google/wiki40b huggingface dataset:
Grethe Værnø

Politisk karriere

Værnø var vararepresentant til Stortinget 1973-1977 og stortingsrepresentant fra Oslo for Høyre 1981-1985. Hun var medlem av Stortingets utenriks- og konstitusjonskomite, Stortingets utvidede utenrikskomite og Lagtinget. Hun har også hatt en rekke verv i Høyre blant annet som medlem av Høyres første likestillingsutvalg og en rekke andre utvalg.

Tillitsverv

Væernø har vært leder for Norske Kvinners Nasjonalråd 1979-1981, visepresident i FNs kvinnekommisjon, leder for Kvinners Frivillige Beredskap (KFB) 1984-1988, leder for  Nasjonalkomiteen for UNESCO 1985-1988 og leder for Forsvarets høyskoleforenings studieutvalg. Værnø var også hovedstyremedlem i «Ja til EF» 1971-1973.
Værnø har utgitt en rekke bøker og studier om utenriks-, sikkerhets- og forsvarspolitikk.
Grethe Værnø var gift med ambassadør Oscar Værnø (1930-1993).
Tur Abdin

Tur Abdin (syrisk: ܛܘܪ ܥܒܕܝܢ «Guds knekters fjell») er et område i det sørøstre Tyrkia. Det er et sammenhengende høyt fjellplatå, med Midyat som sentral by. Det har hisdtorisk vært et kristent område fra kristendommens tidligste tider og frem til ca 1815.

Navn, myter

Det akkadiske navnet for Tur Abdin var formodentlig Nawar. I assyrisk tid het det Ka(š)šiari (ᴷᵁᴿka-ši-a-ri, ḪUR.SAG ka-ši-ya-ra, ḪUR.SAG ga-ši-ya-ar-ri) og utgjorde en egen provins. Forsøk er blitt gjort på å tilbakeføre navnet til kaškastammen, men er blitt avvist av andre. Navnet Kashiari synes også å ha omfattet området vest for det egentlige fjellandskapet, det vil si området rundt Harran, i alle fall på Adad-nirari IIs tid. Området rundt Mardin ble også kalt Izalla; begrepet omfattet imisdlertid først og fremst fjellet Karaça Dağ. Under Assurnasirpal II var en del av fjellpartiet kalt ᴷᵁᴿNerebu, dets beliggenhet er imidlertid uavklart og omstridt.
Det greske navn lød Masios oros (Strabo, Geographika 16,1,23); noen hører i dette en avledning fra det arameiske Masj. Mer sannsynlig er det imidlertid utviklet fra akkadisk/sumerisk Mush/Mash («slange»).
I skapelsesmyten Enūma eliš betraktet assyrere og babylonere djellene mellom Zagros og Taurus som manifestasjon av Tiamat, som under opprøret blant gudene ble beseiret av Marduk og splittet opp; deretter ble dens oppstykkede legeme slynget ned på jorden. Slik oppstod disse fjellene.
Antagelig ble nok alle fjell slik betegnet, før de det ene etter det andre fikk nye egne navn.
Området tilhørte Mygdonia.
Strabo regner opp de følgende byer ved Masios' fot: Tigranocerta, Carrhae, Nikephorum, Chordiraza og Sinnaka.
Området rundt Mardin hadde i romersk og bysantinsk tid også navnet Izalla, formodentlig avledet fra det assyriske landskap Iṣalla, hvis sentrum lå lenger mot vest.

Kristne

Området ble dominert av en kristen syrisk-ortodoks assyrisk/syriansk befolkning frem til 1915 (i blant lokalt kalt «sverdets år») da tyrkere og kurdere utførte et folkemord på den kristne befolkningen i den hensikt å homogenisere Tyrkias befolkning. Hendelsen var en del av folkemordet på armenere og assyrere/syrianere. I dag bor det cirka 3800 assyriere/syrianere i området, og tusentalls kurder og mhallemitter. Mot slutten av 1960-tallet var antallet assyrier/syrianer i Tur Abdin cirka 40.000.
Det har pågått en viss langsom tilbakevandring av assyriere/syrianere til Tur Abdin, et område som de hadde bebodd i mer enn 2000 år.
Tyrkiske nasjonalister har blant annet bannlyst munkene i klostret Mor Gabriel fra å undervise sine studenter i nyarameisk. Storparten av alle kristne fra Tyrkia har emigrert til Europa, mye på grunn av krig og diskriminering - tildels undertrykkelse - i området.
Mange kirkefedre som for eksempel Efraim syreren har levd i dette område.
Wanrong

Wanrong (kinesisk: 万荣县; pinyin: Wànróng Xiàn) er et fylke i provinsen Shanxi i Folkerepublikken Kina. Det er del av byprefekturet Yuncheng.
Befolkningen var på 419 649 innbyggere i 1999.

