google/wiki40b huggingface dataset:
Statens direkte økonomiske engasjement

Statens direkte økonomiske engasjement (SDØE) er en portefølje bestående av statens egne andeler av produksjonsrettigheter på norsk kontinentalsokkel. Siden 2001 har forvaltningen av SDØE blitt ivaretatt av Petoro.

Bakgrunn og historikk

Staten er som grunneier i utgangspunktet eneeier av alle ressurser som finnes på og under havbunnen i det geografiske området som kalles kontinentalsokkelen. Når staten ønsker å påvise og å produsere petroleum i et område utdeler den utvinningstillatelse til ett eller flere samarbeidende selskaper, ofte omtalt som lisenser eller eierandeler i lisenser.  
Helt siden det rundt 1970 ble klart at det lå store verdier i petroleumsforekomstene på sokkelen har det vært et politisk mål å sikre at størst mulig andel av grunnrenten fra petroleumsvirksomheten tilfaller staten som ressurseier. Begrepet grunnrente betegner da den ekstra fortjeneste som oppnås utover vanlig avkastning på kapital, når en justerer for risiko ved en virksomhet. Grunnrenten er avhengig av både utvinningskostnadene samt salgspris på råolje og gass, med andre ord har fortjenesten i petroleumsvirksomheten liten sammenheng med normale markedskrefter.
Statens virkemiddel for å oppnå inntekter av petroleumsvirksomheten har vært skatter og avgifter samt egen deltakelse i virksomheten. Egen deltakelse ble i første omgang ivaretatt gjennom opprettelse og utvikling av statsoljeselskapet Statoil. Fra og med 1973 til 1985 sørget staten for at Statoil ble rikelig tilgodesett i lisenstildelinger, typisk 50 % eller mer. På 1980-tallet brøt det ut en politisk strid om denne forvaltningen gjennom Statoil, fordi Statoils kontantstrøm ble meget betydelig sett i relasjon til størrelsen på Norges bruttonasjonalprodukt. Løsningen ble en splitt av Statoils rettigheter. Fra 1. januar 1985 ble SDØE opprettet som en egen juridisk enhet under forvaltning av Statoil. Statoils opprinnelige eierandeler ble delt i to, ett til Statoil selv, typisk 20 %, og resten til SDØE. 
Da Statoil ble delprivatisert i 2001 var denne ordningen ikke lenger ønskelig og et nytt statlig forvaltningsselskap, Petoro, ble opprettet for å forvalte SDØE. Staten reduserte samtidig størrelsen av SDØE ved at Statoil overtok 15 % av totalporteføljen i SDØE, mens Hydro overtok 5 %.

Verdier i SDØE

Petoro stod ved utgangen av 2010 som rettighetshaver for statens andeler i 146 utvinningstillatelser og 14 interessentskap for rørledninger og terminaler.
På samme tid var porteføljens forventede gjenværende olje-, kondensat-, NGL- og gassreserver på 6 539 millioner fat oljeekvivalenter. Gjennomsnittlig oljepris i 2010 var USD 79,38 per fat.
I 2016 bereknades verdien av SDØE til 810 milliarder kroner.
Helldalsåsen

Buss

Etter at første byggetrinn av Bybanen i Bergen mellom Bergen sentrum og Nesttun åpnet sommeren 2010, ble gamle busslinje 22 (Sentrum-Nesttun-Helldalsåsen-Birkelundstoppen) erstattet av nye linje 80 fra Nesttun terminal over Helldalsåsen til Birkelundstoppen. Senere ble denne forlenget fra Birkelundstoppen til Strandkaiterminalen i sentrum.
Tour de France 2010

Mest offensive rytter

Sylvain Chavanel fra Quick Step ble kåret til rittets mest angrepsvillige rytter.
Corrhenes

Utseende

Nokså små, sylindriske, brunlige trebukker. Antennene er kortere enn kroppen. Pronotum har rundede sider uten tenner. Dekkvingene er jevnbrede.

Levevis

Disse billene har larver som lever i død ved.

