google/wiki40b huggingface dataset:
Granskollen skianlegg

Historie

Granskollen mellomste bakke, K28, sto ferdig i 1970. Den var et resultat av frivillig dugnadsarbeid, som blant annet ble ledet av Kjell Alfred Larsen. Det ble til og med hogd tømmer og utført betongarbeid på denne dugnaden.
Granskollen største bakke, K40, sto ferdig i 1974. Bakkerekorden i denne bakken er 37,5 meter, satt av tidligere VM-medaljør i skiflygning Tom Levorstad.
Etter at denne siste bakken kom ble det satt i gang egen hoppskole og "Hoppiade".
Denne hoppiaden har vært arrangert hvert år siden.
I 1980 fikk også de minste en egen liten hoppbakke, K8.
I 1994 fikk anlegget opplegg for å lage sin egen kunstsnø.

Dagens hoppanlegg

Hoppanlegget er hovedsakelig basert på frivillig dugnadsarbeid utført av idrettslaget, samt ulike støtteordninger knyttet til idrettsanlegg.
I dag er det totalt fem bakker her, den siste, K4, kom i desember 2009. Her kan barn helt ned i seksårsalderen hoppe. 
Hobøl og Tomter IL har lenge samarbeidet med de nærliggende klubbene om trening i bakkene. 
De fleste bakkene er tilrettelagt for "sommerhopping", ved at det er lagt ut plast.
Anlegget har også et eget skilekeanlegg for de aller minste. Det er også en K16 som er bygd i samme unnarenn som K28.
Engmøll

Utseende

Små (vingespenn 10 – 18 mm), grå- eller brunspraglete møll, middels kraftig bygd. De kan minne om viklere (Tortricidae) men er gjerne noe slankere med smalere bakvinger enn disse. Kroppen er ganske slank, hodet forholdsvis bredt. Palpene er middels lange, antennene trådformede og omtrent halvparten så lange som forvingene. Forvingene er avlangt trekantede, langs ytterkanten med middels lange hårfrynser, som er lengst ved bakhjørnet. Dette står gjerne litt opp når den hvilende sommerfuglen bli sett fra siden, som hos mange andre møll. Bakvingene er bleke, ofte med perlemorsglans, forholdsvis smale med lange hårfrynser langs bakkanten. Beina er ganske spinkle med markerte sporer.

Levevis

Larvene lever som minerere i bladene på forskjellige urter, og forpupper seg inne i minen. De nordiske artene i slekten Digitivalva utvikler seg i planter i kurvplantefamilien (Asteraceae), inkludert krattalant (Inula salicina), solblom (Arnica montana) og gråurt (Gnaphalium spp.), mens Acrolepiopsis-artene lever på ulike arter i løk-slekten (Allium). Den nordiske arten av Acrolepia har sine larver på slyngsøtvier (Solanum dulcamarae). De voksne møllene flyr om natten.

Skadedyr

Purremøll (Acrolepiopsis assectella) kan gjøre betydelig skade på dyrkede arter i løk-slekten, for eksepel kepaløk, hvitløk og purre. Larvene kan angripe både bladverket og selve løken. Den har blitt spredt med mennesker blant annet til Nord-Amerika.
Jacob Jenssøn Nordmand

Tidlig liv

Jacob Jenssøn Nordmand ble antageligvis født i det da norske Båhuslen, men kildene er uenige om hans fødselsår; enten ble han født i 1616 eller 1614. I 1630 ble Jacob matros i den dansk-norske flåten.

I Nederland og nederlandsk tjeneste

Jacob Jenssøn gikk i smedlære i Holland i Nederlandene etter en kort karriere i den dansk-norske flåten. Det var her han ifølge sin egen selvbiografi skal ha blitt interessert i militærtjeneste og soldatliv; han forteller at skyldtes at «de militariske titt och ofte lod deris Vaaben och Verje hos os udpuse oc staffere» i smien han gikk i lære hos. Etter å ha tjent som lanseknekt i Flandern i ett års tid, forteller han at han ble lokket av Det vestindiske kompanis løfte om betaling av penger og sølv, og Jenssøn lot seg verve i 1634. Han tjente under en major Mandsfeld, og var i «mange treffninger med baade til Land och Vand» i Brasil, i kompaniets tjeneste.

