google/wiki40b huggingface dataset:
Jens Gran Gleditsch

Prest

Gleditsch ble cand.theol. ved det teologiske fakultet ved Universitetet i Oslo i 1883. Etter noen år som lærer i Trondheim begynte han sin prestetjeneste som kapellan på Lista i 1887. Han tjenestegjorde siden bl.a. ved Sjømannskirken i Antwerpen (1891) og som sokneprest i Arendal (1912). Han hadde også forskjellige prestestillinger i Oslo, senest som domprost fram til 1923.
Gleditsch foreleste mellom 1903 og 1905 i systematisk teologi ved det teologiske fakultet ved Universitetet i Oslo. Professoratet i dogmatikk var ubesatt ettersom det var splittelse på fakultet og i regjeringen om hvem som skulle etterfølge Fredrik Petersen. Denne såkalte professorstriden var det tydeligste oppgjør mellom liberal og konservativ teologi i Norge, og den hendelse som mer enn noen annen var årsak til opprettelsen av Menighetsfakultetet.
I 1918 ble han kreert som æresdoktor i teologi (dr.theol. honoris causa) ved Universitetet i Uppsala. Gleditsch var venn av Nathan Söderblom, Svenska kyrkans erkebiskop 1914-1931 og initiativtager til Allkristna konferencen för liv och arbete i 1925 – der Gleditsch deltok på Söderbloms invitasjon. Dette Stockholmsmøtet var en av spirene til Kirkenes Verdensråd, opprettet i 1947.

Biskop

Det vakte sterke motforestillinger blant det konservative lekfolk da Gleditsch i 1923 ble utnevnt til biskop i Nidaros. Regjeringen Otto B. Halvorsen begrunnet utnevnelsen med at også de liberale krefter burde være representert i bispekollegiet. Gleditsch ble 2. september 1923 vigslet til embetet av Agder biskop Bernt Støylen, fordi Oslo biskop Johan P. Lunde – Bispemøtets formann – av teologiske grunner ikke ønsket å gi sin domprost bispevigselen. Bispevigslingen foregikk på Gleditsch' ønske i Nidarosdomen, og var den andre bispevigsling der siden reformasjonen i 1537.
Det var ro rundt Gleditsch' tjeneste som biskop. Selv om han var markert liberal i sin teologi, ble hans forkynnelse og hans virke som biskop ikke kilde til konflikter. Han var sentral i arbeidet med å forberede kirkejubileet i 1930 – til minne om kong Olav Haraldssons martyrdød på Stiklestad 29. juli 1030. Dette arbeidet var nært forbundet med Gleditsch' folkekirkelige bakgrunn fra barndom og oppvekst, særlig via folkehøyskolelæreren og presten Christopher Bruuns bok Folkelige Grundtanker fra 1878. Selv skrev Gleditsch allerede i 1915 den «Olsoksalme» som i 1920/1924 kom med i Landstads reviderte salmebok som «Da Olav konge bøide hodet til dåpens bad i kristent land».
Eivind Berggrav skrev et minneord for Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab i 1932, og sier der om Gleditsch som teolog: «Man har hos oss aldri hatt en teologisk videnskapsmann med så stort navn, så stor faktisk innflytelse &mdash og med så liten eller iallfall en så fortettet produksjon.»
Gleditsch måtte gå av som biskop etter bare fem år grunnet helseproblemer.

Familie

Jens Gran Gleditssch var sønn av sokneprest Lars August Gleditsch og Johanne Margrethe Gran. Han var grandonkel av sportsjournalist Knut Th. Gleditsch og fredsforsker Nils Petter Gleditsch, samt onkel til kjemiker Ellen Gleditsch og sivilingeniør Kristian Gleditsch.
Svømmehud

Svømmehud betegner hud mellom tærne på dyr og fugler, som gjør det lettere for dem å svømme effektivt.
Mens tær og fingre vanligvis er innhyllet i hud langt inn mot håndrot/mellomfotsben, slik at fingrene er adskilt, er svømmehuden en sammenhengende hudflate som kan gå helt ut mot klørne/neglene. Dette sees lettest hos svømmefugler som ender eller amfibiedyr som frosker.
Fordelene når det gjelder framdrift i vann har ført til konstruksjon av eget fottøy for svømmere og dykkere (svømmeføtter).
Verdensutstillingen i London (1851)

