google/wiki40b huggingface dataset:
Transvaals skrekk

Transvaals skrekk (engelsk: The Terror of the Transvaal) er en Disney-tegneseriehistorie skrevet og tegnet av Don Rosa. Første opptreden var i Uncle Scrooge i 1993. Dette er kapittel 6 i Skrue McDucks liv og levnet. Historiens tidsrom er: 1887

Handling

Skrue er nå i Afrika. Han prøver å finne en gullgruve, som han skal ha bare for seg selv. Skrue redder en fyr på en gal okse, som får sitte på kjerra hans. De slår leir, tenner bål, og overnatter der. Når Skrue våkner, er alt sammen borte. Det viste seg at mannen var en tyv, og han har stjålet alt, til og med bålet… før Skrue vet ordet av det, blir han forfulgt av en løve, elefant, gepard, nesehorn, sebra, hyene, og mage flere ville dyr. Han tenker på tyven, og blir så sint at han skremmer bort alle dyrene, og temmer løven med et fryktelig brøl.
Han drar tilbake til byen på løven, for å finne skurken som stal kjerra hans. Når Skrue finner tyven, blir det månelyst! Han sender han direkte til fengselet, etter hevn selvfølgelig. Han drar videre på reisen. Han er fast bestemt på at han skal bli en rik mann en dag, selv om han har møtt mange fiender på reisen. Wiskervillene i Skottland, B-gjengen fra Mississippi, skumlegutta fra den ville vesten… og personen som stjal alt Skrue hadde… Gullbrand Gråstein!

Barks-kjennetegn

- "På jakt etter gull" (DD nr. 52/1959 og nr. 2/1960)
- "Gullfeber på månen" (DD nr. 18-19/1965)
- "Onkel Skrue får en konkurrent" (DD nr. 10-12/1961)
- "Safari i Afrika" (DD nr. 45-47/1966)
Quoin Point fyr

Quoin Point fyr (afrikaans: Quoin Pointvuurtoring) er et fyr ved Quoin Point ved Kapps sydkyst ved Danger Point og Kapp Agulhas i Sør-Afrika omtrent tre kilometer syd for Die Dam.
Fyret ble reist i 1955. Det er 22 meter høyt og består av firkantede, pyramideformede stålskjelettårn med et rød- og hvitstripet diamantformet dagmerke og et toetasjers fyrtårnsvakthus som er malt hvit.
Lindex

Lindex er en svensk motekjede med butikker i Norden, Estland, Latvia, Litauen, Russland, Sentral-Europa og Midtøsten. Lindex selger damekonfeksjon, dameundertøy, barneklær og kosmetikk.

Historie

I 1954 åpnet Ingemar Boman og Bengt Rosell undertøysbutikken «Fynd» i Alingsås. Raskt etter overtok grunnleggerne forretningen «Lindex» i Göteborg som etter hvert gav navn til de etterfølgende butikkene. I løpet av sekstitallet fikk undertøyssortimentet utvidet til dameklær, spesielt jumpers og bluser. Virksomheten ekspanderte og den første Lindexbutikken ble åpnet i Norge.
I løpet av syttitallet fortsatte Lindex å vokse i Sverige og Norge. Sortimentet ble utvidet til å inkludere kjoler og bukser, og dessuten barneklær. Åttitallet innebar store forandringer for Lindex, med stor ekspansjonen og stort sett all tekstilproduksjonen ble flyttet utenlands. Kjeden prøvde ut nye markeder, som Danmark, Storbritannia og Finland, men mot slutten av åttitallet ble virksomheten fokusert til Sverige, Norge og Finland. I 1993 åpnet de sitt første produksjonskontor i Hongkong og begynte å jobbe med inspeksjoner for å kontrollere at leverandørene ikke benyttet seg av barnearbeid.
Lindex innledet en storsatsing på 2000-tallet. De utvidet østover, og startet sin ekspansjon i Sentral-Europa gjennom å åpne butikker i de baltiske landene og i Tsjekkia. Det finske børsnoterte selskapet Stockmann kjøpte Lindex i 2007 og tok kjeden inn i det russiske markedet Den første Lindexbutikken åpnet i St. Petersburg i 2008. I tillegg startet man franchisevirksomhet i Midtøsten. Mot slutten av det første tiåret av 2000-tallet er Lindex en av Nord-Europas største motekjeder, med cirka 360 butikker og en omsetning på 5 milliarder.
Shy Brothers

