google/wiki40b huggingface dataset:
Målebord

Målebord er et gammelt måleinstrument for kartlegging av terreng. Prinsippet ble brukt av landmålere fra høymiddelalderen til midten av 1900-tallet i Norge. 
Første gangen målebordet er nevnt, er i 1551 i Abel Foullons "Usage et description de l'holomètre", publisert i Paris. Imidlertid, siden Foullons beskrivelse var av et komplett, fullt utviklet instrument, må det ha vært oppfunnet tidligere.
Det «moderne» målebordet ansees å være konstruert av den tyske kartografen Johann August Richter i 1610.
Instrumentet besto av en kvadratisk treplate som var festet på et stativ. Treplatens størrelse var typisk 1 alen x 1 alen, eller senere 60 cm x 60 cm. Tykkelsen på platen var typisk ca. 1 tomme, eller senere ca. 2,5 cm. For at treplaten ikke skulle endre fasong (slå seg) i fuktig vær, besto den av flere tynne lag tre som var limt i krysslag (senere kalt «kryssfinér»). 
Treplaten var festet på et stativ ved en anordning med 3 stillskruer, slik at den kunne stilles horisontalt. Horisonteringen ble foretatt ved hjelp av en libelle. Festeanordningen var laget i metall (en messinglegering). 
Stativet var laget i tre.
På treplaten ble det lagt en tegnefolie, eller papirark, som gjerne ble festet med klyper langs kanten av tegnebordet, og på denne ble det plassert en sikteanordning, fast montert på en linjal («diopterlinjal» eller «kikkertlinjal»).

Målemetode

Instrumentet ble plassert midt over et kjent punkt ved hjelp av en «loddgaffel» eller en loddsnor, og bordplaten ble orientert (dreid) ved å sikte mot et annet kjent punkt (f. eks. et kirkespir) ved hjelp av sikteanordningen, eller det ble foretatt orientering mot nord ved hjelp av et kompass. Treplaten ble så låst i denne posisjonen. Oppstillingspunktet var markert midt på tegnefolien. Deretter ble det siktet mot markerte punkter i terrenget som kunne gjenkjennes fra andre oppstillingspunkter, og det ble trukket streker mot disse punktene på folien langs linjalens kant. 
Ved å flytte instrumentet til andre kjente punkter, og foreta sikt mot de samme «ukjente» punktene, ble skjæringspunktene mellom disse strekene markert på kartet. På denne måten ble hovedpunkter tegnet direkte i kartet, mens målingen foregikk i marken. Dersom sikteanordningen også inneholdt en gradert skala for avlesning av vertikalvinkel, kunne også høyden på et tilsiktet punkt beregnes. Mindre markerte punkter, og skjønnsmessige koter ble inntegnet på grunnlag av skjønnsmessige vurderinger av landmåleren i marken. Kartet ble senere rentegnet på ny folie på landmålerkontoret.
I forbindelse med detaljerte kart i store målestokker (f.eks. ved anleggsmålinger), ville man også foreta avstandsmålinger med målebånd eller lignende fra oppstillingspunktet til de tilsiktede punktene, slik at nøyaktig posisjon av de innmålte punktene kunne tegnes direkte i kartet, uten å forflytte oppstillingen.
Connecticut

Geografi

Connecticut grenser i sør til Long Island-sundet, i vest til New York, i nord til Massachusetts og i øst til Rhode Island. Delstatens hovedstad er Hartford, og andre store byer er New Haven, New London, Norwich, Stamford, Waterbury, Danbury og Bridgeport.

