google/wiki40b huggingface dataset:
Sink

Historie

Som en komponent i messing var sink allerede kjent av grekerne og romerne i tiden før Jesu fødsel og muligens tidligere. Messing ble fremstilt ved å varme opp sinkblende eller sinkspat med kull og kobber. Den første fremstilling av sink antas å ha funnet sted i Persia på 500-tallet, senere også i India og Kina ca. år 1000. Den første masseproduksjonen av sink er kjent fra India og Kina i 1750. I Europa ble sink først kjent på 15- til 1600-tallet. I 1746 fant den tyske kjemikeren Andreas Sigismund Marggraf at sink kan fremstilles ved å varme opp sinkspat uten at luft er til stede og destillere av sinken. Sinkproduksjonen startet på 1800-tallet i Europa.
Navnet sink kommer fra tysk zinke som betyr spiss (på grunn av sinks spisse krystaller).

Egenskaper

Sink er et moderat reaktivt blågrått innskuddsmetall som korroderer i fuktig luft. Det brenner med en sterk blågrønn flamme og avgir sinkoksid-damper i prosessen. Det reagerer med syrer, baser og andre ikke-metaller. Mellom 100 og 210°C er sink formbart og kan lett smis i forskjellige former. Over 210°C blir det imidlertid sprøtt og vil pulveriseres hvis det blir forsøkt smidd. Sink er ikke magnetisk.

Isotoper

Naturlig forekommende sink består av 5 isotoper hvorav 4 er stabile: ⁶⁴Zn (48,63%), ⁶⁶Zn (27,9%), ⁶⁷Zn (4,1%) og ⁶⁸Zn (18,75%), og 1 er ustabil (og dermed radioaktiv): ⁷⁰Zn (0,62%) med halveringstid 5 • 10¹⁴ år. I tillegg 25 kunstig fremstilte ustabile isotoper kjent. De mest stabile av disse er ⁶⁵Zn med halveringstid 244,26 døgn, ⁷²Zn med halveringstid 46,5 timer, ⁶⁹ᵐ¹Zn med halveringstid 13,76 timer, ⁶²Zn med halveringstid 9,186 timer og ⁷¹ᵐ¹Zn med halveringstid 3,96 timer. Alle de resterende isotopene har halveringstider kortere enn 1 time, og de fleste kortere enn 1 minutt.
CAS-nummer: 7440-66-6

Forekomst

Sink er et uedelt metall og forekommer derfor aldri fritt i naturen.
Sink inntar 23.-plassen over de mest utbredte grunnstoffer på Jorden og finnes i form av en rekke mineraler, blant annet sinkblende, sinkspat (smithsonitt), hemimorfitt og franklinitt. I kommersiell sammenheng utvinnes sink hovedsakelig fra sinkblende som også inneholder omking 10 % jern. Sinkgruver finnes i alle deler av verden, men de største produsenter er Australia, Canada, Kina, Peru og USA.

Anvendelse

Sink brukes i støpte komponenter, som offeranoder, særlig på skip og båter hvor det forekommer jern, kobber og aluminium. Fordi sink er det minst edle av disse metallene, angripes det i stedet for de andre av galvanisk korrosjon. Sink benyttes til galvanisering og varmforzinking av stål (korrosjonsbeskyttelse), og er også mye brukt som et element i legeringer, blant annet i messing (sink/kobber) og i aluminiumlegeringer. Ståltråder i ståltau er ofte belagt med sink.
Som utvalset i plateform har sink vært brukt til mange formål, som støtte for orgelpiper i kirkeorgel og som trykkplater i grafiske industri. I maling er sinkoksid brukt som hvitt pigment.

