google/wiki40b huggingface dataset:
Skorpios

Geografi

Øya godt dekket av skog fra sør til nord og består av et mangfold på over 200 ulike tresorter som ble importert til den en gang så golde øya av den avdøde greske skipsrederen Aristotelis Onassis. Det er en del sandstrender, mest kjent er Øststranden, som ble opprettet av Onassis ved at han fikk fraktet inn sand fra øya Salamis for dette formålet. Det er også en liten sandstrand hvor huset Mykonos står, tidligere kjent som "Grisehuset". Det var der hvor Jackie Onassis ble beryktet kjent for å ha blitt fotografert naken av en gresk paparazzo.

Historie

Øya er hovedsakelig kjent for å være eiet av avdøde millionæren Aristotelis Onassis. Det var på denne øya Onassis giftet seg med den tidligere førstedamen av USA, Jacqueline Kennedy den 20. oktober 1968. Da han døde gikk øya til datteren Christina, og senere til hennes datter Athina Roussel. Onassis selv, sønnen Alexander og datteren Christina er alle gravlagt på øya.
Athina besøkte øya to ganger etter at hennes mor var død, en gang da hun var åtte år, og deretter den 18. og 19. november 1998 sammen med faren Thierry Roussel og deres mediarådgiver og talsmann Alexis Mantheakis for å holde en minnegudstjeneste på tiårsdagen for Athinas mor Christinas død. De tre ble fulgt av hennes livvakter. En flotilje av båter fraktet internasjonal og lokale TV-mannskaper og journalister som ankret opp utenfor øya for å dekke hendelsen med teleskoplinser. Kun en fotograf fikk tillatelse til å gå i land for å dekke den private tilstelningen.
Athina Onassis Roussel solgte øya i april 2013 til Ekaterina Rybolovleva, datteren av den russiske millionæren Dmitri Rybolowlew (engelsk stavelse: Dmitry Rybolovlev). Naboøya Sparti var også inkludert i salget. Den greske regjering har imidlertid ennå ikke bekreftet lovligheten av salget til den russiske oligarken. En undersøkelse er pågang da politikeren Giannis Mihelakis fremmet spørsmål om salget i det greske parlament.
Onassis selv uttalte i sitt testamente at øya skulle forbli familiens eie så lenge som de kunne ha råd til dekke dens utgifter. I henhold til hans testamente, om hans etterkommere ikke lenger kunne ha råd, skal øya bli donert til enten den greske stat eller flyselskapet Olympic Airways. Salget gikk imidlertid igjennom i begynnelsen av 2013 til tross de juridiske hindringene.
Sissel Horndal

Priser

Horndal fikk nynorsk barnelitteraturpris for Ei halspastillhistorie og Himmelspringaren. Hun ble nominert til Nordisk råds barne- og ungdomslitteraturpris 2013 som illustratør for boka Mánugánda ja Heike, sammen med forfatter Signe Iversen, og for boka Duvro-guovža ja skohtermáđii, sammen med forfatter Veikko Holmberg i 2015.
I 2015 fikk hun Blixprisen for det barnelitterære forfatterskapet sitt.
Hun mottok kulturprisen i Sørfold i 2018.
Espen B. Høiby

Utdannelse

Høiby har en MBA fra IMD i Sveits, og har gjennomført diverse programmer i ledelse og administrasjon fra IMD og SAS. Han er i tillegg utdannet pilot fra North American Institute of Aviation.

Yrkeskarriere

Høiby begynte sin karriere i luftfarten som pilot i Norving i 1983, før han gikk til SAS i 1986. Der var han styrmann, kaptein og instruktør inntil han i 2001 ble Vice President og sjefspilot med ansvar for 600 piloter i SAS Norge. Senere ble Høiby prosjektleder for en større endringsprosess i SAS, før han igjen vendte tilbake som kaptein i 2007.
I OSM Aviation har han vært administrerende direktør siden oppstarten, og selskapet har per første kvartal 2017 over 3500 ansatte i 14 ulike land. Selskapet rekrutterer, trener og administrerer piloter og kabinpersonale og har ni internasjonale flyselskaper som kunder.

