google/wiki40b huggingface dataset:
Lesley Blanch

Liv og virke

Blanch gikk på St. Paul's Girls' School i Hammersmith i tiden 1915-1921, noe som sammenfalt med den første verdenskrig. Hun tilbrakte den større delen av sitt lange liv på reise i fjerne områder som hun har levende har skildret i sine bøker. I ordene til historikeren Philip Mansel var hun “ikke en skole, en trend, eller en mote, men en ekte original.”
Hun studerte maleri the Slade i London fra 1922 til 1924 og fortsatte med å gjøre private portrettoppdrag, blant annet for T. S. Eliot og andre. Snart vendte hun seg mot journalistikken og var moteredaktør for britiske Vogue i tiden 1937-1944. Hun dekket ulike aspekter av Storbritannia under den andre verdenskrig for de britiske informasjonsmyndighetene, og dokumenterte livene til stridende kvinner sammen med sin venn fotografen Lee Miller. Blanch giftet seg med Robert Alan Wimberley Bicknell i 1930, og de ble skilt i 1941, selv om ekteskapet forlengst hadde opphørt. Hun hevdet, ifølge et intervju i The Sunday Times som ble gjort i august 2006, at hun hadde giftet seg med Bicknell kun for å få et hus i Richmond nær elven Themsen i London.
I 1945 giftet Blanch seg for andre gang, med den franske roman-forfatteren og diplomaten Romain Kacew, også kjent som Romain Gary. Livet innenfor den franske diplomatitjenesten tok dem med til flere land, blant disse var Balkan, Tyrkia, Nord-Afrika, Mexico og USA. I USA fikk de tilknytning til flere kjendiser i Hollywood som Gary Cooper, Aldous Huxley, David Selznick, Sophia Loren og Laurence Olivier.
Gary forlot henne for den amerikanske skuespilleren Jean Seberg, og de ble skilt i 1962. Blanch fortsatte å reise fra sin base i Paris og besøkte gamle venner som Nancy Mitford, Violet Trefusis, Rebecca West og ekteparet Windsor. Hun var en nær venn av Gerald de Gaury som ga henne innsikt i Midtøstens skikker og kultur.
De mest kjente av hennes tolv bøker er The Wilder Shores of Love, om fire engelske kvinner, Isabel Burton, lady Jane Digby, Isabelle Eberhardt, og Aimée du Buc de Rivéry, en kusine av Josephine, som alle «fulgte den lokkende østlige stjerne». Boken var nyskapende for en ny type gruppebiografi som fokuserte på «kvinner som unnslapp konvensjonenes kjedsommelighet», og tittelen la til en minneverdig frase til det engelske språk. Blanchs kjærlighet for Russland, gitt til henne allerede som barn ved en venn av foreldrene som hun kun refererte til som «den reisende». Den er vist i Journey into the Mind's Eye, Fragments of an Autobiography, som er delvis en reiseskildring, delvis en kjærlighetsfortelling. Lesley Blanch betraktet sin beste bok for å ha vært The Sabres Of Paradise (biografien over den muslimske opprørslederen Imam Šamil og historien til det imperialistiske russiske styret tidlig på 1800-tallet av Georgia og Kaukasus.
Torynorrhina laotica

Utseende

En middelsstor (ca. 25 millimeter), nokså bred, blank, skinnende grønn gullbasse. "Snuten" er avrundet firkantet uten horn eller tenner. Beina er mørkgrønne.

