google/wiki40b huggingface dataset:
BBC Wales

BBC Wales (BBC Cymru, som den heter på walisisk) er den walisiske filialen for BBC, og den er basert i Kringkastingshuset i Cardiff. Kanalen debuterte 1. februar 1964. Før 1964 hadde ikke BBC noen produksjonssenter i Wales, men de kringkastet der.

Oversikt

BBC Wales produserer TV-programmer på engelsk og walisisk, både for BBC One og BBC Two og for S4C, som bare sender på walisisk. Pobol y Cwm er kanskje det mest kjente programmet de lager på walisisk. Det er en såpeopera som har pågått siden 1974. BBC Wales driver også to radiostasjoner, BBC Radio Wales på engelsk og BBC Radio Cymru på walisisk. Sistnevnte er også beregnet på et yngre publikum enn BBC Radio Wales. Det lokale nyhetsprogrammet Wales Today har vært produsert i Cardiff siden 1963. BBC Wales produserer også det walisiske nyhetsprogrammet Newyddion for S4C, som kombinerer internasjonale, nasjonale og regionale nyheter fra Wales.
Belonging er et annet populært program, som har gått på TV siden 2000. Belonging er et engelskspråklig program som er produsert av BBC Wales' dramaavdeling og vist av BBC One i løpet av deres lokale sendetider. Seere i resten av Storbritannia kan også se serien via Sky Digital.
BBC Wales produserer også programmer for hele nasjonen. Spesielt nevneverdig er kanskje dets dramaseier, som inkluderer Anthony Trollopes He Knew He Was Right (2004) og den nye Doctor Who (2005). BBC National Orchestra of Wales holder også til hos BBC Wales og opptrer både i Wales og internasjonalt.
Kakuro

Kakuro (japansk カックロ) er et slags tallkryssord der man skal plassere siffer inne i et rutemønster. Det er opprinnelig en amerikansk oppfinnelse fra 1960-tallet, men på 1980-tallet tok det av i Japan, der det nå deler plassen med sudoku som det mest populære tallspillet.
Spillet går ut på at man skal legge sammen tallene mellom 1 og 9 slik at de utgjør tallet som er gitt som «stikkord». Det er ikke tillatt å gjenta et tall innenfor en blokk; største mulig tall er dermed 45 fordelt på ni ruter. Det er mulig å løse kakuro uten å gjette, ettersom visse tall kun er mulige å oppnå gjennom unike kombinasjoner. For eksempel kan 3 på to ruter kun være 1 + 2, mens 23 på tre ruter kun kan være 6 + 8 + 9. Det finnes totalt 29 slike unike kombinasjoner i spillet (fire for to ruter, fire for tre ruter og så videre til og med åtte ruter, og en for ni ruter; de to høyeste og de to laveste tallene som kan settes inn på det gjeldende antall ruter vil alltid være unike). Ved å sammenholde unike kombinasjoner der slike tall møtes kan man eliminere muligheter, og dermed finne frem til rett tall i rett rute. I tillegg kan man utelukke tall fra blokker med to ruter der «stikkordet» er et partall, ettersom tall ikke kan gjentas. 
I november 2005 begynte kakurooppgaver å dukke opp i norske aviser. Også norske nettsteder har i desember 2005 lagt ut tall-spillet. Per januar 2006 finnes det flere bøker og hefter med kakuro. Aftenposten trykker en kakuro-oppgave i søndagsavisen, sammen med to sudoku-oppgaver.

Navnet

Navnet kakuro er en sammentrekning av det japanske ordet for «å legge sammen» (kasan) og den japanske stavemåten av ordet «kryss» (kurosu).

Annet

Et spill som minner om kakuro og sudoku er sumdoku. Som med kakuro er det ikke oppgitt tall i rutene. Men det er markert områder (fra 1 til 5 ruter) innenfor 3×3 ruter (som i sudoku) som skal ha en bestemt sum, og ut fra det dette skal man plassere de nødvendige tallene.
Schibsted-forlagene ga i januar 2006 ut et eget blad med sumdoku-oppgaver.
Bulgaria i Tyrkvisjonens sangkonkurranse

Historikk

I 2014 ble İsmail Matev invitert direkte av tyrkvisjonsarrangøren til å delta i konkurransen. Matev deltok igjen i konkurransen i 2015 som vokalist i bandet Big Star Life. I 2018 skal landet representeres av Bamze Omer. Omer har samarbeidet musikalsk med blant andre Edvin Rachif, som fremførte Romanias bidrag i konkurransen i 2015.
Licininae

