google/wiki40b huggingface dataset:
Rogaland høgskole

Rogaland høgskole var en høgskole for vernepleier- og ergoterapeututdanning, etablert i 1969. Skolen ble fra 1. januar 2006 fusjonert med Diakonhjemmet Høgskole. 
Skolen ble etablert i 1969 av Det Norske Diakonforbund  som internatskole for vernepleiere på Nærlandsheimen i Hå. I 1989 ble vernepleierutdanningen et høgskolestudium. Fra 2001 tilbød skolen også ergoterapeutlinje. Skolen flyttet fra Hå til Sandnes i 2007, året etter at den ble slått sammen med Diakonhjemmet Høgskole i Oslo. Studiet opprettholdes i Sandnes, og i tillegg finnes det en avdeling for deltidsstudie i Haugesund.
Nils Narumseie

Mordene

Natt til 24. januar 1833 ble alle 8 beboere på Kanten under Rødnes, Fluberg, Søndre Land, drept, og huset ved Randsfjorden deretter nedbrent av Nils Nilsen Narumsbakken (Narumseie). Angivelig ble drapene og brannen brukt for å skjule tyveriet av en klokke. Mistanken falt raskt på en «ilde berygtet Soldat», Narumseie, som allerede fra tolvårsalderen hadde vært kjent for å stjele. I oktober 1832 stjal han et lommeur av sølv fra en auksjon på prestegården. Uret ble senere identifisert som tyvegods, og befant seg til midlertidig oppbevaring hos husmannen Lars Østensen mens man forsøkte å finne ut hvem tyven var. Østensen næret mistanke til Narumseie, og denne ble innkalt til forhør hos sin kompanisjef. Dette ville Narumseie hevne. Bevæpnet med sin brors øks dro han en sen januarkveld de fem kilometrene til Kanten, der folk alt hadde lagt seg. Døren var ulåst. Han slo først Lars Østensen med øksehammeren, deretter hans kone Ellen Marie, så det eldre ekteparet Mikkelsen som losjerte hos Østensens. Lars Østensen hadde i mellomtiden flyktet ut, men ble tatt igjen utenfor og drept. Peder Mikkelsen hadde flyktet opp på loftet; der ble han raskt funnet og drept. Deretter drepte Narumseie de fire barna; sist Mikkelsens pleiedatter Helene, som hadde gjemt seg under trappen. Lommeuret fant han ikke, men andre småtterier som en kam, et stykke vadmel og en pung med seks speciedaler, som han tok med seg. Det ble morgen, 24. januar, Narumseies egen 25-års fødselsdag. Det brant ennå på peisen, så han satte fyr på huset og gikk hjem og la seg. Moren hans hjalp ham med å skjule tyvegodset; konen fikk beskjed om å holde munn. Han ble likevel raskt hentet inn til avhør, og tilstod 3. februar, men anførte at det egentlig var lommeuret han ville ha til å forsvinne ved å tenne på huset. Han ble dømt for mord og mordbrann.

Straffen

Nils Nilsen ble dømt til døden, og dødsstraffen ble stadfestet av kongen 15. august 1833. Henrettelsen fant sted 7. september 1833 på Kanten. Narumseie kom tilbake fra fangenskapet på Akershus festning, og hadde med seg noen kaker til datteren sin, Petrine. Skafottet var reist på branntomten, omringet av tre hundre mann fra det Valdreske korps, som Narumseie selv tilhørte. Skarpretteren Anton Lædel brukte hele fire hogg, før han til slutt måtte bruke øksen som kniv for å få hodet av. Kroppen og hodet ble brent på stedet.
Odalen