Historie

Navnet «Connecticut» kommer fra et algonkinsk indiansk ord som betyr «stedet ved den lange elven» eller «ved den lange tidevannsbølge-elven». Connecticut er en av de opprinnelige tretten koloniene. De første europeerne som slo seg permanent ned i Connecticut var engelske puritanere fra Massachusetts i 1623. Deres første konstitusjon, de «fundamentale ordrene», ble adoptert 14. januar 1639 mens dagens konstitusjon, den tredje for Connecticut, ble innført i 1965. Den tradisjonelle forkortelsen for statens navn er «Conn». På grunn av en svindel i kolonitiden hvor fersken-steiner ble utgitt for å være muskat-nøtter, blir Connecticut kalt «the nutmeg state» (muskatstaten) og en innbygger fra Connecticut blir gjerne kalt en «nutmegger». 
De vestlige grensene til Connecticut har blitt dramatisk endret i tidens løp. Ifølge en avtale fra 1650 med nederlenderne, gikk den vestlige grensen nord fra den vestlige siden av Greenwich Bay «så sant denne linjen ikke kommer innenfor 16 km fra Hudson-elven». På den annen side gav Connecticuts opprinnelige kontrakt fra 1662 tilgang til alt land til det «sørlige hav», dvs. Stillehavet. Enighet med New York, en krig med Pennsylvania, kongressjonell intervensjon og salget av det vestlige området brakte staten til dagens grenser.
Fideliini

Utseende

Middelsstore, kraftige, hårete bier. De kan minne om honningbier. De er vanligvis kledt med ganske lange, lyse hår og virker derfor bleke på farge. Hunnene har ofte rader av lange hår på mellom- og bakbeina som kan minne om pollenkurvene hos andre bier, men disse brukes til graving, ikke til å frakte pollen.

Levevis

Fideliini bygger reir som er forgrenede ganger i løs jord eller sand. Hver gren ender i et kammer som kan inneholde opptil tre larver.

Utbredelse

Fideliini hører til på den sørlige halvkulen og er kjent fra det sørlige Afrika (slekten Fidelia) og fra Chile (slekten Neofidelia). Arten Fidelia ulrikei danner et unntak siden den lever så langt nord som Marokko.
Bay d'Espoir vannkraftverk

Bay d'Espoir vannkraftverk  er et vannkraftverk som utnytter et intrikat anlegg av demninger og kanaler omkring Victoria River og White Bear River i den østlige provinsen Newfoundland og Labrador, Canada. Anlegget ligger nær havet på østlige del av den rette sørkysten av øya Newfoundland. Det har en installert vannkraftkapasitet på 604 MW. fordelt på 7 turbiner med et fall (hydraulic head) på 176 meter. Operatør er selskapet Newfoundland and Labrador Hydro.
Årsproduksjonen er ca 2.567 GWt (2,37 TWt) elektrisk kraft. Totalt vannfall gjennom kaskade-komplekset er 320 meter.
Jules Levy

Biografi

15. august 1875 giftet han seg med Minnie Conway, de fikk to barn – en gutt og en jente, men Minnie og Jules ble imidlertid skilt i 1883. I 1885 giftet Jules seg med belgiskfødte Stella Corbett (f. juni 1863). De fikk tre barn; Louise M. Levy (f. august 1885, New York), Juliette Levy (f. februar 1895, New York) og Jules Levy Jr. (f. 8. januar 1889, New York).

Trivia

Jules Levy spilte med the Patrick Gilmore Band i forbindelse med åpningen av Brooklyn Bridge, 24. mai 1883.
Levy er antakelig en av de første kornettistene det ble gjort opptak av, allerede i 1880-årene gjorde han testopptak for the Edison Company. Senere gjorde han 15 opptak med Columbia Records og 23 opptak med the Victor Company.
Bigsbymedaljen

Bigsbymedaljen, Bigsby Medal, er en medalje som er delt ut siden 1877 av Geological Society of London. Prisen ble innstiftet av den britiske geologen John Jeremiah Bigsby (1792–1881). Den deles ut for framstående innsats vedrørende den amerikanske kontinentets geologi og mottageren må være under 45 år.
Medaljen, som avbilder en fossil pigghud, ble fra begynnelsen delt ut annen hvert år, men fra 2005 har blitt delt ut årlig. I 1965 ble den delt ut til to personer.
Izmajlovskijregimentet

Izmajlovskijregimentet (fullt navv Livgardens izmajlovske regiment) russisk: Лейб-гвардии Измайловский полк) var en russiskt infanterienhet innen den tsarrussiske krigsmakten.

