google/wiki40b huggingface dataset:
Europatouren i golf for menn

Europatouren i golf for menn (engelsk: PGA European Tour) er den viktigste turneringsserien (touren) i golf i Europa, og regnes som den nest viktigste i verden etter PGA-touren. Europatouren fikk sin oppstart i 1971 og arrangeres av organisasjonen PGA European Tour, som også arrangerer Challenge-touren og European Seniors Tour.
De fleste turneringene på Europatouren holdes i Europa, men i de senere år har touren vokst til andre deler av verden, utenom Nord-Amerika.
Vinneren av pengelisten på Europatouren, Order of Merit, tildeles Harry Vardon Trophy.

Organisasjon

Organisasjonens hovedkvarter ligger ved golfklubben Wentworth Club i Surrey i England. Organisasjonen vokste ut fra britiske Professional Golfers' Association i 1984, og er en interesseorganisjon for de profesjonelle spillerne. Denne interessen ivaretas ved at styret består av 12 aktive og tidligere aktive spillere.  Organisasjonen drives som et selskap i form av Company Limited by Guarantee.
I tillegg til å bestyre de tre europeiske herretourene, er organisasjonen også medarrangør av Ryder Cup.

Sesongkalenderen

Europatoursesongen strekker seg fra november til oktober. Det er små forandringer fra sesong til sesong. Turneringene bytter av og til bane, og nokså ofte navn (spesielt når de får ny sponsor), men de fremste turneringene har faste og tradisjonelle plasser på kalenderen, og dette fastlegger sesongens rytme.
Kalenderen inkluderer tre turneringer som arrangeres sent i det foregående år. Alle turneringene frem til mars finner sted utenfor Europa, og de fleste av disse har offisiell status også på andre tourer. Alle de fire major-turneringene er offisielle arrangementer på Europatouren, og det samme gjelder for de tre individuelle mesterskapene i World Golf Championships, og de fleste av disse turneringene finner sted i USA. Fra rundt slutten av mars spiller touren hovedsakelig i Europa, og disse turneringene har som regel større premiepotter enn de som arrangeres andre steder (bortsett fra USA). Det er mye større variasjon i premienivået mellom turneringene på Europatouren enn på PGA-touren. Sesongen avsluttes med Volvo Masters Andalucia, motstykket til The Tour Championship på PGA-touren, som vanligvis berammes til å slutte den siste søndagen i oktober.
Klagetavlen til Ea-nasir

Klagetavlen til Ea-nasir er en leiretavle som nå tilhører British Museum. På den er det skrevet et klagebrev til en handelsmann kalt Ea-nasir fra en kunde kalt Nanni. Den er ansett som den eldste klagen som er nedskrevet.
Ea-nasir reiste til Persiabukten for å kjøpe kobber og selge det i Mesopotamia. I forbindelse med klagetavlen, hadde han blitt enig med Nanni om å selge han kobberbarrer. Nanni sendte tjeneren sin med penger for å fullføre handelen med Ea-nasir. Kobberet var av lav kvalitet og var ikke akseptabelt. På grunn av dette skrev Nanni et brev på en leiretavle med kileskrift til Ea-nasir. På tavlen står det skrevet en klage til Ea-nasir om at kobberet var av feil kvalitet, i tillegg til problemer med en annen leveranse. Han klagde også på at tjeneren han sendte for å fullføre handelen vist nok hadde blitt behandlet uhøflig. Han skrev også at han ikke aksepterte kobberet på tross av at han allerede hadde betalt.
Tavlen ble skrevet rundt 1750 f.Kr. British Museum fikk tak i den i 1953. Den ble opprinnelig funnet i Ur.
Drevdalen kirkegård

Drevdalen kirkegård i Trysil kommune ble anlagt som hjelpekirkegård i 1907 på grunn gitt av Auden Drevdalen. På kirkegården står en støpul med en klokke som er overført fra Plassen kirke. I gamle dager var det et krav at sognepresten skulle besøke stedet en gang i året for å foreta seremoniell jordpåkastelse.
Edmond About