Familie

Høiby er bror av kronprinsesse Mette-Marit og sønn av Sven O. Høiby og Marit Tjessem. Han har vært gift med Renate Jonassen Høiby siden 2006.
Erike Kirstine Kolstad

Familie

Hun var datter av prokurator Erich Kolstad og hans hustru Birgitha Maria Walseth, og ble døpt i Trondheim den 11. mars 1792. Hun giftet seg 4. mars 1829 med skuespillerkollegaen Poul Olsen Boiflin (1797-1841). Hun var mor til skuespilleren Clara Laura Boiflin.

Liv og virke

Ericha Kolstad startet sin skuespillerkarriere på scenen ved håndverkernes teater i Trondheim. Ericha Kolstad var deretter en av skuespillerne i den første sesongen som Det Strømbergske Theater var i virksomhet i Christiania. Det Strømbergske Theater åpnet dørene for publikum for første gang tirsdag 30. januar 1827; i samtidige omtaler av åpningsforestillingen fremgår det at «jomfru Kolstad» etter alt å dømme har spilt den kvinnelige hovedrollen i stykket. Det fremgår av andre samtidige teateranmeldelser at samtlige skuespillere ved teateret på denne tiden må ha hatt bakgrunn fra lavere samfunnsklasser, ettersom det ifølge et teaterhistorisk verk fra 1899 jevnlig ble klaget over «deres provincielle Talesprog og feilagtige Udtale», også når skuespillerne for øvrig fikk rosende omtale for sine sceneprestasjoner. Forfatteren av det samme teaterhistoriske verket finner grunn til å tro at Kolstad og hennes senere ektemann Poul Olsen, med kunstnernavnet «Boiflin», må ha vært de mest talentfulle av denne første skuespillerstaben. 
Senere var hun ansatt ved Christiania Theater i Christiania til 1830, som var det året hun døde.
Trygve Lange-Nielsen

Biografi

Han vokste opp på Frogner i Oslo sammen med sin far, aktuar Fredrik Lange-Nielsen og sin mor Laura (født Stang-Lund). Hans bestefar på morssiden var den kjente forsvarsadvokaten og statsråden Fredrik Stang Lund. Skuespilleren Mette Lange-Nielsen var hans søster.
Han var bosatt i Oslo og gift med forfatteren Sissel Lange-Nielsen (født Aabel Herlofsen). Ekteparet fikk tre barn, deriblant skuespilleren Nicolay Lange-Nielsen.

Utdannelse og praksis

Trygve Lange-Nielsen tok examen artium i 1940. På grunn av krigsutbruddet dro han til en slektning i Porsgrunn og tok teknisk fagskole der i 1941. I 1943 tok han første avdeling juridikum ved Universitetet i Oslo. Han deltok i Illegalt studentutvalg, som ble ledet av Alf Nordhus, høsten 1943. Etter massearrestasjonene av studenter i november 1943 dro han til RIngerike for å unngå arbeidstjeneste. Han arbeidet som fløter og tømmerhugger ved Heggelivann i seks måneder, og flyktet så til Sverige og meldte seg for politistyrkene som var under oppbygging der. Da krigen var over fortsatte han jusstudiene og i 1947 tok han andre avdeling jus; den gangen bestod det juridiske embetsstudiet av kun to avdelinger. Som ferdig jurist dro han til Wisconsin i USA og studerte videre i seks måneder. Da han kom hjem til Norge var han sekretær i Justisdepartementet i seks måneder. Så ble han dommerfullmektig i Molde i 14 måneder, etterfulgt av 16 måneder som dommerfullmektig i Asker og Bærum. Deretter ble han ansatt som fullmektig hos Regjeringsadvokaten i 1951, og ble dernest advokat samme sted. Etter mange år hos Regjeringsadvokaten, startet han privat advokatpraksis som han drev i tre-fire år.
Han fikk stipend for å studere i Paris og Grenoble, og fordypet seg under dette utenlandsoppholdet i erstatnings- og forvaltningsrett. I 1972 ble han utnevnt til dommer i Eidsivating lagmannsrett. Han forble lagdommer til han gikk av med pensjon i 1991. Som pensjonist ble han utnevnt til ekstraordinær lagdommer fra 1991 til 1993, deretter var han ekstraordinær byrettsdommer fra 1993 til 1995.
Parallelt med advokat- og dommergjerningen virket han også som foredragsholder og foreleser i mange år.

