Marisol Escobar

Bakgrunn

Maria Sol Escobar stammet fra en velstående venezolansk familie. Hun var datter av Gustavo Escobar og Josefina Hernandez og hadde en bror, Gustavo. Moren var kunstmesén i Venezuela; hun døde allerede i 1941. 
Under andre verdenskrig hadde far og barn en omflakkende tilværelse og flyttet mellom Paris, Los Angeles og Caracas. Faren klarte å gi barna gode utdannelser. Marisol studerte i 1949 ved Académie Julian og ved École des Beaux-Arts i Paris. I 1950 flyttet hun til New York, der hun i perioden 1951 til 1954 studerte ved New School for Social Research, Art Students League og under maleren Hans Hofmann ved Hans Hofmann School of Fine Arts.
Gjennom Hofmann ble hun kjent med beatnikkene i Greenwich Village og malere innen den abstrakte ekspresjonisme, som møttes i kunstnerkroen Cedars Tavern. Slik ble Marisol kjent med blant andre Willem de Kooning. På denne tiden hadde hun allerede begynt å legge til side sin interesse for prekolumbiansk kunst og artefakter fra de gamle søramerikanske indianske kulturer til fordel for plastisk kunst.

Kunstner

Snart laget hun sine første skulpturer ved hjelp av blandede teknikker, i tre, kunstoffer og annet forefallende. I 1958 hadde Marisol sin første separatutstilling hos Leo Castelli. I 1959 fulgte en reise til Italia, og der befattet hun seg med renessansekunst.
Tilbake i New York laget hun fra 1960 figurgrupper av tre. I 1961 deltok hun i utstillingen The Art of Assemblage i Museum of Modern Art (MoMA). I 1960-årene ble hun aktiv i Pop Art-kretser og stilte ut sammen med kunstnere som Robert Indiana, Claes Oldenburg, James Rosenquist og Andy Warhol. Med Robert Indiana hadde hun i 1963 en kort kyssescene i Andy-Warhol-filmen Kiss. Warhol var blitt kjent med henne i Stable Gallery gjennom Eleanor Ward, som også representerte Indiana. I 1964 fremstod Marisol i en screen test for Warhol-filmen 13 Most Beautiful Women, noe som hjalp hennes kjendisprofil og popularitet – hun gikk nå under navnet «Marisol». Hun var imidlertid ikke så interessert i partyscenen og superstarkulten rundt Warhols Factory og andre Pop-protagonister og trakk seg gradvis ut av New Yorks kunstnerscene. Mot slutten av 1960-årene hadde hun mange utstillinger i Europa. I 1968 deltok hun på 4. documenta i Kassel og biennalen i Venezia. Politisk engasjerte hun seg den gang mot Vietnamkrigen.
I 1968/69 ble hun med i regi av Hawaiʻi State Statuary Hall Commission med 66 deltakende kunstnere for å utforme en statue av den katolske pater og misjonær Damian de Veuster. Hennes statue ble avduket 15. april 1969, Father Damien Day, foran Hawaiʻi State Capitol. Tidlig i 1970-årene gjennomgikk hun en kunstnerisk krise og distanserte seg lenge fra kunstmarkedet. Det fulgte mange verdensreiser og mye sportsdykking. Først i 1981 vendte hun tilbake til New York.
Marisol Escobar beveget seg mellom flere kunstneriske stilretninger. Hennes verker spente fra abstrakt ekspresjonisme via Hard Edge til Pop-Art. Det er det siste hun ble mest kjent for. Marisols skulpturale arbeider er influert av prekolumbianisk kunst, av primitivisme og latinamerikansk indiansk og folkelig kunst. Hun siterer delvis eiendommelig satirisk religiøse og kulturhistoriske sujets, som for eksempel installasjonen Self-Portrait Looking at The Last Supper (1982–84), der Nattverden av Leonardo da Vinci er persiflert som kubistisk figurgruppe. Andre figurative arbeider, som Women Leaning (1965–66), består for det meste av treklosser, der enkelte elementer som ansiktstrekk og hender er detaljert utarbeidet og bemalt. Ved siden av stordimensjonerte plastiske verker arbeidet kunsteren også med assemblage-teknikker, silketrykk og litografier.
Marisol levde og virket mot slutten av livet i Tribeca i New York City.