Bakgrunn

I 1848 begynte han på École Normale, der han til opptaksplassen vant annenplass i den årlige prøve. (Hippolyte Taine kom først). Blant hans samyisoge  på kollehiet var, ved siden av Taine, også Francisque Sarcey, Challemel-Lacour og Prevost-Paradol.
About bedrev 1851-1853 arkeologiske studier i Athen der han var ved Den franske skole, og skildret på et alt annet enn smigrende vis det greske samfunn i sin bok La Grèce contemporaine (1855), der hans livlige, klare stil og overflommende franske esprit allerede gjorde seg gjeldende.

Forfatter

Samme år vekket han en viss oppsikt med sin første roman, Tolla, og gjorde lykke som kunstkritiker. Hans inntagende noveller Les mariages de Paris (1856) i «Moniteur»s føljetong ble etterfulgt av de underholdende romanene Le roi des montagnes (med gresk emne, 1856), Germaine (1857), Madelon (1863) med flere. 
Etter en reise til Italia rettet han i sitt skrift La question romaine (1858) et angrep mot pavedømmet, som gjenlød vidt omkring og ble fullført av hans ukekronikker i «Opinion nationale» under den harmløse tittel Lettres d'un bon jeune homme à sa cousine Madeleine. 
Med sine innen drama hadde About ingen fremgang, og hans skuespill Gaetana framkalt i 1862 på Odéon-teateret en voldsom larm, anstiftet av hans litterære, politiske og religiøse motstandere. 
Han var velsett ved Napoleon IIIs hoff. Etter den fransk-tyske krigs utbrudd fulgte han med Patrice de Mac-Mahons avdeling til Alsace og skrev krigskorrespondanser til «Soir». Etter keiserdømmets fall tilsluttet About seg republikken, støttet president Adolphe Thiers' politikk og stiftet, med Francisque Sarcey og andre, den moderat-republikanske avis «XIX:e Siècle», hvori han skarpt angrep de klerikale og monarkiske partier. 
Blant hans skrifter kan videre fremheves noen i populær nasjonaløkonomi samt den av Det franske akademi prisbelønnede Roman d'un brave homme (1880), en protest mot Émile Zolas naturalisme. About ble i 1884 innvalgt i Det franske akademi. Samme år utkom hans skildring av Orientekspressens jomfrureise, som han hadde vært med på som Georges Nagelmackers' gjest i 1883. 
Året etter døde han, fire uker før sin 57. føldselsdag, den 16. januar 1885 i Paris.
Aiden McGeady

Juniorkarriere

Aiden McGeady var regnet som et av Skottlands største talenter i sin barndom og ungdom. I en alder av ni år spilte han seg inn til en plass på U-11 Glasgow Catholic Football School. 
I tenårene spilte han for amatørklubben Queen's Park, før han fikk begynne i favorittklubben sin, Celtic. 
Som den unge, lovende spilleren han var ble han fulgt opp tett av flere toppmanagere, deriblant Alex Ferguson. Han fikk tilbud om prøvespill i både Arsenal og Manchester United, men fulgte hjerte som banket for Celtic. 
Et bevis på hans popularitet ble en lukrativ avtale med sportsgiganten, Adidas i en alder av 16.

Klubbkarriere

Han debuterte for førstelaget i 2004, under en Scottish Premier League-kamp mot Hearts, hvor han for øvrig scorte et mål. 
Til tross for den lovende fremtiden som ble spådd for han, sliter McGeady med å spille seg inn i førstelagsoppstillingen på permanent basis. Treneren, Gordon Strachan, har valgt mer erfarne spillere fremfor unggutten, og spiller fremdeles med trøyenummeret som ble gitt til han i sin debut: 46. 
Det McGeady er mest kjent for er sin driblestyrke og kreativitet, hvor det kommer godt med at han kan bruke begge bein. Til tross for sin svake fysikk er han også meget god til å takle.
I løpet av sesongen 2007/2008 har McGeady gjort venstrevingen til sin plass. I både Champions League og Premier League har han spilt mesteparten av kampene, og har vært en viktig faktor for Celtics andre avansement fra gruppestadiet i europaturneringen gjennom historien.

