største omfanget av den etruskiske sivilisasjon. Byene ble gradvis assimilert først av italikere i sør og deretter av gallere i nord og til slutt av den voksende romerske republikken i selve Etruria.
At mange romerske byer var tidligere etruskiske byer var velkjente for alle romerske forfattere. De etruskiske navn på de viktigste byene har blitt bevart i inskripsjoner og er listet nedenfor. En del byer ble grunnlagt av etruskerne i forhistorisk tid og hadde utelukkende etruskisk navn. Andre ble erobret av etruskerne som etruskiserte navnet, vanligvis italisk.
Hermansenøya

Hermansenøya er en øy som ligger ved utløpet av St. Jonsfjorden i Forlandsundet, på vestsiden av Spitsbergen på Svalbard. Det tilhører landskapet Oscar II Land. Øya utgjør totalt anslagsvis 2 km² areal, og er relativt flat. Like vest ligger Prins Karls Forland. I øst ligger Farmsundet mellom øya og Spitsbergen.
Øya har ferdselsforbud i hekkeperioden, og utgjør Hermansenøya fuglereservat.
Psykisk helsearbeid

Psykisk helsearbeid forstås av noen som arbeid rettet mot psykisk helse i første rekke drevet på kommunalt nivå. Er til forskjell fra psykiatri ikke basert på biologiske forklaringsmodeller om psykiske problemer, men vektlegger betydningen av sosiale forhold for befolkningens psykiske helse.
I Statsbudsjett 2010, kapittel om psykisk helse, omtales psykisk helsearbeid i kommunene. 
Psykisk helsearbeid er både et kunnskapsfelt og praksisfelt. Fagfeltet omfatter forebygging, diagnostikk og funksjonsvurdering, tidlig hjelp og behandling for øvrig. Det omfatter også rehabilitering, oppfølging, psykososial støtte og veiledning, samt henvisning til spesialisthelsetjenesten. Tjenestene utføres i helse- og sosialtjeneste og andre kommunale sektorer. Arbeidet innebærer også å ha oversikt over befolkningens psykiske helsetilstand og over behovet for tiltak/tjenester. På systemnivå skal det psykiske helsearbeidet drive med forebygging og opplysningsvirksomhet som motvirker stigmatisering og diskriminering av mennesker med psykiske lidelser og plager.
Andre forstår psykisk helsearbeid som et flervitenskapelig og tverrfaglig utdannings-, forsknings- og arbeidsfelt som omfatter alle deler av tjenestene. Psykisk helsearbeid fokuserer på å fremme og bedre menneskers psykiske helse samt påpeke og søke å endre forhold i samfunnet som skaper psykisk uhelse og bidrar til stigmatiseringsprosesser og sosial utstøting. Hensikten er å styrke menneskers opplevde egenverd og livskraft, bistå i prosesser som utvikler opplevelser av sammenheng og muligheter for å mestre hverdagens utfordringer samt skape inkluderende lokalmiljø.

Utvikling av tjenestetilbudet

Tjenestetilbudet til mennesker med psykiske lidelser er i ferd med å endre seg, både nasjonalt og internasjonalt. Intstitusjonskapasiteten er bygd kraftig ned mens lokalbaserte tilbud i form av kommunale tjenester og distriktspsykiatriske sentra bygges opp. En utvikling som er i tråd med anbefalinger fra Verdens helseorganisasjon. 
Psykisk helsearbeid i kommunene er et nøkkelledd i dette tjenestetilbudet og et område som de senere årene er blitt styrket. Landets kommuner er godt i gang med å bygge og utvikle tjenester, men det er stor variasjon i hvor langt arbeidet er kommet. Det har vært lagt vekt på strukturelle mål som antall fagpersonell, antall boliger etc. I tiden fremover er det behov for å legge mer vekt på innholdet i tjenestene, kvalitet og effekt for brukeren.(Helsedirektoratet 2009)

Utdanning

Gjennom «Opptrappingsplanen for psykisk helse 1999-2008» er det opprettet egne tverrfaglige videreutdanninger for psykisk helsearbeid ved flere høyskoler. Disse videreutdanningene retter seg mot ergoterapeuter, fysioterapeuter, lærere, sosionomer, sykepleiere, vernepleiere og politi.
Høsthalvspinner

Utseende

En middelsstor (vingespenn 33 – 36 mm), grå spinner. Kroppen er slank men noe kraftigere enn for eksempel bjørkehalvspinner (Tetheella fluctuosa) og punkthalvspinner (Ochropacha duplaris). Antennene er trådformede. Forvingen er avrundet trekantet, forholdsvis smal, grå med to svartkantede, brunlige tverrbånd, disse er vanligvis ganske markerte selv om arten, i likhet med de andre grå halvspinnerne, er ganske variabel i fargen.