Verdensutstillingen i London i 1851, The Great Exhibition of the Works of Industry of All Nations (Den store utstilling av industriens arbeide fra alle nasjoner), også kjent som The Crystal Palace exhibition, var en internasjonal utstilling som ble avholdt i Hyde Park i London fra 1. mai til 15. oktober 1851. Det var den første i en serie av verdensutstillinger som ble populære videre utover på 1800-tallet. Den store utstillingen ble organisert av blant andre Henry Cole og prins Albert, dronning Victorias gemal. Den ble besøkt av flere kjente personer i samtiden, blant annet den franske kongefamilien og forfatterne Charlotte Brontë og George Eliot.

Bakgrunn

Utstillingen ble arrangert av prins Albert, Henry Cole, Francis Henry, Charles Dilke og flere medlemmer av Royal Society for the Encouragement of Arts, Manufactures and Commerce som en hyllest til den moderne industriens teknologi og design. Prins Albert var en ivrig talsmann for en selvfinansiert utstilling og regjeringen ble overtalt til å grunnlegge en kommisjon som skulle undersøke mulighetene for å kunne holde en slik utstilling. 
En spesiell bygning som ble kalt Krystallpalasset, ble tegnet av Joseph Paxton til å huse utstillingen. 
Seks millioner mennesker, tilsvarende en tredjedel av Storbritannias innbyggertall på denne tiden, besøkte utstillingen. De første ukene etter dronning Victoria hadde åpnet utstillingen 1.mai kostet billettene 3 pund for menn og 2 pund for kvinner. Men 24.mai ble prisene satt ned til 1 shilling per person. Da kom de store massene: industriarbeidere som ble sendt dit av industriledere, landsbybeboere som fikk reisen betalt av store jordeiere og store skoleklasser. Reisebyråeier Thomas Cook arrangerte billige togturer til London fra forskjellige steder i England. Utstillingen innbrakte et overskudd på 186 000 pund som ble brukt til å grunnlegge Victoria and Albert Museum, Science Museum og Natural History Museum, som alle ble bygget syd for utstillingsområdet, som ble kalt Albertopolis. 
Utstillingene kom ikke bare fra Storbritannia, men også fra kolonier som Australia, New Zealand og India og land som Danmark, Frankrike og Sveits. Norge deltok med 14 utstillingsnumre av i alt omtrent 13 000 utstillere. 
Koh-i-Noordiamanten var et av objektene som ble stilt ut.
Leasia

Utseende

Små, avlange, sylindriske, blanke, brunlige bladbiller. Antennene er lange og tynne.

Levevis

Hettebladbiller er særlig aktive i varme og solskinn.

Utbredelse

Arten lever i det sørvestlige Australia.
Kühtai vannkraftverk

Küthai vannkraftverk er en demning med vannkraftverk i Østerrike. Den er anlagt i Finstertalbach. Dette er et såkalt pumpekraftverkmed to vannmagasiner – et ovenfor og et nedenfor kraftstasjonen. Byggingen av kraftverket og demningen var ferdig i 1981. Installert vannkrafteffekt er 250 MW. Årlig produksjon fra anlegget er 1,95 TWh elektrisk kraft. Operatør er selskapet TIWAG.
Hestesport under Panamerikanske leker 1983

Hestesport under Panamerikanske leker 1983. Hestesport var en av flere sporter i de niende Panamerikanske leker som ble arrangert i Caracas i Venezuela fra 14. til 29. august 1983. Det var individuell og lagkonkurranse i dressur og sprangridning. USA ble beste nasjon, de vant alle fire gullmedaljene.
Niels Griis

Familie

Han var sønn av Sigdalpresten Niels Nielsen Griis (død 1704) og Boel (Bodil) Hansdatter (død senest 1686). Etter morens død gikk han på skole ved Københavns Universitet fra 1688 for å lære teologi sammen med storebroren Thomas Griis (1671–1722) som senere ble prest i Sigdal han også.  Niels var ugift.