Historie

Izmajlovskijregimentet ble oppsatt i 1730 av keiserinne Anna Ivanovna. Enheten var forlagt til St. Petersburg i Russland. Mellom 1735 og 1855 var monarken regimentssjef. Fra slutten av 1700-tallet ble regimentet tildelt mange odnodvortsi som soldater. Regimentet ble oppløst i og med den russiske revolusjon.
Montreux

Historie

Det har bodd folk i området siden yngre bronsealder. Montreux ligger nordøst for Genèvesjøen ved veiskillet i den romerske veien fra Italia over Simplonpasset; der veiene til Gallia og Mittelland delte seg. Dette gjorde byen til et knutepunkt i Romerriket. På 1100-tallet begynte man med vindyrking i området.
Dag- og Nattekspressen

Dag- og Nattekspressen var en ekspressbussrute som gikk mellom 2000 og 2012 på strekningen Oslo – Ålesund og Oslo – Molde. Ruta ble kjørt av Nettbuss Møre (tidligere Ålesund Bilruter), Lesja Bilruter og Veøy Buss, og var en del av NOR-WAY Bussekspress' rutenett.

Historikk

Dag- og Nattekspressen har en historie tilbake til 2000, da selskapene bak ruten fikk tillatelse til å kjøre parallelt med Rauma- og Dovrebanen i forbindelse med at nattoget Åndalsnes – Oslo skulle nedlegges samme høst. Ruten åpnet 22. oktober 2000 som Nattekspressen, med rutenummer 142 til Ålesund og 143 til Molde. Ruten skulle vise seg å bli en suksess og det ble arbeidet videre med tillatelse å starte dagrute også. 31. mars 2003 kunne man kjøre dagrute også, Dagekspressen, og ruten fikk da navnet Dag- og Nattekspressen. Rutenumrene 142 og 143 ble fra ruteskiftet 1. mai 2004 slått sammen til kun 142.
Etter hvert ble konkurransen fra blant annet flytrafikken så stor at man valgte å legge ned tilbudet. De siste avgangene på Dagekspressen gikk 15. april 2012, mens Nattekspressene stoppet da de var framme dagen etter. De siste årene ble ruta kjørt med 15 meter lange Volvo 9700HD.
Mossyrock-demningen

Mossyrock-demningen er en demning med pumpekraftverk beliggende i Lewis County, delstaten Washington i det vestre USA. Den regulerer Cowlitz River som er en sørvestlig sideelv i Columbia River, og skaper den 38 km lange Riffesjøen (Riffe Lake) på 48 km². 
Kraftverket har en installert produksjonskapasitet på 300 MW, fordelt på to turbiner. Demningen er 502 m lang og 185 m høy. Operatør er Tacoma by. Utbyggingen skjedde fra 1965 til 1968.
Sri Tiller Ganesha-tempelet

Sri Tiller Ganesha-tempelet er et hindutempel på Tiller i Trondheim. Tempelet, som ble åpnet i 2005, ble bygget av hinduer fra Sri Lanka. De har drevet den frivillige organisasjonen Eelam Tamilar Sangam siden 1981. 
Tempelet er et treffsted for alle hinduer i hele Trøndelag. Rundt 380 medlemmer sokner til tempelet. Det er gudstjeneste hver kveld kl. 19.00, og særskilte seremonier ved høytider og fredager.
Ved den høytidelige åpningen av tempelet ble det avlevert egen hilsen fra den norske regjeringen ved statssekretær Berit Øksnes Gjerløw.
Liao Bingxiong

Biografi

Da Liao Bingxiong ble født, fikk han navnet Liao Dongsheng (forenklet kinesisk: 廖东生, pinyin: Liào Dōngshēng), dvs. "født i øst". Som 18-åring skrev han imidlertid en artikkel for avisen Chéng bào 诚报 («Ærlig rapport«») i Guangzhou, og han valgte å signere artikkelen med navnet «Bingxiong» -- dvs. «broren til Bing» etter sin lillesøster Liao Bing. Konfrontert med dette navneskiftet, sa Liao Bingxiong «Er jeg ikke Liao Bings bror?»
Liao lærte seg å tegne ved å kopiere, men han fikk aldri formell opplæring innen kunst. Av den grunn kalte han seg selv yěshēng dòngwù 野生动物, «et vilt dyr.»
Liao Bingxiong døde i 2006, 91 år gammel.