Shy Brothers er to iransk-kanadiske trance-technoprodusenter og dj-er fra Vancouver i Canada. De er søsken og heter Mike Shir (persisk: مایک شیر) og Benjamin Shir (persisk: بنیامین شیر).  
I 2007 kom "Midnight Funk" ut, som ble suksess verden over. Låten nådde andreplassen på Juno Records og fikk fire stjerner i magasinet ”IDJ”.
Vetland skole

Historie

Fra 1916 tilbød Oslo kommune hørselshemmede å gå i egne klasser på Ila skole, i såkalte hørselsklasser. I 1974 ble disse klassene organisert som en egen skole, kalt Skolen for hørselshemmede. I 1991 flyttet denne skolen til Oppsal i Oslo, og fikk høsten 1993 sitt nåværende navn, Vetland skole.
Air Force Cross (USA)

Utforming

Air Force Cross består av et bronsekors, som i midten har en forgylt amerikansk ørn med utslåtte vinger satt på et rundt, skyformet motiv. Ørnen er omgitt av en grønnemaljert laurbærkrans.
Utmerkelsen er opphengt i et medaljebånd og bæres på brystet. Båndet er lyst blått med smale kantstriper i rødt og hvitt. Gjentatt tildeling av Air Force Cross til samme person markeres med eikeblad i bronse eller sølv på båndet.

Tildeling

Air Force Cross tildeles personell som tjenestegjør i USAs luftforsvar og som utmerker seg i kamp ved ekstraordinært heltemot i operasjoner mot fienden. Inntil innstiftelsen av Air Force Cross ble luftforsvarspersonell dekorert med Distinguished Service Cross, en utmerkelse opprinnelig bestemt for soldater i hæren.
REC Silicon

Virksomhet

REC Silicon har silisiumproduksjon i Moses Lake i delstaten Washington og i Butte i Montana, USA. Med 2300 medarbeidere globalt omsatte REC for mer enn 7 milliarder kroner i 2012 og rapporterte EBITA på NOK 360 mill. Wafer-, celle- og solcellepanelproduksjon i Singapore som fra 2013 inngår i REC Solar er også med i disse tallene.

Historie

Selskapet ble etablert i 1996 under navnet Fornybar Energi AS. REnewable Energy Corporation (REC) ble dannet etter en fusjon i september 2000 mellom ScanWafer AS, SolEnergy AS og Fornybar Energi AS.
I 2002 startet REC ScanCell i Narvik produksjon av multikrystallinske solceller for søsterselskapet REC ScanModule i Glava, Arvika. REC Wafer var verdens største produsent av multikrystallinske wafere med fabrikker i Glomfjord og Herøya. I 2008 og 2009 ble det åpnet to fabrikker for multikrystallinske wafere på Herøya. Fabrikkene på Herøya og i Glomfjord ble lagt ned i 2012. REC Wafer gikk konkurs i 2012.
Byggingen av fabrikken i Moses Lake startet i 1983 i regi av Union Carbide Corp. Denne fabrikken ble kjøpt av Komatsu Ltd. i 1990 som dannet selskapet Advanced Silicon Materials Inc (ASiMI). I 1996–98 bygde Komatsu en ny fabrikk i Butte og utvidet Moses Lake-fabrikken. I 2002 dannet Komatsu og REC en samarbeidsavtale med selskapet Solar Grade Silicon (SGS) med Moses Lake-fabrikken som viktigste eiendel. I august 2005 overtok REC hele SGS og 75 prosent av ASiMI.
Selskapet ble notert på Oslo Børs 9. mai 2006. Gründeren Alf Bjørseth hadde solgt seg ut for 900 millioner i forkant av børsnoteringen. Den største eieren etter børsnoteringen var Orkla ASA. 
I 2013 ble Renewable Energy Corporation delt i to. Renewable Energy Corporation skiftet navn til REC Silicon ASA og fortsetter som silisiumprodusent. Solardivisjonen ble solgt ut til det børsnoterte selskapet REC Solar ASA OSE: RECSOL. Selskapet produserer multikrystallinske wafere, solceller og solcellepaneler, samt jobber med prosjektutvikling av solsystemer i markedet. Solcelleproduksjon foregår ved et integrert produksjonskompleks i Singapore, hvor wafere, solceller og solcellepaneler produseres på samme lokasjon. Fabrikken i Singapore ble ferdigstilt i 2010 og er en av verdens største integrerte produksjonsenheter i solindustrien. Lokasjonen er Tuas View, som er 30 minutter fra sentrum vest for Singapore.
Murom