Diplomat

Fra omkring 1701 var han sekretær ved den dansk-norske legasjonen i Haag som var ledet av etatsråd Hans Henrik von Stöcken (1666–1709). Dette var i Den spanske arvefølgekrigen (1701–1714) og Griis fikk mye slit med å få erstatning for de dansk-norske skip som kongen hadde leid ut. 
Etter krigen var over, mistet han jobben og reiste derfor litt rundt om kring. Fra hans møte i Paris med Ludvig Holberg i 1716 har vi i dag fortellingen Greve Griis og Holberg i antologien Vett og uvett, året før han ble utnevnt til justisråd i Haag. Griis var fra 1731   envoyé extraordinaire, altså en overordnet sendemann.

Ettermæle

Foruten til Holberg skrev han mye brev til historikeren Hans Gram (1685–1748) og den danske genealogen  Te/orkel Klevenfeldt (1710–77). Niels ble ridder av Dannebrogordenen i 1642 og døde i 1746, hvorpå hans 6 000 bind store boksamling ble donert til Sorø Akademi og pengene på bok brukt til et studiestipend for studenter i København.
I 1886 utga historiker Ludvig Daae en biografi om ham.
Visen om vesle Hoa

Visen om vesle Hoa er en barnesang skrevet av den norske tegneren og forfatteren Thorbjørn Egner. Sangen dukket første gang opp på grammofonplaten «Sjørøvervise»/«Vesle Hoa var en hottentott» i 1954 med skuespilleren Henki Kolstad og sangkvartetten The Monn Keys. Teksten ble også utgitt i visesamlingen Kaptein Sorte Bill samme år. Visa handler om «en liten negergutt som hette Vesle Hoa» som redder stammen sin fra et angrep av røverne i Babustammen, «for han var en ekte hottentott».

Omstridt

I 1990-årene begynte en heftig debatt både om bruk av ord som «neger» og «hottentott», og om beskrivelsene av folkeslag fra Afrika sør for Sahara. Også Vesle Hoa ble trukket inn i debatten. I 1994 ble sangen kalt «en grovt rasistisk skildring av negre». I 2006 bestemte Cappelen forlag og Egners familie, som er rettighetshavere til Egners verk, at sangen skulle fjernes fra nye opplag av Egners visebok Kaptein Sorte Bill og 40 andre Egnerviser.  Begrunnelsen var at teksten i dag kan misforstås som en eksotiserende og rasistisk skildring av afrikanere, og derfor kan såre noen. Avgjørelsen var omstridt og ble av kritikere beskrevet som sensur av norsk kulturhistorie. Blant kritikerne var Språkrådet, hvor direktør Sylfest Lomheim mente at «folk er rett og slett blitt redde for å snakke, og det er alvorlig». Per Egil Hegge sammenlignet det med sensuren av litteratur i Sovjetunionen, hvor et bilde av tsaren på veggen for eksempel ble omskrevet til «bestefar på veggen» i et av Pusjkins verk.
Visesamlingen ble utgitt i 2007 uten Vesle Hoa, da under navnet Kaptein Sorte Bill og andre kjente Egner-viser.

Modifiserte utgaver

Etter beskyldningene om rasisme er sangen modifisert eller modernisert flere ganger.
Et sted  fremstilles vesle Hoa som «en ung, mannlig person av etnisk afrikansk opprinnelse», «et ekte medlem av khoisan-folket». Derimot er fortsatt Babu-stammen på røvertokt, med tilføyelsen «fordi innﬂytelsen fra kolonimakten hadde forsterket konﬂiktene mellom lokale etniske grupper, og fremmet krig og plyndring, noe som tidligere hadde vært ukjent i afrikanske lokalsamfunn.» Denne og andre tilføyelser gjør at sangen ikke fullt og helt passer inn i Thorbjørn Egners verseform.
I 2006 lanserte en anonym forfatter en versjon hvor vesle Hoa tilhører San-folket. Også her er Babu-stammen på røvertokt.
Begge forfattere fremholder at Babu-stammen stormer fram «med skrik som kakaduer», dvs. fugler som overhodet ikke er kjent fra Afrika.
Visen er også spilt av bl.a. Nøtterøy Musikkorps og Tertnes Skoles Musikkorps.
Elenore

