Macbeth av Skottland

Den litterære og historiske konge

Ytterst få skotske konger er så kjent verden over som Macbeth, og ingen er mer misforstått. Det er William Shakespeares teaterstykke Macbeth, skrevet en gang mellom 1603 og 1606, som er grunnen for berømmelsen. I Shakespeares tragedie forråder Macbeth den tillit som den gode kong Duncan har gitt ham. Macbeth myrder kongen og tar kronen urettmessig. Hans redselsstyre tvinger MacDuff til å flykte til England. Macbeth får MacDuffs familie drept. Ved engelsk hjelp kommer MacDuff tilbake med en hær. Macbeths kongedømme blir knust og Malcolm blir den rettmessige konge.
For en mer omfattende beskrivelse av teaterstykket, se Macbeth (skuespill)
Så overbevisende er Shakespeares stykke, skriver historikeren Magnus Magnusson, så medrivende er forfatterens dyktighet, så mektig er karakteriseringen av den edle sjel forført av ambisjoner (og en tvilsom hustru) at alle kjenner fortellingen og tror på den. Det eneste tapet var historisk korrekthet. Selv Skottlands store forfatter Walter Scott – som visste bedre – valgte Shakespeares versjon framfor sannheten i sin populære historiebok Tales of a Grandfather (Bestefars fortellinger). I virkeligheten, selv om det er mye som vi ikke vet, var Macbeth en skotsk konge som står fjernt fra den fiksjonen som er blitt verdensberømt.
I virkeligheten var ikke kong Duncan en elsket og aldrende konge slik Shakespeare fremstilte ham. Tvert imot var Duncan I av Skottland (gælisk Donnchad mac Crínáin) en ung, uvøren og voldelig konge som kun regjerte i seks år. I kontrast regjerte Macbeth, hans gæliske navn Mac Bethad betyr «Sønn av livet», i hele 17 år. Hans regjeringstid var såpass fredelig at han var i stand til å reise på pilegrimsferd til Roma i 1050. Melrose-krønikene forteller at «i hans tid var det produktive årstider». Macbeth var tilsynelatende en svært dyktig og handlekraftig konge som avverget de trusler som oppsto mot riket. Han fikk presset Duncans to sønner ut av Skottland, Malcolm til England og Donald Bein til Skottlands ytre øyer i vest. Han klarte med hell å avverge et kuppforsøk i 1046; da Crínán av Dunkeld, Duncans far, forsøkte å styrte ham. Til gjengjeld var han mindre heldig i konfrontasjonene med jarlen av Orknøyene, nordmannen Torfinn den mektige, som nærmest var hans likeverdige.

Høykonge av Alba

Ved Donnchads død ble Mac Bethad konge. Det er ikke kjent om det fantes motstand mot ham på denne tiden, men det ville være usannsynlig at hans styre var akseptert over alt av alle. I 1045 ble Donnchads far Crínán drept i et slag mellom to skotske hærstyrker, motstanderen var Mac Bethad.
John av Fordun skrev at Donnchads enke flyktet fra Skottland og tok sine barn, de framtidige konger Máel Coluim (Malcolm III) og Domnall (Donald Bein), med seg. Det er ulike tolkninger av hvem Donnchads hustru var, og basert på de ulike forfatteres antagelser er det tilsvarende ulike tolkninger av hvor hun flyktet. Blant de steder som har blitt foreslått er blant annet Northumbria og Orknøyene. Den mest sannsynlige løsningen er at hun tross alt flyktet dit hvor det var mest trygt for henne å være, i Atholl hvor Donnchad hadde slektninger og støtte.
Etter at Mac Bethad beseiret Crínán var det ingen motstand mot ham. Marianus Scotus forteller hvordan kongen gjorde en pilegrimsreise til Roma i 1050, og hvor Marianus sier at han delte ut penger til de fattige som de var frø.
I 1052 ble Mac Bethad indirekte involvert i stridigheter i det engelske kongedømmet mellom Godwin, jarl av Wessex, og kong Edvard Bekjenneren da han måtte ta imot et antall normannere som var utvist fra England. I 1054 ledet kong Edvards jarl i Northumbria, Siward, en større invasjon av Skottland. Det endte i et større slag hvor det ifølge Ulster-annalene døde 3000 skotter og 1500 engelskmenn. Uansett hvor korrekt dette usannsynlige antallet er, må det ha vært stort mannefall på begge sider. Blant de døde var Siwards egne sønner og en svigersønn. Resultatet av det blodige slaget var at Máel Coluim – og ikke Máel Coluim III mac Donnchada – «sønn av kongen til cumbrianerne» igjen ble konge av kongedømmet Strathclyde. Det kan hende at det var hendelsene i 1054 som skapte ideen, slik som i Shakespeares skuespill, om at Máel Coluim III kom til makten ved hjelp av engelskmenn.
Mac Bethad overlevde engelskmennenes invasjon for han ble senere beseiret og dødelig såret, eller drept av Máel Coluim mac Donnchada i slaget ved Lumphanan på nordsiden av Mounth i 1057. Det historiske diktet Bercháns profeti mener at han ble såret og døde ved Scone, i underkant av 100 km lengre sør noen dager senere. Mac Bethads stesønn Lulach mac Gille Coemgáin ble utropt som konge kort tid etter.