Odalen er et dalføre i Hedmark med elva Glåma i sør, innsjøen Storsjøen i nord og åa Oppstadåa imellom. Regionen er i dag fordelt på de to kommunene Sør-Odal og Nord-Odal. En person fra Odalen kalles en odøling.
Navnet, som lokalt uttales o´daɳ, er et gammalt landskapsnavn som stammer fra det gammalnorske navnet «Ódalr». Ó eller á betyr «å», altså «elv», og navnet refererer til dalen som Glåma renner gjennom. Navnet kan dokumenteres å ha vært i bruk siden 1386.
Opprinnelig besto Odalen av prestegjeldet Strøm og Øysetbygda anneks som først ved matrikuleringen 1819–1838 ble overført til i Vinger prestegjeld. I 1819 ble det gamle prestegjeldet Strøm delt i to herreder som ble benevnt Søndre Odalen og Nordre Odalen. I forbindelse med fornorskningen av herredsnavn i 1917 ble disse herredene henholdsvis Sør-Odal og Nord-Odal.
Nord for Storsjøen finnes odalsgranitten som er en prekambrisk grunnfjellsbergart.
Pulwama (distrikt)

Demografi

Ved folketellingen i 2011 var det 570 060 innbyggere i distriktet, mot 441 275 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 13,80 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 17,13 % i 2011. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter var 836.
Kirkpatrickbreen

Kirkpatrickbreen er en sidebre som er rundt 22 kilometer lang, og som flyter vestover langs sørsiden av McDonald Heights og ut på østsiden av Hullbreen nær kysten av Marie Byrd Land i Antarktis.
Breen ble kartlagt av U.S. Geological Survey (USGS) fra landmålinger og flyfoto tatt av U.S. Navy i 1959-65. Den ble navngitt av Advisory Committee on Antarctic Names (US-ACAN) etter offiser Thomas W. Kirkpatrick i USCG, skipsoperasjonsoffiser i U.S. Naval Support Force i Antarktis i løpet av Operasjon Deep Freeze 1972 og 1973.
Stefano Sturaro

Landslaget

Han ble tatt ut i Italias EM-tropp til EM i Frankrike 2016.
Toshinobu Katsuya

Japans herrelandslag

Toshinobu Katsuya spilte 27 landskamper for Japans herrelandslag.
Yanshan (Shangrao)

Yanshan (kinesisk: 铅山县; pinyin: Yánshān Xiàn) er et fylke i provinsen Jiangxi i Folkerepublikken Kina. Det er del av byprefekturet Shangrao.
I 1999 var folketallet på 399 389 innbyggere.

Kulturminner

E-Hu-akademiet eller «Gåsesjøakademiet» (Ehu shuyuan, 鹅湖书院), åstedet for en berømt debatt mellom de neokonfucianske filosofene Zhu Xi og Lü Zuqian (1137–1181), ble i 2006 tilføyd på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Galådalen naturreservat

Galådalen naturreservat ligger i Tolga kommune i Hedmark. Naturreservatet ligger i en sidedal til Holøydalen ca. 20 km sørøst for Tolga sentrum. Det har et areal på 2956 dekar. Området er vernet for å bevare en intakt fjelldal med bakkemyrer, til dels med uvanlig stor helning og overganger mot flatmyr i dalbunnen, med tilhørende vegetasjon og fauna.
Tømmervikelva

Fiske

Elva er fiskeførende og de anodrobe fiskeartene vandrer 10 kilometer oppover elva. Tidligere var det sjørøya som dominerte vassdraget, men etter mye garnfiske ble bestanden kraftig redusert. Nå er det smålaks som dominerer. I kulpene nede i elva er det mye laks mellom 1-3 kg og fisken kan bli opptil 8 kg. Sjørøyebestanden er også tilbake og vandrer opp til Vesterelvvannet som ligger 3 km vest for Tømmervik. Om sommeren er elva ekstremt lita og kan krysses tørrskodd. Om våren og høsten er elva flomstor og kraftig.
Fiskesesongen begynner 10. juli da de første laksene våger seg opp, og varer til langt ut i september. I 1997 ble elva forpaktet og nå selges det rundt 20 fiskekort i året.
Kate Miller-Heidke