Utbredelse

Slekten er utbredt på Ny-Guinea og i Australia.
Loboberea

Utseende

En middelsstor, lang og slank, gulbrun trebukk. Hodet, en tegning på den bakre delen av pronotum og spissene av antenner og bein er svarte, dekkvingenes bakre to tredjedeler brune. Antennene er rundt to tredjedeler så lange som kroppen. Pronotum er sylindrisk uten pigger på sidene. Dekkvingene er kraftig tilsmalnende bakover, de bakerste to tredjedelene ganske smale, kraftig punkterte. Bakkroppen er forlenget og stikker ut bak dekkvingene, på enden med en dusk av svarte hår.

Utbredelse

Arten er kjent fra Vest-Malaysia, Sumatra og Java.
Artur Axmann

Bakgrunn

Artur Axmann, ynngstemann av fem  søsken, vokste fra tre års alder opp i bydelen Wedding i Berlin. Der arbeidet faren som forsikringsansatt frem til sin død i 1918.
Han begynte på skolen i 1919, og ble i 1921 overført til en eliteklasse på grunn av sine fremragende evner. I 1922 fikk han et stipent til å begynne på en Oberrealschule.
I november 1928 trådte han inn i Hitler-Jugend (HJ), og ble kort etter HJ-fører for bydelen Wedding. Han ble med i ledelsen av Hitler-Jugend i 1932.
Ved Universitetet i Berlin studerte han økonomi, stats- og rettsvitenskap. Etter at moren ble arbeidsløs i 1931 avbrøt han studiet for å arbeide for familiens underhold. I september 1931 ble han medlem av NSDAP (Mitgliedsnummer 629507) og ble i 1932 kalt til et verv i riksledelsen av HJ, og overtok organisasjonen av bedrifts- og yrkesskolecellene.

Karriere i det nazistiske Tyskland

Fra mai 1933 var Axmann områdefører og leder av Riksungdomsledelsens sosiale embede. I november 1934 overtok han ledelsen av HJ i Berlin og i juli 1936 ble han leder for Reichsberufswettkampf.
Han tjenestegjorde som soldat på vestfronten under annen verdenskrig i 1939/1940, og mistet da sin høyre arm.
Den 1. mai 1940 ble han stedfortreder for Hitler-Jugends Reichsjugendführer («riksungdomsfører») Baldur von Schirach, og den 8. august 1940 ble han von Schirachs etterfølger. Han forserte militariseringen av Hitler-Jugend og omdannet HJs Streifendienst (patruljetjeneste) til en rekrutteringsorganisasjon for Waffen-SS. I 1944 ble han dekorert for sin innsats for Det tyske rike.
Under de siste krigsukene kommanderte Axmann sammenraskede elementer fra HJ som del av «Folkestormen» (Volkssturm) i forsvarskampene mot de sovjetiske armeer som rykket frem mot og inn i Berlin. Kort etter Hitlers selvmord i mai 1945 flyktet han sammen med Martin Bormann fra Førerbunkeren i Berlin. Han ble offisielt erklært for død, men levde uoppdaget under dekknavnet Erich Siewert i Mecklenburg. I desember 1945 ble han avslørt i Lübeck og arrestert.
I april 1949 ble Artur Axmann dømt til tre års fengsel, og i august 1958 ble han også dømt til en pengestraff på 35 000 tyske mark for å ha «hisset opp ungdommen».

Annet

Da Artur Axmann besøkte Oslo i 1941, ble det arrangert fakkeltog og stort møte i Colosseum kino 1. februar.
Cosmoplatidius

Utseende

Middelsstore, litt spinkle, gule og svarte trebukker. Artene etterligner giftige biller i familien rødvinger (Lycidae). Hodet er forholdsvis lite, antennene nokså kraftige og oftest litt lengre enn kroppen, svarte. Pronotum er nærmest klokkeformet sett ovenfra, svart i midten og gult på sidene. Dekkvingene er noe utvidet bakover slik at dyret blir noe pæreformet, svarte med gult "skulderparti" og et bredt, uregelmessig gult tverrbånd lenger bak i vingen. Beina er tynne og ikke særlig lange.