Historie

På 800-tallet markerte byen den østligste bosetningen av slavere på området til det finsk-ugriske folket kalt muromere. Den russiske første krønike nevner den så tidlig som 862. Den er dermed en av Russlands aller eldste byer. 
Mellom 1010 og 1393 var den hovedstad i et separat fyrstedømme, og blant fyrstene i Murom var Sankt Gleb, som ble myrdet i 1015 og kanonisert i 1071, Sankt Konstantin av Murom, og helgenene Peter og Theuronia. Den var også hjemby for Ilja Muromets, en av de mest feirede østslaviske episke helter.

Severdigheter

Frelserklosteret, et av Russlands eldste, ble først nevnt i 1096, da Oleg av Tsjernigov beleiret det og drepte Vladimir Monomakhs sønn Izjaslav, som er gravlagt i klosteret. I 1552 besøkte Ivan den grusomme klosteret, og han fikk oppført en steinkatedral, som senere også fikk selskap av andre kirker. 
Treenighetsklosteret, hvor relikviene av helgenene Peter og Theuronia er utstilt, inneholder en vakker katedral (oppført 1642-43), Kazankirken (1652), et klokketårn (1652), en trekirke til St. Sergej, og steinmurer. 
Forkynnelsesklosteret ble grunnlagt under Ivan den grusomme for å huse relikviene til lokale fyrster, og inneholder en katedral fra 1664. De to sistnevnte katedralene, som sannsynligvis er oppført av de samme mestrene, har mye til felles med Gjenoppstandelseskirken (1658) i byens sentrum. Ganske forskjellig fra disse er derimot de teltformede kirkene til Kozma og Damian, bygget i 1565 ved bredden av Oka til minne om den russiske erobringen av Kazan.
Etorofus

Utseende

Middelsstore, slanke, gukbrune og svarte trebukker. Kroppsformen er spoleformet, bredest i midten og ganske mye avsmalnende forover og bakover. Antennene er svarte, oftest litt kortere enn kroppen. Hodet er noe snuteformet forlenget. Pronotum er klokkeformet sett ovenfra. Dekkvingene er avsmalnende bakover, mer eller mindre gulbrune. Beina er svarte, middels lange og tynne.

Levevis

De aller fleste blomsterbukkene har larver som lever i død ved, men det finnes også enkelte som lever i urter, i nedfalne kongler etc. Ingen angriper levende planter. De voksne billene, som oftest er aktive midt på sommeren, besøker gjerne blomster, særlig skjermplanter og andre planter med hvite, åpne blomster. Dette gjelder dog ikke alle artene. Blomsterbukkene er livlige insekter i motsetning til de fleste andre trebukker som virker ganske trege.

Utbredelse

Slekten har en to-delt utbredelse: i vest i Europa inkludert den asiatiske delen av Tyrkia, i øst i Øst-Sibir og Japan.
Væla (Soknedalen i Ringerike)

Væla er ei lita elv som renner ut i Sogna ved Jonsrud i Ytre Soknedalen, et lite stykke vest for Veme i Ringerike kommune. Elva har utspring fra Nedre Vælsvannet og renner sørover. Den krysser under Bergensbanen og riksvei 7 like før den renner sammen med Sogna.
Chen Gongbo