Kulturminner

Dongyuetempelet i Wanrong (Wanrong Dongyue miao, 万荣东岳庙) og templene Wanrong houtu miao 万荣后土庙, Wanrong Jiwang miao 万荣稷王庙 og Wanquan wenmiao 万泉文庙 står på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Arendal prosti

Arendal prosti er et tjenestedistrikt i Agder og Telemark bispedømme i Den norske kirke. Prosten har sete i Arendal.
Prostiet er inndelt i sogn.
Stord

Geografi

Stord har bare fastlandsgrense til Fitjar kommune. Over sund og fjorder kommer en i nordøst til Tysnes, i øst til Kvinnherad, i sør over Bømlafjorden til Sveio og i vest til Bømlo.
Nordøst i kommunen er det flere høye fjell. Den høyeste toppen er Mehammarsåta på 749 moh., mens den mest kjente er Kattnakken, som ligger 734 moh. Her står en radio og TV-sender og det går grusvei helt til topps.
I sør og øst er det lavland med mye god dyrkingsjord. Her ligger det meste av bebyggelse, industri og jordbruksareal. Tettstedet Leirvik strekker seg fra Rommetveit i øst til Skjersholmane og Heiane i sør.
En finner tre naturreservat i Stord kommune. Iglatjørna naturreservat, Sjoalemyra naturreservat og Hystad naturreservat. Hystad naturreservat, også kalt "Hystadmarkjo" er det mest kjente. Naturreservatet består av flere naturtyper, men det er spesielt den usedvanlig godt bevarte svartolder-sumpskogen i området som er grunnen til etableringen av naturreservatet. Naturreservatet inneholder også flere forhistoriske gravminner. I og rundt "Hystadmarkjo" er det 14 steinrøyser og 2 steinringer fra perioden bronsealder til vikingtid der det er gjort flere arkeologiske funn. Naturreservatet er også et av de mest benyttede friluftsområdene i kommunen, med flere badeplasser og opparbeidet grusvei som går tvers gjennom.

Historie

Stord kommune ble opprettet i 1838, som følge av formannskapslovene av 1837. Fitjar ble skilt ut som egen kommune i 1860, og Valestrand i 1868.

Samferdsel

Trekantsambandet med bruer og undersjøisk tunnel gir forbindelse sørover til Sveio på fastlandet og til øykommunen Bømlo. Europavei 39, hovedveien mellom Bergen og Stavanger, går over øyen. Det er ferjeforbindelse fra Skjersholmane til Ranavik i Kvinnherad, og fra Jektevik til Hodnanes på Tysnes og Huglo. Stord lufthavn Sørstokken ligger på en halvøy ca. 3 km nordøst for Sagvåg. Herfra går det daglig rutefly til Oslo. Leirvik er et viktig regionssentrum i Sunnhordland, og er et knutepunkt for kollektivtrafikken i området, med hurtigbåtterminal og busstasjon.

Politikk

Utfyllende artikkel: Tidligere kommunevalg på Stord

Storddøra

Når man kommer båtveien inn mot Leirvik, ser man en høy skulptur som ligner en stor dør. Den heter Storddøra og er laget av Sissel Tolaas. Den er plassert i Onarheimsparken ytterst på moloen ved Leirvik havn. Den er ca. 16 meter høy, og består av 20 kuber med propeller inne i hver kube. Den kostet 5.5 millioner for kommunen.
Tibeto-burmanske språk