Bakgrunn

Miller-Heidke ble uteksaminert fra St Aidan's Anglican Girls' School i 1998, og tok senere en bachelorgrad i musikk og klassisk sang ved Queensland Conservatorium of Music, etterfulgt av en mastergrad i musikk ved Queensland University of Technology. Som klassisk sanger har hun vunnet flere priser, inkludert Elizabeth Muir Prize (2000), Donald Penman Prize (2001), Linda Edith Allen Memorial Prize (2002) og Horace Keats Prize (2002). Hun har opptrådt i Orpheus in the Underworld (2000), Venus og Adonis (2002) og The Pilgrim's Progress (2002). 
Miller-Heidke spilte i flere band i Brisbane før hun startet som soloartist i 2002. I 2006 skrev hun kontrakt med Sony Australia,og slapp sin tredje EP, Circular Breathing, samme år, etterfulgt av debutalbumet Little Eve 15. juni 2007. Albumet ble sertifisert med gull i Australia. Miller-Heidkes andre album, Curiouser, ble sluppet i Australia 18. oktober 2008. 
I februar 2019 vant hun den australske sangkonkurransen Eurovision – Australia Decides med sangen «Zero Gravity» på tv-kanalen SBS. Gjennom seieren ble hun Australias representant i Eurovision Song Contest 2019. Der endte hun på en niendeplass i finalen.
Bekk og tvillingene

Bekk og tvillingene er en tidligere norsk tegneserie, utgitt av Bladkompaniet fra 1919.
Den ble laget som en parodi på de to tegneseriene som ble publisert i Hjemmet, Fiinbeck og Knoll og Tott. Bekk skulle parodisere Fiinbeck, tvillingene var basert på Knoll og Tott. Jan Lunde var tegner og Kristoffer Aamot var forfatter. I 1926 overlot Lunde Bekk og tvillingene til tegneren Rolf Kluge, som tegnet serien frem til 1929. I 1930 ble det utgitt to samleutgivelser av serien.
Tetsumasa Kimura

Karriere

Tetsumasa Kimura startet sin profesjonelle karriere i Kyoto Purple Sanga i 1994. Han har også spilt for Ventforet Kofu og JEF United Ichihara.
Bygdedans

Bygdedans er den eldste og mest særmerkte blant norske folkedanser. Bygdedansene var de mest vanlige dansene i vårt land før runddansen ble populær. De eldste bygdedansformene kom til Norge kanskje allerede på 1500-tallet, og har gjennom tida tatt farge av stilidealer i ulike tidsepoker og de ulike lokalmiljøene de var i, noe som har ført til at vi i dag har et mangfold av danseformer. De eldste formene har enkle steg og bygdedanssnu, mens de nyere er påvirket av runddansen og har hurtig entaktsnu (runddanssnu). Dansene har blitt gjort til bygdenes egne.
Til bygdedans regner en springar, gangar, pols, rull og halling, med ulike lokale navn. Da finnes for eksempel: Vestlandsspringar, Telespringar, Numedalsspringar, Hallingspringar, Numedalsgangar, Telegangar, Nordlandspols, Rørospols og Finnskogpols.
Togo (hund)

«Togo» (født i oktober 1913, død 5. desember 1929) var en trekkhund av typen husky, og lederhunden til den kjente hundekjøreren Leonhard Seppala under serumløpet til Nome vinteren 1925. Hunden var oppkalt etter den japanske admiralen Togo Heihachiro.

Om Togo

Togo blir ofte omtalt som en sibirsk husky, men det er uklart om dette var tilfellet. Bilder av Togo og Balto viser to hunder av samme type, men med større proporsjoner og mer muskelmasse enn det man i dag regner som tradisjonelle huskyer. Man antar derfor at begge nedstammer fra krysninger mellom såkalte tsjuktsjisk laika (opprinnelig importert til Alaska fra Øst-Sibir i 1908) og lokale polarhunder.
Ørnulf Ørn