Biografi

Chen Gongbo studerte ved Pekinguniversitetet, deltok i Fjerde mai-bevegelsen og studerte marxisme under Chen Duxiu. Chen Gongbo var en av grunnleggerne av Det kinesiske kommunistparti og tilstede på dets første partikongress i Shanghai i 1921, men gikk ut av partiet det påfølgende år. Han flyttet da til USA og tok mastergrad i økonomi ved Columbia University i 1925. 
Ved tilbakekomsten til Kina sluttet han seg til  Kuomintang (KMT) og ble leder for Departementet for bønder og arbeidere under Liao Zhongkai. Han ble regnet som tilhørende KMTs venstreklikk sammen med Wang Jingwei, som han utviklet tette politiske og personlige bånd til. Selv om han spilte en viktig rolle under Chiang Kai-sheks Nordekspedisjon, var han en sterk motstander av Chiang og støttet heller Wang da Chiang begynte å utøve diktatorisk makt. Han syntes særlig at det var urimelig av Chiang å fjerne Wang fra KMTs lederskap ved et militærkupp i 1926. 
Ikke desto mindre, i en periode med Chiang-Wang-samarbeid, ble han utnevnt til foretaksminister i Kuomintangs regjering i 1932-36. Noen av de fundamentale nasjonaløkonomiske tiltak han var med på å sette i verk i denne perioden, vedvarte under forskjellige kinesiske politiske regimer til 1970-årene.  Som leder for Kuomintangs Sichuan-avdeling var han med på å evakuere Kuomintangregjeringen til Chongqing etter utbruddet av Den annen sino-japanske krig.
Men Chen holdt klar distanse til Chiang Kai-shek, og etter at Wang Jingwei brøt med Kuomintang og etablerte kollaboratørregjeringen i Nanjing, fulgte Chen etter – trass i først å ha vært imot det. Chen fikk ledende stillinger i styret. Da japanerne nominelt overlot styret av Shanghai til kollaboratørregjerinen i november 1940, ble Chen utnevnt til borgermester der. Etter Wangs død i november 1944 overtok Chen som regjeringspresident. 
Ved krigsslutt flyktet Chen til Japan. Men snart etter den japanske kapitulasjon, allerede den 9. september 1945, ble det reist utvisningsbegjæring. Utvisningen fant sted den 3. oktober.
Under landsforræderirettssaken som fulgte der, forsvarte han seg heftig, blant annet med å peke på at han hadde nektet å gi etter for japanerne på en rekke områder og at han bare hadde handlet av lojalitet overfor sin venn Wang Jingwei. Da han ble dømt til døden tok han det med stor ro, og sa at «snart vil jeg bli gjenforent med Wang Jingwei i den neste verden». Han ble henrettet ved skyting i Suzhou i Jiangsu den 3. juni 1946.
Statsarkivet i Bergen

Statsarkivet i Bergen, Årstadvegen 22, er en del av Arkivverket og tar hånd om eldre arkivmateriale fra statlige organ på lokalt og regionalt nivå i Hordaland og Sogn og Fjordane. Institusjonen ble opprettet i 1885, og ble frem til 1919 kalt Stiftsarkivet i Bergen. Statsarkivet i Bergen hadde de geistlige arkivene fra Sunnmøre til 1929, og materiale for Rogaland til det ble opprettet eget statsarkivkontor i Stavanger i 1949.

Bygningen

Frem til 1921 holdt statsarkivet til i Klosteret 17 i skolebygningen Bethlehem. Sommeren 1921 flyttet statsarkivet til Årstad til en nyoppført bygning tegnet av arkitekt Egill Reimers.
Bygningen er oppført i stein og med tydelig inspirasjon fra eldre steinbygninger i Bergen og den er gitt en klosterpreg muligens inspirert fra den tidligere adressen, og av arkitektens arbeid med restaureringen av Selje kloster. I trappeoppgangen i en nisje er det plassert en St. Sunniva statue utført av Wilhelm Rasmussen, og malt av Axel Revold. Bygningen fikk i 1924 Houens fonds diplom for god arkitektur.