Internasjonal karriere

I sin barndom representerte han Skottlands U-15 landslag. Likevel valgte den driblesterke midtbanespilleren Irland framfor landet han ble født i. Flere Celtic-supportere var skuffet over avgjørelsen til Aiden McGeady, men han forklarte seg med at valget var basert på et sportslig grunnlag.
Samme år som han debuterte for Celtic fikk han sin debut for Irland, i en vennskapskamp mot Jamaica.
I løpet av kvalifiseringen til EM i Tyskland 2008 har McGeady etablert seg som førstevalget på Irlands venstrekant, til dels takket være manager-bytte.
Han ble tatt ut i Irlands EM-tropp til EM i Frankrike 2016.
Travis Wall

Oppvekst og tidlig karriere

Wall begynte å danse i sin mors studio og trente ballett. Walls adoptivbror, Danny Tidwell endte på 2.-plass i So You Think You Can Dance (sesong 3). Wall var tidlig med i en Dr. Pepper-reklame og et broadwayshow.

So You Think You Can Dance

Wall kom på 2.-plass i So You Think You Can Dance (sesong 2), som 18-åring. Han var produsenten og programskaperen (Nigel Lythgoes) favoritt den sesongen, og har blitt kalt av mange den beste deltakeren som har vært med i programmet.
Mia Michaels vant en Emmy i 2007 i kategorien Outstanding Choreography for nummeret med Wall og Heidi Groskreutz, kalt «The Park Bench» som ble danset til «Calling You» av Céline Dion som en moderne dans.
Høsten 2006 var Wall med på turnéen av programmet.
So You Think You Can Dance (sesong 4) var Wall med på å lære koreografi til de som hadde gått videre til koreografirunden etter auditionrundene.
Wall var med på en overraskelsesaudition i sesong 4 som Danielle Chorizo, som skulle være en jente, og dommerne reiste seg og falt i latterkrampe.
Den sjette uken i So You Think You Can Dance (sesong 5), koreograferte han et moderne nummer for Jeanine Mason og Jason Glover til «If It Kills Me» (The Casa Nova Sessions) av Jason Mraz, som fikk dommerne til å reise seg av begeistring for koreografien. Den syvende uken koreograferte han et fellesnummer for de 8 beste. Han ble igjen kritisert for sin supre koreografi. I den 100. episoden av programmet fremførte Wall og Heidi Groskreutz «The Park Bench» igjen.

Annet etter So You Think You Can Dance

Wall var med å fremføre et nummer sammen med Wade Robson og andre som en gjesteopptreden på Dancing with the Stars i 2007. Wall, sammen med Tidwell og mange andre tidligere deltakere fra So You Think You Can Dance fremførte et nummer på Idol Gives Back-programmet i 2008 som også blir produsert av Nigel Lythgoe.
Matrika Prasad Yadav

Ungdom som kommunist

M. P. Yadav skal ha blitt organisert kommunist da han var 19 år gammal. Bakgrunnen skal ha vært at hans familie blei utsatt for hard føydal undertrykkelse, og Yadav tok opp kampen. Han blei fengsla første gang på 1970-tallet.

Verv på 2000-tallet

I november 2001 blei han med i Nepals Forente Revolusjonære Revolusjonsråd, som da var revolusjonsregjeringa til NKP(M).
På et tidspunkt skal han ha skrevet et brev til ledelsen av NKP(M) der han protesterte mot diskriminering av madhesi-medlemmer i partiet og trakk seg fra sine verv. Perioden han var ute av alle verv kan ikke ha vært langvarig (hvis han kom så langt?), så han må ha fått medhold på de viktigste eller alle punkter.
I 2003 var han en del av delegasjonen fra NKP(M) som forhandla med Nepals regjering under den 2. våpenhvilen i borgerkrigen i Nepal.
25. januar 2004 blei M. P. Yadav proklamert som regjeringssjef i Madesh Autonome Region på et massemøte i Sarlahi.

