Hetære

Hetære (gresk: ἑταῖραι hetai'ra, «venn»; flertall ἑταῖραι, hetairai) var en betegnelse på en kurtisane, eller kvinnelig ledsager, eller kvinnelig prostituert i det antikke Hellas. Prostituert i denne forstand var ikke simple gatepiker, til tross for at hetærene ofte var engasjert seksuelt med sine beskyttere, var de godt utdannede og sofistikerte kvinner. De fleste hetærer var kvinner som opptrådte som dansere, fløytespillere, og de fantes mange av dem i større byer som Athen, hvor de ble respektert, hadde rett til praktisere sitt yrke og betalte en særlig avgift til staten. Det ble sagt at slavinner er til vellyst, koner til at føde barn og hetærer er til vennskap. En av de mest berømte hetærer var Fryne (Φρύνη) på 300-tallet f.Kr.

Særegen posisjon

Antikkens greske samfunn var preget av en viss kvinneforakt som holdt kvinner tilbake i hjemmene som hustruer, og utendørs var de pålagt å dekke seg til. Kvinnene i Athen levde i et mannssamfunn. Kvinnene tok ikke del i byens saker og var sjelden utenfor huset. Kvinnens oppgave var å se etter barna og føre husholdning. Var det gjester til stede, trakk husets frue seg tilbake når vertinnepliktene var utført. 
Hetærene var på den annen side uavhengige og tidvis innflytelsesrike kvinner som krevde å bære særskilte klær og de betalte skatt. Hetærene var hovedsakelig tidligere slaver fra andre byer. De var kjent for sin dyktighet i sang, musikk og dans, foruten fysiske og intellektuelle talenter. I motsetningen til andre kvinner i det greske samfunn på denne tiden, var hetærene utdannet. De var også de eneste kvinner som aktivt deltok i symposia, drikkesammenkomster, hvor deres meninger var ønsket og respektert.
Hetærer var også den eneste klasse av kvinner i det antikke greske samfunn som hadde tilgang til, og uavhengig kontroll over, betydelig andel egne penger. Hetærer må ikke forveksles med pornai på denne tiden, som solgte seksuelle tjenester på gaten eller i horehus.
En del likheter har blitt funnet mellom antikkens greske hetærer, de tidlige babylonske nadītu, de japanske geisha og koreanske kisaeng.

Lamia

Plutarks bok Livet til Demetrios (fra 100-tallet) er den lengste og mest detaljerte bevarte redegjørelse av livet til Demetrios I Poliorketes, konge av Makedonia (294 – 288 f.Kr.). Biografien forteller at Demetrios viste en stor mangel på forpliktelse, hadde mange hustruer på samme tid, og krenket disse ved å menge seg med mange frie kvinner og mange hetærer. Lamia, en berømt tidlig gresk kurtisane, var hans favoritt. Plutark nevner henne i sammenheng med fjorten adskilte anekdoter. Det er kjent at Lamia en gang var et medlem av Ptolemaios I Soters følge og var fløytespiller. Hvordan hun kom til å bli hoffmusiker for Ptolemaios, er ikke kjent. Mange kvinner som spilte et musikkinstrument i antikkens Hellas, var også involvert i prostitusjon, men det er ingen antydninger om at Lamia hadde rykte for å være en prostituert før hennes engasjement med Demetrios. Hetærer involvert med konger var merkbart monogame. 
Den stoiske filosofen Polemon har fortalt at Lamia var datteren av en athensk borger, Kleanor, og at hun hadde bygd stoa eller kunstgalleriet ved Sikyon til folkets beste. Lamia var ikke bare kjent for sin skjønnhet og sjarme, men også for at hun at hun var meget klok.

Kjente hetærer

Blant de som ble kjente, var Thargelia, en jonisk hetære fra antikken; Aspasia, en følgesvenn av Perikles; Arkheanassa, venninne av Platon; den berømte Neaira; Thaïs, en elskerinne av Ptolemaios I Soter; Lais fra Korint, en berømt skjønnhet som levde samtidig med Peloponneskrigen; en yngre med samme navn var  Lais fra Hykkara på Sicilia og som det ble sagt ga sine tjenester til filosofen Diogenes fra Sinope uten å kreve betaling; og den berømte skjønnheten Fryne som var modell og muse for skulptøren Praxiteles.

Hetaeros

Den mannlige utgaven av ordet, hetaeros (flertall hetaeroi), henviste til mannlige følge i betydningen en forretningsvenn eller politisk assosiert. Mest berømt er det benyttet for å referere til Aleksander den stores livvakter som var en særskilt kavalerienhet.

Moderne bruk

Innenfor analytisk psykologi var en «hetære» den ene av Toni Wolffs fire feminine arketyper. Den franske forfatteren og filosofen Simone de Beauvoir har en større diskusjon av personlighetstypen hetaira i boken Det annet kjønn (1949).