Andre verdenskrig

Under andre verdenskrig 1940-1945 ble arkivene (stort sett) flyttet ut, og bygningen brukt av de tyske okkupasjonsstyrkene som kontor for generalen for de tyske landstridskreftene (Herman Tittel 1940-1941, Bruno Ortner 1941-1942, Kurt Badinski 1942-1943, Hans Wagner 1943-1944, Karl von Beeren 1944 og Johann de Boer 1944-1945) på Vestlandet, for bykommandanturet og den tyske feltkrigsretten. Tyskerne tok mange bygninger på Årstad, og bygde et større bunkersanlegg, panservogngarasje og en brakke for det tyske militærpolitiet på tomten til statsarkivet.

Nybygging

I 1975 ble det oppført en konserveringspaviljong tegnet av arkitekt Peter Helland-Hansen på grunnmuren til Tyskerbrakken, og i 1992–1993 ble det bygd et magasintilbygg tegnet av arkitekt Hans Jacob Hansteen. Den samlede magasinkapasiteten er i 2005 om lag 15 000 hyllemeter. Nytt bygg med utvidet magasinkapasitet, nå med 34 000 hyllemeter, er fullført i september 2011 og rehabilitering og ombygging av bygget fra 1921, fullført høsten 2012.

Andre arkiv

I 2001 kom Lepraarkivene i Bergen, som er å finne ved Bergen byarkiv, Stiftelsen St. Jørgen, Norsk Medisinsk fødselsregister og Statsarkivet i Bergen, inn på UNESCOs liste «Memory of the World».
Vital Designs

Vital Designs er et musikkalbum med Tony Mills, utgitt i 2008.
Centre for Earth Evolution and Dynamics

Senter for Jordens utvikling og dynamikk (engelsk: Centre for Earth Evolution and Dynamics, CEED) utforsker de store sammenhengene mellom jordas sfærer, i form av vekselvirkningene som foregår mellom atmosfæren,  jordskorpen, den øvre mantel, den nedre mantel og helt inn til områder nær jordas kjerne. Senteret ble opprettet med den dristige arbeidshypotesen at massive vulkanutbrudd, endringer i klimaet på jorda og masseutryddelse av arter gjennom tidene, indirekte henger sammen med prosesser som foregår i den nederste delen av mantelen. Senteret tar også denne dynamiske forståelsen av jorda videre, og forsker på likheter og forskjeller mellom vår jordklode og andre steinplaneter og steinobjekter i vårt solsystem.  
CEED har status og finansiering som et Senter for fremragende forskning (SFF), gitt av Norges Forskningsråd for ti år (2013-2023). Oppdraget er å dokumentere arbeidshypotesen, og denne er nå er i ferd med å bli anerkjent i det internasjonale fagmiljøet. Dette krevende og omfattende forskningsprosjektet er organisert i seks forsknings-team, kalt Jordens miljøkriser, Jordens dynamikk, Jordens dype indre, Numerisk modellering og modellering av jorden, Jorden og naboplanetene, samt  Paleomagnetisme & bergartsmagnetisme, som er et nasjonalt laboratorium som skaffer viktige analysedata for senteret. 
CEED sin første senterleder var professor Trond H. Torsvik, som ledet senteret i perioden 2013-2016. Deretter overtok professor Carmen Gaina, med Trond H. Torsvik som nestleder. Senteret er organisert som en seksjon ved Institutt for geofag ved Universitetet i Oslo. Senteret har rundt 80 ansatte i heltids- eller deltids stillinger (rundt 55 årsverk), og med forskere fra nær 20 nasjoner.
CEED driver den Nasjonale Forskerskolen for Dynamikk og Utvikling av jorda og andre planeter (DEEP), som har finansiering fra Norges forskningsråd for perioden 2016 - 2023.
Fra og med 2018 deler CEED årlig ut Else-Ragnhild Neumann-prisen til en ung kvinnelig forsker som har gjort en betydelig innsats innen geofag. De nominerte skal være bosatt i Norge ved nominasjonstidspunktet, og det skal være maksimum syv år siden de oppnådde sin grad. Prisen er oppkalt etter Norges første kvinnelige professor, Else Ragnhild Neumann ved Universitetet i Oslo.
Coleford (Gloucestershire)