Utseende

Middelsstore løpebiller, ofte med metalliske farger. Kroppsformen er forholdsvis bredt oval.
Sigurd Islandsmoen

Utdannelse

Han tok lærereksamen ved Elverum lærerskole i 1904, og jobbet som lærer fra 1904 til 1916. Først jobbet han som lærer og organist noen år i hjembygda Bagn, og senere virket han de siste seks årene som musikklærer i Gjøvik. Hjemme i Bagn ble en stor del av bygdas øvrige musikkliv drevet av to av hans brødre. I Gjøvik etablerte han et musikkdramatisk selskap. Både før og etter lærerstudiene studerte han ved Musikkonservatoriet i Oslo, blant annet under Gustav Fr. Lange, og senere også i Leipzig i Tyskland under Max Reger.

Yrkesliv

Gjennom sin posisjon som organist i Moss (1916–1961) gjorde han en stor innsats for byens musikkliv. Etter prøveoppføringer i 1919 av Haydns Årstidene og seinere Mendelssohns Elias, tok Islandsmoen initiativet til å danne Moss korforening i 1920. Senere tok han initiativet til dannelsen av Moss orkesterforening i 1924 etter en meget vellykket oppføring av Händels Judas Maccabæus. Samarbeidet mellom disse førte til oppføring av en rekke store verk for kor og orkester. Han ledet hele 49 oratoriefremføringer med Moss korforening, og er regnet som selve drivkraften i musikklivet i byen fra denne tiden.
Tiden i Leipzig er antatt å ha hatt stor innflytelse på hans musikalske utvikling. Det gjaldt særskilt organisten Karl Straube (1873–1950) og dirigenten Arthur Nikisch (1855–1922) som ledet Gewandhaus-orkesteret. De to sistnevnte trekkes frem som personligheter som påvirket ham i særlig grad. De senromantiske strømningene og kromatisk harmonikk påvirket ham betydelig. Islandsmoen ble siden aldri helt familiær med resten av samtidsmusikken, og det er sagt om ham at han ble født et hundreår for sent til å bli regnet blant de store klassiske komponistene.
Sigurd Islandsmoen var aktiv i musikklivet helt til det siste og ledet i 1964, samme året som han døde, uroppførelsen av sin historiske opera, «Gudrun Laugar».
Monumentet på Bagn kirkegård er utført av Ståle Kyllingstad.

Det lysnet i skogen

Verket ble til i 1902 og har fått opusnummer 15. Det ble en suksess først da Islandsmoen ti år senere, harmoniserte det for kor. Musikken ble innspilt på plate og solgte i ca. 10 000 eksemplarer. Jørgen Moes tekst hadde tidligere vært sunget til Vämlandsvisan.

Æresbevisninger

Islandsmoen ble utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden og fikk fra 1952 Statens kunstnerlønn.

Utstillinger

Det er en permanent utstilling om Islandsmoens virke ved Bagn Bygdesamling. Dette er et mindre museum i Sør-Aurdal som ble opprettet av hans bror Olaus Islandsmoen på hjemgården Islandsmoen.
Fukuyama (Hiroshima)

Historie

Byen har en lang historie. Den gunstige havnen Tomonoura sør for byen har vært viktig for Fukuyamas utvikling. Mori-klanen, som i middelalderen ble herskerne i Chūgokuregionen, satte havnen høyt og bygde Tomo-slottet der i perioden 1333-1573. Senere ble Mizuno Katsunari føydalherre i lenet, og gav det navnet «Fukuyama». Han fikk bygd slottet Fukuyama (også kalt Hisamatsu), samt drenert og dyrket jorda i Ashida-deltaet. Dette begynte i 1619, og regnes som årstallet Fukuyama ble grunnlagt.
Fukuyama ble regjert av fem generasjoner av Mizuno-klanen (1619-1698), en generasjon av Matsudaira-klanen (1700-1710) og ti generasjoner av Abe-klanen (1710-1868), før området kom under det japanske keiserdømmet.
Offentlig administrasjon og kontorer ble opprettet i Meiji-perioden (1868-1912). I 1891 fikk byen jernbaneforbindelse. I 1916 fikk Fukuyama status som storby.
Byen ble utvidet i 1933 og 1942 da i alt tolv landsbyer ble innlemmet.
8. august 1945 ble 80 % av byen ødelagt og mange mennesker drept i et amerikansk bombeangrep. Året etter startet en planmessig gjenoppbygning og utvikling av det nåværende moderne storbyområdet.
I nyere tid har Fukuyama blitt slått sammen med de omkringliggende byene Shinichi og Utsumi (2003), Numakuma (2005) og Kannabe (2006).