Stil som tegner og kalligraf

Tidlig i sin karriere som tegner var Liao opptatt av at tegningene hans skulle kunne forstås selv av dem som ikke kunne lese. De første årene tegnet han derfor utelukkende tegneserier uten tekst. Etter 1938, inspirert både av tradisjonell kinesisk malerkunstr og av den meksikanske kunstneren Miguel Covarrubias etter dennes besøk i Kina i 1933,, utvidet Liao sitt repertoar og begynte å eksperimentere i større grad med farger og form.
Liaos innen kalligrafi skiller seg også svært fra såkalt «dannet» kalligrafi (se bl.a. Wang Xizhi for mer om dannet kalligrafi); Liao's kalligrafi beskrives snarere som direkte og «vulgær.»
Til sjøs!

Handling

Til sjøs! er en film om dagliglivet til våre sjøfolk. Seerne får følge Ola til båts og i fremmed havn i Europa, til eksotiske farvann i Østen og til det brogede folkeliv i New York City.
Tabernasørkenen

Tabernasørkenen er en ørken i Spania. Den ligger i provinsen Almería, omtrent 30 km nord for hovedstaden Almería i Tabernas kommune. Ørkenen er et vernet område som dekker 280 km².

Klima

Tabernasørkenen ligger mellom Sierra de los Filabres i nord og Sierra de Alhamilla i sørsørøst og er slik isolert fra de fuktige vindene fra Middelhavet i et område med lite nedbør kalt Levante. Ørkenen får omtrent 240 mm nedbør årlig. Høye temperaturer året rundt (normaltemperatur på 18 °C) og mange soltimer (3000 timer) har gitt en virkelig ørken. Disse egenskapene blir også forsterket av fønvindeffekten.

Geologi og biologi

Det vesle regnet området får komme vanligvis i kraftige regnbyger, slik at overflaten, som består av mergel og sandstein er tørr og har særdeles lite vegetasjon. I stedet fører regnet til erosjon som har formet badlandlandskapet. Arroyo er en elv som oppstår i perioder med kraftig regn og nærer opp om den spredde vegetasjonen og dyrelivet som fins her, som firfisler, piggsvin, kaier, hvitbuksandhøner, blåtrost, triell, trompeterfink og topplerke.
Le Monde

Le Monde er en fransk kveldsavis som kommer ut daglig, med hovedkontor i Paris. Avisen hadde et opplag i 2009 på 323 089, noe som gjorde den til den fjerde største av Frankrikes riksaviser (de tre største opplagstallene hadde Le Parisien (Aujourd'hui en France), Le Figaro og sportsavisen L'Équipe. 
«Le Monde» ble etablert av Hubert Beuve-Méry på forespørsel av  general Charles de Gaulle etter at den tyske arméen ble drevet ut av Paris under den andre verdenskrig. Beuve-Méry krav for å starte på prosjektet var total redaktørmessig uavhengighet og den første utgaven kom 19. november 1944. 
Internettutgaven av «Le Monde» har vært tilgjengelig siden 19. desember  1995. Avisens franske tittel betyr Verden. 
«Le Monde» ble tidligere ofte beskrevet som en sentrum-venstre-avis, mens dens redaktørmessige linje kan muligens beskrives som mer moderat idag. Avisen «Le Monde» må ikke sammenblandes med den månedlige publikasjonen «Le Monde diplomatique» som «Le Monde» eier 51 % av.
Til tross for deres rykte for kvalitetsjournalistikk, påsto forfatterne  Pierre Péan og Philippe Cohen i boken La face cachée du Monde (Le Mondes gjemte ansikt) (2003) at styreleder og ansvarlig redaktør Jean-Marie Colombani og Plenel hadde, i tillegg til andre ting, vist partitilhørighet og inngått i finansielle avtaler som gikk på kompromiss med avisens uavhengighet. 
I den senere tid har avisen, som mange andre franske aviser, opplevd synkende lesertall.
Mimogyaritus