Levevis

Arten finnes bare i eikeskog, og larvene lever på eik (Quercus spp.). Ulikt andre nordiske sigdvinger flyr den på høsten, i august – september. Den overvintrer som egg.

Utbredelse

Høsthalvspinneren forekommer i Europa og Lilleasia. Selv om det eneste norske funnet ligger såpass langt tilbake i tid som 1956, er det ikke utenkelig at arten fortsatt kan finnes i eikeskog ved Oslofjorden.
Thebenromanen

Thebenromanen – Roman de Thèbes – er en fransk roman på rimede vers fra 1155. Den er en av tre franske rimromaner som mellom 1155 og 1165 ble dikta over antikke emner på ulike steder i Frankrike. Sammen med Aeneasromanen og Trojaromanen utgjør Thebenromanen den såkalte antikke syklus. Det spesielle med de antikke romanene er at mens handlinga er lagt til det gamle Hellas (i dette tilfellet Theben eller med en tilknytning til denne byen), er personene, skikkene og miljøet umiskjennelig fransk høymiddelalder, og verkene kan trygt regnes å tilhøre den høviske litteraturen. Det antikke forelegget er sannsynligvis Statius' Thebaide.
I Theberomanen gjenfortelles historia om Ødipus og hans to sønner Eteokles og Polyneikes. Som i andre liknende verk er det overnaturlige utelatt, mens det er lagt vekt på å skildre kostbarhetene ved hoffet og riddernes og jomfruenes påkledning. Det er lagt inn flere kjærlighetshistorier som ikke finnes i forelegget, og den høviske kurtoisi blomstrer i antikke omgivelser. Thesevs er hertug, og Ismene er blitt abbedisse i et nonnekloster.
Thebenromanen er skrevet i åttestavelses kupletter. Den er blitt tillagt Benoît de Sainte-Maure, som skrev Trojaromanen, men dette er høyst usikkert.
Søster

Søster (i flertall søstre) er avkom av hunnkjønn til sine søsken dersom de har felles mor og far. Om bare en av forelderene er felles, kalles avkommet halvsøster. Hvis en person har fått en søster ved at moren eller faren gifter seg på nytt kalles dette stesøster. For den eldre i søskenflokken, vil en yngre søster ofte bli referert til som lillesøster, og motsatt storesøster hvis søsteren er eldre enn personen perspektivet er gitt fra.
«Søster» er også en foreldet betegnelse på en sykepleier. Ordet ble frem til 31. desember 2018 brukt i tittelen helsesøster, nå helsesykepleier (pr. 1. januar 2019).
Friidrett under Sentralamerikanske og karibiske leker 1998

Friidrett under Sentralamerikanske og karibiske leker 1998. Friidrett var en av flere sporter i de attende sentralamerikanske og karibiske leker som ble arrangert i Maracaibo i Venezuela i perioden 8. til 22. august 1998. Det var attende gangen som Friidrett var med i de sentralamerikanske og karibiske leker. Det var førtiseks øvelser, tjuefire for menn og tjueto for kvinner. Cuba ble beste nasjon med nitten gullmedaljer foran Mexico med tolv.
Ung teologi

Ung teologi er et teologisk fagtidsskrift, som utgis av studenter ved Det teologiske menighetsfakultet (MF) i Oslo. Tidsskriftet ble opprettet i 1968.
Tidsskriftet har for tiden to utgaver i året, men har i perioder også hatt fire utgaver i året. Utgavene består av temaartikler, andre artikler, samt innlegg under overskrifta «Teologisk forum».
Redaksjonen består av studenter ved MF. Målgruppa er teologistudenter, teologer og andre teologiinteresserte. Redaksjonen «ønsker å ta pulsen på temaer som interesserer, utfordrer og engasjerer teologistudenter og andre med interesse for ‘ung’ teologi».
Gjennom tidsskriftets historie har det publisert artikler av både studenter, ansatte ved MF, prester, biskoper og andre. Artikler fra Ung teologi blir stadig ført opp som pensum i undervisningsemner på MF.
Tidligere har blant andre Olav Fykse Tveit vært redaktører.
ISSN-koden for Ung teologi er 0333-0340x.
Friidrett under de britiske samveldeleker 1974