Levevis

Larvene lever i død ved, mest av løvtrær.

Utbredelse

Arten er utbredt fra Mexico i nord til Bolivia i sør.
East Side Gallery

East Side Gallery er den lengste gjenværende delen av Berlinmuren. På østsiden av den 1,3 km lange muren fikk kunstnere i 1990 og 2000 uttrykke seg.

Beliggenhet

East Side Gallery ligger langs Mühlenstraße, som befinner seg mellom S-bahn-, Regional- og Fernbahnstasjonen Ostbahnhof (S3, S5, S7, S75 og S9) og undergrunnstasjonen Warschauer Straße (U1) i bydelen Friedrichshain-Kreuzberg.
And Then There Were None

Handlingen

Åtte forskjellige folk har blitt invitert til en øy av ulike grunner i august 1939. De blir mottatt av to mystiske tjenere ved navnet Mr. and Mrs. Rodgers, som er både gift med hverandre og anklaget for en alvorlig kriminell handling. Alle på øyen har blitt anklaget for å ha gjort noe kriminelt tidligere i deres liv. Etterhvert som tiden går, dør en etter en på øyen. I begynnelsen var det ti stykker, men i løpet av natten dør to av dem på mystisk vis. Da skjønner de at det er en morder i blant dem, men de vet ikke hvem.

Produksjonen

And Then There Were None ble bestilt av Ben Stephenson og Charlotte More for BBC for å markere 125-årsjubileumet for Agatha Christies fødsel.
Serien ble produsert av Mammoth Screen i samarbeid med Agatha Christie productions. Filminnspillingen startet i juli 2015. Brygge- og strandscener ble spilt inn i Cornwall, Kynance Cove og Mullion Cove. Harefield House i Hillingdon utenfor London ble brukt som øyens herskapshus. Produksjonens designer Sophie Beccher dekorerte huset og sørget for å få det i 1930-tallsstil.
Manusforfatteren Sarah Phelps fortalte BBC at hun ikke hadde lest Agatha Christies roman før produksjonen av serien. Hun uttalte at hun var overrasket av romanens brutalitet, men at den hadde en god handling.
Biomarkører

Biomarkører er biologiske markører i en organisme som ved kvalitativ eller kvantitativ analyse kan fortelle om organismens fremtidige, nåværende eller tidligere helsetilstand. Begrepet deles gjerne inn i tre typer biomarkører: for eksponering, for helseeffekt og for sårbarhet . Biomarkører brukes jevnlig innen medisin, biologi og miljøovervåking.

Miljøovervåking

Biomarkører brukes til å identifisere og kvantifisere miljøutslipp av organiske miljøgifter, tungmetaller og hormonetterlignende stoffer.
Con Amore

Konserter

I 2003 oppførte koret Schuberts messe i G-dur samt verk av blant andre Brückner, Vivaldi og Saint-Saens i Grønland kirke og Asker kirke i samarbeid med et strykeorkester, sopranen Gunhild Alsvik, tenoren Kjell Viig, bassen Audun Iversen og organisten Gro Bergrabb. I anledning 35-årsjubileet i 2004 oppførte de Johannes Brahms' Fünf Gesänge og Mozarts Kroningsmesse sammen med musikere fra Kringkastingsorkesteret, sopranen Berit Norbakken Solset, alten Ebba Rydh, tenoren Frank Havrøy og bassen Trond Olav Reinholdtsen i Universitetets Aula og Helgerud kirke. 40-årsjubileet i 2009 ble feiret med en konsert der Joseph Haydns messe i B-dur ble fremført med orkester, solister og organist i Grønland kirke.
Koret har jevnlig avholdt julekonserter, som for eksempel i Fagerborg kirke i 2014 og sommerkonserter blant annet på Frammuseet i 2007, med Halvor Håkanes som solist og Ida Baalsrud som dirigent.