Utseende

En liten, gråbrun trebukk med lange, hårete antenner. Antennene er betydelig lengre enn kroppen, det første leddet fortykket og spoleformet. Pronotum er lengre enn bredt, med en skarp tann noe bak midten av hyver sidekant. Dekkvingene er parallellsidige og kledt med fine, oppstående hår. Det er en hesteskoformet, opphøyd rygg rundt scutellum og et V-formet, mørkt tverrbånd i vingens bakre del.

Levevis

Larvene lever inne i død ved, gjerne små kvister av løvtrær. De kan også finnes inne i store urter, for eksempel arter av vortemelk-slekten. Disse artene er ikke spesialiserte og en art kan ofte utnytte flere ulike vertsplanter.

Utbredelse

Arten lever på Borneo.
Corumbá-demningen

Corumbá vannkraftverk  er en demning og et vannkraftverk i Brasil, som ligger i elva Corumbá i kommunen Luziânia i delstaten Goiás midt i landet. Installert vannkrafteffekt er 1 275 MW, fordelt på 6 turbiner. Anlegget stod ferdig i februar 2006, og gir blant annet strøm til hovedstaden Brasília. 
Demningen er 76 meter høy og 1 290 meter lang, og består av 9 mill m³ masser. Det oppdemmede reservoaret er på 3,5 km³ vannvolumer.
Theridion pictum

Utseende

Theridion pictum er sammen med de andre artene i denne slekten, forholdsvis små edderkopper, hunnen er 3,5-4,8 millimeter lang, mens hannen er litt mindre, 2,25 til 3,5 mm. Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). Forkroppen er bredt oval, litt flat og forholdsvis liten. Bakkroppen (opisthosoma) er hos hunnen stor og kuleformet. Bakkroppen har en taggete røde stripe, omgitt av et smalere taggete hvitt bånd. Forkroppen (prosoma) er lys brun med mørkere kanter, samt en mørk midtstripe. Beina er kontrastrikt ringet i lyst og mørkt. På det bakerste beinparets ytterste ledd, har de en fin kam av korte børster, derav familiens norske navn.
Mange av kamfotedderkoppene er ganske like hverandre, samtidig som de kan være fargevariable av utseende. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens genitalier, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.

Levevis

Theridion pictum lever på busker og trær i fuktige områder, litt skjult, i hulrom og skyggefulle steder og bygger ureglemessige fangstnett med tallrike silketråder som går på kryss og tvers.
De kjønnsmodne individene (imago), finnes mellom mai og juni. Hunnen spinner eggene sine inn i en fritthengende, rund eggsekk.

Utbredelse

Theridion pictum er utbredt i Holarktis. Den finnes i Norge.
Akademisk Arkitektforening

Akademisk Arkitektforening er en dansk landsomfattende interesseorganisasjon for arkitekter med utdanning på universitets eller høgskolenivå. Organisasjonen ble stiftet i 1879.
Akademisk Arkitektforening har hovedkontor i Strandgade 27 A i København.
Holmenfjorden

Holmenfjorden er en sidearm av Oslofjorden, i Asker kommune i Akershus. Den har innløp mellom Konglungen i vest og Langåra i øst, og strekker seg to kilometer nordover til Holmen, som fjorden har navn etter. Ved innløpet går Leangbukta inn mot vest. På østsiden av fjorden ligger Brønnøya og Nesøya. Det er bebyggelse rundt hele Holmenfjorden. Største dybde er 68 meter, ved innløpet til fjorden.
Markane Idrettslag