Industri og næringsliv

Fukuyamas jern- og stålverk, elektronikkindustrien og maskinindustrien utgjør brorparten av byens næringsliv. JFE Holdings, Inc., en av verdens største stålprodusenter, eier stålverket i Fukuyama.
Megasternum

Utseende

Ganske små (1-2 millimeter), bredt ovale, hvelvede, brunlige eller svarte vannkjær. Et kjennetegn er at leggene på forbeina har en rundet utskjæring i spissen, og at forbrystet (prosternum) har en stor, femkantet plate i midten.

Levevis

Megasternum-artene lever på land, gjerne mellom løvstrø og annet råtnende plantemateriale.
Agonum muelleri

Utbredelse

Agonum muelleri finnes i nesten hele Europa. Den er utbredt i Nord-Amerika og Asia. Finnes i Norge.

Utseende

Agonum muelleri er 7,2-9,5 mm lang. Kroppen er metallglinsende, med grønn forkropp og mer messingfarget bakkropp. Dekkvingene kan være ensfarget enten i grønn eller messingfarget til litt fiolett. Dekkvingene er ensfarget uten lysere eller mørkere parti, rillene er tydelige helt bak til spissen. Rillenes mellomrom er flate, ikke opphøyde. Dekkvingene tredje rille-mellomrom (fra midten / sømmen) har tre børstepunkt, små fordypninger med ett stivt oppstående hår. Brystskjoldet er smalere enn skuldrene (frampartiet av dekkvingene) og har avrundede bakhjørner. Antennenes første ledd (rotledd) er lysere brunlig og det fjerde ledd med fine korte hår og noen lange børster i spissen. Det tredje leddet er bart (nakent), uten de korte tilliggende hårene. (Krever forstørrelse for å se). Beina er ikke ensfarget, men har mørkere parti. Bakfotens første ledd (tars) er klart lengre enn sporen i spissen av leggen (tibia).

Levevis

Agonum muelleri er ganske vanlig, lever på lokaliteter med leire grunn, ofte på gressenger og i kulturlandskapet. Den er vanligvis nattaktiv og lever som predator på andre dyr.
Den tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Arctia flavia

Utseende

…
Enkelte arter bjørnespinnere i delgruppen Arctiinae kan kanskje forveksles med andre sommerfugler, kanskje særlig andre arter i gruppen Noctuoidea.  Men de kan skilles fra disse ved de to duftkjertlene hunnene har like ved eggleggingsåpningen, helt bakerst på bakkroppen. Samt at mange av artene har en bakkropp i rødt eller orange med mørke flekker.  Mens høreorgan (Tympanalorgan) på siden av brystet (metathorax) er felles for gruppen Noctuoidea.

Levevis

…
Arctia flavia   tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår  en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er ofte radikalt forskjellige fra de  voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium, en hvileperiode, der bjørnespinnerens indre og ytre organer endres. I hvilestadiet ligger puppen i en kokong larven har spunnet. Kokongen er ofte delvis gjennomskinnelig spunnet og består også ofte av noe av larvens hårbekledning.

Navnet

Det latinske navnet Arctia betyr bjørn.

Utbredelse

Arctia flavia finnes ikke i Norden, men fra samme slekt finnes de to artene Arctia villica og brun bjørnespinner.
Finnes i Europa og Asia.
Fossispa

Utseende

En ganske liten (ca. 3 millimeter), bred, matt, brungul bladbille, hode og antenner mørke. Antennene består av 8 ledd og er korte og klubbeformede. Hodet er bredere enn langt. Pronotum er avrundet firkantet, kraftig punktert. Dekkvingene er jevnbrede og har 8 punktstriper av svært grove punkter og fire lave, opphøyde lengderibber.

Levevis

Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Disse artene holder seg gjerne til én eller noen få vertsarter, larvene minerer i bladene til de samme plantene som de voksne gnager på. Arten lever på planter i lindefamilien.