Friidrett under de britiske samveldeleker  1974.  Friidrett var en av flere sporter under British Commonwealth Games som ble arrangert i Christchurch på New Zealand i perioden 24. januar til 2. februar 1974.  Det var de tiende lekene i det som kom til å bli Samveldelekene (Commonwealth Games) fra 1978. I lekene i 1974 ble det konkurrert i 37 øvelser i friidrett, 23 for menn og fjorten for kvinner. England ble beste nasjon med ti gullmedaljer foran Australia med åtte.
Papyrus 4

Papyrus 4, hos Gregory-Aland merket (signum) (\mathfrak{P}⁴, del av Suppl. Gr. 1120) er et tidlig skrift fra Det nye testamente på gresk. Det er et papyrusfragment med et innhold fra Lukasevangeliet kap. 1,58-59; 1,62-2,1; 2,6-7; 3,8-4,2; 4,29-32, 34-35; 5,3-8; 5,30-6,16. Manuskriptet er ved hjelp av dets paleografi anslått til å stamme fra slutten av 100-tallet eller begynnelsen av 200-tallet e.Kr.
Bates Motel

Handling

Handlingen foregår i den fiktive byen White Pine Bay i Oregon på 2000-tallet. Etter ektemannens mystiske død, kjøper Norma Bates (Vera Farmiga) et gammelt motell der hun vil starte et nytt liv sammen med sønnen Norman (Freddie Highmore).

Produksjon

Bates Motel er skapt av Carlton Cuse, Kerry Ehrin oog Anthony Cipriano og blir spilt inn i Aldergrove i Britisk Columbia.

Mottakelse

Rotten Tomatoes rapporterte at 81 prosent av 37 anmeldelser på første sesong var positive.
The Longest Night

The Longest Night er en jule-EP med Bigton Gulch Town Orchestra, utgitt i 2005.
Céret

Geografi

Byen strekker seg mellom 175 og 1 400 meter over havet, og ligger 200 km fra Montpellier, 250 km fra Toulouse og 180 km fra Barcelona.
Torellbreen

Torellbreen er en isbre på Spitsbergen på Svalbard, på sørvestkysten av Wedel Jarlsberg Land. Opprinnelig var det navnet på det man trodde var én stor isbre som dannet en 20 km bred brefront sør for Raudfjellet. Etter at detaljert kartlegging ble gjennomført viste det seg at den faktisk besto av to separate isbreer, som ble kalt Austre Torellbreen og Vestre Torellbreen. Det gamle navnet fortsatte å bli brukt om breen på det korte stykket etter at de løp sammen. Etter hvert har imidlertid breen trukket seg så langt tilbake at de to breene ikke lenger møter hverandre men er skilt av et rundt én kilometer bredt grusområde kalt Torellmorenen.
Breen er oppkalt etter den svenske geologen og glasiologen professor Otto Torell (1828-1900)
Mallodonopsis

Utseende

En stor (30-50 millimeter), avlang, brun trebukk. Hode og forkropp er svarte, dekkvingene rødbrune. Hannen har noe forstørrede kjever. Antennene er omtrent halvparten så lange som kroppen. Pronotum er rektangulært med piggete yttersider, overflaten svært kraftig punktert og ujevn. Dekkvingene er læraktige, uten lengderibber, parallellsidige med nesten rettvinklede "skuldre".

Utbredelse

Arten er kjent fra Mexico i nord til Ecuador i sør.
Guantao

Guantao (kinesisk: 馆陶县; pinyin: Guǎntáo Xiàn) er et fylke i provinsen Hebei i Folkerepublikken Kina. Det ligger under byprefekturet Handan.
Fylket hadde 274 810 innbyggere i 1999.