Samarbeid med J. K. Goit og Upendra Madav

M. P. Yadav samarbeida med flere ledere som seinere kom til å bli blant NKP(M)s bitreste fiender i Tarai.
Han rekrutterte Jay Krishna Goit til partiet. Goit satt i folkerådet fra 2001 og blei den første lederen av NKP(M)s frigjøringsfront for Tarai, Madhesi Mukti Morcha. Da Goit i juli 2004 sammen med sine tilhengere brøyt med NKP(M) og oppretta sin egen organisasjon Janatantrik Terai Mukti Morcha (JTMM) skal en av grunnene ha vært at M. P. Yadav og ikke han blei leder for revolusjonsregjeringa i Madhes. (Ironisk nok skal Goit ha vist til Yadavs tidligere kritiske brev da han gikk ut.) M. P. Yadav fulgte også Goit som leder for Madhesi Mukti Morcha.
Matrika Prasad Yadav samarbeida også nært med Upendra Yadav, lederen av Madhesi Janaadhikar Forum (MJF).

Fengsel 2004 - 2006

I februar 2004 blei M. P. Yadav arrestert i Delhi, India sammen med Suresh Ale Magar og Upendra Yadav. Uprenda Yadav blei frigitt i India. Etter dette fulgte bruddet mellom U. Yadav og maoistene.
M. P. Yadav og S. A. Magar blei snart utlevert til Nepal, der de satt fengsla i Kathmandu til etter seieren i demokratiopprøret Jana Andolan II og frigitt i mai 2006. M. P. Yadav fortalte at han blei torturert under fengselsoppholdet.

Etter Jana Andolan II

Sommeren 2006 sa M. P. Yadav på en pressekonferanse at Goits JTMM i praksis hadde gått til krig mot maoistene, etter at JTMM-aktivister hadde skutt NKP(M)s kadre.
15. januar blei han utnevnt til en av NKP(M)s 73 medlemmer av Nepals overgangsparlament 2007.
I begynnelsen av februar blei han utnevnt til medlem as sekretariatet i Revolusjonsrådet som nå var den samlende enhetsfronten som representerte de forskjellige masseorganisasjonene til NKP(M).
1. april blei han utnevnt til minister for skogs- og jordvern, som en av NKP(M)s 5 representanter i Nepals overgangsregjering 2007.
Frembanen

Fasiliteter

Frembanen er 90 x 52 meter og har et lysanlegg på 6 lysmaster som lyser 300 lux.
Frembanen er merket opp til 11er fotball, men har også merkinger til to 7er baner og fire 5er baner.
Klubbhuset til Frem-31 ligger ved banen.
På vinteren er Frembanen en naturisbane som islegges og vedlikeholdes av Bærum kommune når vær og temperatur tilsier at det er mulig. I periodene med is brukes banen til skøyter, bandy og ishockey.
Karl August Rogge

Liv

Han var sønn av en prest og var elev ved gymnaset i hjembyen Elbing. I 1812 begynte han å studere ved Universitetet i Berlin, men ble avbrutt i studiene på grunn av krigen mot Frankrike. Rogge ble såret i slaget ved Grossgörschen og deltok i innmarsjene i Paris både i 1814 og 1815. Etter krigens slutt vendte han tilbake til studiene ved universitetet, hvor han hadde Savigny, Hasse og Eichhorn som lærere. Disse skaffet ham muligheten til å fortsette studiene i ett år ved Universitetet i Göttingen, mot at han forpliktet seg til deretter å undervise ved Universitetet i Königsberg. I Königsberg utga han et verk om rettsvesenet hos germanerne, og i 1821 ble han utnevnt til professor. I 1824 vekslet han til Universitetet i Tübingen, men døde allerede i 1827.
NM i mangekamp 2004

NM i mangekamp 2004 var en del av NM i friidrett 2004, og ble arrangert som et eget mesterskap på Melløs Stadion i Moss, 24. og 25. juli 2004 av Moss IL.  
Det ble konkurrert i tikamp for menn og sjukamp for kvinner.
Fredrik Odfjell

Bakgrunn

Fredrik Odfjell var sønn av akipsfører Berent Daniel Olsen (1849–1912) og Anna Severine Tønnesen (1857–1916). Han var bror av skipsreder Abraham Odfjell (1881–1960) og sammen grunnla de Rederiet Odfjell i 1915.