Arbeid for gjenopptakelse av incestsaker

I 1999 leste Trygve Lange-Nielsens Hans Kringstads bok Bjugn-formelen om Bjugn-saken. Lange-Nielsen ble svært engasjert, og han tok til å undersøke domstolprotokollene ved lagmannsrettene i perioden 1988 til 1993. Der fant han en rekke incestsaker som var ført for lagmannsrettene, der sakkyndige fra Aker sykehus var ført som vitner, og der disses uttalelser syntes å ha vært avgjørende. På eget initiativ tok han kontakt med de som var dømt i disse sakene.
Han fikk frifinnelse i 13 utuktssaker som var pådømt i perioden 1988 til 1993.
I 2003 sendte NRK TV et dokumentarprogram om Trygve Lange-Nielsen med tittelen Den angrende dommeren. Programleder for dokumentaren var Arild Aspøy.
Oslo Golfklubb

Oslo Golfklubb er en golfklubb ved Bogstadvannet på Bogstad i Oslo. Klubben ble grunnlagt i 1924 som den første golfklubben i Norge. Banen åpnet året etter. Etter 2007-sesongen ble banen stengt for oppgradering, og åpnet igjen våren 2009.
På begynnelsen av 1920-tallet kom skipsrederen Ragnar Halle tilbake til Kristiania etter et lengre utenlandsopphold, der han hadde fått interesse for golfspillet. Han skisserte opp en bane, og det ble opprettet en arbeidskomité for opprettelse av en golfbane. I juni 1924 mottok denne komiteen et tilbud fra grunneier Westye Egeberg på Bogstad gård om leie av 150 mål sør for Bogstadvannet. Få dager senere, 13. juni, ble det avholdt en konstituerende generalforsamling der Kristiania Golf Klub ble dannet. En av de første ansettelsene var skiløperen Johan Grøttumsbråten fra Sørkedalen, som ble ansatt som baneformann og assisterende greenkeeper.
De første hullene var snart klare, samtidig som banen ble utvidet etterhvert som økonomien tillot det. Etterhvert kunne klubben ta seg råd til å anskaffe ytterligere mark, blant annet Himstadjordet, der Bogstad Camping nå ligger. Der lå det tre hull, som var i bruk frem til okkupasjonen, da tyskerne satte opp flere brakker der. Etter krigen ble det ansett at området var ubrukbart til golf, og det ble anskaffet ny mark langs Ankerveien.
Det nåværende klubbhuset ble oppført i 1935. Frem til da hadde en ombygd låve, Bjerkoddlåven, fungert som klubbhus. Denne låven brant ned under andre verdenskrig.
Oslo Golfklubb var i 1948 grunnleggende medlem av Norsk Golfforbund, senere Norges Golfforbund, sammen med Borregaard Golfklubb, Høsbjør Golfklubb og Bergen Golfklubb. Klubbens innflytelse i forbundet var stor. Fra 1948 til 1956 telte klubbmesterskapet i Oslo GK også som Norgesmesterskap. I 33 av de første 50 årene i forbundets historie var lederen av golfforbundet Oslo-medlem.
Lezhi

Lezhi (kinesisk: 乐至县; pinyin: Lèzhì Xiàn) er et fylke i byprefekturet Ziyang i provinsen Sichuan i Folkerepublikken Kina. I 1999 hadde det 870.311 innbyggere.