Samferdsel

Kinas riksvei 106 går gjennom området. Den løper fra Beijing og er innom blant annet Hengshui, Kaifeng, Ezhou og Shaoguan på sin vei ned til Guangzhou i Sørkina.
Prix Renaudot

Prix Théophraste-Renaudot eller prix Renaudot er en fransk litteraturpris som ble grunnlagt av ti litteraturkritikere som et supplement til Goncourt-prisen.
Prisvinnerne blir kunngjort på samme tidspunkt og på samme sted som Goncourtprisen, den første tirsdagen i november på restauranten Drouant i Paris. Prisen er oppkalt etter Théophraste Renaudot, som grunnla den første franske avisen i 1631.
Kangmar

Kangmar (wylie: khang dmar, Khangmar Dzong, 康马县 ; pinyin: Kāngmǎ Xiàn) er et fylke sørøst i prefekturet Xigazê i den autonome region Tibet i Folkerepublikken Kina. I 1999 hadde det 19.306 innbyggere.
Giacomo Di Chirico

Bakgrunn

Faren var snekker, og døde i 1847, da Giacomo knapt var tre år gammel. Sønnen startet etterhvert på en privatskole for gutter fra fattige familier under ledelse av presten Giuseppe Gianturco, broren til politikeren Emanuele Gianturco. For å hjelpe familien på den økonomiske fronten, jobbet Giacomo som barberer. Han ble etterhvert veldig glad i å male etter å ha lært grunnleggende maleferdigheter av storebroen, Nicola, som var skulptør.

Kunsterkarriere

Han begynte å male portretter av kundene sine, som var imponerte over det han hadde gjort. Lokale folk som så portrettene hans, ba om å bli malt selv. Di Chirico bestemte seg derfor for å bli profesjonell maler, og utdannet seg ved kunstakademiet i Napoli. Han bodde så i Roma noen år for å finjustere maleteknikken sin, og stiftet vennskap med blant annet Domenico Morelli et Filippo Palizzi. I 1871 dro han tilbake til Napoli og åpnet et kunstatelier.
Fra 1873 malte han spesielt landlige scener fra det allmenne i Lucania.
Iløpet av av sitt liv som maler, malte Di Chrico mesterverker som Buoso da Duera, Quinto Orazio Flacco, Corteggiamento og Donna lucana. Sposalizio in Basilicata, et av hans best berømte malerier, ble utstilt i Paris i 1877, i Wien i 1879 og i München i 1882. Det ble etterhvert kjøpt av den franske kjøpmannen Adolphe Goupil, og Di Chiricos verker ble deretter utstilt hos Goupil & Cie i Paris. 
Giacomo Di Chirico døde da han var bare 39 år gammel etter å hatt både sviktende psykisk og fysisk helse det siste året.
Ricotta

Ricotta er et italiensk melkeprodukt laget av myse. Navnet ricotta kommer fra latin recocta, kokt en gang til. Fersk ricotta er en hvit, bløt, umodnet ost som kan minne om cottage cheese i utseende. Den har en mild, søtlig smak når den er fremstilt av fersk, søt myse. Opprinnelig ble ricotta fremstilt av myse fra produksjon av saueost. Således har mozzarella og ricotta naturlig fulgt hverandre i produksjon og utbredelse, fordi ricotta tradisjonelt er blitt framstilt av myse fra produksjon av mozzarella.

Produksjonsprosess

Den tradisjonelle måten å lage ricotta på er allerede nevnt i tidlig romersk tid.
Når ostestoffet, kaseinet, er skilt ut for å lage vanlige, harde oster, gjenstår den søte mysen, som så brukes til ricotta. Denne produksjonen gjør det mulig å utnytte en del mysetørrstoff på en tiltalende og velsmakende måte. Mysen blir først varmet opp til 70 til 80°C. En tilsetter så syre av noe slag, gjerne svake organiske syrer. Proteinene vil da denaturere og felles ut av mysa, og det vil dannes et koagel av de felte proteinene som inneslutter andre komponenter. Når mysen varmes opp, føren den naturlige melkesyra til at et eggehvitestoff, albumin, smelter. Da smelter albuminet sammen med andre stoffer i mysen, som melkefett, mineraler og vitaminer. Så blir ricottaen varmet opp enda en gang (derav navnet ricotta), og da skilles væsken seg fra ricottamassen. Massen blir så lagt i kurver, slik at restvæsken kan dryppe av.
I våre dager bruker de store meieriene andre produksjonsmetoder. I dag tilsettes gjerne salter eller syrer, slik som sitronsyre, for å få melkeproteinene til å smelte sammen og tykne i mysen.
Ricotta har en naturlig søtsmak som kommer av melkesukkeret, laktosen som finnes i myse, fra 2 til 4%. Fettinnholdet varierer fra 8% i kumelk til 24% i sauemelk.