«Elenore» er en popsang laget i 1968, sluppet på The Turtles' album The Turtles Present the Battle of the Bands.
Anders Mordal

På scenen

Mordal kom til Nationaltheatret i 1997 fra Den Nationale Scene der han har hatt flere store roller, blant annet som Jeppe i en modernisert (1996) versjon av Jeppe på Bjerget. Ved Nationaltheatret har han spilt Bartley i Krøplingen av Martin McDonagh, og i Botho Strauss Stort & smått, begge fra 1997. I 1998 spilte han Willum Culbert i farsen Nerden av Larry Shue, David i Østerrike av Cecilie Løveid og Politimester Brown i Tolvskillingsoperaen av Bertolt Brecht som ble gjenopptatt høsten 2000. I 1999 spilte han Bakergutten i Dyrene i Hakkebakkeskogen og i 2004 spilte han klonet sønn i Ukjent antall. Stykket omhandler tankeeksperiment om arv, ansvar og personlighet og er basert på Caryl Churchills A Number, fra 2002. I 2003 hadde han rollen som Maga Kahn i Kaptein Sabeltann og jakten på den magiske diamant. Våren 2006 medvirket han i En tjener for to herrer på Nationaltheatret. 
Sommeren 2008 hadde han regi på sommerrevyen Simon & Stig passerer revy. Showet tok for seg norsk revyhistorie, omskrevet og tilpasset 2008, og med avstikkere innom nyhetsbildet. Dagbladets anmelder gav revyen terningkast 5.
I 2010 gjestespilte han  i hovedrollen som dr. Stockmann i En folkefiende på Trøndelag Teater. For tolkningen av denne rollen fikk han Heddaprisen 2010 for beste mannlige hovedrolle.

Film & TV

Mordal filmdebuterte 1976 i dramaet Vårnatt, basert på en roman av Tarjei Vesaas, og har utover det hatt en sentral roller i filmen Operasjon Cobra (1978). På TV har han vært å se i dramaserier som Brigaden (2002–03) og Størst av alt (2007). Sommeren 1995 og 1996 var han en av programlederne i det TV 2-sendte satireprogrammet Sånn er det bare. Satireprogrammet fikk ros av Dagbladets anmelder Hans Rossiné og bekrev det som «Fresk satire». Han var også forteller i julekalenderserien «Julefergå» i 1995. Han er også kjent fra rollen som den barnslige og glemsomme Marvin i Barne-TVserien Linus i svingen og julekalenderserien Jul i svingen. 
Mordal har også være stemmeskuespiler på flere animasjonsfilmer.
I 2013 hadde Mordal en liten rolle i sesong 2 av Lillyhammer som barnehage-bestyrer Åsmund
Acridocera

Utseende

Middelsstore, sylindriske, grå- og brunspraglete trebukker. Pronotum har en kraftig pigg på siden. Artene er kamuflasjefarget og ligner kvister.

Utbredelse

Arten er bare kjent fra Ekvatorial-Guinea.
Sony Ericsson Yari

Sony Ericsson U100i Yari er en mobiltelefon som blir produsert av Sony Ericsson. Den ble lansert i oktober 2009. 
Yari omtales som en «spillmobil»; den har blant annet innebygget bevegelsessensor der kameraet oppfatter og tolker håndbevegelser foran telefonen. Den er en oppfølger av Suny Ericsson F305. Den er en skyvetelefon, og har en skjerm på 2,4 tommer.
Anton Ræder