Kulturminner

Det tidligere hjemmet til den kommunistiske marskalken og politikeren Chen Yi (Chen Yi guju 陈毅故居) har siden 2006 vært oppført på listen over kulturminner i Folkerepublikken Kina.

Samferdselen

Kinas riksvei 319 fører gjennom fylket. Riksveien begynner i Xiamen i Fujian, løper nordvestover gjennom provinsene Jiangxi, Hunan, og Chongqing, til den ender opp i Chengdu, hovedstaden i provinsen Sichuan.
Vannes

Historie

I antikken klarte innbyggerne i Vannes med stort hell å stå i mot den romerske invasjonen leda av Julius Cæsar, og disse innbyggerne var faktisk grunnlaget for stammen en følger i teigneserien Asterix. De var og flinke sjømenn, og hver gang de ble trua reiste de til sjøs. 
Cæsar så at han måtte dominere de omliggende sjøområdene om han noen gang skulle legge dem under seg. Han allierte seg med nabostammen Namnete (som har gitt navn til byen Nantes) for å oppnå denne fordelen, og klarte å erobre byen. Under romersk styre var Vannes kjent som Darioritum.
Bispedømet Vannes ble oppretta på 400-tallet. Rådet i Vannes ble holdt her i 461. Den første historiske herskeren av Vannes var Waroch.
Hamburger Hafen kraftverk

Hamburger Hafen kraftverk var et varmekraftverk i havneområdet i delstaten Hamburg i det nordlige Tyskland. Det hadde en installert produksjonskapasitet var 235 MW, fordelt på 2 blokker. 
Anlegget ble påbegynt omkring 1971 og stod ferdig i 1981. I dag er anlegget stengt ned. Brenselkilden var kull og råolje. Operatør var energiselskapet Vattenfall.
PostNord

Logistikkvirksomheten

Konsernets logistikkvirksomhet besto tidligere av 16 selskaper i Norden. I 2013 ble denne delen samlet under en felles merkevare, med navnet PostNord Logistics, denne endret navn til PostNord i 2014.
PostNord har terminaler i Tyskland i tillegg til 5000 servicepunkter og 120 terminaler rundt om i Norden.

Logistikkvirksomheten i Norge

Inntil 2014 var Tollpost Globe den norske delen av virksomheten. Selskapet ble etablert i Norge i 1926 under navnet Tollpost for å gjennomføre fortolling og distribusjon av pakker fra utlandet. Gjennom fusjonen med biltransportselskapet Globe, som hadde blitt etablert i 1951, fikk selskapet navnet Tollpost/Globe, senere skrevet Tollpost Globe.
Før Tollpost Globe ble kjøpt av svenske Posten AB var selskapet blant annet eid av det danske rederiet DFDS.
Tollposts opprinnelige logo var en T i en sirkel. Oslo Sporveier begynte å bruke en tilsvarende logo og fikk beholde denne mot å betale en erstatning til Tollpost. Globe hadde brukt en blåfarget logo, mens Tollpost opprinnelig hadde brukt sort og rødt. I 1976 fikk selskapet navnet Tollpost/Globe AS og logoen med en grind/tellemerke oppstod. Samtidig ble firmafargene gult og grønt valgt. Selskapet gikk over til en blå firmafarge etter årtusenskiftet.
I 2012 ble Eek Transport, Harlem Transport AS, Mereco AS og Byrknes Auto AS fusjonert inn i Tollpost Globe.
Robert Seholt

Robert Seholt er en dansk musiker, komponist og pianist, som virket i Odense i Danmark på 1950-tallet. Han var aktiv som musiker, kapellmester, og pianopedagog i Vestfold på 1960-tallet. Tilknyttet Vestfold symfoniorkester. Seholt ble mottaker av Stokke kommunes kulturpris i 1977.
Euscorpius

Utseende

Nokså små (gjerne 30-50 mm), middels kraftige skorpioner med kraftige pedipalper (klør). Kroppen er temmelig jevnbred, halen kort og tynn med et temmelig slankt broddsegment (dermed også små giftkjertler).