Utbredelse

Arten lever i Laos og Vietnam.
Johann Bussemacher

Liv og virke

Bussemacher virket som gravør, trykker og kunsthandler i Köln fra om lag 1580 til 1613. Blant hans mange verker er det bilder av flere helgener og et slående trykk av Frau Richmuth står opp fra en transe, tatt fra et veggmaleri som en gang var i De hellige apostlers basilika i Köln. Hans signatur varierer mellom "Jans. Busse", "J. Bussm.", "Jo Buss", "Johan Bussemec" og "I. Busem".
Hans navn (as "Ian Bussemaker") står på et med 13 graveringer kopiert fra Heinrich Aldegrevers Hercules' slik og gravert av Pieter Maes; Bussemacher var formodentlig deres forlegger.
Trusted Platform Module (TPM)

Trusted Platform Module (TPM), engelsk for sikker plattformmodul, er både navnet på en publisert spesifikasjon som redegjør en sikker krypteringsprosessor som kan lagre krypterte nøkler som beskytter informasjon, og det generelle navnet på implementeringen av denne spesifikasjonen, ofte kalt for en sikkerhetsbrikke på norsk, eller «TPM chip» eller «TPM Security Device» på engelsk. Spesifikasjonene utarbeides av Trusted Computing Group. Siste versjon, publisert 3. mars 2011, er versjon 1,2 revisjon 116. Denne spesifikasjonen er også tilgjengelig som internasjonal standard ISO/IEC 11889.
Generelt er TPM en form for mikrokontroller som lagrer nøkler, passord og digital sertifikater. Den er typisk integrert i hovedkortet på maskinen og funksjonaliteten minner en del om en avansert utgave av et smartkort. Flere ulike tjenester har behov for denne typen sikker lagring av ulike nøkler til kryptografisk bruk. For eksempel ulike datakrypteringstjenester og løsninger for opphavsrettigheter.
MTB-krigsmerket

Historie

Merket ble introdusert 30. mai 1941 og var tiltenkt offiserer og mannskap på Kriegsmarinens MTB-båter.

Design

Designer var Wilhelm Ernst Peekhaus fra Berlin. Merket har en MTB-båt sentralt i en krans av ekeløv, med det tredje rikes riksvåpen i toppen. Ekekransen er gullfarget og MTB-båten er sølvfarget. Merket kom i 3 varianter, type 2 var også designet av Peekhaus og kom i 1943, type 3 ble designet av det franske selskapet Mourgeon fra Paris.
Paralasa

Utseende

Middelsstore, gråbrune ringvinger med øyeflekker i spissen av forvingen. Forvingen har gjerne et oransje felt i vingens ytre del.

Utbredelse

Slekten lever i Sentral-Asia.
Portugals flagg

Portugals flagg er vertikalt delt i et grønt og et rødt felt (regnet fra stangen) i  breddeforholdet 2:3, og belagt med riksvåpenet. Våpenet, som er kongehusets Braganças våpen i modifisert form, viser et rødt hovedskjold belagt med 7 gylne kasteller; i hovedskjoldet et midtskjold med 5 korsstilte blå skjold på sølvbunn, hvert av de 5 skjoldene belagt med 5 sirkelrunde skiver i sølv, som symbol på Kristi sår. Bak våpenskjoldet sees en gyllen armillarsfære, et astronomisk instrument som skal minne om de store sjøreisene portugiserne gjennomførte. 
Fargene grønt og rødt ble innført ved den republikanske revolusjonen i 1910. Før revolusjonen var Portugals flagg blått og hvitt, farger som etter revolusjonen ble ansett for både monarkiske og religiøse og dermed uaktuell som farger i republikkens nye flagg. I Portugal, som i resten av den katolske verden, knyttes blåfargen spesielt til jomfru Maria. Rødt og grønt var fargene landets republikanske parti hadde ført siden begynnelsen av 1890-tallet. Etter at monarkiet var styrtet i revolusjonen i 1910, ble disse fargene også etter en god del diskusjon valgt for republikkens flagg. Fargene ble da gitt en patriotisk, heller enn direkte republikansk, fortolkning. Etter dette blir grønt forklart som å stå for nasjonen, mens rødt står for blodet til alle dem som har kjempet for fedrelandet. Flagget ble formelt vedtatt 30. juni 1911.
De kongelige portugisiske fargene blått og hvitt finnes nå i Azorenes flagg.