Bruk i kjøkkenet

Ricotta brukes i såvel søte desserter som salt middagsmat. Blant kjente desserter laget på ricotta kan nevnes diverse ostekaker, slik som den sicilianske konfektostekaken cassata, samt fyllet i de sicilianske krumkakelignende kremmerhusene cannoli. Ricotta med nøtter, honning og rosiner er en vanlig dessert i Italia.
Ricotta og spinat er et vanlig fyll i pasta, for eksempel ravioli og tortellini, og i squashblomster (fiordizucca). Ricotta blandes også med forvellet spinat i retten ravioli ignudi («nakne ravioli»).

Produksjonsområder

I ulike områder av Italia lages det ulike typer ricotta. I Lazio lages ricotta romana, som typisk er solid og tørr. På Sicilia lages det utelukkende saue-ricotta, mens det også lages ricotta på Sardinia, i Calabria, i Puglia, i den nordøstre regionen Friuli-Venezia Giulia, i Lombardia og i Piemonte.
Ricotta-varianter finnes også i tilgrensende utland, slik som Frankrike, hvor den kalles «sérac» eller den korsikanske brocciu. I Hellas finnes varianten mizithra og i Spania requeson. I de tysktalende alperegionene finnes Zieger.
Bagnsfjorden

Bagnsfjorden er den ytterste delen av Osafjorden, som igjen er en fjordarm av Eidfjorden i  Hardangerfjorden i Ulvik kommune i Hordaland. Fjorden strekker seg 4 kilometer nordøstover til innløpet av Ulvikafjorden.
Fjorden har innløp mellom Bruravik og Bagnsnes, som fjorden er oppkalt etter. Fra Bruravik gikk det fram til 2013, da Hardangerbrua sto ferdig, ferge til Brimnes på sørsida av Eidfjorden.
Maråk

Maråk (eller Merok) er et område og en gård ved fjorden i Geiranger. I 1603 ble navnet skrevet Marracker, senere også Marag og Mæraag. Navnet stammer fra "Marr-åker", av merr (hoppe) eller marr (hest). Navnet kan også ha opphav i mar i betydningen sjø fordi området eller gården ligger helt nede ved fjorden. Stedsnavnet finnes bare i Geiranger. Familienavnene Maråk, Merok og Maraak stammer fra dette.
Maråk er sentrum i Geiranger og endepunkt for Geirangervegen. Møll og Grande fikk skikkelig kjørevei til Maråk i 1947, i 1956 ble kjørevei mellom Eidsdal og Maråk (Ørnevegen). Merok er også navnet på et hotel i sentrum. Hotellet ble etablert på 1860-tallet som det første i Geiranger. Det ble opprinnelig drevet i en liten trebygning i vannkanten. Senere har Geiranger hotell kommet til like ved. Maråk er det strandstedet som er nærmest grensen til Oppland. Før Geirangervegen ble anlagt ble trolig saltet og tørket fisk ført på kløv til Ottadalen fra Maråk. Jens Kraft skrev i 1832 at bøndene fra Lom og Skjåk kom til Maråk med tjære, bek og brennevin som de byttet mot fisk. Maråk tjente i perioder som markedsplass.
Japans nye religioner

Japans nye religioner (japansk: 新宗教, shinshūkyō eller 新興宗教, shinkō shūkyō) er nyreligiøse bevegelser som er grunnlagt i Japan. Alle religiøse bevegelser som er grunnlagt siden midten av 1800-tallet inngår i denne benevnelsen; det omfatter derfor en stor variasjon og et stort antall organisasjoner. De fleste av disse er påvirket av tradisjonelle religioner som shintoisme, buddhisme og hinduisme, Vestlig påvirkning innbefatter kristendom, bibelen og skriftene til Nostradamus.
Peter Rokseth

Slekt

Peter Rokseth var sønn av gårdbruker, ordfører, bankkasserer og poståpner Haakon Rochseth og Anne Johannesdatter Asklund. Han var det eldste barnet, og hadde flere yngre søsken. Selv ble han gift med Yvonne Rihouët, en fransk musikkhistoriker og professor i Strasbourg.

