Viktor Brack

Bakgrunn

Brack, som kom fra en legefamilie. Faren var lege fra Göttingen, moren volgatysker fra Saratov. Han studerte økonomi i München etter første verdenskrig. Der meldte han seg inn i NSDAP (medlemsnr. 173 388) i 1929.

Karriere

Fra 1932 arbeidet han under Philipp Bouhler i «Det brune hus» i München, og var venn av og i perioder sjåfør for Heinrich Himmler.
Da Bouhler i 1934 ble utnevnt til sjef for Adolf Hitlers kanselli (Kanzlei des Führers - KdF), fulgte Brack med. I 1936 ble han Bouhlers stedfortreder og sjef for Amt II i kanselliet.
Fra desember 1939 til august 1941 tjenestegjorde Brack ved Dienststelle T4 under KdF og var dermed en av sjefsorganisatorene for Eutanasiprogrammet «Aktion T4», avlivelsen av sinnslidende og funksjonshemmede. KdF haddee da allerede hatt ansvaret for den såkalte barne-«eutanasi».
Et skriftlig oppdrag fra Hitler er datert 1. september 1939, men ble antagelig skrevet i oktober 1939. Brevet nevner Hitlers lege Karl Brandt og KdFs leder, Philipp Bouhler, som «eutanasi»-ansvarlige. Bouhler overdro ledelsen av Aktion T4 stort sett til Viktor Brack. Begge var med på et møte, formodentlig i slutten av juli 1939, med flere psykiatere, om eutanasiplanleggingen. Disse legene, deriblant Werner Heyde og Hermann Paul Nitsche, bygde opp et vurderingssystem som regulerte utyvelgelsen av de pasienter som skulle avlives. Brack var såvel under forberedelsen som under gjennomføringen av Aktion T4 ansvarlig for utvalg og instruering av personalet. Dessuten tok han i oktober 1939 del i valget av Grafeneck som srapsanstalt og var i januar 1940 tilstede under en «prøvegassing» i Brandenburg. For å tilsløre Førerkanselliets lederskap av Aktion T4 ble det grunnlagt flere dekkorganisasjoner. Brack benyttet dekknavnet Jennerwein da han fremstod for disse dekkorganisasjonene.
I januar 1940 begynde avlivelsene av syke i gasskamre i anstaltene i Brandenburg og Grafeneck. Den 3. april 1940 refererte Brack på Deutsche Gemeindetag: 30 tils 40 prosent av de rundt 300.000 sinnssyke i Det tyske rike var «asosiale» eller «livsuverdige» elementer. Disse ble nå flyttet  til «primitive underkomster» hvorved det var å regne en høyere dødelighet. Brack bad de rundt 200 kommunerepresentanter om å innvirke beroligende på befolkningen og forberede seg på å bli tilsendt urner. Til tross vor omfattende bestrebelser på å hemmeligholde Aktion T4, sev det stadig ut rykter: Slik henvende Himmler seg den 19. desember 1940 skriftlig til Brack om at den sanne hensikt med dødsanstalten Grafeneck var blitt kjent.
Under betegnelsen Sonderbehandlung 14f13 ble Aktion T4 sannsynligvis i slutten av mars 1941 utvidet til fanger i konsentrasjonsleirer. Dermed var Brack og andre T4-folk også satt inn som eksperter ved de nazistiske anstrengelser for å utrydde den europeiske jødedom (holocaust).
Brack var antahelig forbindelsesmann mellom Himmler og Aktion T4s dekkorganisasjoner. Am 23. April 1941 sprachen Viktor Brack und Werner Heyde auf einer Tagung der Generalstaatsanwälte und Präsidenten der Oberlandesgerichte beim Reichsjustizminister. Sie stellten die Aktion T4 vor, zeigten den Brief Hitlers von 1939 und erwähnten, dass Hitler die Verabschiedung eines förmlichen Gesetzes zur „Euthanasie“ aus außenpolitischen Gründen abgelehnt hatte. I 1941 tilbød han Himmler «sine» anstalter for tvangssterilisering av 3000-4000 jøder daglig ved hjelp av røntgenbestråling. Han var aktivt medvirkende ved oppbyggingen av dødsleirer og innsatsen av mobile gassingkjøretøy i Riga og Minsk.
Ved krigsslutt i 1945 ble Brack tatt allierte soldater og internert i påvente av rettsforfølgelse.

Legeprosessen i Nürnberg

I desember 1946 ble Brack stilt for retten under legeprosessen i Nürnberg. Ettersom øvrige høyt oppsatte funksjionærer innen Nazitysklands eutanasiprogram, blant andre Philipp Bouhler og Leonardo Conti, hadde begått selvmord, utgjorde Brack en av de hovedanklagede ved rettegangen. Til sitt forsvar anførte Brack at han aldri satte spørsmålstegn ved eutanasiprogrammets legitimitet, da det var blitt beordret av Det tredje rike]s statsoverhode, det vil si Adolf Hitler. Brack hevdet at han i 1939 var blitt tildelt oppgaver hvis omfatning han aå ikke hadde mulighet til å overrskue. Videre fremhevet han at steriliseringen av jøder utgjorde den siste muligheten å redde disse fra en sikker død. Brack vidmakthöll att hans intentioner hade varit goda.
Den 20. august 1947 ble dommene forkynt; syv av de tiltalte, deriblant Viktor Brack, ble dø,t til døden for krigsforbrytelser og forbrytelser mot menneskeheten samt medlemskap i en organisasjon som ble bedømt som kriminell, SS.
Brack ble avrettet ved henging den 2. juni 1948.