Amarnabrevene

Amarnabrevene er en samling av leirtavler i akkadisk språk skrevet med kileskrift. Det er hovedsakelig diplomatisk brevveksling mellom den egyptiske administrasjon og dens representanter i Kanaan og Amurruriket i løpet av det nye rike. Språket som er benyttet er stor sett akkadisk. Tavlene ble funnet i Øvre Egypt ved Amarna, det moderne navnet for den gamle egyptiske hovedstaden i Akhetaten, grunnlagt av farao Akhnaton (1350-tallet – 1330-tallet f.Kr.) under det 18. egyptiske dynasti. Amarnabrevene er uvanlig i egyptologisk forskning ved at de er hovedsakelig skrevet med akkadisk kileskrift, skrivesystemet i oldtidens Mesopotamia, framfor oldtidens egyptiske skrivesystem. Det kjente tavlene utgjør 382: 24 tavler har blitt gjenfunnet siden den norske assyrologen Jørgen Alexander Knudtzon kom med banebrytende utgave av Amarnabrevene, Die El-Amarna-Tafeln, i to bind i 1907 og 1915. Den gamle korrespondansen strakte seg ut over en periode på rundt tretti år.
Brevene er en uvurderlig kilde til den politiske situasjonen i Palestina og Syria på denne tiden. De påviser til og med hvordan de diplomatiske kontaktene mellom forskjellige stater foregikk, og hvordan egypterne administrerte vasallstatene sine. I dag er brevsamlingen spredd over flere steder rundt om i verden. Flest befinner seg på Vorderasiatisches Museum i Berlin og på British Museum i London. Etter Knudtzons tyske utgivelse i 1907-15 har den seneste komplette oversettelsen ble gjort av William L. Moran, som ble utgitt på fransk i 1987 og på engelsk i 1992.

Brevene

Disse brevene, bestående av leirtavler med kileskrift som hovedsakelig var skrevet i akkadisk – det regionale diplomatispråket i perioden – ble først oppdaget en gang rundt 1887 av lokale egyptere som i hemmelighet gravde opp det meste av dem fra forfalne byen og solgte dem ulovlig på antikkmarkedet. Tavlene hadde opprinnelig vært lagret i oldtidsbygning som arkeologene siden har kalt for «Faraos byrå for korrespondanse». Straks lokaliseringen for dem ble kjent, ble ruinene undersøk på forsvarlig vis. Den første arkeologen som med hell avdekket flere tavler fra William Matthew Flinders Petrie i 1891–1892. Han fant ytterligere 21 fragmenter. Émile Chassinat, den gang direktør for Det franske institutt for orientalsk arkeologi i Kairo, avdekket ytterligere to tavler i 1903. Siden Knudtzons utgave har rundt 24 flere tavler, eller fragmenter, blitt funnet i Egypt eller identifisert i samlinger i ulike museer.
De tavlene som først ble fjernet av lokale egyptere har siden blitt spredt rundt i ulike museer og private samlinger i Tyskland, England, Egypt, Frankrike, Russland, og USA. Rundt 202 eller 203 er i Vorderasiatisches Museum i Berlin; 80 i British Museum i London; 49 eller 50 i Det egyptiske museet i Kairo; sju i Louvre i Paris; tre i Pusjkinmuseet i Moskva; og en i samlingen til Det orientalske institutt ved Universitet i Chicago.
Det komplette arkivet, som dessuten består av brevvekslingen fra det forgående styret til farao Amenhotep III, inneholder rundt 300 diplomatiske brev; de gjenværende består av ulike litterære og instruktivt materiale. Disse tavlene har kastet mye lys på egyptisk forhold med Babylonia, Assyria, Mitanni, hettittene, Syria, Kanaan og Alashiya (Kypros). De er viktige for å etablere både historien og kronologien for perioden. Brevene fra den babylonske konge Kadašman-Enlil I, referansepunkt for tidsrammen til farao Akhnatons styre og til midten av 1300-tallet f.Kr. Her ble det også funnet de første omtalene av en folkegruppe i Midtøsten som var kjent som Habiru, kanskje den aller første mulige forbindelsen til hebreere fra 1000-tallet f.Kr. som nevnt i Bibelen. Det har sin årsak i likheten i navn og deres geografiske lokalisering, men forbindelsen og identifiseringen er fortsatt mye debattert i forskningsmiljøene. Andre herskere som er nevnt er Tušratta av Mittani, Lab'aia (Labaya, Labayu eller Lib'ayu) av byen Sikem i Kanaan, Abdi-Heba i Urusalim (Jerusalem), og den trettekjære kongen Rib-Hadda (Rib-Addi) av Byblos i Libanon som i over 58 brev jevnlig tryglet om militær hjelp fra Egypt.

Sitater og fraser

Et antall av Amarnabrevene er direkte poetiske i sitt vesen. Et eksempel er EA 153, (EA betegner "el Amarna"). EA 153 fra Abi-Milku av Tyr er et kort brev på tyve linjer. Linjene 6-8, og 9-11 er parallelle fraser som hver av dem ender med «...før troppene til kongen, min herre.» Begge setningene er identiske, og gjentakende med kun subjektet som endres.
Alle Amarnabrevene har mange standardiserte fraser. Det har også en del fraser og sitater som benyttes kun en gang. En del er lignelser: (EA 252: «...når en maur er klemt (rammet), slåss den ikke tilbake og biter hånden til den mann som har rammet den?»...)