Ørnulf Ørn er en tegneseriefigur i Disney-tegneseriene. Han ble skapt i 1966 av manusforfatteren Vic Lockman og tegneren Jack Bradbury i historien «The Evil Inventor». (Donald Duck #102). Han ble først brukt som en fiende til Petter Smart, men har senere også vært en skurk som Mikke Mus og Super-Langbein har måttet bekjempe.
Ørnulf Ørn er en maktgal oppfinner som noen ganger har samarbeidet med både B-gjengen, Spøkelseskladden, Svarte-Petter og andre skurker for å oppnå sine onde mål. Det er ikke lett å plassere Ørnulf i et univers, ettersom han opptrer både i «Andeuniverset» (Donald Duck og de som opptrer i hans historier) og «Museuniverset» (Mikke Mus og de som opptrer i hans historier).
Ørnulf Ørn opptrer svært sjelden i nyere utgivelser.
Transvaalobrium

Utseende

En middelsstor, lyst rødbrun trebukk. Antennene er omtrent så lange som kroppen. Pronotum er tønneformet, innsnevret ved roten. Dekkvingene er jevnbrede med to par små, svarte flekker, beina middels lange med klubbeformede lår.

Utbredelse

Artene er bare kjent fra Sør-Afrika (Transvaal).
Acrocassis

Utseende

Ganske små, ovale, halvblanke, gulbrunlige til brunsvarte (i alle fall på døde eksemplarer) skjoldbiller. Sett frå siden er de spisst kjegleformede. Antennene er trådformede og middels lange. Kroppen er egentlig ganske normalt proporsjonert, med pronotum og dekkvingene er noe utvidet mot sidene slik at de helt dekker oversiden, både hodet og beina er skjult under dette skjoldet. Med utvidelsen blir kroppsformen bredt oval, nokså jevnbred i midten. Pronotum er rundet, dekkvingenes "skuldre" lite framskytende. Kantene av pronotum og dekkvingene danner en nesten kontinuerlig kurve.  Oversiden er ganske fint punktert og litt læraktig rynkete.

Levevis

Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten. De voksne (imago) sitter tett inntil planten og det store flate halsskjoldet og dekkvingene gjør at billen kan være svært vanskelig å oppdage, og det er vanskelig for rovdyr å nå den sårbare undersiden. Larvene gjemmer seg gjerne under et tak av gammel avføring og planterester som er festet til den fremoverbøyde bakkroppsspissen. Denne slekten er knyttet til planter i vindelfamilien.

Utbredelse

Slekten er vidt utbredt i Afrika.
Jean-Pierre Raffarin

Liv og virke

Raffarin studerte ved Faculté de droit de Paris-Assas og har diplomutdannelse fra École supérieure de commerce i Paris. Han arbeidet fra 1973 med markedsføring for kaffefirmaet Jacques Vabre. I 1976 ble han rådgiver for arbeidsministeren. Mellom 1978 og 1988 foreleste han ved Institut d’études politiques de Paris (Sciences Po). Han arbeidet også i konsulentfirmaet Bernard Krief Communication.
Raffarin regnes som giscardist. Han var aktiv i lokal- og regionalpolitikken i Poitiers og Poitou-Charentes. I 1989 ble han valgt til Europaparlamentet. I 1995 ble han generalsekretær i Union pour la démocratie française (UDF). Samme år ble han senator, et verv han hadde til 1997. Fra 1995 til 1997 var han også minister for små og mellomstore bedrifter, handel og håndverk. I 1996 fikk han innført loi Raffarin, en lov som hadde som mål å beskytte småbutikker fra konkurranse fra supermarkeder og kjøpesentre. 
Fra 1995 til 1995 var Raffarin aktiv i Parti populaire pour la démocratie française (PPDF), før han i 1997 ble visepresident i partiet Démocratie libérale.
Etter å holdt mindre politiske verv i det franske politiske systemet ble Raffarin utnevnt til  statsminister etter at Jacques Chirac vant presidentvalget i mai 2002. Raffarin ledet Union pour un mouvement populaire (UMP) til seier i valget til nasjonalforsamlingen i juni 2002. Utover i statsministerperioden gikk populariteten hans ned. Han innleverte sin avskjedssøknad etter at velgerne den 29. mai 2005 stemte nei til den europeiske konstitusjonen. Han ble etterfulgt som statsminister av Dominique de Villepin.
Raffarin ble i september 2005 valgt til senator for Vienne.
Alkmaionidene