Korets opprinnelse

Con Amore har sin opprinnelse i Oslo Ungdomskor (OUK). Dette koret hadde en pensjonsalder på 33 år, og en del medlemmer som var kommet over i pensjonistenes rekker tok derfor initiativet til å starte Con Amore i 1969. 
Korets første dirigent var Tor Skauge, og han var i alle år sentral i Con Amores utvikling. Nevnes bør også Aage Bjartaas, som sørget for at Con Amore fikk en stabil og god medlemsmasse. I perioden 1997–2002 var Eirik Sørborg dirigent, mens Ida Baalsrud dirigerte koret i perioden 2002–2011.
Sim Gideon gasskraftverk

Sim Gideon gasskraftverk  er et varmekraftverk i Bastrop County i Texas, USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 620 MW, fordelt på tre blokker. Det inngår i Lost Pines Power Park, sammen med Lost Pines gasskraftverk. Kjølevannet kommer fra Lake Bastrop.
Brenselkilden er naturgass. Anlegget ble utbygd omkring årene 1965–1971. Operatør er selskapet Lower Colorado River Authority.
Aegus (s.str.) malleti

Utseende

En nokså liten til middelsstor ( millimeter), avlang, noe flat, blankt svart hjortebille. Hannen har stort, bredt hode og lange og slanke kjever som har en butt, innoverrettet tann med roten. Som vanlig hos hjortebiller viser hanner av denne arten allometri, slik at store hanner har forholdsvis betydelig større hode og kjever. Hannens hode er halvblankt, nokså grovt og tett punktert. Pannen er nokså dypt, U-formet innbuktet foran. Hodet er litt utvidet bak fasettøynene. Pronotum er nærmest firkantet, mye bredere enn langt, avsmalnet ved roten, blankt og nokså grovt punktert. Dekkvingene er jevnbrede med fine punktstriper, kraftig punkterte ved roten og langs ytterkanten. Beina er svarte. Hunnen er mindre enn hannen uten forstørret hode og kjever, kroppen er tett og kraftig punktert og nokså matt.

Levevis

Som de fleste andre hjortebiller lever larvene i morken, død ved.

Utbredelse

Arten er utbredt på Sulawesi.
James Eagan Holmes

Bakgrunn

Holmes ble født 13. desember 1987. I 2006 ble han uteksaminert fra Westview High School i Torrey Highlands-nabolaget i San Diego. Holmes spilte fotball og drev med terrengløp på Westview High School.
Holmes og hans familie var regelmessig i deres lokale presbyterianske kirke. Sommeren 2008 jobbet han i Glendale i California som leder på en privat sommerleir for hjelpeløse barn i alderen 7–14. Der var han ansvarlig for ti barn og hadde ingen disiplinære problemer. I Aurora bodde han i Paris Street i en ett-romsleilighet i en bygning med andre elever som studerte helsefag. I sin leiesøknad, beskrev han seg selv som «stille og omgjengelig». Han etterlot noen få elektroniske bevis, blant annet en e-postadresse, ett gammelt Myspace-bilde og profiler på Adult FriendFinder og Match.com.

Forberedelsene

22. mai 2012 kjøpte Holmes sitt første våpen, en Glock-pistol, på en Gander Mountain-butikk i Aurora. Seks dager senere kjøpte han en hagle på Bass Pro Shops i Denver. AR-15-geværet og den andre Glock-pistolen kjøpte han henholdsvis 7. juni og 6. juli. Alle våpnene ble kjøpt lovlig.
Den 25. juni, mindre enn en måned før skytingen, mailet Holmes en søknad for å bli med i en pistolklubb i Byers i Colorado. Eieren, Glenn Rotkovich, prøvde å kontakte ham flere ganger i løpet av de neste dagene for å invitere ham til et obligatorisk møte, men fikk bare telefonsvareren. På grunn av innholdet i Holmes' telefonsvarer, som han beskrev som «bisarr og sprø», «snakket med en dyp og usammenhengende stemme», instruerte Rotkovich sine ansatte til å informere ham om Holmes dukket opp, men Holmes dukket verken opp på møtet eller ringte tilbake.