Biologisk betydning

Sink er viktig i kostholdet, som mineral for kroppen. Og er en del av mange enzym. Sink finnes naturlig i kjøtt- og kornprodukter.
Schweizerische Lokomotiv- und Maschinenfabrik

Schweizerische Lokomotiv- und Maschinenfabrik (SLM) er en sveitsisk lokomotiv- og maskinfabrikk beliggende i Winterthur. Fabrikken ble grunnlagt i 1873.
Etter den fransk-tyske krig fikk fabrikken så godt som monopol på leveranser av lokomotiver til eget land, og hadde i 1896 levert 1 000 lokomotiver. Fabrikken leverte 31 damplokomotiver til Norge.
Nanomateriale

Nanomaterialer er strukturer som har størrelse mellom 0,1 og 100 nanometer. 1 nanometer er en milliondels millimeter, det vil si et titusendels hårstrå.
De trenger lettere gjennom andre substanser og reagerer lettere med andre stoffer.
Nanoteknologi baserer seg på at en har økt evne til å modifisere og bygge strukturer på atom- og molekylnivå, samt til å kontrollere egenskapene til strukturene.
Det skilles mellom fire fysiske nanostrukturer: partikler, tråder/rør, tynne belegg/filmer samt porer.

Helserisikoer

Det har vist seg at nanokarbonrør har asbestliknende effekter i dyreforsøk. Ny studie i 2015 viser: Nanopartikler –  er ikke farligere enn andre ingredienser i malinger.
Det har vært spredning av frie nanopartikler fra blodet og luftveiene til hjernen og leveren hos mus.
Mulige scenarier av nanomateriale, som er på avveier i kroppen, er celledød, endret arvemateriale (DNA) samt sykdommer i lungene, hjertekar- og nervesystemet og kreft.
Club sandwich

En club sandwich, også kalt clubhouse sandwich, er en sandwich med to lag pålegg mellom tre brødskiver. De skjæres vanligvis ut i trekanter, som halvdeler eller fjerdedeler av skivene, og holdes sammen med hjelp av en pinne. Pommes frites, chips, coleslaw eller potetsalat kan plasseres på eller ved siden av sandwichen. Ingredienser for en tradisjonell club sandwich er kalkun, bacon, salat, og tomater. Ost og/eller majones er vanlige tillegg til disse. Sandwichen blir oftest servert på ristet brød, men uristet brød kan også anvendes, avhengig av hva kunden og restauranten foretrekker. Bacon erstattes iblant med skinke og kalkun erstattes iblant med kylling. En bit sylteagurk og/eller garnityr som persille forekommer ofte.
41. armé i Russland

41. armé eller 41. kombinerte armé (russisk 41-я общевойсковая Краснознамённая армия) er en styrke på operasjonelt nivå i Sentrale militærdistrikt i Russland med hovedkvarter i Novosibirsk.
Apache

Apache er et kollektivt begrep for flere kulturelt beslektede grupper av amerikanske urfolk og stammefolk, opprinnelig fra sørvestlige USA. Denne amerikanske urbefolkningen i Nord-Amerika snakket et sørlig athabaskansk språk, apachespråk, som er språklig beslektet med athabaskanske talere i Alaska og vestlige Canada.
Det moderne begrepet apache ekskluderer det beslektete navajofolket. Ettersom navajoer og andre apachegrupper er klart beslektet gjennom kultur og språk er de alle betraktet som apacheanske. Disse folkene strakte seg tidligere over østlige Arizona, nordlige Mexico, New Mexico, vestlige og sørvestlige Texas og sørlige Colorado. Apachería, apachenes kjerneområde, besto av høye fjell, skjermede og vannfylte dalstrøk, dype kløfter (canyon), ørkenområder og de sørlige områdene av de store sletter (Great Plains).
Apachegruppene hadde liten forståelse for politisk enhet. De største gruppene snakket sju forskjellige språk og hadde utviklet særegne og konkurrerende kulturer. Den nåværende andelen av grupper består av navajoer, vestlige apacher, chiricahuaer, mescaleroapacher, jicarillaapacher, lipanapacher og prærieapacher (tidligere også omtalt som kiowaapacher). Apachegruppene lever i dag i Oklahoma og Texas, og i indianerreservatene i Arizona og New Mexico.
En del apacher har flyttet til større byområder. De største urbane apachesamfunnene er antagelig i Oklahoma City, Kansas City, Phoenix, Denver, San Diego og Los Angeles. En del apacher var ansatte i arbeidsvandringsgårder og er omplassert til sentrale jordbruksområder i sørlige California som Coachelladalen, Imperialdalen og dalstrøkene langs Coloradoelven.
Apachestammene var historisk sett sterke og strategiske som motsatte seg spansk og meksikansk folk i århundrer. De første apacheangrep på Sonora synes å ha skjedd i løpet av slutten av 1600-tallet. Konfrontasjonene og krigen med den amerikanske hæren på 1800-tallet førte til at amerikanerne fikk en motvillig respekt for dem som fryktede krigere og dyktige strateger.
Olivier Giroud