Karriere

Fredrik Odfjell dro til sjøs som 17-åring og tok skipsførereksamen i 1900. Han seilte fram til 1913. I 1925 satt han i styret for Gamlehaugen, den offisielle kongeboligen i Bergen. 
Sammen med brødrene Abraham og Andreas bidro han økonomisk til byggingen av Storetveit kirke i 1928–30. 
Fredrik Odfjell var president i Norges Rederiforbund 1933–1936. I 1936 ga han ut en selvbiografi på Gyldendal. Han skrev senere også en fagbok om økonomi og politikk. I 1937 satt han i komiteen for belgiske marinemaleres utstilling, som stod for en utstilling i Bergens Kunstforening i januar 1937. Han var fra 1931 til 1949 visepresident i International Shipping Federation, en internasjonal arbeidsgiverorganisasjon for skipsfart, og president i skipseierforeningen Baltic and International Maritime Conference 1938–1949. 
Etter krigsutbruddet i 1939 var det viktig for Norge å sikre forsyningene til landet. Odfjell var medlem av Urbye-delegasjonen som i London forgjeves forsøkte å få til en norsk-britisk handels- og skipsfartsavtale høsten 1939. Etter at Norge kom med i krigen ble Norges Rederforbund nazifisert, og Odfjell gikk inn i forbundets illegale ledelse. I 1943 ble han medlem av komiteen som forberedte erstatningsoppgjøret etter krigen. 1944 var innstillingen klar. Samme år besluttet de allierte at flåten i inntil seks måneder etter krigens slutt skulle kontrolleres av United Maritime Authority (UMA), med hovedkontorer i London og Washington. 
Mot slutten av andre verdenskrig ble Odfjell fraktet med ubåtjageren KNM «Hitra» fra et sted i Nordhordland og over til England. Odfjell ble norsk representant i i United Maritime Authority i Washington og kom dit 1945 etter rømmingen fra Norge.
I alt fire av Odfjells syv skip kom under Nortraships kontroll, mens tre gikk ned. Odfjell var blant de rederiene som led forholdsmessig størst tap under krigen, og rederiet fikk et alvorlig gjenoppbyggingsproblem. Vanskelige valutaforhold kompliserte saken, men Odfjell var heldige og dyktige, og 1949 passerte tonnasjen førkrigsstørrelsen.
Odfjell var i seks år ordfører i Fana. I 1950 ble han utnevnt til kommandør av den belgiske Leopoldsordenen for sitt bidrag til den maritime forbindelse mellom Norge, Belgia og Kongo. Han var også æresborger av New York, innehaver av St. Olavs Orden og kommandør av 2. klasse av Dannebrogordenen og av Vasaorden.
Astarte

Astarte, også omtalt som Asjtoret og under andre navn, er en semittisk gudinne som var kjent i forskjellige varianter over hele Midtøsten i oldtida. Astarte tilsvarer Istar i mesopotamisk mytologi og var fønikernes og kanaanittens viktigste kvinnelige guddom. Hun var blant annet himmelgudinne for kjærlighet, fruktbarhet og krig.
Astarte, skrevet Αστάρτη (Astártē) med det greske alfabetet, er den greske gjengivelsen av det hebraiske eller fønikiske gudinnenavnet עשתרת, transkribert Asjtoret, Astoret, Aschtoret, Ashtoreth, Asjtorer og Aschera, og det kanaanittiske Aschtar og Aschtart.