Kinomassakren i Aurora

Holmes er mistenkt for å ha drept tolv og skadet 58 personer i kinomassakren i Aurora (Colorado)Aurora i Colorado i USA den 20. juli 2012 med flere våpen etter at han kastet flere gass- og røykgranater. Politiet arresterte en rolig Holmes bak kinoen, ved siden av bilen hans. Ifølge to vitner hadde Holmes farget håret rødt og kalte seg «The Joker». Da han ble pågrepet, fortalte han til politiet at han hadde lagt ut flere feller med eksplosiver i leiligheten sin før han dro til kinoen. Politiet bekreftet senere at det var sprengstoff i leiligheten.
Min kamp (roman av Knausgård)

Mottakelse, kritikk og prisbelønninger

Min kamp ble møtt med uvanlig stor interesse i mediene, både som kultur-, nyhets- og kjendisstoff.  
Særlig omdiskutert ble omtalen av den strenge og etter hvert alkoholiserte faren. En rettslig prøving ble vurdert av farens familie, men tidligere rettspraksis i tilsvarende saker har vist at personskildringer i romanform har andre grenseoppganger enn andre skriftlige og muntlige sjangre.
For Min kamp. Første bok mottok Knausgård Brageprisen og P2-lytternes romanpris, og han ble nominert til Nordisk råds litteraturpris, Bokhandlerprisen og Ungdommens kritikerpris. Morgenbladets lesere kåret Min kamp 1–3 til årets bok i 2009. Høsten 2009 ble Min kamp. Første bok kåret til en av tiårets ti beste norske romaner i VG.
Bøkene har blitt oversatt til en rekke språk.
Strømmen Trævarefabrik

Strømmen Trævarefabrik, lokalt omtalt som Trevar'n, ble opprettet i 1884 av Christen A. Segelcke og Gabriel Kielland Hauge, sønnesønn av legpredikanten Hans Nielsen Hauge. Her ble det laget dører, vinduer og listverk. Særlig var eksporten stor til Holland, Tyskland, England og Spania. Senere produserte bedriften ferdighus som i tillegg til europeiske land ble eksportert til Afrika og Sør-Amerika. Arkitekt var Holger Sinding-Larsen, som var opptatt av gammel norsk byggeskikk, og brukte sin kunnskap for å skape villaer inspirert av den hjemlige tradisjonen.
I 1888 var det 37 arbeidere ved bedriften, ti år senere 60, i 1912 var tallet steget til 200 og i 1919 til omkring 360. I 1919 brant bedriften ned, og ble etter det ikke bygget opp til samme størrelse. Ferdighusproduksjonen ble etter brannen lagt ned, mens de fortsatte produksjonen av møbler, dører og kjøkkeninnredninger. Bedriften gikk konkurs i 1929. Nye eiere startet senere Strømmen Trevarefabrikk og Høvleri A/S, denne var i drift fram til 1990.
I området rundt Trevar'n finnes fremdeles to av bedriftens ferdighus. Både Trevarelokalet og den tidligere direktørboligen tvers over veien kommer fra fabrikken. Det mest kjente ferdighuset er antagelig Høfdi som arkitekt Olav Olson tegnet for den franske konsul i Reykjavik i 1908, og som den islandske regjeringen senere kjøpte som representasjonsbolig. 61 småhus og et hotell ble eksportert til den italienske byen Messina etter at den ble rammet av jordskjelv i 1908, mens et dansk gruveselskap tok med ei brakke til Grønland. Husene til Carsten E. Borchgrevink på Kapp Adare i Antarktis står også fremdeles. Der bodde han da han var den første som overvintret i Antarktis (1899-1900). Trevar'n leverte også kirken som ble bygget av hvalfangere i Grytviken på Sør-Georgia i 1913, den var tegnet av arkitekt Adalbert Kielland. Den ble satt opp på 29 dager av hvalfangerne der i 1913, og kirken hadde norsk prest fram til 1931. Da fangststasjonen ble nedlagt på 1960-tallet, forfalt kirken. Men i løpet av de siste årene er den blitt restaurert. Hvalfangerklubbene i Østfold og Vestfold har i samarbeid med britiske forskere satt den i stand, og i 1999 ble den vigslet på nytt. Organisasjonen Øyas Venner i Sandefjord gjennomførte et jubileumscruise med minnegustjeneste ved hundreårsjubileet på 1. juledag i 2013. Nylig feiret også en annen av fabrikkens kirkebygg sitt hundreårsjubileum: Tvøroyrar kirke på Færøyene som ble oppført 1908.
I 2014 kunne en annen av fabrikkens kirkeleveranser markere sitt hundreårsjubileum, nemlig sjømannskirken i Rotterdam. Kirken ble den 26. juli 1914 viet av Bjørgvin biskop - like før 1. verdenskrig satte Europa i flammer. I 1937 måtte kirken flyttes 170 meter fordi det skulle bygges ny biltunnel under elva Maas. Kirken ble flyttet i tre deler og plassert på grunnmuren etter en politistasjon som hadde stått der tidligere. I oktober 1941 ble kirken truffet av en gnist fra en engelsk brannbombe, og boligdelen ble skadet. Selve kirkebygget ble imidlertid reddet, og alle skadene ble utbedret.
I 2019 har Riksantikvaren systematisert og skannet over 36.000 tegningsblader som er gjort tilgjengelig for alle på nettet.
Risværfjorden (Nærøy)