Nærmere om flaggets dimensjoner

Portugals flagg er i størrelsesforholdet 2:3. Det er et av få nasjonalflagg i verden som består  vertikaldelte felter i ulik størrelse. Flaggduken er delt på en slik måte at den grønne delen utgjør to femdeler av dukens lengde, mens de resterende tre femdeler opptas av den røde delen. Riksvåpenet er satt over delelinjen mellom flaggets to felter. Det skal utgjøre halvparten av flaggets bredde (høyde).

Flaggets funksjoner

Portugals flagg fyller funksjonene som nasjonalflagg, handelsflagg,statsflagg både til sjøs og på land, samt orlogsflagg til sjøs. Sjøforsvaret fører etter dette Portugals flagg på samme måte som landets sivile handelsskip. Orlogsgjøsen er kvadratisk og har riksvåpenet på rødt felt med grønn ramme rundt. Portugals landmilitære styrker fører eget flagg, delt i like brede grønne og røde felter, og med en større versjon av riksvåpenet i midten.

Presidentflagg

Republikkens Portugals president fører grønt flagg med riksvåpenet i midten.
Loving County

Demografi

I 2000 var det 31 husholdninger av hvilke fem hadde barn under 18 år. En gjennomsnittshusholdning besto av 2,16 personer og en gjennomsnittsfamilie av 2,65.
I fylket var aldersfordelingen i 2000: 13 personer under 18, én mellom 18 og 24, 18 mellom 25 og 44, 24 mellom 45 og 64 og elleve personer var 65 år eller eldre. Gjennomsnittsalderen var 46 år. For hver tiende kvinne var det 11,61 menn og for hver tiende kvinne over 18 var det 12,5 menn.
Loving County er det eneste fylket i hele USA der ingen person lever under fattigdomsgrensen i 2000.
Fylkets skolesystem ble nedlagt i 1972 og slått sammen til Wink-Loving Independent School District, da hele elevgrunnlaget var kun to personer.
Vannpolo under Europalekene 2015

Vannpolo under Europalekene 2015 ble arrangert i Baku mellom 12. og 21. juni.

Sluttspill

Gruppevinnerne gikk direkte til semifinale. Mens nr 2 og 3 gikk til kvartfinale.

Sluttspill

De 3 beste lagene fra hver gruppe gikk videre. Gruppevinnerne gikk direkte til kvartfinale, mens andre- og tredjeplassene spilte en kvalifiseringsrunde.
Neroforordningen

Neroforordningen (på tysk Nerobefehl, «Nero-befalingen», offisielt Der Befehl betreffend Zerstörungsmaßnahmen im Reichsgebiet) er tilnavnet til Hitlers forordning av 19. mars 1945 til tyske Wehrmacht om at soldatene, hvis de måtte trekke seg tilbake, skulle ødelegge den tyske infrastrukturen. Dette var helt mot slutten av annen verdenskrig. Fienden skulle få slite med følgene av «den brente jords taktikk». Ordren gikk blant annet til rustningsminister Albert Speer, men han gjorde ingenting for å iverksette den.

Bakgrunn

Innen 1945 var den tyske situasjonen desperat. De fleste av de tidligere erobrede områdene hadde nå blitt befridd eller gjenerobret, Ardenneroffensiven var mislykket, og allierte hærer marsjerte mot Tyskland fra både øst og vest. Hitler var uansett ikke villig til å stanse kampen, og godta ubetinget kapitulasjon.

Uttrykket Neroforordningen

Uttrykket Neroforordningen er knyttet til den utbredte forestillingen om at det var keiser Nero selv som gav ordre til ildspåsettelsen som førte til den store bybrannen i Roma i 64 e.Kr. Historikerne er i dag ikke sikre på at brannen var påsatt, eller påsatt etter keiserens vilje.