Hjemkomst til Norge

Etter tjeneste under Nederland vendte han omsider hjem til Norge. Her tjenestegjorde Jenssøn som konstabel på Akershus, og som rustmester i krigen mot Sverige.
Han slo seg så opp som kunstdreier, og ble snart kjent for kongeparet.

Kongelig ladmager

I 1648 kom Frederik III og Sophie Amalie til Christiania for å bli hyllet, og da lyktes det Jacob å få overrakt dronningen et av sine arbeider. Det ble så godt mottatt at han ble kalt til Danmark og fikk ansettelse ved hoffet som kongelig ladmager (dreier). 1657 ble han rustmester ved Tøjhuset med 200 riksdaler årlig i lønn. I 1660-årene gjorde han tjeneste ved Kunstkammeret.
Han underviste flere medlemmer av kongefamilien deriblant Frederik III, Sophie Amalie, Christian V, Charlotte Amalie og kronprins Frederik (IV). Hovedverket i hans produksjon er en modell av fregatten «Norske løve» utført i elfenben og sølv.
Han døde i 1695 og etterlot sin annen hustru Maren Pedersdatter Vallund og to små barn i kummerlige forhold. Han ble begravet i Smørum kirke, ca. 20 km nordvest for København.
Charisia

Utseende

Middelsstore, avlange, mørke trebukker med reduserte dekkvinger. Antennene er mindre enn halve kroppslengden, utvidete mot spissen og noe sagtakkede. Hodet er noe snuteformet forlenget i midten, med gasnke store, rundede fasettøyne. Pronotum er nesten kulerundt. Dekkvingene er redusert til korte, rundede skjell, gjerne med en lys midtstripe. Flygevingene er brunlige og dekker bakkroppen. Beina er kraftige, på bakbeina kan lårene og noen ganger også leggene være kraftig forstørret, mørke hår gjør at de ser enda større ut.

Utbredelse

Arten er utbredt i Brasil og Fransk Guyana.
Bakhmut

Historie

Det er spor etter etter en bosetting her fra 1557, men byen ble offisielt grunnlagt i 1571 og er kalt opp etter elven den ligger ved. Bosettingen startet opprinnelig som en grenseovergang og ble seinere et festningsverk. I 1701 ga Peter I ordre om å bygge et fort på stedet og kalte byen Bakhmut. Fortet stod ferdig i 1703. Høsten 1705 erobret kosakker ledet av Ataman Kondrat Bulavin saltgruvene i Bakhmut salt, som senere fikk byen til å bli et av sentrene for Bulavinopprøret og de holdt byen til mars 1708. I 1783 fikk Bakhmut bystatus. I 1876 ble det oppdaget flere saltforekomster og det ble raskt bygget ut flere gruver. I 1924 ble navnet på byen endret til Artemivsk, til ære for Artem, en russisk bolsjevik som bodde og arbeidet i byen de første årene av revolusjonen.
Byen var okkupert av tyskerne fra 31. oktober 1941 til 9. mai 1943.
Fluenes herre

Handling

En gruppe unge gutter strander på en øde øy etter å ha blitt evakuert på grunn av noe som later til å være en atomkrig, og må finne måter å samarbeide og styre seg selv på. Guttene velger seg en leder, Ralph, og de forsøker så å lage regler som alle skal rette seg etter. De lager et bål som de alltid må holde liv i, slik at forbipasserende båter kan se røyken, og de dermed har en mulighet til å bli reddet fra øya. Noen må til enhver tid passe på at ikke bålet slukner.
Men Ralphs system slår snart sprekker. En av guttene, Jack, tar med seg noen andre for å jakte på griser. En av de store konfliktene dreier seg etter hvert om hvorvidt man skal holde liv i bålet eller dra på jakt, fordi de som skulle passet bålet, foretrekker å slutte seg til «jaktlaget».
Guttene deles etter hvert inn i to grupper. Den ene gruppen blir ledet av Ralph, den andre av Jack. Etter hvert begynner de to gruppene å kjempe mot hverandre, og konsekvensene blir ytterligere rivalisering og drap. Boken beskriver således hvordan guttene i stadig sterkere grad brutaliseres og avsiviliseres. 
Ralph, som er lederen, blåser i en konkylie for å sammenkalle til møter. De lager en regel om at den som holder konkylien, er den som skal snakke. Konkylien blir etter hvert et symbol på makt og prestisje. Når en annen av guttene blåser i konkylien for å sammenkalle til møte, ses dette følgelig som et tegn på at vedkommende forsøker å ta makten fra Ralph som leder.
Skeiene

