House of the Rising Sun

Introduksjon

På lik linje med andre klassiske folkesanger er forfatterskapet til «House of the rising sun» tvilsomt. Alan Lomax, forfatter av sangboken Our Singing Country fra 1941, skrev at melodien var tatt fra en tradisjonell engelsk ballade, og at teksten var skrevet av Georgia Turner og Bert Martin. Andre lærde har hevdet ulike forklaringer, men Lomax' synes mest sannsynlig. Uttrykket «House of the Rising Sun», skal henspille på et bordell i New Orleans, men man vet ikke hvor det var, eller om det bare har vært fiktivt.
Den eldste versjonen man vet ble spilt inn er av Clarence Ashley og Gwen Foster og den ble utgitt i 1934. Ashley mente han hadde lært den av sin bestefar, Enoch Ashley. Texas Alexanders «The risin' sun», fra 1928, er noen ganger nevnt som den første utgitte versjonen, men dette er en helt annerledes sang. Roy Acuff, som kommersielt spilte inn sangen i 1938, kan ha lært den fra naboer i Smoky Mountain som Clarence Ashley eller The Callahan Brothers, en innflytelsesrik duo på 1930- og 1940-tallet.
Artister som Tim Hardin, Joan Baez, Odetta, Gary Glitter, Bob Dylan, The Animals, Dolly Parton, Bachman-Turner Overdrive, Nina Simone, The Rolling Stones, Frijid Pink, Jimi Hendrix, The Doors, Toto og Muse har spilt inn coverversjoner av sangen og den har blitt en populær sang for bar- og pubartister. I et intervju av Martin Scorsese i hans Dylan-biografi No direction Home, sier folkesanger Dave Van Ronk at han utarbeidet arrangementet som Dylan deretter «lånte» til sitt første album. Den ble deretter lånt av Eric Burdon, som i 1964 ledet sangen til ny popularitet da hans gruppe, The Animals, ga den ut. Denne versjonen, som ble arrangert av hele gruppen, men bare kreditert til keyboardisten Alan Price, blir ofte spilt på radiostasjoner som spiller «oldies» og klassisk rock. I 1969 spilte Frijid Pink inn en velkjent psykedelisk versjon av sangen. I 9th Ward Pickin Parlor fra 2006 spiller Shawn Mullins en versjon av sanget sunget fra en kvinnes perspektiv.
Kjønnet til sangeren varierer. Tidligere versjoner er ofte sunget av en kvinne, en kvinne som fulgte en gambler til New Orleans, og ble en prostituert i «House of the Rising Sun», slik som på Joan Baez' debutalbum. The Animals' versjon er sett fra en manns side, som varsler om gambling og drikking.

Et ekte hus?

Mange ulike steder i New Orleans har blitt hevdet å være inspirasjonen til sangen, med varierende sannsynlighet. Bare to av husene har historisk dokumentasjon på å ha brukt navnet «Risin' Sun». Det første var et lite kort-eksisterende hotell, på Conti Street, i det franske kvartalet på 1820-tallet. En utgravning tidlig i 2005 hevder påstanden, inkludert en reklame som muligens annonserer prostitusjon. Det andre huset var et sent 19-århundre-hus, kalt «Rising Sun Hall» langs elvene i Carallton-strøket, og var eid av en sosial bistand og hyggeklubb, vanligvis leid ut for danser o.l. Koplingene til prostitusjon på noen av disse husene er ikke dokumentert, og ingen av dem eksisterer idag. Guideboken Offbeat New Orleans skriver at det virkelige «House of the rising sun» lå på 826–830 St. Louis St. mellom 1862 and 1874, og var oppkalt etter sin eier Marianne LeSoleil Levant, da hennes etternavn kan oversettes til «The rising sun» («soloppgangen»).
Det er mulig at «House of the Rising Sun» er en metafor for slavearbeid på plantasjer, eller plantasjehuset, hvilket var tema i mange tradisjonelle blues-sanger. Dave Van Ronk hevdet å ha sett bilder av det gamle New Orleans fengsel for kvinner, der inngangspartiet var prydet med soloppgangsmotiv. Han anså da «House of the rising sun» for å være et kallenavn på fengselet.

Teksten

The Animals' versjon, som er mest kjent idag, er annerledes enn den tradisjonelle teksten som er gjengitt under.
There is a house in New Orleans

They call the Rising Sun.

It's been the ruin of many a poor girl,

And me, O God, for one.
If I had listened what Mamma said,

I'd 'a been at home today.

Being so young and foolish, poor boy,

Let a rambler lead me astray.
Go tell my baby sister

Never do like I have done

To shun that house in New Orleans

They call the Rising Sun.
My mother she's a tailor; 

She sold those new blue jeans.

My sweetheart, he's a drunkard, Lord, Lord,

Drinks down in New Orleans. 
The only thing a drunkard needs

Is a suitcase and a trunk.

The only time he's satisfied

Is when he's on a drug. 
Fills his glasses to the brim,

Passes them around

Only pleasure he gets out of life

Is hoboin' from town to town. 
One foot is on the platform

And the other one on the train.

I'm going back to New Orleans

To wear that ball and chain. 
Going back to New Orleans,

My race is almost run.

Going back to spend the rest of my days

Beneath that Rising Sun.

Versjoner på mange språk

Det er hundrevis av forskjellige innspillinger tilgjengelig idag. På mange ulike språk og av mange ulike artister. Johnny Hallyday sang den på fransk («Les Portes du Pénitencier»). Det catalanske bandet Els Dracs sang den som «La Casa del Sol Naixent». Vicky Rosti framførte den som «Nousevan auringon talo» og den brasiliansk/portugisiske versjonen er sunget av Agnaldo Timóteo «A Casa dos Meus Sonhos» er oversatt som «mine drømmers hus».
En populær versjon fra 1930-tallet av Lead Belly skapte tvetydighet ved å skifte kjønnet på sangeren. The Animals versjon, sunget av Eric Burdon, er antageligvis den best kjente idag. Andre artister som har gjort sin versjon er nevnt på toppen.
Sangen er blitt oversatt til norsk av Arnfinn Klakegg: Der sola renn i New Orleans.