Landslaget

Han ble tatt ut i Frankrikes VM-tropp til fotball i Brasil 2014 og til EM i Frankrike 2016.
Han ble tatt ut i Frankrikes tropp til VM i fotball 2018 i Russland. Frankrike vant VM-finalen mot Kroatia 4-2. Han startet finalen og ble skiftet ut i det 81. spilleminutt. I 2019 ble han, sammen med andre medlemmer av vinnerlaget fra verdensmesterskapet, utnevnt til ridder av Æreslegionen.
Shingo Ito

Karriere

Shingo Ito startet sin profesjonelle karriere i Kawasaki Frontale i 1998. Han har også spilt for Omiya Ardija og Montedio Yamagata.
Planet X

Planet X er navnet på en hypotetisk ukjent planet i vårt solsystem. Begrepet Planet X ble lansert av den amerikanske astronomen Percival Lowell.

Banen til Uranus

På 1840-tallet oppdaget matematikeren Urbain Le Verrier, via klassisk mekanikk, at det var noe uregelmessig i Uranus sin bane. Han antok at det var en ukjent planet sin gravitasjonskraft som sto bak dette avviket. Han sendte beregningene sine om hvor denne ukjente planeten måtte ligge til astronomen Johann Gottfried Galle. Natten etter at Galle fikk beregningene, 23. september 1846, fant han og assistenten hans planeten Neptun nøyaktig hvor Le Verrier hadde beregnet at den ville være.

Leting etter Planet X

Allerede før Neptun ble oppdaget hadde astronomen Dr. Thomas Hussey kalkulert at kun en planet ikke kunne være nok til å forårsake uregelmessigheten i Uranus bane. Flere andre var enig i dette, og man lette derfor etter enda en planet i solsystemet vårt. Percival Lowell fikk bygget Lowellobservatoriet i Flagstaff, Arizona i 1894, og kalte denne ukjente planeten for «Planet X». X-en i navnet står for ukjent, men i perioden 1930–2006, da Pluto ble regnet som vår niende planet, kunne X-en tolkes som romertallet ti. Lowell ledet søket etter Planet X fra dette observatoriet fra 1905 til 1916. Søket etter Planet X førte til oppdagelsen av dvergplaneten Pluto i 1930 ved dette observatoriet. Etter oppdagelsen av Pluto har anslagene angående dennes masse og størrelse stadig minsket, noe som gjorde at Plutos påvirking på andre planeter så ut til å være mindre enn det som ble forutsett av Lowell da han kom med antagelsen om at det fantes flere planeter i solsystemet. Dette avviket gjorde at forskere fortsatte letingen av en ny og ukjent «Planet X».
Det har i ettertid blitt funnet minimalt med bevis som støtter teorien om en ukjent Planet X. Ingen avvik fra den forventede kursen har blitt observert for sondene Pioneer 10 eller Voyager 1, begge utenfor Neptuns bane, samtidig som de tidligere uforklarlige avvikene i Neptuns bane forsvant med nyere og bedre teoretiske modeller. Datamodelleringer av Gerald Quinlan, David Hogg og Scott Tremaine har forklart avvikene som gjorde at man lette etter en slik planet med helt vanlige observasjonsfeil, og få i det vitenskapelige miljøet har tro på at det finnes en slik planet X.
Acanthophorini