Historie

Skeiane var Sandnes-områdets største handelssenter gjennom 17- og 1800-tallet, men størstedelen ble liggende like utenfor bygrensen da Sandnes ble skilt ut som ladested i 1860. Bystyret i Sandnes mistet viktige skatteytere som drev handel i byen, og ville utvide bygrensene for å få slutt på «grensehandelen». Etter at gjentatte forhandlinger med Høyland herredstyre feilet, og søknad til Kongen ble avslått, bestemte de seg for å legge en ny østre innfartsvei til byen utenom Skeiane. Skeiane hadde til da hatt all trafikk sørfra fra Jæren, og østfra fra Gjesdal og andre bygder. Austråttbakken og Gjesdalveien ble anlagt  nordøst for Skeiane og helt fram til Langgata, og det nye senteret Krossen var født.
De forretningsdrivende på Skeiane svarte med samme mynt, og anla gata Pilestredet (nå Pilabakken) som snarvei mellom Austråttbakken og Skeiane. Det nye tilbudet utsatte bare nederlaget for det mer populære Krossen, og stedet hadde lite sentrumsaktivitet fram til byens vekst gjorde stedet sentralt igjen.

Bebyggelse og kommunikasjoner

I dag er nordøstlige, sentrale Skeiane en del av sentrumsområdet i byen, og ved det gamle landeveikrysset tar Jærveien av mot Krossen og Langgata, mens St. Olavs gate fortsetter mot Vågen. Høyland sparebank bygget sine første egne lokaler her, som er bevart og i bruk som kontorbygg. Banken er nå en del av SpareBank 1 SR-Bank Over Jærveien ligger Sandnes rådhus.
Ved bygging av høybaneanlegget gjennom Sandnes, ble byens hovedstasjon lagt til Skeiane, denne fungerer nå som holdeplass for lokaltog. Brualand godsterminal lå ved holdeplassen og var byens godsstasjon til godsaktiviteten ble flyttet til Stavanger og seinere til Skjæveland sør i Sandnes.
Bortsett fra noe jordbruk øst for E39 er resten av Skeiane tettbygd med boliger, og Asheimveien og Heigreveien er veier med lokal tilkomst. E39 og riksvei 44 passerer området i vest. Begge krysser Heigreveien, E39 med Skeiane bru og riksvei 44 med rundkjøring ved Folkvord. I øst passerer den gamle hovedveien, riksvei 505, Jærveien, gjennom det gamle handelsområdet og videre inn i sentrum.
Ved Storåna ligger Skeianeparken, som er en del av Gandsparkene. Her ligger det fredete Skeianetunet som fungerer som eldresenter. Bygningen Våningshuset er fra 1736 og en av Sandnes' eldste. Denne brukes også som representasjonsbygg av kommunen.
Lime Creek kraftverk

Lime Creek kraftverk er et varmekraftverk i Cerro Gordo County, i delstaten Indiana i det østlige USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 82 MW fordelt på 2 like store turbiner med effekt på 35 – 41 MW hver, avhengig av sesong. Operatør er energiselskapet Interstate Power & Light Co LLC. 
Det stod ferdig utbygd i 1991. Brenselkilden er hovedsakelig fyringsolje.
Touhou Project

Tohou Project (東方Project), også kjent som Toho Project eller Project Shrine Maiden, er en serie videospill hovedsakelig bestående av kulehelvetespill laget av Team Shanghai Alice. Serien er blant de aller mest suksessfulle doujinspillene på grunn av deres intrikate skuddmønstre, store fokus på rollefigurer i forhold til de fleste andre skytespill.
Ubåtklassen Delta

Deltaer-klass ubåt er en betegnelse på fire fartøysklasser av ubåter fra den russiske og tidligere sovjetiske marinen.
Disse strategiske ubåtklassene ble bygget av Sovjetunionen under den kalde krigen. Delta-klassene er som regel bestykket med ubåtmissil (SLBM), som fortsatt er russiske andreslagvåpen.