Markane Idrettslag (stiftet 1905) er et idrettslag fra bygda Markane i Stryn i Sogn og Fjordane. Klubben har i dag grupper for idrettene langrenn, skihopp, kombinert, skiskyting og orientering. Klubben har bygget og drifter skianlegget Ullsheim.
Elfriede Lohse-Wächtler

Liv og arbeide

Hun vokste opp i en borgerlig familie, der foreldrene først ble gift etter at hennes mor var blitt gravid. Dette på grunn av konfesjonelle forhindringer. Hun ble evangelisk døpt og hadde en tolv år yngre bror Hubert som døde i 1988. Siden foreldrene viste lite forståelse for hennes kunstneriske ambisjoner dro hun hjemmefra som 16-åring, og tok fortløpende opplæring ved forskjellige klasser ved kunsthåndverkskolen i Dresden fra 1915 av. Hun fulgte også tegne- og malekursene ved kunstakademiet. Hun sluttet seg til «Dresdener sesessjon gruppe 1919» og derigjennom ble hun kjent med Otto Dix, Otto Griebel og Conrad Felixmüller. Hun fikk leie seg inn i sistnevntes atelier, som var rimelig nært til sentrum og livnærte seg med batikkarbeider, postkort og illustrasjonsarbeider.
Hun giftet seg med operasangeren Kurt Lohse (juni 1921) som var flinkere til å bruke penger enn til å hjelpe til med å tjene dem. Da paret tok ut separasjon (ble gjenforent og separert flere ganger), var hun fattig, og forble det resten av livet, tross suksess som kunstner. Lohse flyttet til Hamburg, der han ble alvorlig syk. Elfriede flyttet etter for å pleie ham (1925). Da han fikk seg en ny elskerinne, fikk hun et nervøst sammenbrudd og ble innlagt på et nervesanatorium i 1929. Der fikk hun restituert seg med faste måltider og hvile. Mens hun var der laget hun en serie portretter av medpasientene. Serien, som besto av nesten 60 bilder i ulike medier, kalt «Die Friedrichsberger Köpfe» (Friedrichsberg-portrettene eller hodene) ga henne god omtale hos kunstkritikerne. Hun laget i tiden etter utskrivingen mange bilder fra havnemiljøet og menneskene i det.
Selv med kunstnerisk suksess og en del salg, forble økonomien så dårlig, at hun flyttet hjem til foreldrene i 1931. Der ble det så konfliktfylt med en datter som stadig trengte penger, og ble psykisk sykere igjen, at faren fikk henne innlagt på nerveklinikk igjen, denne gang på et statlig sykehus i Arnsdorf, nær Dresden. Mellom 1932 og 1935 skapte hun igjen bilder. Hun fikk diagnosen schizofreni i 1935, ektefellen tok ut skilsmisse på grunn av diagnosen og hun ble også tvangssterilisert slik nazimyndighetene foreskrev. Det resulterte i at der ikke ble laget mere kunst fra hennes hånd.
Hun ble overført til Pirna-Sonnenstein-anstalten i 1940 og ble avlivet med gass noe senere på året. Den offisielle diagnosen var «Lungebetennelse med hjertemuskelsvekkelse». I alt 13 720 hovedsakelig uhelbredelige sinnssyke og evnesvake ble gasset i tiden 1940 - 1941 i  denne institusjonen.

Beslag av nazistene

Freie Universität Berlin har registrert 9 verker som beslaglagt. Bare ett er nå med bilde av verket, en akvarell avbildet i sort-hvitt.
The Outsider