Utbredelse

Arten er kjent fra Mexico, Guatemala og Jamaica.
Karlshorst

Historie

Karlshorst nevnes første gang i skriftlige kilder i 11. september 1825 og da som Vorwerk (gården) Carlshorst. Navnet går tilbake til grunneieren Johann Carl Sigismund von Treskow som også eide Friedrichsfelde, og til det tyske ordet Horst som betegner en liten og ofte bevokst høyde i et myrlandskap. Som grunnleggelsesdato regnes 24. mai 1825 da de første husene, bl.a. i dagens Lehndorffstraße, ble ferdigstilt. Skrivemåten Karlshorst er fra 1901.
Veddeløpsbanen for hester ble anlagt i 1894. Etter ferdigstillelsen av Karlshorst stasjon i 1902 kunne man enkelt nå både Berlin og Müggelsee. Dermed avanserte villaområdet til ett av de mest populære forsteder til Berlin og ble gjerne kalt Østens Dahlem.
Karlshorst var del av kommunen Friedrichsfelde til den i 1920 ble innlemmet i Stor-Berlin og samtidig den administrative bydel Lichtenberg.
Under den andre verdenskrigen ble 168 hus ødelagt og 806 sterkt skadet. Tusenvis av kvinner, barn og eldre menn måtte i løpet av 24 timer forlate sine hjem. Tidsvitner forteller om en rekke selvmord.
Natten mellom 8. og 9. mai 1945 underskrev Wilhelm Keitel i offisersmessen i Karlshorst, Tysklands betingelsesløse kapitulasjon som avslutning på landets deltakelse under den andre verdenskrigen. Offisersmessen som var bygget for Wehrmachts pionerskole, ble benyttet som hovedkvarter for de sovjetiske stridskreftene i Tyskland. Bygningen ble også brukt til forhandlinger om den såkalte To pluss fire-traktaten mellom de to tyske statene BRD og DDR, og de fire okkupasjonsmaktene Sovjetunionen, USA, Storbritannia og Frankrike. Tysk-russisk museum Karlshorst holder til i den tidligere offisersmessen.
Karlshorst ble mellom 1945 og 1990 liggende i Øst-Berlin og var fra 1945 helt avsperret for sivilbefolkningen. I 1949 ble noe av sperreområdet åpnet og fra 1963 fikk fikk sivilbefolkningen adgang til hele området.

Severdigheter

Karlshorst travbane ble åpnet i 1894 og var lenge en av de viktigste attraksjoner i området. Den evangeliske kirken Zur Frohen Botschaft (norsk: Til det glade budskap) i Weseler Straße 6, ble bygget mellom 1909 og 1910. Den ble innviet på nytt i 1956 etter at den var tilbakelevert av de sovjetiske myndigheter. Den katolske St. Mariakirke i Gundelfinger Straße 37, ble oppført i perioden 1935-1937 i nyromansk stil. Den ble brukt som lager av sovjetmyndighetene og tilbakelevert for gudstjenester i 1949. Det tysk-russisk museum finnes i en tidligere offiserskantine i Zwieseler Straße 4.
Økoregion

Økoregion (økologisk region), også kalt en bioregion, er et økologisk og geografisk definert område som er mindre enn en økosone og større enn et økosystem. Økoregioner dekker relativt store områder av land eller vann, og har særegne, geografisk forskjellige sammensetninger av naturlige miljøer og arter.
Økoregion er definert av faktorer som miljø, geologi og geografi. Økoregionene har sjelden klare, fastsette grenser, men er område der visse økologiske prosesser finnes sted. Økoregioner kan til i eksempel omfatte øygrupper, sjøer (både innsjøer og deler av hav), skogs- eller steppeområde og ørkener. WWF har utarbeid lister over ulike økoregioner i verden. innenfor miljøvern er det viktig å verne om hver økoregion for å ta vare på arter og samspill som kun finnes der.
Læringslaben

Læringslaben (The learning lab Norway Læringslaben AS) ble opprettet i 1996 av Yngve Lindvig og Jarl Inge Wærness. 
Firmaet arbeider med å «utvikle teori, begreper, modeller og verktøy som kan bidra til skoleutvkling». Læringslaben ble slått sammen med Conexus i 2009.
Læringslaben høstet høsten 2007 diverse kritikk fra Utdanningsforbundet, Svein Sjøberg og Eivind Salen. Læringslaben kritiseres for dyre, men lettvinte løsninger av Svein Sjøberg: «Læringslaben sel veldig enkle dommar over skular, lærarar og elevar basert på kriteria som nærmast er dikta opp». Kritikken er tilbakevist av en rekke fagpersoner. (Evalueringene var bestilt av Læringslaben).
Böhmerwald