Kildene til Shakespeares Macbeth

Mac Bethads liv, akkurat som Donnchad, utviklet seg mot det legendariske mot slutten av 1300-tallet da John av Fordun og Andrew av Wyntoun skrev sine historier. Med John av Fordun startet også forvregningen av Macbeths virkelige historiske rolle og portretterer Macbeth som en ondskapsfull morder og tronraner (ca. 1380). Prioren Andrew av Wyntoun ved St Serf i Loch Levin introduserte hekser og en del av de andre temaene som er blitt velkjente hos Shakespeare (ca. 1420). Det synes som om ulike fortellinger i konflikt med hverandre oppsto senere, positive Macbeth-fortellinger i området Moray, og negative Macbeth-fortellinger i hoffkretser under Canmoredynastiet.
Hector Boece, Walter Bower og George Buchanan bidro også til den negative legenden. Shakespeares egen utgave topper alle andre fortellinger og har gjort navnet Macbeth berømt og beryktet. Selv hans hustru har fått berømmelse og den tittel som Shakespeare ga henne har inspirert en novelle av Nikolaj Leskov og en opera av Dmitri Tsjostakovitsj, kalt Lady Macbeth av Mtsensk. Det historiske innholdet i Shakespeares tragedie har sin kilde i Raphael Holinsheds Chronicles of England, Scotland, and Ireland, som igjen har lånt fra Hector Boeces Scotorum Historiae fra 1527 som smigrer forfedrene til Boeces beskytter, kong Jakob V av Skottland.
I moderne tid finnes Cargill Thompsons skuespill Macbeth Speaks fra 1997 som er en omarbeidelse av hans tidligere skuespill med samme tittel. Teaterstykket er en monolog som blir gitt av den historiske Macbeth (i motsetning til Shakespeares Macbeth). Denne Macbeth har den kunnskapen at han vet hva Shakespeare har gjort med ettermælet hans.

Macbeth som Torfinn

Vel så nyskapende er Dorothy Dunnetts roman King Hereafter fra 1982 som forsøker å portrettere en historisk Macbeth, men foreslår en annen opprinnelse basert på hennes egne historiske undersøkelser, nemlig at Macbeth og hans rival og stundom allierte Torfinn den mektige av Orknøyene er én og samme person.
Torfinn er en mystisk skikkelse, og både de skotske og de islandske kildene bidrar sparsomt med opplysninger om hans innflytelse på skotsk politikk og skotske områder. I denne gråsonen har Dorothy Dunnett skapt det som historikeren Magnus Magnusson har kalt «et briljant plausibelt scenario». 
De grunner som støtter teorien er blant annet at Orknøyingenes saga forteller at den 10. august 1040, den dagen da Macbeth beseiret Duncan i et slag i nærheten av Pitgaveny i Aberdeen, beseiret Torfinn en skottenes konge som sagaen kaller «Karl Hundason» i et slag ved en festning kalt ‘Torfnes’ på nordkysten av Skottland. Dette stedet kan ikke identifiseres sikkert, men er antagelig det moderne Burghead i nærheten av Elgin i Moray. John av Fondun nevner en gammel skotsk tradisjon som forteller at etter Duncans død i 1040 ble hans lik fraktet til Elgin. Denne tradisjonen fikk kong Alexander II av Skottland til å reise et kapell der til Duncans minne. 
Når Macbeth drar på pilegrimsreise til Roma i 1050 forteller Orknøyingenes saga at Torfinn den mektige også drar til Roma. En del historikere, blant annet Magnus Magnusson, har spurt seg om hvilken tilfeldighet som kunne få to mektige, rivaliserende naboherskere til å dra på pilegrimsreise til det samme stedet det samme året og tillate seg å bli borte fra sine områder i et års tid? 
Det er forbausende mange likheter mellom Torfinn og Macbeth til at alle har akseptert dem som tilfeldigheter. En annen er at både de skotske kildene og Orknøyingenes saga er enige om at Torfinn var gift med Ingebjørg, datter av jarl Finn Arnesson av Norge, og at hun etter Torfinns død giftet seg med Malcolm III av Skottland, den skotske konge som beseiret og etterfulgte Macbeth. Malcolm III er den som dannet Canmoredynastiet i skotsk historie som siden svertet Macbeths rykte.