Parallell til Paris

Dette var ikke eneste gang Hitler hadde beordret større ødeleggelser før fienden kunne innta et sted, men opplevde at ordren ikke ble effektuert. Kort før den allierte frigjøring av Paris i august 1944 hadde Hitler beordret eksplosiver utplassert ved viktige landemerker, som muligens ved Eiffeltårnet, og ved infrastruktur for transport. Hvis de allierte kom nær byen skulle militærguvernør Dietrich von Choltitz la bombene sprenge. Men von Choltitz fulgte ikke ordre og overgav byen til de allierte uskadet.
Groningen (by)

Historie

Byen ble grunnlagt på det nordligste punktet i Hondsrug-området. De første skriftlige kildene som nevner Groningen er fra 1040. De første større bosetningene i området rundt Groningen er sporet tilbake til 200-tallet.
På 1200-tallet var Groningen et viktig handelssenter og innbyggerne bygget bymurer. Byen hadde stor makt over de omliggende områdene og gjorde dialekten sin til det vanlige målføret i området. Byens mektigste periode var på 1400-tallet da den nærliggende provinsen Friesland ble styrt fra Groningen. I disse årene ble Martinitoren (Martinitårnet) bygget. Det hadde en høyde på 127 meter og var den høyeste bygningen i Europa på denne tiden. Byen mistet selvstendighet da den valgte å støtte Det spanske riket under åttiårskrigen i 1594. Senere byttet de side og ble medlem av De forente Nederlandene.
I 1614 ble Universitetet i Groningen grunnlagt, først kun for studier innen teologi. I samme periode utvidet byen seg raskt og det ble bygget nye bymurer. Byen ble hardt rammet under den tredje engelsk-nederlandske krigen i 1672 da byen ble angrepet av biskopen av Münster, Bernhard von Galen. Bymurene holdt stand og hendelsen blir fortsatt feiret hvert år den 28. august.
Byen slapp ikke like heldig unna andre verdenskrig; i april 1945 ble særlig området rundt hovedplassen Grote Markt ødelagt. Martinitoren, kirken, Goudkantoor og rådhuset ble ikke ødelagt. Slaget i byen varte i flere dager.

Økonomi

Groningen er en viktig handelsby for det nordlige Nederland. Byen har mange servicefunksjoner for gassindustrien, og har videre matvareindustri med foredling av sukker, tobakk og kaffe. I løpet av de senere år er det kommet til endel arbeidsplasser knyttet til IT.

Kunst og kultur

Som universitetsby, provinshovedstad og sentrumsby for det nordlige Nederland har Groningen et variert kulturtilbud. Groningen museum er det viktigste museet i byen med innovative kunstutstillinger. Byen har også det nasjonale tegneseriemuseet, i tillegg til blant annet bymuseum og universitetsmuseum. Det finnes også flere teater- og musikkscener.

Utdanning

Universitetet i Groningen (Rijksuniversiteit Groningen) er et allmennuniversitet med om lag 30 000 studenter og 6 250 ansatte (2015). I tillegg er det en høyskole i byen, Hanzehogeschool Groningen, med om lag like mange studenter som universitetet.
Carlos Cespedes oljekraftverk

Carlos Cespedes oljekraftverk er et oljekraftverk på Cuba. Det har en installert produksjonskapasitet på 498 MW, fordelt på blokker a 2 x 30 MW, 2 x 50 MW og 2 x 169 MW. Anlegget ble påbegynt omkring 1955, og stod ferdig i 1975. Brenselkilden er fyringsolje.
Mariakirken (Båstad)

Mariakirken, Båstad i Skåne, Sverige. Kirken er viet til jomfru Maria, og ble oppført på samme tid som byen oppstod, en gang på 1400-tallet.
Den opprinnelige kirken var bygget av gråsten og besto av et langhus delt inn i tre skip. Midterpartiet er forhøyet, men ikke nok til å installere vinduer. Den kalles derfor også for en pseudobasilika. Den sekskantede koromgangen, som ble bygget i på 1470-tallet, minner en del om den tilsvarende i Mariakirken i Ystad. Kirken er hvitpusset i risengrøtstil, men enkelte dekorative elementer kan stadig ses i tegl. Omkring 1500 ble tegltårnet, med kamtakkede gotiske gavler bygget, og kirken fikk dermed sitt nåværende utseende.

