Dovrefjell-Sunndalsfjella nasjonalpark

Geografi, landskap, geologi

Parken spenner over et bredt spekter av norske fjellandskapstyper: fra det steile, karrige i vest til det kalkrike, fruktbare med rolige former i øst.

Flora og fauna

Parken skal ta vare på et intakt høyfjellsøkosystem.  Den er kjerneområde for villrein, dette var en hovedbegrunnelse for opprettelsen og for avgrensingen av verneområdene i Dovrefjell. Sentrale deler av parken har en bestand av moskusfe, introdusert i mellomkrigstida, dette var ikke en del av begrunnelsen for vernet, men er likefullt det folk flest forbinder med Dovrefjell, sammen med Snøhetta (2286). Området har en fast bestand av jerv, en bestand av fjellrev døde ut rundt 1990, men er nå (2017) reintrodusert fra 2010, så langt med suksess.  En har fast bestand av store rovfugler som kongeørn og jaktfalk.  
Dovrefjell (særlig Knutshøene) og Sunndalsfjella er kjent for en rik fjellflora med mange endemiske fjellplanter.  Vel så rike plantelokaliteter ligger imidlertid i noen av landskapsvernområdene rundt parken. Parkens vegetasjon inneholder også noen særegne planter som trolig overlevde istiden på nunataker: norsk malurt og ulike varianter av fjellvalmue.

Kulturminner

Nasjonalparken er et kjerneområde for arkeologiske kulturminner fra forhistorisk villreinjakt. Her finnes hele fangstsystemer med ledegjerder, oppmurte og jordgravde fangstgroper, bogesteller.
Området har også flere spor av å være den tradisjonelle ferdselsvegen mellom Sør-Norge og Trøndelag, med spor av både kongeveier og pilegrimsruter. Begge deler skapte behov for fjellstuer, og de første sælehusene skal ha blitt oppført ca. 1120 på kong Øystein Magnussons initiativ. Fjellstuene Fokstugu, Hjerkinn, Kongsvold og Drivstua, som helt til 1900-tallet var i statens eie, var opprinnelig skysskifter på strekningen Dovre – Oppdal.

Forvaltning og bruk av området

Fra 2011 har Miljøverndepartementet oppnevnt Dovrefjell nasjonalparkstyre som forvalter både nasjonalparken og de øvrige verneområdene i Dovrefjell-Sunndalsfjella. Et forvaltningssekretariat for nasjonalparken og tilknyttede verneområder er etablert på Hjerkinn. Nasjonalparken ble fra 2003 og til 2011 forvaltet lokalt av Dovrefjellrådet.  Dette var en forsøksordning med lokal forvaltning ment å vare ut 2007 men forlenget ut 2010.  Rådet var oppnevnt av medlemmene (8 kommuner, 4 fylkeskommuner) og i tillegg koordinerte rådet kommunenes forvaltning av de andre verneområdene i Dovrefjell. Nasjonalparkstyret har samme sammensetning men er oppnevnt av klima- og miljødepartementet (fra 2015 miljødirektoratet) etter nominasjon fra kommunene.
Nasjonalparksenter-nettverket iNasjonalparker, som hadde informasjonssentre i Dombås, Folldal, Otta sentrum/Spranget og på Gjøra i Sunndal ble nedlagt fra 2016. Per i dag finner man informasjon hos Norsk Villreinsenter Nord på Hjerkinn, her er også kontorene til nasjonalparkadministrasjonen (2 personer).
Kun områdene vest for Drivdalen er enkelt tilrettelagt for fotturisme.  Turisthyttene i verneområdene er selv- eller ubetjente og mange av dagsmarsjene er lange. Hyttene er Snøheim (betjent, 80senger, kun sommeråpen), Reinheim (selvbetj, 36 senger), Åmotsdalhytta (selvbetj, 34 senger), Loennechenbua (ubetj, 4 senger) og Raudbergshytta (selvbetj, 18 senger). Vest for Snøhetta blir terrenget tungt med store høydeforskjeller og steinet grunn, her blir også klimaet en utfordring med ustabilt vær, mye vind og mye nedbør, i motsetning til lenger øst.  Området gir flotte naturopplevelser, men krever erfaring.