Alkmaionidene (gresk: Ἀλκμαιωνίδαι) var en mektig athensk adelsslekt i oldtidens Hellas, en gren av neleidene som hevdet å nedstamme fra den mytologiske Alkmaidon, oldebarn av Nestor.
Den første kjente av alkmaionidene var Megakles, da familiens overhode og arkont («hersker») i Athen på 600-tallet f.Kr. Han var ansvarlig for drapet på tilhengerne av Kylon av Athen under forsøket på statskupp i 632 f.Kr. da Kylon hadde søkt tilflukt i tempelet til Athene. Megakles og hans alkmaionidene (familie og tilhengere) arvet en forbannelse og ble forvist fra Athen. Selv legemene av døde alkmaionider ble grav opp og fjernet fra byens omkrets.
Alkmaionidene fikk komme tilbake til byen i 594 f.Kr. da statsmannen Solon var arkont. Under tyranniet til Peisistratos valgte Megakles å inngå allianse med denne ved å gifte bort datteren sin til ham, men Peisistratos holdt Megakles og alkmaionidene på armlengdes avstand ved å la være å gjøre denne datteren gravid. Megakles bidro således til at Peisistratos ble dømt til landsforvisning. Da Peisistratos kom tilbake og etablerte tyranniet for tredje gang i 546 f.Kr. ble alkmaionidene på sin side forvist. Til tross for dette var deres omdømme og aristokratiske forbindelser store, og Megakles greide å inngå en ny attraktiv allianse ved å gifte seg (for andre eller trede gang) med Agariste, datteren av tyrannen Kleisthenes av Sikyon. Med Agariste fikk han to sønner, Hippokrates og Kleisthenes, sistnevnte den store reformatoren det athenske demokrati. Hippokrates’ datter var Agariste, mor til statsmannen og hærføreren Perikles.
Megakles’ sønn Kleisthenes var den som fikk veltet tyrannen Hippias, sønn og etterfølger av Peisistratos, i 508 f.Kr. Han klarte å bestikke orakelet i Delfi (som alkmaionidene hadde bidratt økonomisk til oppbyggingen i deres tid i landflyktighet) til å overbevise Sparta om å frigjøre Athen, noe de til slutt motvillig gjorde. En del athenere motsatte seg i begynnelsen Kleisthenes ved at noen fra alkmaionidene var uegnet til å styre Athen grunnet den religiøse forbannelsen. Selv Spartas konge Kleomenes I vendte seg mot Kleisthenes, og han var en tid landsforvist på nytt. Imidlertid ble han kalt tilbake, og han ble deretter ansvarlig for å legge grunnlaget for det athenske demokrati.
Det er hevdet at alkmaionidene skal ha forhandlet for en allianse med perserne under perserkrigene, til tross for det faktum at Athen var ledende i motstanden mot den persiske invasjonen. Både Perikles og Alkibiades tilhørte alkmaionidene, og under Peloponneskrigen henviste spartanere til familiens forbannelse for å diskreditere Perikles. Alkibiades, som den forgående generasjonen av alkmaionider, forsøkte å alliere seg med perserne etter at han ble anklaget for ugudelighet. Etter Athens nederlag i Peloponneskrigen forsvant familien.

Familietre

Grunnet denne familiens tradisjon med å oppkalle deres etterkommere etter deres forfedre kan de enkelte familiemedlemmer lett bli forvekslet. Således er det som følger et begrenset familietre til de historiske alkmaionidene. Mannlige medlemmer er i blått, kvinner i rødt, og de som er inngiftet er markert i hvitt.
Nils-Tore Andersen

Leder av Kirkerådet

15. november 2006 ble han valgt til leder i Kirkerådet, hvor han møtte i egenskap av medlem i Borg bispedømmeråd. Ved valget var det to kandidater, Oddbjørg Aasen Bjørdal og Arne Grønningsæter i tillegg til Andersen. Det måtte to valgomganger til for at Andersen skulle få mer enn 50 prosent av stemmene. Den siste voteringen ble en kampvotering mellom Grønningsæter og Andersen, hvor Andersen fikk 48 stemmer og Grønningsæter 38.
Lindi (by)