Beskrivelse

Byen er en av de eldste i distriktet. Den ble lite påvirket av kullgruvedriften i området på 1800- og begynnelsen av 1900-tallet, og er derfor svært forskjellig fra Cinderford, den eneste andre byen på samme størrelse i distriktet. Arkitekturen er for det meste georgiansk på overflaten; det dreier seg i de fleste tilfeller om fasader som er satt på eldre bygninger. Klokketårnet i sentrum var opprinnelig tårnet til en kirke som ble reist i 1821. I 1882 fant man at kirken var altfor liten, og en ny, St. John's, ble bygget i en åsside i utkanten av byen. Den gamle ble revet, men klokketårnet fikk stå. Den gamle markedshallen sto ved siden av tårnet til 1960-årene, da man valgte å rive flere eldre bygninger som ikke lenger tjente noe praktisk formål.
Da gruvene begynte å stenge i 1950-tallet klarte Coleford seg bedre enn mange andre steder i området, dels ettersom den aldri ble så avhengig av gruvedriften, og dels ettersom den som en eldre og mer etablert by hadde flere bein å stå på. Turisme er nå en svært viktig næringsvei. Det finnes også en stor fabrikk, som opprinnelig ble drevet av Beechams og som nå tilhører GlaxoSmithKline. Fabrikken er det eneste produksjonsstedet i Storbritannia for Ribena og Lucozade.
Byen har navn fra elven Cole, som møter en annen elv ved et naturlig krysningspunkt (en ford) i sentrum. Elven ble lagt i rør på 1800-tallet, men i 2001 åpnet man en strekning igjen.
Solabladet

Solabladet er en avis som blir utgitt i Sola kommune i Rogaland. Solabladet er eid av Nordsjø Media og er politisk uavhengig.
Avisen ble etablert 24. januar 1991. Avisen kommer ut torsdager på papir og hver dag på solabladet.no.
Redaktør (2017) er Helene Pahr-Iversen.
Hiroyuki Taniguchi

Landslaget

Hiroyuki Taniguchi ble tatt ut i japans tropp til Sommer-OL 2008.
Kunstløp under Asiatiske vinterleker 2003

Kunstløp under Asiatiske vinterleker 2003. Kunstløp var en av flere sporter under de femte Asiatiske vinterleker som ble arrangert i Aomori i Japan. Det var fire øvelser i kunstløp, single for menn og kvinner, parløp og isdans. Det var 45 utøvere fra sju nasjoner som deltok i kunstløpskonkurransene som ble avviklet i perioden 2. til 4. februar 2003. Japan ble beste nasjon med to gullmedaljer foran Kina også med to gull.
Landslag

Landslag er et lag, gjerne innenfor en sportsgren, som representerer et bestemt land utad, for eksempel ved idrettsarrangementer som olympiske leker, verdensmesterskap eller europamesterskap.
Eksempler på landslag er Norges herrelandslag i fotball og Norges kvinnelandslag i fotball.
Tillomimus

Utseende

En nokså liten, slank, brunlig trebukk. Antennene er rødlige og omtrent så lange som kroppen. Pronotum er rundet, nesten sirkelrundt sett ovenfra, men innsnevret ved roten. Dekkvingene er noe innsnevret i midten (lett timeglassformet), rundede i spissen, rødbrune med to lyse tverrbånd og svartbrun spiss. Beina er forholdsvis lange og tynne.