Inventar

Kirken har en døpefont hvorpå en viss Per Knudsen har foreviget seg selv med runer. I tillegg finnes en madonna i tre med Jesusbarnet fra kirkens innvielsestid, utført av en lokal snekker.  
Bortsett fra disse, er det meste av kirkens inventar fra den danske tiden  ødelagt. Alter, prekestol og epitafier ble slått i stykker, gravene i kirkegulvet skjendet og kirkesølvet røvet under et angrep. 
Kirkens eneste bevarte epitafium er fra 1708 til minne om den svenske presten Samuel Lunnaeus.

Kalkmalerier

Som en typisk kjøpstadskirke, er Mariakirken smykket med forskjellige bildeprogrammer rundt omkring på vegger og hvelv. Maleriene er sengotiske  og malt av forskjellige mestre i slutten av 1400-tallet og i løpet av 1500-tallet. På korveggen ses et maleri av Skt. Erarsmus' martyrium, hvor han ligger utstrakt bundet til en solid tømret briks. To bødler med groteske utseender har åpnet offerets mave og er i ferd med å vri tarmene ut av kroppen på en saktmodig Erasmus. På toppen er Gud i ferd med å hjelpe den lidende mannens sjel inn i himmelen. 
Spredt i kirken ses kalkmalte men fragmentarisk bevarte bilder. I midtskipet, øverst i det østlige hvelvet skimtes tre mannshoder. Ved en pilar, som bærer arkaden til det sydlige sideskip, ses restene av Kristus som smertensmann. Han står med hendene hevet, og blodet springer fra sårene hans ned i en alterkalk. Det har antagelig stått et sidealter under bildet.
I det nåværende sakristi, som tidligere var et våpenhus, ses velbevarte malerier fra begynnelsen av 1500-tallet. Man kan  lese malersignaturen Niels, som har malt de fire evangelistemblemer på våpenhusets hvelvinger.
Vettisfossen

Vettisfossen (også omtalt som Vettismorfossen, Markefossen eller Morkafossen) er en foss i Årdal kommune i den sørvestre delen av Jotunheimen.
Den er Norges og Nord-Europas høyeste uregulerte fossefall. Vettisfossen har et fritt fall på 273 meter ned fra Vettismorki, et slakt platå med seter. Fossen er en del av vassdraget Morka-Koldedøla, som har sitt utspring i Morka-Koldedalen og renner ned i Utladalen og ut i elva Utla. I Norge er det bare Mardalsfossen, Ringedalsfossen og Skykkjefossen som har et større fritt fall. Vettisfossen ble fredet allerede i 1924. Fossen er et yndet turistmål. Cirka 1,5 times gange fra gården Hjelle, nærmere tettstedet Øvre Årdal.
Fossen ble fredet ved kongelig resolusjon 8. februar 1924: "...Vettisfossen og Fosselven med omgivelser paa gaarden Vetti gr.nr. 13 br.nr 1 i Aardal herred, Sogn, være fredet mot ødelæggelse eller beskadigelse eller forandringer av ethvert slags overensstemmende med en av eieren Jørgen A. Vetti utstedt erklæring 28. juni 1923...".
Johan Reinhold Aspelin