Egenskaper og liknende guddommer

Gjennom handel, kriger og annet samkvem spredte oldtidas myter og guder seg i forskjellige varianter og under nye navn over hele Midtøsten, For-orienten, middelhavsområdet og Nord-Afrika. Dette gjelder også frotellinger om gudinner som Astarte.
Astarte var både en himmel- og kjærlighetsgudinne knyttet til den gamle himmelguden El (Eloim), en fruktbarhets- og krigsgudinne knyttet til fruktbarhetsguden Ba'al samt gudinne for underverdenen. Astarte var ellers nært beslektet med sumerernes, assyrernes og babylonernes gudinne Inanna, seinere kalt Istar, i mesopotamisk mytologi. I det gamle Egypt ble hun betraktet som dronning av den føniksiske havnebyen Byblos.
Læren om Astarte ble spredt fra Sidon, Byblos og Tyr i Fønikia med handelsvarer til kolonier på Kypros, Kreta, Karthago og andre steder ved Middelhavet. Hun ble tatt opp som grekernes kjærlighetsgudinne Afrodite og romernes Venus. Planeten Venus var for øvrig symbol for Astarte.
Astarte er dessuten både sammensmeltet, identisk og forvekslet med Baal´s kone Asherah og den eldre, kanaaneiske gudinnen Anat, Baals søster og elskede.

Astarte i egyptisk mytologi

I egyptisk mytologi var gudinnen Astarte dronning av Byblos og datter til guden Ptah. Hun var gift med Seth. Astarte dukker først opp i Det gamle egypt i begynnelsen av det attende dynastiet. Hun ble dyrket som krigsgudinne av semittiske folk i nordvest.
Gudinnen Isis virket som beskytterske av Astartes sønn mens Astarte lette etter sin make, guden Osiris. Da Isis avslørte sin virkelige identitet fikk hun den pillaren som innesluttet sin døde make som gave.
Plagiosarus

Utseende

Middelsstore, brunaktige trebukker, forholdsvis tettbygde med kraftige bein. Antennene er omtrent så lange som kroppen, og har en dusk av svarte hår omtrent i midten. Pronotum er nærmest tønneformet med en pigg litt bakenfor midten av siden. Dekkvingene har en skarp, opphølyd lengderibber langs sømmen.

Levevis

Larvene lever i død ved.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Mellom-Amerika.
Port-Gentil

Port-Gentil er en by i vestre del av Gabon. Den er hovedstad i departementet Bendje og i provinsen Ogooué-Maritime. Port-Gentil er den vestligste byen i Gabon. Den ligger ved Atlanterhavet og er landets viktigste havneby og et viktig industrisentra. Ved folketellinga i 2013 hadde byen 136462 innbyggere, noe som gjør den til den nest største byen i Gabon.
Byen ble oppkalt etter den franske kommandanten Émile Gentil i 1900. Etter Første verdenskrig startet byen en storstilt tømmereksport. Det ble bygget et oljeraffineri i byen på 1960-tallet og siden det er oppdaget olje utenfor kysten er også utskipning av olje en viktig næringsvei.
Port-Gentil er kjent for strendene og hotellene sine og Saint Louis-kirken. Teknisk sett ligger byen på en øy, men ingen broer knytter den til fastlandet. Derfor har byen sin egen flyplass, og den knytter byen til både hovedstaden Libreville og resten av verden.
Jounieh

Jounieh (arabisk جونيه) er en havneby ved Libanons middelhavskyst ca. 15 km nord for Beirut.
Jounieh er administrasjonssete for distriktet Keserwan i guvernementet Libanonfjellene.
Byen er kjent for sine strandrestauranter og feriesteder, nattklubber, og for sin gamle souk, ferge og for gondolbanen (le téléphérique) som går opp til det katolske valfartstedet for Vårt Frue av Libanon i landsbyen Harissa. På veien opp mot Harissa ligger også, Bkerké, den maronittisk-katolske patriarks residens og den maronittiske kirkes hovedsete.
Hopen kirke

