KW-linjen

KW-linjen var det viktigste forsvarsverket mot et tysk angrep inn i det sentrale Belgia i den innledende fasen av andre verdenskrig. Den fikk sitt navn etter sin geografiske posisjon mellom landsbyen Koningshooikt og byen Wavre, hovedsakelig langs elven Dijle. KW-linjen var blant de allierte kjent som Dijlelinjen, mens den hos de tyske troppene var kjent som Jernmuren. Linjen ble etablert på oppdrag fra det belgiske forsvarsdepartementet mellom krigsutbruddet i september 1939 og det tyske angrepet i mai 1940.
Linjen besto av et antall bunkere (for kommunikasjon og kamp), tankgraver, og stridsvognhindre i stål (blant annet Cointet-elementer, jernbaneskinner og tetraeder). Antitank(vann)graver som skulle fylles ved en eventuell invasjon var også en del av dette forsvarsverket.

Belgisk forsvarsstrategi i 1940

KW-linjen var en meget viktig del av de belgiske forsvarsverkene mot en mulig tysk invasjon. Hit, til den såkalte Weerstandsstelling (motstandslinjen), skulle franske og engelske tropper trekke fra Nord-Frankrike dersom Belgia ble angrepet. 10. mai 1940 var det totalt fem hovedposisjoner i Belgias strategiske forsvarsplan mot en mulig tysk invasjon.

Alarmlinjen

Denne linjens hovedoppgave var å oppdage og melde enhver grenseoverskridelse umiddelbart. Alarmlinjen lå langs grensene med Nederland (nederlandsk Limburg) og Tyskland. Linjen ble bemannet av teritorielle brigader fra Belgias Rijkswacht (polititropper) og utsendte mannskaper fra den fremskutte linjen. Når strategiske posisjoner som for eksempel broer måtte oppgis, skulle mannskapene trekke seg tilbake.

Den fremskutte linjen

Hovedoppgaven her var å teste hvor sterke de tyske troppene var og å yte motstand slik at man fikk tid til å bemanne dekningslinjen. Videre skulle hovedveiene blokkeres og gjøres ubrukelige. Denne linjen strakk seg langs grensen av Antwerpen til Arlon, via Maaseik. I Kempen fulgte den Kanalen Dessel-Turnhout-Schoten, den Kempiske kanal og den belgiske delen av Zuid-Willemsvaart. Linjen ble bemannet av Ardense Jagers (et tankregiment) og Grenswielrijders (sykkeltropper).

Dekningslinjen

Dekningslinjen ble bemannet av 14 divisjoner, det vil si mer enn halvparten av Belgias tropper. Linjen fulgte Albertkanalen og deretter elven Maas frem til byen Namur. Langs Albertkanalen lå det bunkere med to mitraljøser på høyde med vannets overflate med 600 meters mellomrom. Alle broene hadde blitt forberedt for sprengning, åkre ble satt under vann og tankhindre ble bygget.

Motstandslinjen

Dette er KW-linjen som mer nøyaktig strakte seg fra Koningshooikt i (Lier) via Leuven, Wavre og Gembloers frem til Rhisnes der den kom sammen med Namurs forsterkede fort. Denne linjen skulle forsvares sammen med franske og britiske styrker dersom Belgia ble angrepet av Tyskland.

Linjer i innlandet

Under disse faller blant annet linjen Wavre-Ninove som bestod av en uavbrutt samling tankhindre med bunkere, det nasjonale Bolnetwerk langs Gent-Terneuzenkanalen (som ikke var ferdigstilt), kystforsvaret og planlagte ødeleggelser langs grensen med Frankrike (Semois, Samber og Hainauts kanaler).

Linjens betydning for krigens forløp

Da tyske styrker iverksatte «Fall Gelb» den 10. mai 1940 (innledningen til slaget om Frankrike), viste KW-linjen seg verdiløs. De tyske panserstyrkene angrep gjennom Ardennene for å avskjære og omringe de allierte styrkene som hadde trengt inn i Belgia. Denne strategien resulterte i at også  Maginotlinjen var utmanøvrert og de tyske styrkene kunne trenge inn i Frankrike fra belgisk territorium. Utviklingen av krigsmateriell i mellomkrigstiden, spesielt av fly og panserkjøretøy, hadde medført at mobilitet var blitt langt viktigere enn de statiske befestningene som kunne hatt stor betydning under skyttergravskrig, ikke fikk noen avgjørende betydning på Vestfronten under 2. verdenskrig.