Finlands første professor i arkeologi

Aspelin, som anses å være grunnleggeren av den arkeologiske forskningen i Finland, innledet sine studier ved Helsingfors universitet i 1862, fikk magistergraden i 1869. Hans forskningsinteresser omfattet så vel Finlands som de finsk-ugriske folkens tidlige historie. Årene 1871–1873 gjennomførte han en lengre studiereise til museer i Russland og forsvarte sin doktorsavhandling ”Suomalais-ugrilaisen muinaistutkinnon alkeita” i 1875. Aspelin bedrev også museumsstudier i Skandinavia, Tyskland og Baltikum. Sistnevnte år ble han amanuensis ved universitetets historisk-etnografiske museum, men allerede i 1867 hadde han hatt lignende arbeid ved statsarkivet i Helsingfors. Tittelen filosofisk doktor fikk han først i 1877 og samtidig utkom første delen av i en serie av fem i det store bildeverket ”Muinaisjäänöksiä Suomen suvun asumus-aloilta”. Det, som var en slags supplement til doktorsavhandlingen, vakte internasjonal oppmerksomhet og ble oversatt til franske. Aspelin arbeidet som ekstraordinær professor i Nordisk arkeologi ved Helsingfors universitet 1878–1885 og publiserte sistnevnte år den første oversikten over Finlands tidlige historie, ”Suomen asukkaat pakanuuden aikana”. Den var en sammenfatning av hans arkeologiske forskningsresultat som omhandlet Finland og skrevet i en populær stil.

Undersøkelser av finnenes oldtid

Aspelin innleddet sin yrkesbane som historiker og interesserte seg for Österbottens historiske minner, undersøkte Malax sogn og Korsholms slott, men da han innså at de historiske kildene ikke kunne gi så mye informasjon om eldre tider, begynte han å interessere seg for arkeologi. Svenskspråklig som han var så han over mot Sverige som var banebrytende innen emnet. Aspelin tok til sin oppgave å utrede den finske folkestammens fortid og dets folkevandring til det nåværende Finland.

Finlands første statsarkeolog

I 1883 ble den første fortidsminnesloven vedtatt i Finland etter Aspelins direktiv og året etter ble Arkeologiska kommissionen grunnlagt (det nåværende Musumsverket i Finland), som koordinator ble en statsarkeolog anstilt, som hadde som oppgave å ha det overordnede ansvaret for Finlands forhistoriske og historiske oldsaker og lede forskningsarbeidene på dette område. I 1885 forlot Aspelin sin stilling ved Helsingfors universitet da han ble utnevnt til Finlands første statsarkeolog, som Aspelin var fram til sin død i 1915.

Genealog og fotograf

Ved siden av å være organisator av fortidsminnesbeskyttelsen i Finland, var han med om å grunnlegge Finska fornminnesföreningen i 1870, og var lenge dets sekretær og fra 1885 dets leder. Aspelin var også en av foregangsmennene for opprettelsen av Finlands nasjonalmuseum.  Dessutten var han dokumentarfotograf og slektsforsker, ble titulert riddarhusgenealog 1878-1882 og grunnla den kildekritiske genealogiske skolen i Finland.
Mathias Stubø

Karriere

Allerede som fjortenåring ble han kåret til ukas Urørt i NRK P3 og i 2010 ble han nominert til Årets Urørt med prosjektet Proviant Audio. Han slapp to album i 2011.
Stubø og livebandet hans har allerede spilt på flere store norske festivaler som Hovefestivalen, Kongsberg Jazzfestival, Slottsfjellfestivalen, Moldejazz 2011 og by:Larm 2010.
Han er sønn av jazzvokalisten Kjersti Stubø og jazzgitaristen Hans Mathisen, barnebarn av jazzgitaristen Thorgeir Stubø og nevø av jazzgitaristen Håvard og teaterdirektøren Eirik Stubø.
Nettkatalogen

Nettkatalogen AS drifter tjenesten Nettkatalogen.no. Selskapet er heleid av norske Advista AS, som også drifter nummeropplysningen 180.no samt svenske Gulex.se og danske Gulex.dk.

Om selskapet

Katalogselskapet Nettkatalogen NO AS vedlikeholder en katalog over alle skandinaviske bedrifter, websøk levert av Google, nyhetssøk, kart, satellittbilder og telefonkatalog med alle norske privatpersoner. Selskapet er medlem av branjeforeningen Trygg Katalog. Katalogen er også tilgjengelig som et alternativ til SMS- og telefonopplysningstjenester gjennom gratistjenesten Nettkatalogen Mobil, mob.nettkatalogen.no.
Alle norske bedrifter føres opp uten kostnad, men ulike profileringspakker gir høyere rangering i søkeresultater innen ulike bransjer og nøkkelord. Katalogselskapet har blitt bredt kritisert for bruk av pågående og villedende metoder i salget av disse pakkene, og har truet med søksmål for å stoppe kritiske blogginnlegg.
Volta (dans)