Utdanning og jobb

Etter examen artium 1874 og embedseksamen cand.mag. i latin, gresk og slikt i 1880,
forsket han litt og fikk dr.phil. i 1893. Ræder
startet Oslo Latin- og Realskole i Gamlebyen i Kristiania i 1884, senere kalt Oslo Middelskole. Han var eier og bestyrer frem til 1895, før han med Benneches legat gikk inn i et treårig stipendiat ved Det Kongelige Frederiks Universitet 1895-98, der han hadde tatt doktorgrad i 1893. Fra 1898-1900 var han skoleinspektør og sjef for folkeskolene i Kristiania, fra 1900-07 var han ekspedisjonssjef i Kirkedepartementets undervisningsavdeling, og endelig fra 1907-27 var han rektor for Oslo katedralskole.

Familie

Hans far var fogd og stiftsamtmann i Bergen, Nicolai Ditlev Ammon Ræder (1817–84) av Ræder (slekt). Moren var Johanne (Hanna) Cathrine Scheel (1830–1910). Anton var gift med Astrid Greve (1874–1947) av Greve (slekt).
Tony Kakko

Biografi

Kakko ble født i Kemi, Finland og ble en del av Sonata Arctica i 1996, etter å ha studert musikk med keyboard som hovedfokus i to år og sunget uformelt på lokale festivaler.Han drev med både keyboard og synging, men etter utgivelsen av bandets første album, valgte han å fokusere på syngingen da Mikko Härkin ble medlem av bandet. Bandene Queen, Stratovarius, Children of Bodom og Nightwish er blant hans største musikale påvirkninger. Kakko sier at vinteren er også en av hans påvirkninger. Hans syngestil er ren og generelt høyfrekvent. Selv om hans stemme er av typen baryton, synger han i tenor spekter, og har begynt å «skrike» på senere utgivelser med Sonata, spesielt i The Days of Grays, men også noen «skrik» i bakgrunnen på Unia. 
Tony var med som mannlig gjestevokalist in Nightwishs 2001 nyinnspilling av deres sang «Astral Romance», som viste seg på EP Over the Hills og Far Away. Han hadde også bakgrunnsvokal i sangen «Over the Hills and Far Away» og sang en duett med Tarja Turunen på live-versjonen av «Beauty and the Beast». Tony viser seg på scenen med Tarja og fremfører «Beauty and the Beast» på Nightwishs live-DVD From Wishes to Eternity. 
Tony var også gjestevokalist i sangen «Wasted Time» fra Heavenlys album «Virus», og hadde bakgrunnsvokaler for Before the Bleeding Sung, det femte albumet til det finske bandet Eternal Tears of Sorrow. Mer nylig har han vært involvert i et prosjekt Northern Kings, hvor han, sammen med Juha-Pekka Leppäluoto (Charon), Marco Hietala (Tarot, Nightwish) og Jarkko Ahola (Teräsbetoni), synger cover-låter av klassikere fra tidligere tiår.
Nikolaikirken på Gran

Interiør

Mye av det opprinnelige interiøret gikk tapt i brannene, og også ominredningen i 1860 gikk hardt utover det gjenværende.
Prekestolen er fra 1728 med delvis bevarte utskårne deler. Denne var muligens opprinnelig ment for Mariakirken. Baldakinen er av nyere dato.
Døpefonten er fra samme tid som prekestolen, mens fatet er en del eldre. Tidligere hadde kirken en døpefont i stein som stod ved vestdøren.
Altertavlen fra 1625 er reddet gjennom både branner og perioder hvor den ikke var i kirken. Den kan ha vært et alterskap med fløyer som kunne åpnes og lukkes. Midtfeltet viser korsfestelsen, flankert av syndefallet og kobberslangen.
Maleriet som viser nattverden var tidligere alterbilde.
Kirken har glassmalerier og det i øst som er lagd av Frøydis Haavardsholm.
Douhe kraftverk

Douhe kullkraftverk er et kullkraftverk i bydistriktet Kaiping i byen Tangshan i provinsen Hebei, i det nordlige Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 1550 MW fordelt på 8 generatorer. Årsproduksjonen er om lag 10 TWh.
Anlegget stod ferdig i 2004. Kraften fordeles til kraftnettet i Beijing, Tanjing og Tangshan. Operatør og eneste eier er Datang International Power Generation Co Ltd.
Kong Harald Vs jubileumsmedalje 1991–2016