Risværfjorden er en fjord i Nærøy og Leka kommuner i Trøndelag. Fjorden ligger mellom Vikna og øya Leka og strekker seg 13 km østover til Liternes på fastlandet. Fjorden starter øst for Kvaløya i Vikna og er oppkalt etter øygruppa Risvær som ligger på sørsida av fjorden. Sør for Risvær ligger Eiterfjorden, mens Lekafjorden går nordøstover sør for Leka.
Matthäus Merian

Matthäus Merian der Ältere eller «Matheus den eldre» (født 22. september 1593 i Basel, død 19. juni 1650 i Bad Schwalbach nær Wiesbaden, Hessen i Tyskland) var en kjent sveitsisk gravør og en Europas ledende forleggere på 1600-tallet.

Bakgrunn

Han var født i Basel og tilhørte den kjente slekten Merian. Han car sønn av sagmøller og Ratsherr Walther Merian.

Kunstner

Han lærte teknikken for å lage kopperstikk, deretter fulgte arbeide og studier i Strasbourg, Nancy og Paris, før han kom tilbake til Basel i 1615. Året etterpå dro han til Frankfurt am Main og fikk arbeide hos forleggeren Johann Theodor de Bry. Han ble gift med datteren i huset og arvet forlagshuset noen år senere, i 1624.
Han fikk borgerskap i Frankfurt 1626 og dermed rett til å utgi egne og andres verker.
To av barna hans, blant dem Maria Sibylla Merian, ble selv illustratører.
Han arbeidet for det meste i Frankfurt amMain. Allerede som ung mann laget han unike byprospekter, som det fra Basel, 1615. Sammen med Martin Zeiler (1589–1661), en tysk geograf - og senere sammen med sønnen Matthäus Merian der Jüngere (e.g. «Junior»)(1621–1687), produserte han en rekke «Topographica», i alt 21 bind som nå er kjent som Topographia Germaniae. Det omfatter en rekke byprospekter, kart over landene og et større verdenskart. Bindene gikk i mange opplag. I tillegg redigerte han ferdig og ga ut sin avdøde svigerfars prosjekter Grand Voyages og Petits Voyages.
Ikke så godt kjent som hans forleggervirksomhet er Matthäus Merian intensive befatning med religiøse spørsmål, og hans gudstro var en sterk motivator for hans virke. Det dreide seg da om Den Hellife Ånds kraft i den enkeltes liv, og ikke så meget Kirke, Bibel og sakramenter. Han skrev i 1637 med utgangspunkt i 1 Kor|: Der natürliche Mensch versteht nicht den Geist Gottes, es ist ihm eine Thorheit und große Kezerey, unnd obschon er der grösste Doctor were, unnd auf allen Schulen der Welt gelehret hette unnd alle Bücher sambt der Bibel ausswendig könnte, so hielffe und diene es doch alles zur Seligkeit nichts, wo nicht der Heilige Geist selbsten inwendigk in der Seelen lehret. I dette samme sinn gestaltet han sitt personlige våpen og sin forlagssignet, med devisen Pietas contenta lucratur og storken som våpendyr.
Han døde etter flere år med sykdom i 1650.
Hans store verk har tjent til forbilde for et tilsvarende svensk verk, Suecia Antiqua et Hodierna av Erik Dahlberg. Det tyske reisemagasinet Merian har navnet etter ham.
Dr. T og kvinnene