Prosjekt 667B Murena (Delta I)

Utviklingen av Projekt 667B Murena begynte i 1965, da Sovjetunionen ville ha en ubåt som kunne avfyre missil uten å passere SOSUS-feltet i Atlanterhavet.

Prosjekt 667BD Murena-M (Delta II)

Murena-M-klassen var en videreutvikling av Murena-klassen. Murena-M bygde på samme skrogdesign som Murena, med en viss forskjell. Mellom annet hadde man øket lengden på ubåten med 16 meter for å få plass til fire missilrør til.

Prosjekt 667BDR Kalmar (Delta III)

Kalmar-klassen var et stort steg frem for den sovjetiske stridsmakten. Dette var den første ubåten som kunne avfyre alle missilene på en gang. Disse missilene var også de første til å bære mer enn et stridshoder (MIRV).

Prosjekt 667BDRM Delfin (Deltaer IV)

Delta IV-klasse ubåt er den fjerde og siste av Deltaer-klassen. Utviklingen startet sent på 1970-tallet, og i årene 1985–1992 var syv stykker levert til sovjetmarinen. Denne hadde en ny type propell med fem blad og kunne fare stillere fram under vannflaten.
Papilio aegeus

Utseende

Kroppen har et ytre skjelett (hudplater) som holder de bløte indre organer på plass. Det ytre hudskjelettet er bygd opp for det meste av kitin.  Bakkroppens indre organer består av fordøyelsesorganer, forplantningsorganer og åndedrett. Åndedrettet hos sommerfugler foregår ikke ved lunger, men ved at luft hentes inn og ut av kroppen gjennom små hull i hudskjelettet (spirakler).  I kroppen er det et svært finmasket system av trakéer som leder oksygenet til kroppens vitale deler. En blodvæske som sirkulerer i kroppen, pumpes rundt av et avlangt rørformet hjerte.  Brystpartiet består for det meste av vingenes muskulatur. Sanseorganer, for syn, smak og lukt er stort sett plassert i hodet. Nervesystemet består av en bukmarg med to nervestrenger og én nerveknute (ganglion) i hvert kroppssegment. Den første nerveknuten, som ligger foran munnåpningen, er spesielt stor og omtales som hjerne.
Larvens hode består av en hard hodekapsel med noen punktøyne. Under øynene er det noen små antenner larven bruker til å finne riktig føde. Larvens bakkropp består nesten bare av fordøyelsessystemet. Dette er ganske kort og mye av maten larven spiser passerer før all næringen er tatt opp. Avføringen kommer ut som små kuler helt bakerst på kroppen.  Larvene ånder gjennom åpninger i hudskjelettet (spirakler), langs kroppens sider.

Levevis

Parringen skjer ved sammenkobling mellom de to kjønnene. 
Larven er radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning.  Larven lever som plantespiser. 
Papilio aegeus tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår  en metamorfose i løpet av utviklingen. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium,  en hvileperiode, der sommerfuglens indre og ytre organer endres. Larvens bøyelige og myke kropp omdannes til en puppe med hardt skall. Når skallet er hardt begynner omdanningen fra larve til den voksne (imago) sommerfuglen. De indre organer brytes i varierende grad ned til en cellemasse.  En omorganisering skjer og dyret bygges opp igjen.  Puppeperioden varierer etter temperaturen.
Bryting under de britiske samveldeleker 1970

Bryting under de britiske samveldeleker  1970.  Bryting var en av flere sporter under British Commonwealth Games som ble arrangert i Edinburgh i Skottland i perioden 16. til 25. juli 1970. Det var de niende lekene i det som kom til å bli Samveldelekene (Commonwealth Games) fra 1978. I lekene i 1970 ble det konkurrert i ti vektklasser i bryting, kun for menn. India ble beste nasjon med fem gullmedaljer foran Pakistan med fire.
Gustav Adolf Land

Gustav Adolf Land er et landområde på Nordaustlandet, Svalbard, som i store trekk består av isbreen Austfonna. Gustav V Land består av den sørlige delen av Nordaustlandet øst for Wahlenbergfjorden, og øst for en linje fra indre del av Wahlenbergfjorden og gjennom Rijpdalen til Rijpfjorden. I nord avgrenses det av Orvin Land. Gustav Adolf Land er for det meste dekket av isbreer, hvor Austfonna er Svalbards suverent største isbre.
Området har ingen bebyggelser.
Området har fått sitt navn etter kong Gustav VI Adolf av Sverige, som regjerte fra 1950 til 1973.
Smalspor

Smalspor er betegnelse som i jernbaneterminologi og i forbindelse med annen, skinnegående transport refererer til sporvidder mindre enn normalspor, som er 1 435 mm.
I overført betydning innebærer det å være smalsporet å være trangsynt eller intolerant.