Utseende

Store til svært store (opptil 100 millimeter), kraftige trebukker. De utmerker seg særlig ved svært kraftige kjever (mandibler), særlig hos hannene. Pronotum har kraftige pigger på sidene. Antennene er omtrent to tredjedeler så lange som kroppen hos hannene, omtrent halvparten så lange som kroppen hos hunnene.

Levevis

Larvene borer i død ved, ofte i døde røtter. De etterlater seg grove ganger i veden. Utviklingen tar flere år. Disse billene besøker ikke blomster, og mange arter er nattaktive. En del av dem kommer til lys.

Utbredelse

Gruppen er for det meste utbredt i Afrika men finnes også i det vestlige Asia.
Pictures In the House Where She Lives

Pictures In the House Where She Lives er et musikkalbum med Julian Berntzen, utgitt i 2004. Albumet lå 1 uke på VG-lista og endte med 22.-plass som beste plassering.
SimpleLinux

simpleLinux er en Linuxdistribusjon som er basert på Slackware, og som benytter LZMA-kompresjon til å komprimere sine systemfiler. Prosjektet startet i 2007 av en gruppe malaysiske utviklere.
Slackware kommer både i en Live CD-versjon og en Persistence-versjon som kan installeres på en harddisk.
Siste versjon er simpleLinux 1.10 (Optimist Oncilla) som ble lansert i 2012.
Junya Ito

Landslaget

Junya Ito spilte 3 landskamper for Japans herrelandslag.
Norgesmesterskapet i bueskyting 2000

Norgesmesterskapet i bueskyting 2000 bestod av flere arrangementer som i 2000 kåret norgesmestere i bueskyting.
NM innendørs ble arrangert i Stord 25.–26. mars. 
NM i skiveskyting ble arrangert i Fredrikstad 11.–13. august. 
NM i jakt- og feltskyting ble arrangert på Hønefoss 2.–3. september. 
Kongepokalene ble vunnet av Madel Bentzen og Lars Erik Humlekjær.
Phaeostigma notata

Utbredelse

Phaeostigma notata er utbredt i hele Norge, men er sjelden.

Utseende

Phaeostigma notata er en ganske stor kamelhalsflue. Hodet er fremoverrettet, med de bitende munndelene fremover på snuten (prognath). På hodet er det tre punktøyne, i en trekant. Bryststykkets første ledd (prothorax) har en eiendommelig langstrakt form og minner om en hals, herav navnet kamelhalsflue.
Både fram og bakvingen har normal form og er like å se til. Under vingemerket på framvingen,finnes fire celler som er plassert side ved side, på skrå, under hverandre. Vingemerket (pterostigma) er mørkt og har vanligvis to skråribber.
I Norge er det tre arter kamelhalsfluer, som kan bestemmes ut fra ytre karakterer. Lengre sør i Europa og andre steder i verden, hvor artsantallet er høyere må kamelhalsfluer artsbestemmes ut fra genitaliene.

Levevis

Phaeostigma notata er rovdyr og lever av andre mindre dyr, som insekter og midder.
Adriana Lecouvreur

Adriana Lecouvreur er en verismo-opera i fire akter med musikk av Francesco Cilèa. Libretto av Arturi Colautti etter et skuespill med samme navn av Eugène Scribe.

Historie

Operaen ble uroppført 6. november 1902 på Teatro Lirico i Milano.