Lindi er en by i den sydøstlige del av Tanzania, med et innbyggertall (pr. 2002) på cirka 41 500. Byen er hovedstad i regionen med samme navn, og ligger ved kysten av Indiahavet.
Uta Ranke-Heinemann

Bakgrunn

Uta Heinemanns foreldre var protestanter av kalvinistisk overbevisning. Uta var deres eldste datter. Hennes far, Gustav Heinemann var sosialdemokratisk politiker som satt som Tysklands president fra 1969 til 1974. Moren, Hilda neé Ordemann, nedstammet fra Albrecht von Haller.

Karriere

Etter nesten syv års studier av protestantisk teologi ved universitetene i Bonn, Basel, Oxford og Montpellier konverterte hun til katolisismen i 1953 og ble promovert til doktor i teologi i 1954 ved  Universitetet i München, rettledet av dogmatikeren Michael Schmaus med dissertasjonen Das frühe Mönchtum. Seine Motive nach den Selbstzeugnissen der ersten Mönche. I München hadde hun studert med blant annet Elisabeth Gössmann og Joseph Ratzinger. 
Fra 1955 var hun først dosent ved det erkebiskoppelige kateketinneseminar i Bonn, og fra 1965 ved den pedagogiske høyskole i Neuss. I 1969 ble Ranke-Heinemann den første kvinne som innehadde en teologisk lærestol ved et tysk universitet. I det følgende hadde hun lærestolen for oldkirkens historie og Det nye testamente ved universitetet i Essen. 
I 1987 trakk biskopen av Essen, Franz Hengsbach, tilbake hennes læremandat for undervisning av katolsk teologi, etter at hun hadde avvist jomfrufødselen. Dette gjorde henne de facto diskvalifisert fra den undervisningsstilling hun hadde innehatt i tre år.

Personlig

Den 30. desember 1954 giftet hun seg med en gammel klassekamerat, den katolske religionslærer Edmund Ranke. Uta Ranke-Heinemanns niese er Christina Rau, hvis ektemann Johannes var Tysklands president fra 1999 til 2006.
Eduard Sievers

Sievers’ lov

Sievers står bak «Sievers’ lov» om nabovokalenes konsentrasjon. Den gjelder kun vokaler som opprinnelig står i forskjellige stavelser: «Ubetont i eller u er konsonantiske etter kort stavelse og vokaliske etter lang stavelse, uten hensyn til andre trykkbetonger av ordet».
Sievers’ lov ble fremsatt i en lang akademisk diskusjon om «betoning og fonologi i germanske språk». Sievers foreslo en løsning på forskjellen mellom endingene i de gotiske ordene harjis og hairdeis. Løsningen kom til å bli hetende Sievers’ lov, og siden stundom også «Sievers-Edgertons lov» etter to betydningsfulle artikler av Franklin Edgerton.  I sin nåværende form går loven ut på at i, y og iy var allofoner av urindoeuropeisk /y/, bestemt av dets fonologiske omgivelser, også at andre urindoeuropeiske gjenlyder gikk gjennom tilsvarende allofonvariasjon.

Sievers’ analyse

Sievers’ analyse var et system av fem mønstre som indikerte hvor den poetiske linje (eller poetiske halvlinje) i angelsaksiske poesi ble uthevet eller ikke uthevet, det vil si med trykk-uten trykk-med trykk-uten trykk, uten trykk-med trykk-uten trykk-med trykk og videre i samme mønster. Denne tilsynelatende elementære analysen var betydningsfull ettersom det var vanskelig eller umulig for tidligere forskere å identifisere hvor den poetiske linjen begynte og sluttet. Angelsaksisk og germansk poesi, i dens skrevne form, indikerte svært sjelden deling og skille av linjene.
Papirbredden

Historie

I desember 2004 vedtok Drammen kommunestyre å kjøpe tomta som Papirbredden ligger på i dag (Grønland 58) sammen med tomta på andre siden av gata (parkeringsplassen). Drammen vedtok samtidig å inngå en partnerskapsavtale med Entra eiendom og de opprettet selskapet som i dag heter Papirbredden Eiendom. I januar 2007 kjøpte selskapet også det gamle fyrhuset (Grønland 56) som står på plassen for Papirbredden og kulturhuset Union Scene (Grønland 60).