Smalspor i Norge

Mange jernbanestrekninger i Norge ble opprinnelig bygget som smalsporet ettersom dette var billigere enn en normalsporet jernbane. De jernbanestrekningene som etter hvert ble en del av de nasjonale jernbaner, ble senere ombygget til normalspor. Den siste slike var Vestfoldbanen.
Setesdalsbanen ble bygget med sporvidde 1 067 mm (3,5 fot), som var det vanligste i Norge på denne tiden. Denne sporvidden ble ofte kalt CAP-spor, etter initialene til jernbanedirektør Carl Abraham Pihl. Arendalsbanen, Vestfoldbanen og Rørosbanen er eksempler på eksisterende banestrekninger som opprinnelig hadde denne sporvidden. Setesdalsbanen er et eksempel på en bane som forble smalsporet helt fram til nedleggelsen. En del av banen eksisterer stadig som museumsjernbane.
Den private Thamshavnbanen og Gråkallbanen i Trondheim har en sporvidde på 1 000 mm, mens Urskog-Hølandsbanen eller Tertitten og enkelte andre baner, så som Nesttun–Osbanen, ble bygget med en sporvidde på 750 mm.
Pi (Chengdu)

Pi (kinesisk: 郫县; pinyin: Pí Xiàn) er et fylke i den subprovinsielle by Chengdu i den kinesiske provinsen Sichuan. I 1999 hadde det 446.192 innbyggere. Arealet er på 437,5 km².

Historie

Pi fylke ble etablert av staten Qin to år etter at den nedkjempet staten Shu, i 314 f.Kr..

Kulinarisk

Fylket er kjent over hele Kina for sin doubanjiang, en type skarp fermentert bønnesaus.

Jernbane

Chengdu-Dujiangyan intercity høyhastighetsjernbane betjener fylket.

Vei

Kinas riksvei 213 løper gjennom området. Den begynner i Lanzhou i Gansu og fører via Chengdu og Kunming til byen Mohan ved grenseovergangen til Laos.
Kinas riksvei 317 løper gjennom området. Den fører fra Chengdu i Sichuan til Nagqu i Tibet.
OPEC

Kritikk

OPECs markedsinnflytelse har vært gjenstand for kritikk. Flere medlemmer advarte verden og forårsaket høy inflasjon i både industri- og utviklingsland da de benyttet oljeembargo under oljekrisen i 1973.  OPECs evne til å kontrollere oljeprisen har avtatt noe siden, som følge av oljefunn utenfor OPEC og utviklingen av store oljereserver i Mexicogolfen og Nordsjøen, oppløsningen av Sovjetunionen, og markedsmodernisering. OPECs medlemsland kontrollerer fortsatt to tredeler av verdens oljereserver og (i 2005) 41,7 % av produksjonen, noe som gir OPEC betydelig kontroll over det globale markedet. Den nest største gruppen av produsenter, medlemmene av OECD og De tidligere sovjetiske statene produserer henholdsvis 23,8 % og 14,8 % av verdens totale oljetilbud.
Etter fallet i oljeprisen høsten 2014, som OPEC ikke klarte å stoppe, mente flere kommentatorer at OPEC ikke lenger kunne styre markedet. Kuwaits oljeminister Ali Omair pekte da på at OPEC stod for 30 % av den globale oljeproduksjonen, vesentlig mindre enn tidligere, og at OPEC derfor måtte beskytte markedsandelene sine og heller la tilbud og etterspørsel styre oljeprisen.
Nevena Božović