Levevis

Disse skorpionene finnes gjerne i tørre, åpne områder, for eksempel maquis.

Farlige arter

Ingen av artene er regnet som farlige for mennesker. Stikket fra den utbredte arten Euscorpius flavicauda er beskrevet som "mindre enn et nålestikk".

Utbredelse

Slekten finnes i familien Euscorpiidae som er den artsrikeste skorpiongruppen i Europa, der det er funnet 14 arter i denne slekten. Én art har etablert bestander så langt nord som det sørlige England, disse skal være verdens nordligste frittlevende skorpioner. Slekten er utbredt i Sør- og Mellom-Europa og er ellers funnet i Nord-Afrika og i den asiatiske delen av Tyrkia.
Dolores Ibárruri

Bakgrunn

Ibárruri ble født i Somorrostro-dalen i Baskerland. Hun vokste opp i en gruvearbeiderfamilie i byen Gallarta.
20 år gammel ble hun gift med den revolusjonære sosialistiske gruvearbeideren Julián Ruiz Gabiña. De fikk seks barn, hvorav fire døde kort tid etter fødselen. Hennes eneste sønn Rubén døde i slaget om Stalingrad, hvor han kjempet for de sovjetiske styrkene.
I 1921 var hun utsending til den første partikongressen i det spanske kommunistpartiet (PCE).
På 1930-tallet ble hun skribent for partiavisa Mundo Obrero. Under framveksten av den andre spanske republikken fra 1931 flyttet Ibárruri til Madrid hvor hun til slutt ble fast redaktør for avisa. Hun ble arrestert for første gang i september 1931 og hun ble satt i fengsel sammen med andre vanlige lovbrytere og kriminelle som hun overtalte til å begynne med en sultestreik for friheten til alle de politiske fangene som hadde blitt fengslet under regimet som den andre spanske republikken hadde ført med seg.

Antifascist og feminist

I 1933 var hun med på å opprette kvinneorganisasjon Mujeres Antifascistas som ønsket velkommen alle kvinners motsetninger til fascisme og krig. I november 1933 reiste hun til Moskva som representant for det 13. plenum i eksekutivkomiteen i Den kommunistiske internasjonale. Der holdt hun flere foredrag om hvilken fare som fascismen utgjør for verden og trusselen om en nært forestående verdenskrig.
I 1934 deltok hun på det første verdensomspennende kvinnekonferansen, Worldwide Meeting of Women, som var imot krig og fascismen (Rassemblement Mondial des Femmes contre la guerre et le fascisme) som ble holdt mellom den 4. og den 7. august i Frankrike. Dette møtet ble ledet av Gabrielle Duchêne som var president i den franske grenen av Kvinners internasjonale liga for fred og frihet.

Etter borgekrigen

Etter avslutningen på den spanske borgerkrigen og hennes påfølgende eksil fra Spania, ble hun utnevnt til generalsekretær i sentralkomiteen i det spanske kommunistpartiet. Dette var en posisjon som hun holdt i 18 år mellom 1942 og 1960. Etter Francisco Francos død i 1975 dro hun tilbake til hjemlandet, og i 1977, i Spanias første frie valg etter at demokratiet hadde blitt gjeninnført, ble hun valgt inn i det spanske parlamentet.
Ibárruri regnes også som en av grunnleggerne av eurokommunismen. Sammen med Santiago Carrillo hadde hun gitt ledelsen i Sovjetunionen beskjed om at PCE ikke ville komme til å akseptere en invasjon av Tsjekkoslovakia. Da Sovjetunionen invaderte Tsjekkoslovakia i 1968 fordømte PCE det sovjetiske kommunistpartiet offentlig. Det ble starten på en prosess der mange av Europas kommunistpartier hevdet sin uavhengighet fra Sovjetunionen.
Ibárruri døde i 1989 av lungebetennelse.