Handling

Operaen utspiller seg i Paris på 1800-tallet og handler om den feirede franske skuespillerinnen Adrianas umulige konkurranse mot prinsessen av Bouillon om den saksiske fyrstens kjærlighet.
Dyreornamentikk

Dyreornamentikk eller dyrestil er betegnelsen på den alt overveiende typen flatedekkende ornamentikk på jernalderens arkeologiske materiale, hovedsakelig på smykker, men også på større gjenstander, jfr. utsmykningen av Osebergskipet. Motivet består av som oftest meget fortegnede dyr, så omdannede at det er meget vanskelig å identifisere dem med noen dyreart. Karakteristisk er at de flettes sammen med hverandre og seg selv, på samme måte som plantemotivene i rosemaling. 
Dyreornamentikk er et vesentlig element innenfor norrøn kunst som preget vikingtiden og den første tiden etter.
Denne ornamentikken ble til på germansk område etter innflytelse fra romersk kunsthåndverk. Fra ca. 400 e. Kr. finnes den på skandinavisk område som innpunslet, temmelig enkel dekor på sølvblikkspenner, den såkalte sösdalastilen. Senere på 400-tallet opptrer dekoren også på støpte gjenstander, i relieff (karveskurd) og med utstrakt bruk av spiralmotiver. Det er nydamstilen, oppkalt etter det store våpenofferfunnet i Nydam mose i Slesvig.
I løpet av 400-tallet går man bort fra de geometriske figurene, og den rene dyrestilen, med nærmest utelukkende dyremotiver, kommer til på slutten av århundret. Det er Salins stil I, oppkalt etter den svenske arkeologen Carl Bernhard Salin, den første som systematiserte den germanske dyreornamentikken. Hans stiler, benevnt I, II og III, tilsvarer grovt sett den framherskende stilretningen i henholdsvis 500-, 600- og 700-tallet.
Vikingtidens stiler innledes med osebergstilen, navngitt etter treskjæringene i Osebergfunnet. Den oppstår på slutten av 700-tallet, og er vanlig til slutten av 800-tallet. Den følges av borrestilen, som har fått navnet etter dekoren på bronsegjenstandene i skipsgraven fra Borre. Denne er i bruk til midten av 900-tallet. Gokstadfunnet (900-905) inneholder gjenstander med borrestil i tillegg til innslag av jellingstil. Denne er navngitt etter sølvbegeret fra storhaugene ved Jelling i Jylland, og oppsto mot slutten av 800-tallet.
Jellingstilen var i bruk til midten av 900-tallet, og viser tydelig likhet med den følgende hovedstilen, nemlig mammenstilen. Den er oppkalt etter den sølvinnlagte dekoren på våpenøksen i rikmannsgraven fra Mammen utenfor Viborg på Jylland. Den store runesteinen ved Jelling har dekor i mammenstil. Ringeriksstilen har fått navn etter en gruppe østnorske runesteiner som alle er av rød sandstein fra Ringerike, og dateres til slutten av 900-tallet og fram mot midten av 1000-tallet. Den siste varianten av dyreornamentikk er urnesstilen, oppkalt etter dekoren på den berømte stavkirkeportalen på Urnes kirke i Sogn. Den dateres fra begynnelsen av 1000-tallet, og kan ha vært i bruk et stykke inn i tidlig middelalder, kanskje så sent som etter 1100.
Bigset

Bigset er en grend i Hareid kommune, med grense til Bjåstad i øst og Rise i vest. I Bigset ligger blant annet Snipsøyrdalen med Snipsøyrvatnet og badestranden Holesanden.
Det er også den grenda i Hareid kommune som ligger nærmest Ulstein kommune.
På Bigset ligger Bigset skule, som er en barneskole med klasser fra 1. til 7. trinn. I Bigset gamle skule holder Bigset kulturoase til. Det er en paraplyorganisasjon som blant annet huser Bigset ungdomsklubb. Også det lokale husflidslaget, Hareid og Ulstein Husflidslag, leier lokaler i Bigset kulturoase. Bigset har (per 2017) også eget skolekorps (Bigset skulekorps) og sangkor (Bigset blandakor).
Hareid kommune driver (per 2017) også Bigset barnehage i grenda. 
Det ligger et bedehus i grenda, som også blir brukt som stemmelokale ved lokalvalg og stortingsvalg.
Her ligger også det over 100 år gamle bygdatunet Vonheim, der blant andre læreren, bonden, komponisten og sangeren (Elan) Rasofiel Rise (1844-1929) bodde.
What a Girl Wants