Liv

Rokseth studerte romansk filologi og litteratur, delvis i Kristiania, men for det meste i Frankrike og Spania. I Spania studerte han jordbruksterminologi i dialekten på Mallorca, og ga ut en bok om dette emnet i 1922. Han planla å skrive en doktoravhandling om den franske filosofen Condillac, men dette ble det aldri noe av. I stedet tok han doktorgraden i 1929 med en avhandling om den franske tragedie. Samme år ble han professor ved universitetet i Oslo. Han hadde i 1925 giftet seg med den franske musikkhistorikeren Yvonne Rihouët, men hun trivdes ikke i det kalde norske klimaet, så hun flyttet tilbake til Frankrike. Etter 1930 kom Rokseth derfor til å pendle mellom Frankrike og Norge. På et senere besøk i Norge skrev Yvonne Rokseth en bok om Edvard Grieg.
Alt i 1922 skrev Rokseth en artikkel om ett av sine forbilder, den italienske filosofen Benedetto Croce. Croce hevdet at bare kunstverket kunne fortelle om kunstnerens indre liv; biografiske detaljer om kunstnerens liv var av underordnet betydning. Denne retningen innenfor litteraturvitenskapen sto i strid med den rådende historisk-biografiske metoden, som nettopp la vekt på forfatterens biografi, og som i Norge fremfor alt hadde en representant i professor Francis Bull. I sin doktoravhandling hevdet Rokseth nettopp Croces syn, og ved doktordisputasen fikk han Francis Bull som førsteopponent. Avhandlingen vakte mer debatt enn noe annet litteraturhistorisk verk i Norge i mellomkrigstiden.
Rokseth har oversatt Gustave Flauberts roman Madame Bovary til norsk. Ved begynnelsen av 1930-tallet sendte den norske regjeringen ham til Haag, for at han skulle oversette norske dokumenter som myndighetene ville legge frem for den internasjonale domstolen der.
Doktoravhandlingen ble det siste større verk Rokseth utga. Noen av hans universitetsforelesninger, blant annet om Montaigne, Pascal og La Rochefoucauld, ble etter hans død utgitt i Efterlatte skrifter. Blant Rokseths elever finner man litteraturforskerne Anders Platou Wyller og Gunnar Høst og Daniel Haakonsen, som førte videre hans syn på litteraturforskningen.
Som professor var han en av de ivrigste talsmennene for å flytte universitetet i Oslo til Blindern.
Cricklewood

Historie

Cricklewood ligger i en dal mellom fem høyder, henholdsvis Shoot-up Hill, Childs Hill, Hendon («høy høyde»), Dollis Hill og Dudden Hills. Stedsnavnet er opprinnelig angelsaksisk i betydningen «ujevnt tømmer», og er først gang dokumentert i 1295 i en normannisk variant som Le Crickeldwode.
I 1294 er det dokumentert en liten bosetning på stedet hvor Cricklewood Lane krysser Edgware Road, og innen 1321 hadde landsbyen fått navnet Cricklewood. Puben The Crown hadde i 1750-årene blitt en skysstasjon; den er fortsatt åpen, men den nåværende bygnignen er fra 1889. I løpet av det 19. århundre ble det reist flere store villaer langs Edgware Road, blant annet Rockhall Lodge, samt terrassehuset Rockhall Terrace.
Cricklewood stasjon åpnet i 1868 under navnet Childs Hill stasjon; området Childs Hill er like ved. Først i 1930-årene ble Cricklewood anerkjent som et eget forstadsområde, og stasjonen skiftet navn da. I 1881 flyttet Midland Railway sin lokomotivstall fra Kentish Town til Brent, og det ble i oktober samme år annonsert at de ville bygge arbeiderboliger i Cricklewood. Disse ble kjent som Cricklewood Railway Cottages. Det ble lagt ut flere nye veier, og stasjonen ble i 1884 endestasjon for Midland Railways forstadslinje. Ved folketellingen i 1881 hadde befolkningstallet økt så mye at man besluttet å bygge en ny kirke i Cricklewood, og i 1891 stod St. Peters kirke klar; den ble ombygget i 1970-årene og stengt i 1983. I 1883 åpnet London General Omnibus Company en rute fra det sentrale London til Cricklewood, med siste stopp ved The Crown. I 1899 ble det åpnet et bussdepot der.
Innen 1890-årene hadde det blitt bygget bolighus og åpnet butikker langs deler av Cricklewood Lane. Langs Cricklewood Broadway ble det viktorianske villaene erstattet av butikker. I 1907 åpnet Golders Green undergrunnsstasjon ikke langt fra Cricklewood, og trikkelinjen som åpnet i 1904 og motoriserte busser fra 1911 betød at området ble attraktivt for flere selskaper. Flere industriområder ble grunnlagt i årene som fulgte.