Begrepets historie

Det var den tyske lingvisten Julius Klaproth som i 1823 i sitt verk Asia Polyglotta først sammenknyttet kinesisk, tibetansk og burmesisk til en felles språkfamilie som han kalte de tibeto-burmanske språk. (Senere er tilknytningen til kinesisk blitt betegnet annerledes, som en gren av de sino-tibetanske språk, en overkategori.)
I motsetning til de indoeuropeiske språk som beskrevet før hans tid, var det bare et fåtall av de tibeto-burmanske språkene som hadde en skrifttradisjon: Bare tibetansk (600-tallet), tangut (1000-tallet), burmansk (1200-tallet), meitei (1400-tallet), newari (1400-tallet) og nosu, samt lepcha og limbu. Noen språk ble skrevet med det latinske alfabet i kolonitiden, deriblant jingpho.
I Hou Hanshu (后汉书) finner man tospråklige tekster nedskrevne med det tibeto-burmanske språk som ble benyttet av bailangfolket (白狼) i Sichuan på den tid. Dennr tekst er en rad-for-rad-oversettelse med kinesisk, og med dets hjelp har man kunnet forstå at dette språk står nær de yipho-burmanske språk. Detta er det eldste skriftlige belegget for et tibeto-burmansk språk.
De sinittiske språk er nært beslektet med de tibeto-burmanske språk, og skulle i prinsippet kunne regnes som en gren av disse, noe jo også Klaproth gjorde på begynnelsen av 1800-tallet. En gren som visselig utmerker seg ved den store mengden brukere og skriftsystemets alder.
Beleggene for den sino-tibetanske språkfamilien er å finne blant annet i de over 400 kognater (489 ifølge Weldon South Coblin) mellom de sinittiske og de tibeto-burmanske språk som er blitt klarlagt.
På grunn av den store mengden språk som er innblandet, gjenstår fortsatt mye arbeide innen de fonologiske korrespondsnsene mellom språkgruppene kan endelig fastlegges. Typologisk sett finnes det imidlertid store forskjeller mellom de sinittiske og de tibeto-burmanske språk. Den største forskjellen er at i den tibeto-burmanske familien er ordfølgen i hovendsetningen subjekt, objekt, verb (SOV-språk); på kinesisk: subjekt, verb, objekt (SVO-språk). Kinesiskn er et, i alle hva gjelder morfem, monosyllabisk og isolerende språk, mens tibetansk er et agglutinerende språk. Spesielt er det i tibetansk et mangfold av kasussuffiks, noe som kinesisk helt mangler.

Tibeto-burmanernes opprinnelse

De tibeto-burmanske folkenes opprinnelige hjem synes å ha vært regionene rundt de øvre Huang He og øvre Yangtze-elven i provinsene Sichuan og Yunnan. De eldste innvandrerne fulgte Tsangpo inn i Tibet og gav opphav til tibetanerne. Andre rykket over Brahmaputra og inntok høydedragene på Himalayas søndre hellinger. 
Fra Irrawaddys och Chindwins kildelområde gikk spredningsbevegelsen inn i Assam og Sørøstasia. Noen fulgte Brahmaputras løp og slog seg ned på høydene sør og øst for denne elvens store bue. 
Andre besatte Nagaland, og videre turde tallrike stammer ha fulgt Chindwin til Manipur og videre til de sørlige høydene. Burmanerna har fulgt Chindwin og Irrawaddy, og kachinene har først i moderne tid gjennomført sine vandringer sørover.
Postsparebankmerker

Serier

Det eksisterer 29 forskjellige postsparebankmerker fordelt på to serier
Den første serien er på 14 forskjellige valører av postsparbankmerker og ble benyttet fra starten i 1950 frem til høsten 1971. Den første serien med postsparebankmerker ble trykt i dyptrykk fra Emil Moestue AS i følgende valører i kroner: 1, 2, 5, 10, 20, 25, 50, 100, 200, 300, 500, 1 000, 2 000, 5 000.
Den siste serien av postsparebankmerker på 15 forskjellige valører ble tatt i bruk høsten 1971 og benyttet inntil merkene ble inndratt i 1984 da Postsparebanken gikk over til innskuddstempel samt maskinelle avtykk i bankbøkene. Den siste serien postsparebankmerker ble trykt i ståltrykk fra Norges Banks seddeltrykkeri i følgende valører i kroner: 1, 2, 5, 10, 20, 25, 50, 100, 200, 300, 500, 1 000, 2 000, 5 000, 15 000.
Postsparebankmerker er et eget samleområde innen filateli.
Pinghu

Pinghu (kinesisk: 平湖; pinyin: Pínghú) er et byfylke i provinsen Zhejiang i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Jiaxing.
Befolkningen var på 480 702 innbyggere i 1999.

Historie

Byen Zhapu i Pinghu fylke ble en travel og rik havneby da Qing-dynastiet gav den enerett til sjøhandel med Japan og Korea. 
Britene erobret Zhapu den 18. mai 1842 under Første opiumskrig.