The Outsider  (på norsk Utenfor sirklene)  er en bok av  Colin Wilson utgitt i England i 1956. Det var hans debut som forfatter.
Wilson forsøker her gjennom verker av  H. G. Wells (Mind at the End of its Tether), Franz Kafka, Albert Camus, Jean-Paul Sartre, T. S. Eliot, Ernest Hemingway, Harley Granville-Barker (The Secret Life), Hermann Hesse, T. E. Lawrence, Vincent van Gogh, Vaslav Nijinskij, George Bernard Shaw, William Blake, Friedrich Nietzsche, Fjodor Dostojevskij og  G. I. Gurdjieff å belyse og utforske  psyken til outsideren, unntaksmennesket som er utenfor  samfunnets etablerte sirkler –på vekselvirkningen mellom outsideren og samfunnet.
Sammen med oppfølgeren Religion and the Rebel  fikk dette verket en enorm  innflytelse på sin samtids britiske  ungdomsgenerasjon som hadde oppdaget eksistensialismen: beatnikene og ”The angry young men”. Mottakelsen blant litteraturkritikerne var mer variert, noen så det først og fremst som en bråmoden ynglings svenneprøve,  men flertallet var svært positive til debutverket. Wilson oppnådde med dette verket en anseelse som avtok ganske raskt etter hvert som han beveget seg mer og mer over i det okkulte og krim med filosofisk/okkult tilsnitt.  Fremdeles er det imidlertid betraktet som en innsiktsfull analyse.
Asiatouren i golf for menn

Asiatouren er den viktigste golftouren for herrer i Asia, med unntak av Japan, som har sin egen tour.
Honorat de Bueil de Racan

Bakgrunn

Racan ble født inn i en fremstående adelsfamilie med italienske røtter. Han ble foreldreløs som 13-åring. Både faren og onkelen døde i krig. Racan ble da tatt inn hos grev de Bellegarde, som var kongelig kammerherre, og ble pasje hos kong Henrik IV av Frankrike.
Racans fremgang ved hoffet ble begrenset av hans fysiske fremtoning og hans stamming - han hadde særlig problemer med bokstavene r og c. I 1605 traff han den store dikter François de Malherbe ved hoffet, og denne ble etterhvert både en farsfigur og læremester for Racan. I 1621 deltok Racan i religionskrigene, og hans militære karriere skulle vedvare gjennom de neste tiårene. Han deltok både ved beleiringen av Sancerre og beleiringen av La Rochelle).

Dikter

Rundt 1619 ble Racans hyrdespill Les Bergeries (opprinnelig kalt Arthénice) - inspirert av Vergil, Tassos Aminta, Giambattista Guarinis Il pastor fido, Honoré d'Urfés L'Astrée, og til enn viss grad av Saint François de Sales' skrifter - fremført med stor suksess. Racan hadde også framgang med Stances de la retraite (1618), sine oversettelser av gammeltestamentlige salmer - med første versjon fra 1631 og senere som Odes sacrées (tirées des psaumes de David) i 1651 og Dernières œuvres et poésies chrétiennes i 1660, og sitt verk om Malherbes liv i 1651. Uten å kunne hebraisk støttet Racan seg på franske parafraser av de bibelske tekstene, som de til Clément Marot, men avvek fra bokstavelig oversettelse i poetisk øyemed. Racans tiltredelsestale for Académie française, Contre les Sciences (1635), var en tale rettet mot «regler» og affektert kunstighet, og hyllet isteden «naturligheten» (og foregrep således Jean-Jacques Rousseau).
Racans holdning til egen poesi var streng, og han bearbeidet sine dikt gjennom hele livet og hans arbeider var ofte utgitt med errata (rettelser) i siste liten. Han forkastet ikke fullstendig renessansens forfattere. Til forskjell fra Malherbe satte Racan pris på Pierre de Ronsard og Michel de Montaigne, og han var mindre streng på de tre enheter. Hans elegier og pastoraler viser hans hengivenhet til regionen han vokste opp i, og hans diktning bærer ofte preg av en melankoli inspirert av hans ungdoms skuffelser i kjærligheten, og hans livs finansielle og personlige tragedier.
Han døde i Paris i 1670.
Augustin Pfleger

Liv

Pfleger startet karrieren som hoffmusiker i hjembyen Schlackenwerth. Fra 1662 var han ved hoffet til hertugen av Mecklenburg i Güstrow og i 1665 ble han kapellmester ved det schleswig-holsteinske hoffet i  Gottorp. I 1686 var han tilbake i Schlackenwerth, og døde der.