Geografi og klima

Böhmerwald er et skogkledd fjellområde med en gjennomsnittshøyde på 800 til 1 400 meter. Den høyeste toppen er Großer Arber (1 456 m) på den bayerske siden. Den høyeste toppen på den bøhimske sida er Plechý (Plöckenstein) (1 378 m). Fjellkjeden er en av de eldste i Europa, og fjellene er erodert til runde former med få steinete parti. Typisk Böhmerwald er et platå rundt 1 000 til 1 200 meter med relativt hardt klima og mange torvmyrer. Jezerní slať («myrsjøen») har den laveste normal- og minimumstemperaturen i Böhmen med en årlig gjennomsnittstemperatur på 2 °C og en maksimal minimumstemperatur på −41,6 °C i 1987.

Vann

Böhmerwald er vannskillet mellom Svartehavet og Nordsjøen, der vannet renner ut i elvene Vltava, Otava og Úhlava, som alle har sitt utspring i Böhmerwald. Med kraftig nedbør (hovedsakelig som snø), torvmyrene og demningen Lipno, er Šumava-området en viktig vannkilde for Sentral-Europa. I tillegg har man flere vakre innsjøer i dalgrytene i området.

Natur

Som grenseområde har Böhmerwald en komplisert historie. På 1900-tallet var den en del av Jernteppet, og store område ble tømt for bosetninger. Selv før denne perioden var det bare spredte bosetninger og veger, og i mange hundreår dominerte skogene. Jernteppet førte til at området ble værende urørt og økosystemet i skogene ble stort sett ikke påvirket av menneskelig aktivitet. På den andre siden så ble flere habitat som er avhengig av jordbruksaktivetet sakte omgjort til skog. 
I Tsjekkia er de mest verdifulle områdene vernet ved hjelp av nasjonalparker og UNESCO-prosjektet Biosfærereservat. Deler av det tyske området er vernet som en del av  Bayerischer Wald nasjonalpark. Böhmerwald er et populært feriested og har mange flotte turområder. Her er mer enn 500 km med tur- og sykkelstier. Den økte turismen er derimot i ferd med å ødelegge de fredelige områdene i Šumava-området. Šumava nasjonalpark har også flere problemer knyttet til barkebiller, og det er hissige debatter om hvordan man skal løse disse problemene.

Historie

Opphavet til navnet Böhmerwald går tilbake til 500-tallet f.Kr. Boiar-folket spredte seg ut over Europa mellom 400 f.Kr. og 900 e.Kr. Boiar er det romerske navnet på tre keltiske stammer som holdt til i Gaul (det moderne Frankrike), Cisalpine Gaul (Nord-Italia), og Böhmen, Mähren og vestlige deler av Slovakia. Böhmen har blant annet fått navnet sitt fra Boiarene. 
Romerne kalte området Boiohaemum, som er latinsk «Boiarene sitt hjem». I det 1. århundret var skogen bosatt av Gallo-romere i tillegg til germanske stammer i de nordlige områdene. Forfedrene til det tsjekkiske folket kom til området rundt 500-tallet, mens området fra 1200-tallet til 1945–1946 var busett av bøhmiske tyskere, mange av de tømmermenn. Fjellene ble bare kalt Skogen i middelalderen. Det nåværende tsjekkiske navnet Šumava kommer fra sent på 1400-tallet fra Antonio Bonfini sitt verk Rerum unganicarum decades. Opphavet til navnet er derimot uklart.
Lendmann

Lendmann er en vasalltittel fra vikingtiden og middelalderen for personer som hadde fått av kongen et område å administrere, herunder kreve opp skatter på vegne av kongen, hvor de kunne beholde en viss andel selv. Slik sett ble disse en forløper til adelen i Norge.