Kuriosa

Den 18. april 1933 oppdaget den sovjetiske astronomen Grigoriy N. Neujmin en asteroide som han ga navnet «1277 Dolores» etter Dolores Ibárruri.
Freak show

Freak show, på norsk også skrevet freakshow (av engelsk freak som betyr vanskapning), er en type underholdning der man mot betaling viser fram mennesker eller dyr med forskjellige fysiske funksjonshemninger og uvanlige kroppslige framtoninger. Slike framvisninger eller forestilinger forekom særlig i USA og Europa fra ca. 1840 til ca. 1970, ofte i amerikanske sideshows, parallell- eller sideattraksjoner på tivoli og sirkus.
I dag har vi realityserier og TV-dokumentarer som viser annerledes mennesker, gjerne med kropper som vekker sterk fascinasjon.

Moderne freakshow

I dag finner de fleste i Vesten det respektløst å vise fram mennesker som kuriøse objekter. Det anses uetisk å lage underholdning av andres ulykke og utnytte problemene deres økonomisk som i enkelte av de gamle freakshowene. Noen mener også man kynisk spiller på publikums primitive nysgjerrighet. I en moderne velferdsstat forsøker man vanligvis isteden å støtte hjelpetrengende på ulike måter; slik skal de kunne leve selvstendige hverdagsliv i likeverd med andre og eventuelt fritt velge å opptre uten å være presset til det av nød.
Samtidig kan fjernsynsdokumentarer om merkelige kroppslige deformiteter og groteske handikap som både er frastøtende og fascinerende, betraktes som moderne freakshow og en videreutvikling av sjangeren. Det samme kan programmer om annerledes mennesker med ekstreme talenter og egenskaper, eller skandalepreget virkelighets-TV med håndplukkede eksentrikere. Enkelte hevder også at skjønnhetskonkurranser er en form for integritetskrenkende og nedverdigende fesjå der noen misbruker andres kropper for å tjene penger selv, og utøverne bare bedømmes etter utseendet og ikke som hele individer med indre kvaliteter.
Utstilling av mennesker har også foregått i over 100 år i Norge, og er beskrevet i boka av Herman Berthelsen: Skjeggete damer og siamesiske tvillinger, Cappelen 2002
Elefantkirkegård

Elefantgravplass er et sted, ifølge legenden, eldre elefanter instinktivt drar til når de oppnår en viss alder. Elefantene dør på disse stedene helt alene, langt unna de andre elefantene.
I et forsøk på å finne årsaken til at så mange elefant-skjeletter er blitt oppdaget på samme sted er grunnlag for mange ulike teorier om mytens opprinnelse. En teori har fokus på elefantenes oppførsel i perioder da det finnes lite mat, og at sultne elefanter samles på samme sted hvor det finnes mye mat, og at mange elefanter senere dør på disse stedene. I en episode av TV-serien The X-Files – "Fearful Symmetry", som dreier seg om en mystisk usynlig elefant – refereres det til begrepet elefantgravplass som et faktum.
Finlandstatarer

Finlandstatarene er en nasjonal minoritet i Finland, tilhørende folkegruppen tatarer. Gruppen omfatter totalt ca 800 personer. Deres religion er islam.
Deres hovedorganisasjoner er den finske islamske forsamlingen (Finlandiya Islam Cemaati, grunnlagt i 1925), Föreningen för finska turkar (Finlandiya Türkleri Birligi, grunnlagt i 1935) og sportsklubben Yolduz (grunnlagt i 1945).
De første tatarene i Finland var antagelig fra den russiske armé og bosatte seg der mellom 1808 og 1809; mesjtsjerjakiske grupper flyttet senere inn mellom 1870 og 1920 fra en gruppe på ca 20 landsbyer i Sergatsj-området i Nizjnij Novgorod oblast ved elven Volga, sørøst for byen Nizjnij Novgorod.
De som bosatte seg i Vyborg i Karelen flyttet til det vestre Finland da Viborg ble erobret av Sovjetunionen under fortsettelseskrigen i 1944.
Fra 1948 til 1969 var det en tatarisk grunnskole (Türk Halk Mektebi) i Helsingfors, som delvis ble støttet av den islamske menighet og dels av Helsingfors by. Om lag halvparten av undervisningen var på finsk og halvparten på tatarisk. Da det finske skolesystemet på 1970-tallet gjennomgikk en del reformer førte dette til at skolen ble ansett ulønnsom på grunn av det lave antallet elever og vilkårene for statsstøtten dermed ikke lenger var oppfylt. Siden da har den islamske menigheten i høst- og vårterminene, etter skoletid, tilbudt regelmessig undervisning i tatarske språk, kultur, religion og historie, med tatarsk som undervisningsspråk. En tatarsk barnehave har bestått siden 1950-tallet. Sommerkurser i tatarsk holdes i Kyrkslätt i Nyland.
Xavier Vallat