What a Girl Wants er et musikkalbum utgitt av Rebecca Ludvigsen i desember 2003. Dette er hennes debutalbum.
Mohandessin

Mohandessin (arabisk: المهندسين), kan også staves Mohandesin eller Mohandeseen, er et nabolag i Giza ved Kairo i Egypt. Området er kjent for velstående husholdninger. Følgende nabolag grenser til Mohandessin: Imbaba, El-Kitkat, Dokki og Agouza.
Dets arabiske navn betyr bokstavelig «ingeniørene», noe som ble gitt grunnet billigere priser for ingeniører i Egypt; det er tilsvarende områder i Mohandessin kalt Sahafeyeen («journalister»), mo'alemeen («lærere»), og ateba'a («leger»), alle utsett for disse yrkesgruppene.
Mohandessin ble bygd på 1950-tallet over tidligere jordbruksland. På 1970-tallet økte befolkningen, og de en gang rike villaområdene ble omgjort til overfylte boligblokker. I de siste ti årene har Mohandessin blitt område for de mest kostbare eiendommene.
Conques

Geografi

Landsbyen ligger der elvene Dourdou og Ouche løper sammen. Den er bygget på en bratt åsside med typiske middelaldergater, derfor er det lite biltrafikk i sentrum. Den lå utenfor allfarvei i moderne tid, og bykjernen har få bygninger fra mellom 1800 og 1950, og middelalderstrukturen er godt bevart.

Klosterkirken Sainte-Foy

Klosterkirken Sainte-Foy i Conques var en populær stopp for pilegrimene på vei til Santiago de Compostela i Spania. Den ble startet bygget over en tidligere basilika av abbed Odolric (1031–1065), og fullført rundt året 1120. Den er bygget i romansk stil, med de lokale stensortene kalksten og skifer. Den imponerende kuppelen falt senere sammen og ble erstattet med en ny i det 15. århundre.
Hovedattraksjonen for middelalderens pilegrimer var skjelettet av Sainte Foy, en ung, kvinnelig martyr fra det 4. århundre. Sent i det 9. århundre stjal en munk fra Conques relikviene fra et kloster i nærheten, for å trekke reisende (og verdier) til Conques. Kirken som etterhvert ble bygget hadde et dobbelt formål: Gi overnatting til pilegrimene og gi plass til munker som kunne holde messe syv ganger i døgnet. En separat sognekirke ble bygget for de fastboende, viet til Thomas Becket, den står ikke lenger.
Klosterkirken ble lagt til UNESCOs liste over verdens kultur- og naturarvsteder i 1998, som en del av verdensarvstedene langs pilegrimsruten til Santiago de Compostela i Frankrike.
Gardeskolen

Fasiliteter

Terningmoen leir befinner seg noen få kilometer vest for Elverum sentrum. Selve leiren består av et større kasserne-bygg for rekruttene, flere sove-fasiliteter for befal og gjennomgående, samt en rekke klasserom. Det er også et større utearealet, og et eget bygg som inneholder messa og en kantine. Like utenfor leir ligger det et større øvingsfelt, bestående av mange skytebaner og et stort skogsareal som benyttes under utdanning av rekruttene, samt feltøvelser for soldater fra hele hæren. Det er også bygd opp en samling tomme bygg, som benyttes både som hindreløype og til trening i strid i bebygd området (SIBO)
Det latinske patriarkatet Jerusalem