Utførelse

Kong Harald Vs jubileumsmedalje 1991–2016 er laget i sølv og har en diameter på 30 mm. På avers har den kong Haralds høyrevendte portrett. Kongen er avbildet uten krone. Portrettet er omgitt av omskriften «• HARALD V NORGES KONGE • ALT FOR NORGE ». Revers viser kongens kronede monogram. Medaljen har en kongekrone på toppen. Medaljen er opphengt i et rødt bånd, som har en sølvspenne med innskriften «1991–2016».
Medaljen er utført av Ingrid Austlid Rise og produsert av Poellath.
Medaljen tilsvarer dem som ble innstiftet for kong Haakons og kong Olavs regjeringsjubileer: Kong Haakon VIIs jubileumsmedalje 1905–1930, Kong Haakon VIIs jubileumsmedalje 1905-1955 og Kong Olav Vs jubileumsmedalje 1957–1982.

Tildeling

Medaljen er tildelt medlemmer av Kongefamilien, medarbeidere ved Det kongelige hoff, H.M. Kongens adjutantstab, Den kongelige politieskorte, tidligere hoffembedsmenn og kvinner og sentrale myndighetspersoner som bistår H.M. Kongen og Kongefamilien i utøvelsen av deres virke, samt utenlandske tilreisende gjester. Totalt er medaljen tildelt 365 personer.
NM i roing 1970

NM i roing 1970 ble arrangert i regi av Norges Roforbund.
Kongepokalen ble vunnet av Bærum Roklubb (firer innrigger med Ingolf Kristiansen, Åke Fiskerstrand, Svein Nielsen og Ole Nafstad).
Adler Mannheim

Adler Mannheim er et tysk ishockeylag fra Mannheim, startet i 1994, og dermed spiller en av grunnleggerne av den Deutsche Eishockey Liga. Det første laget ble satt ut i 1994 som en GmbH grunnlagt i 1938 av Mannheimer ERC, er den opprinnelige klubben fortsatt ansvarlig for lavere divesjon, kvinne-og ungdomsfotball. Adler Mannheim spiller sine hjemmekamper siden 2005 i 13 600-seters SAP Arena, seks tyske mesterskap, inkludert en rekord på fem siden grunnleggelsen av DEL. Fargene på Adler Mannheim, Mannheim byen fargene mørk blå, hvit og rød.
Gujratdistriktet

Historie og kommunikasjon

Gujrat by er en gammel festningsby som lå ved Chenabs elvebredd (elven har flyttet seg senere og går nå et par km. utenfor byen). Den gamle hovedveien (fra Peshawar til Karachi – Grand Trunk Road (GT Road) går igjennom byen.
François Rebel

Liv

Rebel var sønn av  Jean-Féry Rebel som var komponist og musiker ved  Vingt-quatre Violons du Roy. François var tidlig utviklet som musiker og fikk plass i Pariseroperaens orkester allerede som 13-åring.
Som sin far ble François Rebel medlem av Vingt-quatre Violons. I 1742 ble han leder av Concert spirituel. I 1749 ble han utnevnt til surintendant de la musique du roi og ledet fra 1757 til 1767 operaensemblet Académie Royale de Musique i fellesskap med sin venn François Francœur. Rundt 1772–1773 ble Rebel eneleder av akademiet.
Rebel skrev hovedsakelig kirkemusikk, og i samarbeid med Francœur flere operaer.
Firkløver (sjokolade)

Firkløver er en sjokolade som produseres av Mondelēz(Freia). Den ble lansert i 1926.
Den finnes både som plate og som rull med biter, og består av Freia Melkesjokolade med biter av hasselnøtter.
Øyehalvspinner

Utseende

En middelsstor (vingespenn 34 – 40 mm), ganske kraftig spinner som kan minne om et nattfly (Noctuidae). Lett å kjenne på den hvite "80"-tegningen på forvingen. Kroppen er kort og tykk, brunlig, antennene trådformede. Forvingen er forholdsvis smal, grålig brun, med to uregelmessige, svarte tverrlinjer rundt midten. Mellom disse er det en karakteristisk, hvit tegning som kan leses som "XO" eller "80" (venstre vinge). I vingespissen er det en kort, svart strek. Bakvingen er brunlig hvit. Larven er blek og delvis gjennomsiktig, sylindrisk med brungul hodekapsel.