Kulturminner

Familien Mos herregård (Moshi zhuangyuan, 莫氏庄园) fra sent under Qing-dynastiet ble i 2006 tilføyd på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Freezywater

Etymologi

Stedsnavnet er første gang dokumentert som Freezywater i 1768 og deretter i to ord som Freezy Water i 1819. Det var opprinnelig et navn på en lokal vanndam som siden har forsvunnet da et kloakkanlegg ble bygget ved Ramney Marsh. Den triste vanndammen frøs rask over i kalt vær, derav navnet.

Historie

Stedet har navn etter gården Freeze Water Farm som stod der på 1700-tallet, og stedet fikk navn etter gården.
Sognekirken, dedikert sankt Georg, en stor gotisk bygning i rød murstein, ble bygget i tidsrommet 1900 og 1906. Et planlagt tårn ble aldri bygget. Den erstattet en midlertidig jernkirke rett ved siden som likevel forble i bruk som samfunnshus i mange år.
Under den andre verdenskrig ble Chesterfield School truffet av en V1-rakett. Royal Small Arms Factory lå bare et par kilometer øst for skolen, og kan ha vært det egentlige målet, men rakettene var lite treffsikre. Eksplosjonen krevde bare ett offer, en lærer som så etter om alle barna var i sikkerhet.
De nærmeste jernbanestasjonene er Enfield Lock, Waltham Cross og Turkey Street.
Ida B. Wells

Bakgrunn

Ida B. Wells ble født noen måneder før Abraham Lincoln udstedte Emansipasjonserklæringen. Hennes foreldre var begge slaver. Faren jobbet som snekker og moren som husholderske. Begge døde av gulfeber da Ida var 16 år gammel. Hun livnærte seg fra tidlig alder som lærer mens hun tok seg av de yngre søsknene sine.

Journalist og aktivist

Som 21-åring opplevde Wells å bli kastet ut av en togvogn på grunn av hudfargen sin. Wells saksøkte jernbaneselskapet og vant i første instans. Dommen ble senere opphevet, men en artikkel som Wells skrev om hendelsen markerte starten på hennes karriere som journalist.
Mens hun arbeidet som journalist i Memphis underviste hun også ved en av byens segregerte skoler. Hun ble en høylytt kritiker av det segregerte skolesystemet og fikk sparken på grunn av denne holdningen i 1891.

Kamp mot lynsjinger

I 1892 blev Wells' venn Thomas Moss arrestert sammen med to andre etter en langvarig konflikt rundt butikken deres, som konkurrerte med forretninger med hvite eiere. Moss, Calvin McDowell og Will Stewart hadde skutt mot vandaler som angrep butikken deres. De ble arrestert, men aldri ført for retten, da en lynsjemobb hentet dem fra fengselet og myrdet dem. Wells skrev om mordene i avisen Free Speech and Headlight, og oppfordret byens afroamerikanere til å forlate Memphis. Mer enn 6.000 personer fulgte oppfordringen mens andre organiserte boikott av virksomheter som var eid av hvite.
En utbredt oppfatning på denne tiden var at lynsjinger ble brukt som straffereaksjon mot kriminelle svarte og i særdeleshet voldtekstforbrytere. Ida B. Wells var blant de første som drev et informert politisk arbeid mot lynsjingene av svarte. Hun dokumenterte at lynsjingene ikke handlet om å beskytte hvite kvinner fra overgrep, men som regel var økonomisk motivert.
På slutten av 1800-tallet turnerte Wells Europa og informerte om lynsjingene av svarte i USA.

Ekteskap og senere liv

I 1895 giftet Wells seg med advokaten Ferdinand Barnett. De slo seg ned i Chicago og fikk fire barn. Wells drev den afro-amerikanske avisen The Conservator, som Barnett eide.
Ikke lenge før sin død i 1931 stilte hun til valg som senator, men ble ikke valgt.
Dab (dans)

Opprinnelse

Dansen Dab har sin opprinnelse fra Atlanta og dens hiphop-kultur, selv om det også er uenigheter om hvor den egentlig stammer fra. Ofte nevnes artister som Migos (fra «Look at My Dab»), Skippa Da Flippa, Jose Guapo, Peewee Longway, og Rich The Kid som stamfedre.
Den amerikanske rapperen Bow Wow gjorde en gang et forsøk på å forklare hvor dabbing stammet fra. Han forklarte det slik at dabbing avledet fra «The cannabis dabbers community» som startet lenge før dansebevegelsen kom. Han ble da møtt med stor motgang fra rappere som med en gang tok til Twitter. for å ytre sine uenigheter med hans teori.
NFL quarterback Cam Newton fra laget Carolina Panthers er blitt kjent for å utføre en dab når han skårer touchdown.