Historie

Jerusalem var ett av oldkirkens fem patriarkater, men hørte etter det store skisma til den ortodokse kirkens sfære. I løpet av korstogene opprettet korsridderne i 1099 kongeriket Jerusalem, fordrev den gresk-ortodokse patriarken fra Jerusalem og innsatte Arnulf av Chocques som hans latinske etterfølger. Den andre latinske patriarken, Dagobert av Pisa, mislyktes i sine forsøk på å bli kongerikets verdslige overhode, men han etablerte et stort kirkelig hierarki som bestod av selve patriarkatet, fire underordnete erkebispedømmer (Caesarea, Nazaret, Petra og Tyr) med tallrike suffraganer, og patriarkatets egne suffraganer (bispedømmene Betlehem, Gaza, Hebron og Lydda-Ramla samt eksempte abbedier på Oljeberget, Tempelhøyden og Zionhøyden).
Med Saladins erobring av Jerusalem i 1187 mistet patriarken nesten all innflytelse og flyttet sitt sete til festningen Akko. Da også denne ble erobret av mamelukkene i 1291, måtte patriarken forlate Det hellige land og flyktet til Kypros. 1374 anerkjente pave Gregor XI tingenes tilstand og degraderte patriarkatet til et titulært patriarkat. Kirken St. Laurentius utenfor murene i Roma ble Jerusalems patriarkalbasilika.
Det osmanske rike ga i 1847 sin tillatelse til gjenopprettelsen av patriarkatet. Siden den gang har patriarken igjen hatt sin reelle residens i Jerusalem.

Ridderordenen av den hellige grav i Jerusalem

Pave Pius IX samlet i 1847 året formelt ridderne av den Hellige Grav organisatorisk og la dem under autoriteten til Den latinske patriark av Jerusalem og med Jerusalemskorset som felles tegn.
Narichona

Utseende

Artene har reduserte dekkvinger.

Levevis

Både larvene og de voksne (imago) er planteetere, ofte på busker og trær. Noen av artene kan opptre i store mengder og snauspise vertsplantene i enkelte år.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sør-Amerika (Peru).
Evje stavkirke

Evje stavkirke stod ca. 20–25 meter øst for dagens Evje kirke. Den er første gang omtalt som «ecclesia de Uio» i 1327 i de pavelige nuntiers regnskapsbøker. Lite er kjent om bygningens utseende, men i 1662 ble det gitt ordre om å rive svalgangene og kle veggene med bord. Evje fikk ny kirke i 1833. En muntlig tradisjon fra den gang vil ha det til at kirken som ble revet, var 166 år gammel, altså fra 1667. Muligens betyr det at ombyggingen var så omfattende at resultatet ble ansett som en ny kirke.
Lite er kjent også om inventaret i stavkirken. En altertavle fra 1820 er imidlertid bevart på Norsk Folkemuseum.
Medici

Medici var en mektig og innflytelsesrik florentinsk slekt som hadde sin storhetstid fra det 14. til det 17. århundre. Slekten omfatter tre paver (Leo X, Klemens VII og Leo XI), et stort antall herskere i Firenze og franske kongelige. Slekten hadde stor betydning for den italienske renessansen.

Slekten

Slekten fikk sin første maktstilling gjennom bankvirksomhet. Medici-banken var en av de rikeste og best respekterte i Europa. Med banken som basis skaffet familien seg politisk innflytelse. Til å begynne med var innflytelsen i Firenze, senere i Italia og utover i Europa.
Giovanni di Bicci de' Medici innledet Medici-slektens bankvirksomhet, og klarte også å skaffe seg innflytelse i florentinsk styre og stell. Det var imidlertid hans sønn Cosimo den eldre som i 1434 ble gran maestro og dermed uoffisielt overhode for Den florentinske republikk. 
Den ene slektsgrenen stammer fra Cosimo den eldre, og den styrte frem til Alessandro de' Medici ble myrdet. Da var det Cosimo I den store som tok over. Han var en del av den grenen som stammet fra Lorenzo den eldre. Lorenzo var yngre bror av Giovanni de Bicci.