Levevis

Øyehalvspinneren finnes i skogbryn og løv- og blandingsskog med innslag av osp (Populus tremula), som er larvenes næringsplante. De voksne sommerfuglene flyr om natten i mai – juli.

Utbredelse

Arten finnes i Europa og videre østover til Korea. I Norge finnes den fåtallig og lokalt langs Oslofjorden og Sørlandskysten vest til Farsund.
William Lane Craig

Debatter og argumenter

William L. Craig har debattert Guds eksistens og Jesu oppstandelse med bl.a. Christopher Hitchens, Lawrence Krauss, Michael Nugent, Sam Harris, Gerd Lüdemann, Bart Ehrman, Robert Price og Shabir Ally.

Kritikk

William L. Craig har blitt anklaget for å benytte sirkulære argumenter, og ugyldige premisser i sitt forsvar av kristendommen . Biologen Richard Dawkins, en av verdens mest profilerte ateister, har sagt han ikke ønsker å debattere med Craig om Guds eksistens. Dawkins har begrunnet dette med at et møte vil ta seg godt ut på Craigs CV, men mindre godt på hans egen. Dr. Daniel Came, som er kollega av Dawkins ved University of Oxford kaller Dawkins holdning kynisk og anti-intelektuell.
Isaac Bashevis Singer

Bakgrunn

Isaac Bashevis Singer hadde bakgrunn innen den jødiske fromhetsretningen hasidismen. Han var sønn av en rabbi og bror av forfatteren Israel Joshua Singer og forfatteren Esther Kreitman. Han vokste opp i et fattig jiddisch-språklig kvarter i Warszawa, og i den jødiske småbyen (shtetlen, jiddisch דער שטעטל der shtetl) Biłgoraj.

Journalist og forfatter

Som den eldre broren Israel Joshua Singer begynte han tidlig å publisere journalistikk og skjønnlitterære fortellinger. 
I 1935 utvandret han fra Polen til USA, der han kom til å skrive for den jiddischspråklige sosialistiske New York-avisen Forverts (jiddisch פֿאָרװערטס, engelsk Forward), og publiserte mange romaner og noveller.
Hans noveller og romaner kretser ofte rundt problemet som oppstår i møtet mellom den gamle jødiske verden og livsoppfattelse og den nye tid med materialisme og manglende tro. Novellen De små skomakere er et eksempel. Møtet mellom gammelt og nytt finner man også i romantrilogien Familien Moskat som var medvirkende til at Singer fikk Nobelprisen i litteratur i 1978.
Fortellingene hans er ofte fantasifulle, med sterk dragning til livets mysterier og mystifikasjoner. De er skrevet for et publikum som kjenner til europeiske jødiske tradisjoner såvel som den jiddiske kultur som hadde sin mest fruktbare periode i begynnelsen av 1900-tallet.
Blant de mest kjente verkene kan nevnes Satan i Goraj, en historisk roman om hendelser omkring Sabbatai Zvi, Trollmannen frs Lublin (roman) og de selvbiografiske romanene En dag full av glede og På villspor i Amerika. Novellen Jentl, om en ung kvinne som kler seg ut som mann for å få studere, har også blitt filmatisert.
Singer skrev så godt som bare på jiddisch.

Verker

Singer var en produktiv forfatter og utga både skjønnlitteratur for voksne, barnebøker og erindringslitteratur. Utgivelsene i engelsk oversettelse kom i en rekke tilfeller mange år etter at originalverket ble utgitt på jiddisch. I verkslisten nedenfor er utgivelsesåret for den engelske oversettelsen angitt.