Tidligere kirke

Langkirken erstattet en åttekantkirke i tømmer fra 1749. Åttekantkirken hadde preg av sentralkirke og samtidig svakt markert langdrag. Kirken var uten kor, alteret var plassert ved en kortvegg og over alteret var prekestolen - dette er det eldste kjente eksempelet på slik plassering i Norge. Sakristiet var i et lite tilbygg utenfor åttekanten og fra sakristiet var det oppgang til prekestolen. Kirken ble oppført på initiativ av eieren av Smøla-godset, William Hammond i Trondheim. Den ble innviet med navnet Herre Zeboaths kirke. Helland skriver at den var bygget av tømmer i form av en åttekant og uten kor. I julen 1842 slo lynet ned og ødela tårnet og skadet bygget ellers i «betydelig grad». På grunn av manglende vedlikehold var bygget i 1880-årene så forfallen og «luftig» at den ikke lot seg sette i stand. I 1890 ga regjeringen tillatelse til å rive bygget fra 1749 og sette opp ett nytt på samme tomt. I 1835 var 336 personer i Hopen sogn, i 1865 var tallet 596.
I 1870 ble et alterskap fra tidligere Veien kirke (på Veidholmen, revet 1760) oppdaget i Hopen kirke. Skapet ble flyttet til oldsaksamlingen. Skapet ble trolig laget i Lübeck omkring 1520 like før reformasjonen.
Cambrai

Historie

I romertiden het byen Cameracum. Omkring år 445 ble Cambrai hovedstad i et frankisk kongerike og senere en del merovingernes. Omkring år 800 lot Karl den store byen befeste. Omkring år 1076 fikk den byrettigheter.
Omkring 1150 ble byggingen av katedralen påbegynt. Den fikk betegnelsen «la merveille des Pays-Bas» («vidunderet i Nederlandene») og ble ferdig i 1472. Innbyggerne i byen behøvde ikkeåt betale skatt, da kirken var velhavende. Dessuten var katedralen berømt for sin musikk.
I 1508 sluttet Ludvig XII av Frankrike, keiser Maximilian I, Spania, kong Henrik VIII av England og pave Julius II seg sammen i Cambrailigaen, et forbund som hadde til formål å erobre Republikken Venezias besittelser på det italienske fastland. Med underskrivelsen av Damefreden i Cambrai i 1529 ble krigen mellom Frans I av Frankrike og keiser Karl V avsluttet.
Cambrai ble i 1677 annektert av Frankrike.
Under den franske revolusjon ble katedralen ødelagt i 1793. På 1800-tallet ble en ny  Notre-Dame-katedral oppført.
Under første verdenskrig ble Cambrai besatt ac tyske tropper i 1914. Cambrai var et viktig jernbaneknutepunkt og hadde dermed stor betydning for forsyningen av den tyske front. Av samme grunn la Paul von Hindenburg sitt hovedkvarter ril Cambrai. Fra 20. november til 6. desember 1917 ble slaget ved Cambrai utkjempet i området;  som det første slaget der man benyttet seg av stridsvogner med suksess. Tyskerne satte byen i brann innen de trakk seg tilbake i 1918. Hele byens sentrum måtte gjenoppføres. Av de 2.500 husene der ble 1.500 fullstendig ødelagt.
Under annen verdenskrig ble mange drept og såret under de alliertes luftangrep på jernbanen og av 7.464 hus i byen ble 3.329 beskadiget og 803 ødelagt.
Den franske union

Den franske union (fransk: L'Union française) var mellom 1946 og 1958 betegnelsen på Frankrike og landets oversjøiske besittelser. Unionen ble etablert av den fjerde republikks forfatning av 27. oktober 1946, som endret statusen til de franske koloniene. Disse ble omgjort til oversjøiske departementer og territorier og innbyggerne fikk rettigheter på linje med franske borgere. Den franske union ble ved overgangen til den femte franske republikk i 1958 etterfulgt av Communauté française, et løsere forbund.