Volta (også Lavolta, Wolte eller Volte) var en sanselig og temperamentsfull pardans som var utbredt over hele Europa på 1500- og 1600-tallet.
Dansen kom fra Provence på 1500-tallet. Den er ikke ulik en galliard, går i 3/4-takt og kan være en forløper for valsen. Volta ble sett på som svært uanstendig siden kavaleren tok sin dame om livet og svingte henne rundt slik at kjolene løftet seg. Dronning Elisabeth I av England var glad i å danse volta.

Musikk

I suiter fra 1600-tallet utgjorde en volta sluttsatsen. Michael Praetorius' Terpsichore fra 1612 inneholder 48 volter og er en av de viktigste voltasamlinger fra denne tiden. Voltaen er stort sett regelmessig oppbygd med oversiktlige frasedannelser.

Kilder

Ludwig Fischer (red.) (1998) Die Musik in Geschichte und Gegenwart – Allgemeine Enzyklopädie der Musik, Sachteil 9 Sy-Z. Bärenreiter: Kassel, Basel, London, bl.a.
Anatrytone

Utseende

Middelsstore (vingespenn ca. 30 millimeter), oransje og brunlige smygere. Hos de fleste av disse artene dominerer den oransje fargen. Undersiden er blekere og mer gråaktig enn oversiden. Som hos de fleste Hesperiinae er det nesten umulig å kjenne igjen slekten på ytre utseende, man må undersøke kjønnsorganene.

Levevis

Larvene lever på gress og halvgress.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Amerika, fra det sørlige Canada i nord til det nordlige Argentina i sør.
Paper Man

Handling

Richard Dunn (Jeff Daniels) er en mislykket forfatter i førtiårene. Han er ulykkelig gift med Claire (Lisa Kudrow), som bruker mesteparten av tiden borte fra hjemmet på grunn av jobb, noe som får Richard til å føle seg fortapt og ensom og at han ikke har noen grunn for å leve. Han har en irriterende imaginær venn i "superhelten" Captain Excellent (Ryan Reynolds, som styrer livet hans og forteller ham hva han skal gjøre til enhver tid. Det har han gjort siden Richard var tenåring.
Når Richard impulsivt bestemmer seg for å ansette en barnevakt (til tross for at han og Claire ikke har noen barn), møter han tenåringen Abby (Emma Stone), som det viser seg at strever med mange av de samme problemene som han selv gjør. Hun er relativt venneløs og er et enebarn, og har også en imaginær venn (Kieran Culkin) som prøver å kontrollere henne. Mens de former et overraskende tett vennskap, finner de også håp til å få livene deres på rett vei. Gjennom latter, dype samtaler og utvekslinger av fantasier, forandrer de hverandres liv til både det bedre og det mindre gode.
Michele da Bergamo

Michele da Bergamo, eller fra' Michele da Bergamo, eller fra' Michele Bergamasco (død 1. januar 1641) var en italiensk arkitekt under den romerske barokken.
Fra' Michele var tilknyttet kapusinerordenen, en gren av den fransiskanske ordensfamilie, og utførte en rekke arkitektoniske arbeider for denne ordenen fra omkring år 1600 til sin død. Ettersom han sjelden tok honorarer fra sin egen orden for sitt arbeid, er få arbeidene dokumentert gjennom arkiverte transaksjoner. Fra' Micheles arbeider for kapusinerordenen kjennetegnes, tross den åpenbare stilmessige tilhørigheten til barokken, av en fremtredende nøkternhet, i tråd med ordenens egen filosofi og livsstil.
I 1631 ble Fra' Michele av pave Urban VIII utnevnt til pavekirkens arkitekt, med ansvar for nybygg og overoppsyn over vedlikeholdet av kirkens eiendommer i og omkring Roma.