Bakgrunn

Božović ble født og vokste opp i Mitrovica, som i dag er en del av Kosovo. Božović studerte musikk ved Kunstuniversitetet i Beograd.
I 2007 deltok hun i sangkonkurransen Izbor za dečju pesmu Evrovizije, Serbias nasjonale finale til Junior Eurovision Song Contest. Hun vant konkurransen med sangen «Piši mi» (skriv til meg), og fikk representere Serbia i den internasjonale finalen i Rotterdam i Nederland. Der endte hun på en tredjeplass, noe som er Serbias beste plassering i konkurransen. 
I 2012 deltok hun den serbiske versjonen av The Voice og ble nummer to, bare slått av Mirna Radulović. Året etter utgjorde hun gruppen Moje 3, sammen med Mirna Radulović og Sara Jovanović. Gruppen vant sangkonkurransen Beosong 2013 med sangen «Ljubav je Svuda» (kjærligheten er overalt). Trioen representerte Serbia i Eurovision Song Contest 2013 i Malmö. De endte på en ellevteplass i sin semifinale og kvalifiserte seg ikke til finalen. 
I juli 2013 ga hun ut en ny singel, «Pogledaj me» (se på meg). Hun var også en av fagdommerne i den serbiske juryen i Eurovision Song Contest 2015 i Wien. I 2019 fikk hun prisen for årets alternativ-/elektropop-sang under den serbiske prisutdelingen Music Awards Ceremony for låten «Jasno mi je» (det er opplagt for meg). Samme år deltok hun i Beovizija med sangen «Kruna» (krone). Hun vant konkurransen og representerte dermed Serbia i Eurovision Song Contest 2019 i Tel Aviv.
Reginald Pole

Bakgrunn

Reginald Pole var sønn av Margaret Pole, som var datter av hertug George av Clarence. Han fikk sin utdannelse i Oxford og Padova, ble det man senere skulle kalle humanist, og siden den gang holdt han kontakt med en rekke av samtidens humanister.

Karriere

Uten prestevielse fikk han en rekke embeder i kirken. Kong Henrik VIII av England tilbød ham utnevnelse til erkebispedømmet York eller bispedømmet Winchester, ville han bare støtte hans ønske om å få sitt ekteskap med spanske Katarina av Aragón kjent ugyldig. Men Pole ville ikke det, og flyktet for sikkerhets skyld i eksil til Frankrike og Italia i 1532, og fortsatte sine studier i Padova og Paris.
Pave Paul III utnevnte lekmannen Pole til kardinal i ved konsistoriet desember 1536, mot hans eget ønske. Han ble kardinaldiakon ved Santi Nereo ed Achilleo, skjønt i mai 1540 vekslet titteldiakoniet til Santi Vito, Modesto e Crescenzio og så i desember 1540 til Santa Maria in Cosmedin. 
Som pavelig legat stod Pole i kontakt med den engelske konges motstandere. Henrik VIII fikk derfot utsted en parlamentarisk straffebeslutning mot Pole og utlovet dusør til den som kunne ta ham til fange. I 1541 ble hans mor, Margaret Pole, 8. Countess of Salisbury, henrettet.
I 1542 ble han utnevnt som en av de tre pavelige legater som skulle presedere ved konsilet i Trient. Etter pavens død manglet det bare én stemme på at han skulle etterfølge Paul III som ny pave. 
Etter Edward VIs død den 6. juli 1553 kom Maria Tudor på tronen i England. Det fremskyndte Poles hjemkomst fra eksil. Først skulle han komme som pavelig legat, men både Maria og keiser Karl V sørget for å forsinke ham helt til den 20. november 1554. Under dronning Maria Is styre ble Pole endelig presteviet den 20. mars 1557 og to dager etter konsekrert til erkebiskop av Canterbury. Dette embedet besatte han helt til sin død den 17. november 1558 på Lambeth Castle i London, bare noen timer etter dronning Marias død.
Altbier

Altbier (ofte kalt bare Alt) er en øltype fra Westfalen i Tyskland.
Navnet Altbier betyr gammelt øl og refererer til at det blir laget på den gamle metoden hvor man lar ølet gjære ved høyere temperatur enn normalt, ofte rundt 15-20 °C, noen ganger helt opp mot 24 °C. Ølet modnes på kjøligere temperatur og er vanligvis dyp kobberbrun på farge.
Altbier er den dominerende øltypen i distriktet Niederrhein og særlig i byene Düsseldorf, Krefeld og Mönchengladbach. Det første produsenten som tok i bruk forstavelsen Alt var Schumacher bryggeri i Düsseldorf, etablert i 1838.