Seljefløyte

Tilvirking

Gode fløyteemner finnes gjerne på fuktige steder, f.eks. langs bekker eller i utkanten av dyrket land. Seljefløyta kan lages korte med bare en tone, eller i lengde fra 40 til 80 centimeter. De kan og være lenger dersom man finner et høvelig emne. Jo lengre fløyte, jo dypere grunntone. Seljefløyta har stor likhet med en orgelpipe. Blåseprinsippet er det samme som for blokkfløyta. Man blåser inn fra siden ved enden av fløyta der det er satt inn en liten trepropp med en kanal som leder luftstrømmen fram til kjernespalten hvor tonen blir dannet.
Fløyta kan bare lages om våren når sevja stiger og barken «slipper». Da er det mulig ved et par enkle knep å trekke barken hel av trekjernen. Emnet bør være mest mulig slett, uten store knupper. Det halvmåneformede lydhullet må lages i den tjukkeste enden før barken trekkes av. Seljefløyta kan holde seg et par uker om den oppbevares i vann, men dersom man tar ut treproppen i enden, kan fløyta tørkes og bløtes opp igjen til senere bruk. Dette kan gjøres mange ganger. 
Arbo Høeg har grundig beskrivelse av tradisjoner rundt seljefløyter fra rundt i landet, med en bildeserie som viser tilvirkning og ymse andre tradisjoner.
Tidspunktet for når emnene er optimale for å kuttes (gjerne umiddelbart før tilvirkning av fløytene) er antydet i maleriet 
Seljefløyten som vist nedenfor - etter at isen fra innsjøen er borte, men før knoppene er sprunget ut - altså typisk for deler av april.

Spilleteknikk

Den lange fløytetypen som det går an å spille melodier på, har ofte ikke fingerhull, men blåses både som åpent og lukket rør, idet den åpne enden av fløyta kan lukkes med en finger. Ved å lukke åpningen halvveis kan man senke tersen og heve septimen, noe som fører til endring i tonaliten. Ved å kombinere åpent og lukket rør får man to ulike tonerekker. Dette er en naturtonerekke opp til 16. partialtone. Både septimen og seksten blir lave og kvarten høy. Tonehøyden bestemmes av blåsestyrken.
Men det har også blitt lagd seljefløyter med fingerhull, slik at en full skala blir mulig.

Musikere

Eivind Groven, som hadde seljefløyta i tradisjon fra Vest-Telemark, har betydd mye for den renessansen vi ser for instrumentet i dag. Han brukte alltid «ekte» fløyter av bark, og kunne ha de beste fløytene sine i mange år. Han brukte seljefløyta i flere sammenhenger og til ulike årstider, av og til i samspel med Ola Brenno som hadde langleik med skala som høvde.
Det finnes opptak med ham alene og sammen med Brenno i NRK og på plater. Groven var også opptatt av å finne fram til andre tradisjonsbærere som hadde instrumentet i levende tradisjon, og lanserte Østerdølen Marius Nytrøen i folkemusikkprogram i radio.
I 1927 ga Eivind Groven ut avhandlingen Naturskalaen, der bl.a. seljefløytas tonalitet, spilleteknikk og formelbruk er undersøkt og beskrevet. Gjennom radio og TV forklarte han hvordan man selv kunne lage seljefløyte. I dag er det mange som behersker kunsten.
Likevel finner utøverne nå for tida det praktisk å bruke fløyter av kunststoff for det meste.
Egil Storbekken gjennom sin virksomhet som fløytespiller og fløytemaker bidro til å popularisere instrumentet.
Musikeren Steinar Ofsdal har fra ung alder brukt instrumentet på innspillinger og konserter, og har bidratt til å skape fornyet interesse for instrumentet. Nå finnes det gode utøvere som bruker seljefløyta i kappleiksammenhenger og i samspill med andre folkeinstrumenter. Det er og utgitt separat CD med seljefløyte. Jan Garbarek er en av musikerne som ofte  spiller et nummer på seljefløyte på konsert.
Jazzmusikeren Yngvil Vatn Guttu kombinerer seljefløyte med jazzcombo og synthesizer ( se Innspillinger)

I malerier

På Skredsvigs maleri, Seljefløyten, som er malt ved Dælivannet ved Bærums verk, er seljefløyta interessant dokumentert.

Seljefløyte på Trollhaugen

En gang på 1950-tallet, før seljefløyta var så kjent som den er blitt i senere tid, fant det sted et større arrangement på Griegs eiendom Trollhaugen. Eivind Groven var også til stede, og ble helt overraskende bedt om å legge krans på Griegs grav. Det var i seljefløytetida, og han så seg rundt og oppdaget et seljekratt. Han spurte om noen av de tilstedeværende tilfeldigvis skulle ha en kniv på seg og fikk låne en foldekniv. Han lagde seg fløyte der og da, gikk stillferdig fram til graven og spilte. Eiendommelige melodivendinger sildret klart og mykt fra den nyskårne fløyta. Så la han på kransen. Knapt noen av de mange tilstedeværende hadde opplevd noe liknende før, og ble dypt grepet. Hendelsen ble etterpå omtalt i Bergens Tidende, som hadde journalist på stedet.