Papirbredden 2

29. oktober 2010 ble det gitt igangsettelsestillatelse for byggeprosjektet, og 24. august 2012 ble Papirbredden 2, hus 1 offisielt åpnet av miljøvernminister Bård Vegar Solhjell. Papirbredden 2 består av to separate bygg, hvor det ene på ca. 8 500 kvadratmeter ferdigstilles først.  
Hele Papirbredden 2 er planlagt for i underkant av ca. 25 000 kvadratmeter kontor, undervisningslokaler og parkering. Papirbredden 2 er et av Norges første kontorbygg bygget som passivhus. Bygget er et forbildeprosjekt i FutureBuilt, som har som visjon å vise at det er mulig å utvikle byoområder og arkitektur med høy kvalitet. LPO er arkitekter for Papirbredden 2.

Papirbredden 3

Hus 2 av Papirbredden 2 har senere endret navn til Papirbredden 3, og sto ferdig høsten 2015. Husbanken flyttet inn i de øverste etasjene i starten av august, Papirhuset flyttet inn i slutten av 2017 og de andre lokalene fortsetter å fylles opp.
Arn av Würzburg

Arn von Würzburg (født før 855, død 13. juli 892) var biskop av Würzburg fra 855 til 892.

Tid som biskop

Arn ble i 855 utnevnt av Ludvig den tyske til biskop av Würzburg. Samme året som han ble innsatt i dette embede, var det brann i Würzburg og katedralen der brant ned. Brannen skyldtes et lynnedslag. Biskop Arn fikk katedralen gjenoppbygd og dedikert til den hellige irske misjonsbiskop Kilian (640-8. juli 689).
Han deltok aktivt på riksdager og rikssynoder.
Arn kjempet som aktiv hærfører for eksempel i 884 sammen med Heinrich, markgreve av Friesland, i Sachsens forsvar mot et sterkt angrep fra nordmennene (fra Skandinavia). I 892 dro han sammen med Poppo, hertugen av den sorbiske Mark, på et lite fremgangsrikt felttog mot bøhmerne. På hjemveien ble biskop Arn og hans ledsagere drept av slaviske styrker.

Gravstedet - konkurrerende oppfatninger

Stedet der han falt - det vil si for hans martyrium fordi han i samtiden ble betraktet for å blitt drept av hedninger for sin tros skyld - er imidlertid ikke kjent.
Rundt hundre år etter hans død beskrev kronikøren Thietmar av Merseburg at åstedet var «in pago Chutizi». Over stedet for martyrdøden skulle de ha vært å betrakte merkverdige stjerner. Selv slaverne i trakten trodde at det måtte dreie seg om lys fra martyrenes sjeler.
Det skulle oppstå flere konkurrerende krav i Sachsen om hvor biskop Arn døde. Det skal ha blitt oppsatt et senmiddelaldersk steinkors på et av disse stedene, ved Klaffenbach. Men etterhvert ble man snarere enig om at han må ha lidt døden et sted rundt elven Chemnitz eller elven Zschopau. Men så innvendes det at disse områdene både ved Arns død og da Thietmar virket, var ubebodde.
Atter andre lokalhistorikere mener at overfallet fant sted idet Arn dro den mest bekvemme rute som førte blant annet gjennom et pass i Erzgebirge. Ruten kalles Alter Böhmischer Steig og fører via Most (Brüx), Sayda, Oederan og Waldheim. Dette forsterker den formodning at Arn ble begravet i Jacobikirken (som ikke lenger består) i borgen Colditz. En yngre gravstein over Arn av Rochlitz-porfyrtuff befinner seg i kirken St. Aegidien (Colditz).
En levende helgenvenerasjon til biskop Arn holdt seg i flere hundre år.
Ca. 1250 skal det ha blitt bygd et soningskapell dedikert ham i Mittweida.