Handling

Dr. Sullivan Travis («Dr. T») er en rik gynekolog fra Dallas, som behandler de rikeste damene i Texas. Han opplever at livet hans begynner å falle fra hverandre da hans kone, Kate, får nervøst sammenbrudd og blir sendt til statens mentalsykehus. Dr. Ts eldste datter, Dee Dee, planlegger å gjennomføre sitt planlagte bryllup til tross for at hun bærer på en hemmelighet om at hun er lesbisk og har følelser for Marilyn, brudepiken. Dr. Ts yngste datter, Connie, er svært opptatt av konspirasjonsteorier, og har sin egen måte å gjøre det meste på. Dr. Ts lojale sekretær, Carolyn, har romantiske følelser for ham, som forøvrig ikke blir gjengjeldt. I tillegg må han forholde seg til Peggy, svigerinnen som bryr seg med det meste. Den eneste som tilbyr hjelp og trøst er Bree, en golfinstruktør.
Esplanada i Łódź

Historie

Bygningen huset opprinnelig et kleshus. I 1909 forpaktet firmaet til Hugo Smechel og Julian Rosner delen av en tomt ved Piotrkowska-gaten fra Vevshåndverkernes forsamling i Łódź. Samme år bygde de en klesforretning i art nouveau, med et stort utstillingsvindu som kledde hele første etasje. Overstykket ble utformet i en flattrykt bueform.  
I 1926 bestemte den nye forpakteren Wawrzyniec Gerbich seg for å åpne et konditori og en restaurant i bygningen. Adapteringen varte i to år (blant annet fikk elevasjonen vakre stukkaturdekorasjoner med plantemotiver), og i 1928 ble restauranten og konditoriet «Esplanada» åpnet. 
Under andre verdenskrig ble lokalet overtatt av tyskerne, og i 1947 ble det overgitt til det polske Konsumentkooperativet. Bygningen ble restaurert mot slutten av 1990-tallet, og fra den tid er lokalets gastronomiske tradisjoner blitt videreført.
Eriozona

Utseende

Den norske arten er en middelsstor (13-15 mm), mørk blomsterflue, med en brun flekk midt i vingen og tett gul behåring med roten og spissen av bakkroppen. Den kan ligne på den vanlige arten gulhåret lykteblomsterflue (Leucozona lucorum), men kjennes på at den er større og kraftigere, og at bakkroppen ikke er lys i den indre delen.
Ansiktet er gult med svarte kinn, både ansiktet og fasettøynene har nokså lang, lys behåring. Pannen og antennene er mørke. Thorax er svart, i midten med to, litt utydelige, grå lengdestriper. Hårene er lange, utstående og for det meste svarte på ryggen, men med tverrbånd av gule har foran og bak. Scutellum er lyst gult med lyse hår. Vingene er klare, med brune flekker ved roten og midt i vingen, og et brunt vingemerke. Bakkroppen er oval og svart, tett kledt med lange hår som er hvitgule ved roten, oransjegule på bakkroppsspissen og svarte i bredt belte imellom, slik at den har en overflatisk likhet med en humle. Beina er brungule bortsett fra låret og leggen på bakbeinet som er svarte. Bakleggen er tydelig krum.

Levevis

Disse fluene er knyttet til bar- og blandingsskoger der de flyr i lysninger.
Eriozona syrphoides flyr fra juni og utover og besøker særlig hvite blomster. Larven lever av bladlus, gjerne på gran.

Utbredelse

I tillegg til den arten som lever i Europa finnes det to arter i Sørøst-Asia.
I Norge finnes Eriozona syrphoides langs kysten til Bergens-området, men den er ikke vanlig.