Popularitet

I 2015 trådte den nye danseformen dabbing fram i større skala og ble kjent over hele USA og resten av verden. Dette blir kort og presist i en setning fra XXL Magazine som i 2015 skrev «Det som startet som en regional sørstat dans ble raskt en kraftfull bevegelse i klubber og gatehjørner, og dansen het dabbing»
Dabbens popularitet økte spesielt på grunn av den amerikanske sportskulturen, gjennom spillere som Cam Newton som i en kamp mot Tennessee Titans i National Football League utførte en 8 sekunders dab som feiring. Etter kampen kom to av spillerne fra Tennessee Titans opp til han og konfronterte Newton om feiringen sin. Newton svarte da med å fortsette med feiringen sin rett i ansiktene deres mens han samtidig gikk bakover fra dem.
Etter den berømte dabben mot Tennessee Titans forklarte Newton i en pressekonferanse hvorfor han utførte denne dabben. Det var en hyllest til en 16-åring som hadde bedt han om å «Dab on them folks».
 «Jeg tror bestemt på at om du ikke vil at jeg skal gjøre det så ikke slipp meg inn … Jeg bare liker å gjøre det. Det er ikke for å skryte, og ut i fra publikums respons ser det ut som om at de liker det de ser. … Jeg ble bedt om å «Dab on them folks», så jeg gjorde det. Han er bare 16 år gammel, men han har et adamseple fra en annen verden.» 
Det ble senere bekreftet at den 16 år gamle gutten var Newtons yngre bror Caylin.
Crouy (Aisne)

Befolkningsutvikling

Antall innbyggere i kommunen Crouy
Referanse: INSEE
Herman Bagger

Biografi

Han var sønn nr. to av distriktskirurg i Lemvig Eggert Christian Bagger (1768–1812) og Claudiana Margaretha Borgen (1774–1838). Faren druknet på vei til et sykebesøk i 1812. Herman ble jurist ved Københavns Universitet med eksamen fra 1820. I 1829 kom han til Skien, hvor han ble gift med Marthe Elise Winther (1802–1870) fra Follaug i Gjerpen. Med henne fikk han fem barn. Han arbeidet en tid som avismann i Bratsberg Amtstidende, for deretter å starte en ny avis Skiensposten. Han returnerte imidlertid snart til Amtstidende igjen.

Skattesaken

Amtmannenn i Bratsberg hadde på dette tidspunkt ustendt en bestemmelse om en ny, stor skatt som skulle innkreves i hele amtet. Bagger var blitt ordfører i Gjerpen, og han oppfordret i avisen alle til å gjøre som de selv syntes hva innbetaling av denne nye skatt angikk – han oppfordret med andre ord til skattesvik. Bratsberg Amtsting vedtok at Bagger skulle for retten, hvor han fikk en mulkt på 50 spesiedaler. Dommen vakte oppstand i Telemark, og saken gikk siden til Høyesterett, hvor han ble frikjent. Saken gikk dog videre igjen til kongen, og han bestemte i 1840 at Bagger skulle betale en ny mulkt.
Ved årsskiftet 1844, grunnla han en ny avis Bratsberg Amts Correspondent (senere Correspondenten), som han drev frem til 1874, hvoretter han flyttet til Langesund. Han representerte Skien på Stortinget i årene 1848, 1851, 1854, 1862-1863, 1864, 1868-1869. I Skien var han også ordfører i flere år.

Ettermæle

Han ble stemplet som radikaler, og som en forkjemper for et bredt folkestyre. Etter hvert ble han dog mere konservativ. Herman Baggers gate i Skien er oppkalt etter ham.
Hongze (Huai'an)

Hongze (kinesisk: 洪泽县; pinyin: Hóngzé Xiàn) er et fylke i provinsen Jiangsu i Folkerepublikken Kina. Det er underlagt byprefekturet Huai'an.
I 1999 hadde det en befolkning på 373 064 innbyggere.

Samferdsel

Kinas riksvei 205 passerer gjennom området. Den begynner i Shanhaiguan i Hebei og ender opp sør i Shenzhen i provinsen Guangdong. Underveis er den innom blant annet Tangshan, Tianjin, Zibo, Huai'an, Nanjing, Wuhu, Sanming, Heyuan og Huizhou.
Anahi

Utseende

Små (6–8 millimeter), avlange, blanke, brunsvarte oldenborrer. Undersiden er kledt med lange hår. Beina er nokså lange og svært kraftige, leggene nærmest trekantede, med stive børster.