Utbredelse

Arten er bare kjent fra Fiji.
Den Norske Papirfiltfabrik

A/S Den Norske Papirfiltfabrik er en tidligere treforedlingsbedrift på Bragernes i Drammen, som eksisterte fra 1916 til 1979. Fabrikkanlegget lå i Drammen, men hovedkontoret lå i Oslo. Hovedproduktet var filt til bruk i papirmaskiner.
Firmaet ble grunnlagt 9. mars 1916 med en aksjekapital på 500 000. Filter er nødvendig i papirindustrien, men ble tidligere importert fra utlandet. Ingeniør Jens Gran tok derfor initiativet til å starte et norsk selskap for filtproduksjon. I det første styret satt ingeniør Jens Gran, N.O. Young Fearnley, overrettssakfører C.O. Lund, skipsreder E. Bruusgaard og fabrikkeier J.A. Larsson. I 1920 ble nesten alle aksjene overtatt av brødrene Alf og Nicolay Nissen Paus, og sistnevnte var administrerende direktør i perioden 1917–1929.
Under krigen var selskapet beslaglagt av okkupasjonsmakten fra 1941 og underlagt rikskommissariatets forvaltning. Det ble oppnevnt en tysk forvalter, men denne bodde i Tyskland og blandet seg lite i driften av selskapet.
Manolo Blahnik

Den «andre» Manolo

Det har vært en del forvirring i media rundt en blogger som kaller seg selv «Manolo», og har en blogg som han kaller «Manolo's Shoe Blog». Bloggeren omtaler seg selv i tredje person som «The Manolo», og diskuterer emner innen skredderyrket, samt at han av og til gjør narr av kjendiser. Han bidrar også med en ukentlig artikkel i Washington Post Express.
MS «Taiko»

Dekk og ramper

Skipet hadde tolv dekk, hvorav to heisbare. 
Tunge laster ble lastet på det forsterkede dekk 1 som hadde en kapasitet på 10 t/m². Dekk 4 hadde kapasitet til laster inntil 4 t/m². Aktre del av dekk 3 var forsterket og hadde kapasitet inntil 5 t/m².
Dekk 2B og 2C var heisbare. Dekk 5, 6, 7 og 8 var garasjedekk tilpasset biltransport med kapasitet på 0,4 t/m². 
Lasterampen var plassert i akterkant av dekk 3 på styrbord side med 38 graders innfallsvinkel. Rampen var 12,5 meter bred og hadde en kapasitet på 420 tonn. Rampene ombord hadde bredder som varierte mellom 11,5 og 3,2 meter.

I nyhetene

Skipet kom i medias fokus da det i desember 2013 ble kjent at det var chartret av det norske Utenriksdepartementet til transport av 1 000 tonn kjemiske våpen fra Lattakia i Syria til destruksjon på foreløpig ukjent sted. I tillegg til MS «Taiko» inngikk DFDS-skipet MS «Ark Futura» i operasjonen, sammen med orlogsskipene KNM «Helge Ingstad» fra Norge og HDMS L17 Esbern Snare fra Danmark. Operasjonen fikk navnet RECSYR. Skipet var på vei til hogging i Kina da Utenriksdepartementet så seg om etter ledige skip for Syria-oppdraget. Skipet ble hogd i 2016.
Brunflo

Brunflo er et tettsted i Östersund kommune i Jämtlands län i landskapet Jämtland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 3 890 innbyggere. Brunflo ligger cirka 16 kilometer sørøst for Östersund, i den indre delen av Brunfloviken i Storsjön, og er Jämtlands nest største tettsted.
Brunflo var tidligere en stasjonsby med tidstypisk bebyggelse. Stedet har utsikt over Storsjöbygden, med åkre, skog og sjø. Man kan reise til Brunflo med lokaltog eller buss fra Östersund. Det går også fjernbusser fra Sundsvall, Mora og Stockholm. Hovedveiene E45 og E14 passerer gjennom stedet.
Brunflo kirke og kastal (forvanskning av kastell) ligger like utenfor sentrum. Kastalen er et av det nordre Sveriges merkeligste byggverk fra middelalderen, spesifikt 1100-tallet. Under 1600-tallets mange kriger ble kastalen brukt som forsvarsverk. Dette var i 1644, da det raste kamper rundt kirken og lagmannsgården, som lå 500 m nord for kirken. Jämtlands lagmannsgård Hagnastadha er fra folkevandringstiden, og ble i middelalderen sete for alle lagmenn i Jämtland fram til 1645, da Jämtland ble et svensk landskap.
Den lokale industrien har i lang tid vært dominert av bryting av den lokale ordovisiske kalksteinen. Gusta Stenmuseum skildrer Brunflos tradisjon med bryting av kalkstein.