Forvaltning og administrasjon av kongens gods

Lendmennene hadde gjerne en lokal maktposisjon og eide ofte store eiendommer i en bygd. Ved å bli lendmenn fikk de også eiendommer av kongen som forlening. Disse gårdene var i utgangspunktet kongens eiendom, men ble drevet at lendmennene, slik at disse fikk inntektene fra gårdene.
I visse distrikter eller landsdeler ble etterhvert lokalstyret overlatt til et antall lendmanns- og årmannsombud. Lendmennene var høyættede personer, tittelen var nærmest arvelig og lendmennene hadde høy sosial anseelse. De hadde utøvet makt og myndighet i sine distrikter fra gammelt av og også fått krongods av kongen å forvalte. Årmennene var mer lavættede (ofte frigitte treller eller trellesønner) og var forvaltere av de kongsgårdene som lendmennene ikke satt på. Etterhvert fikk også årmennene flere oppgaver. Denne overgangen kan kanskje ha skjedd i regjeringstiden til kong Olav Kyrre.  Årmennene ble også de praktiske utøvere av kongemakten i distriktene, inklusive rettsvesen og militærvesen.
Det var antakelig kong Sverre som satte ordningen noe mer i system og innførte sysselmannsombudet, som fortrengte både lendmenn og årmenn. Sverre hadde jo, før slaget på Kalvskinnet i 1179, sagt til sine birkebeinere at nå måtte de seire i slaget, og den birkebein som drepte en lendmann i slaget skulle få overta lendmannens stilling. På Kalvskinnet falt da også en rekke lendmenn. 
Under Magnus Lagabøte fikk de norske lendmennene tittelen baron.
Bakkefly

Utseende

Middelsstore (vingespenn 25 – 48 mm for de artene som forekommer i Norge), spinkle til ganske kraftige nattfly, vanligvis grå eller brunlige på farge. Nyre- og ringmerkene i forvingen er vanligvis tydelige, området mellom dem ofte mørkere enn resten av vingen. Bakvingen er hvit til mørkgrå, ofte med silkeaktig glans.

Levevis

Larvene lever på løvtrær, busker og urter av mange arter, særlig synes mange arter å utnytte blåbær (Vaccinium myrtillus). Mange av de nordlige artene har en to-årig livssyklus, og noen flyr bare annethvert år. Ganske mange arter synes å være ganske sjeldne og truet.

Utbredelse

Slekten er utbredt i den palearktiske økosonen og i Nord-Amerika. Mange av artene er holarktiske, dvs. de finnes i begge økosonene. For de nordlige artene snakker vi om sirkumpolare arter.
Norsk statistisk forening

Norsk statistisk forening (NSF) er en organisasjon for forskere og utøvere av matematisk statistikk. Foreningen er en fortsettelse av den statistikerklubb som ble stiftet 7. januar 1919 og senere konstituert i 1936. 
Organisasjonen har lokalavdelinger i Oslo, Bergen og Trondheim.
NSF utgir medlemsbladet Tilfeldig gang som kom første gang ut i 1984. Navnet henspiller på den matematiske modellen som beskrives av suksessive tilfeldig endringer. 
Norsk statistisk forening er sammen med søsterforeningene i Danmark, Sverige og Finland ansvarlig for utgivelsen av forskningstidsskriftet Scandinavian Journal of Statistics (SJS). Annethvert år arrangerer NSF Norsk statistikermøte, hvor Sverdrupprisene deles ut.
Stedfortrederkrig

En stedfortrederkrig (engelsk: proxy war) er en krig som offisielt utkjempes mellom to parter, men hvor hver av disse partene er alliert med eller støttet av andre, større makter, og der det egentlige målet med krigen først og fremst er å flytte maktbalansen mellom stormaktene. Med andre ord er en slik krig resultatet av at motstridende krefter bruker tredjeparter som erstatning for å kjempe mot hverandre direkte.
Mens motstridende krefter i enkelte tilfeller har brukt regjeringer som stedfortredere, er det langt mer vanlig at voldelige ikke-statlige aktører, leiesoldater eller andre tredjeparter går med i krigen. Håpet er at disse gruppene kan angripe en motstander uten at det utarter til en fullskala krig.
Stedfortrederkriger har også blitt utkjempet sammen med fullskala konflikter. Det er nesten umulig å kjempe en ren stedfortrederkrig, ettersom gruppene som støtter en bestemt nasjon vanligvis har sine egne interesser som kan avvike fra selve nasjonens. Stedfortrederkriger fungerer vanligvis best i kalde kriger, ettersom de blir nødvendige i gjennomføringen av en væpnet konflikt mellom minst to krigførende parter mens den kalde krigen fortsetter.
Under den kalde krigen støttet USA således ofte én part i en krig, mens Sovjetunionen støttet motparten. Mange mente at de to landene bare gikk inn i disse stedfortrederkrigene fordi den andre parten hadde en interesse her.