Biografi

Xavier Vallat vokste opp i en konservativ, katolsk familie, og sluttet seg i sin ungdom til Action française. Han ble såret under første verdenskrig, og mistet venstre ben og høyre øye. Vallat ble i 1919 medlem av Frankrikes nasjonalforsamling, hvor han satt fram til 1924, samt fra 1928 til 1940. Fra 1936 av satt han som representant for det høyrerepublikanske og republikanske Fédération républicaine.
På 1930-tallet var Vallat en framtredende representant for den katolske, antisemittiske høyrefløyen innen fransk politikk. Vallat hevdet at jøder, protestanter og frimurere var delaktige i en omfattende konspirasjon mot de franske katolikkene. Han var en hengiven motstander av liberalisme, sosialisme og kommunisme, og hadde antityske følelser, til tross for at han hadde fascistiske sympatier.
I juni 1936 ble den jødiske sosialisten Léon Blum fransk statsminister. Vallat kom til ved flere tilfeller å angripe Blum med antisemittiske bemerkninger.

Vichyregimet

Tyskland okkuperte Frankrike i juni 1940. Vallat møtte da Philippe Pétain og Vichyregimet, som kollaborerte med Tyskland. Mars 1941 ble Vallat utpekt til generalkommisær for jødiske spørsmål, noe som innebar gjennomføring av de antijødiske lovene stiftet av Pétains regjering. Vallat overvåket ariseringen av den franske økonomien og undervisningssektoren. Adolf Eichmanns representant i Frankrike, Theodor Dannecker, forsøkte å presse Vallat til å innføre antijødiske lover lik de man hadde i Tyskland, samtidig som at initiativet skulle virke å ha kommet fra Vallat og Vichyregimet uten tysk innblanding. Vallat var imidlertid ikke villig å gå tyskernes ærend.
I egenskap av fransk patriot rettet Vallat skarp kritikk mot den, slik han anså det, altfor strenge okkupasjonsmakten. Den tyske ambassadøren, Otto Abetz, krevde da at Pétain skulle avskjedige Vallat, hvilket skjedde mai 1942. Vallat fortsatte midlertid å støtte Vichyregimet.

Etter andre verdenskrig

Vallat ble stilt for retten desember 1947. Han beneket ansvar for deportasjonen av franske jøder, og hevdet at hans lovgivning i realiteten hadde redde mange jødiske liv. Han hevdet videre at Vichyregimets antijødiske lover var stiftet på ordre fra Tyskland. Vallat ble dømt til ti års fengsel, da retten tok hensyn til Vallats innsats for Frankrike under første verdenskrig. Vallat ble løslatt under betingelser i 1949, og ble benådet i 1954. Han opprettholdte sin antisemittiske agitasjon, og var fra 1962 til 1966 redaktør for den nasjonalistiske avisen Aspects de la France.
Ravneberget (Færder)

Ravneberget er en ås og det høyeste punktet på øya Midtre Bolærne i Færder kommune i Vestfold. Det befinner seg vest på øya og har en høyde på 39 meter over havet.
På Ravneberget er det ei gravrøys fra bronsealderen/jernalderen som har status som freda kulturminne.