Levevis

Ingenting er kjent om levesettet til disse billene. De finnes i den såkalte Chaco-regionen i Sør-Amerika, i nokså tørre, høytliggende skogområder.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sør-Amerika (Bolivia, Paraguay, Argentina).
Antoni Leśniowski

Kronisk tarmbetennelse

Han er mest kjent for i 1904 å ha beskrevet en kronisk tarmbetennelse, spesielt intensiv i nedre del av tynntarmen (ileitis terminalis). Han skrev artikkelen på polsk, og den ble av den grunn lite kjent. Den samme sykdommen ble i 1932 igjen beskrevet av amerikaneren Burrill Bernard Crohn og er fra den tid av blitt kjent under hans navn i verdenslitteraturen (Crohns sykdom). I Polen kalles sykdommen derimot for Leśniowski-Crohns sykdom (Choroba Leśniowskiego-Crohna). Leśniowski skrev også en lærebok i generell kirurgi.
Språk i India

India er et av landene i verden med størst språklig variasjon. Hvor mange språk det finnes i India, er et omstridt spørsmål, dette henger sammen med skillet mellom språk og dialekt. Enkelt oppgir minst 30 ulike språk og omkring 2000 dialekter, mens andre kilder som Ethnologue oppgir at det finnes 415 levende språk i landet.  
Den indiske grunnloven nevner tre kategorier av offisielle språk: De offisielle språkene som hver delstat skal velge for sitt eget bruk, språket som skal være offisielt språk for hele landet og brukes av sentralregjeringen, og 22 andre godkjente språk som har en spesiell status. Grunnloven gir hver delstat frihet til å velge hvilket språk som skal brukes av lokaladministrasjonen for alle offentlige formål. Dette kan være engelsk, hindi eller andre språk som blir talt i delstaten, og delstaten kan velge ett eller flere. Siden delstatene i India opprinnelig ble dannet på grunnlag av språket, har nesten alle fastsatt et lokalt språk som offisielt språk.
Grunnloven nevner hindi som offisielt språk for hele landet. Den opprinnelige planen var at engelsk skulle fungere som offisielt tilleggsspråk i en overgangsperiode frem til 1965, og deretter avløses av hindi.  Planen ble stoppet i 1963 på grunn av motstand fra enkelte delstater, spesielt Tamil Nadu, der bare en liten del av befolkningen behersker hindi. I dag er både engelsk og hindi fremdeles i bruk i sentralregjeringen. Sentralregjeringen bruker hindi i kommunikasjon med delstater som har valgt hindi som offisielt språk eller som vil bruke hindi med sentralregjeringen, og engelsk med alle andre delstater.  
Grunnloven godkjenner også 22 andre språk som «nevnte språk». Disse språkene kan brukes i alle eksamener for å få offentlig jobb ved den nasjonale statsadministrasjonen, og alle søkere på en slik jobb må vise kompetanse i et «nevnt språk». Hvert «nevnt språk» må også få representasjon på den nasjonale «kommisjonen for offisielt språk».
På grunn av arven fra kolonitiden er engelsk fremdeles et viktig kommunikasjonsspråk i regjeringa, og forsøk på å fjerne engelsk er nå oppgitt, selv om bruk av hindi fremdeles er et emne som vekker sterke følelser i det nordlige India.

Klassiske språk

I 2004 erklærte Indias regjering at språk som oppfyller visse kriterier kan oppnå status som «klassisk språk i India». Hittil har seks språk fått denne statusen: Tamilsk (i 2004), sanskrit (i 2005), kannada (i 2008), telugu (i 2008), malayalam (i 2013) og oriya (i 2014).
Klassifisering som et «klassisk indisk språk» er basert på språkets historie og utbredelse: Språket må ha skriftlige tradisjoner som kan spores tilbake 1500–2000 år, omfatte en større mengde skrifter som har blitt ansett som en viktig kulturarv gjennom generasjoner, der disse må være originale (ikke lånt fra andre språk), og det må være en distinksjon mellom historisk og moderne språk og litteratur.
Kenya Matsui

Karriere

Kenya Matsui startet sin profesjonelle karriere i Júbilo Iwata i 2004. Han har også spilt for Kyoto Sanga FC, Cerezo Osaka, Tokushima Vortis, Kawasaki Frontale, Omiya Ardija og Mito HollyHock.
Han ble tatt ut i Japans tropp til VM i fotball U-20 2005.