Indias forsvar

Struktur

Hovedkvarteret til det indiske forsvaret ligger i hovedstaden New Delhi. Presidenten fungerer som de jure øverstkommanderende for de væpnede styrkene, mens de facto kontroll ligger hos den utøvende makt. Forsvarsdepartementet er det departementet som har som ansvar å bekjempe opprør og sikre Indias eksterne sikkerhet.

Organisering av kommandoer

Indias forsvar har en hærsjef, en marinesjef og en Air Chief Marshal som er sjef for det indiske luftforsvaret. Det finnes en Chiefs of Staff Committee («Komiteen for stabssjefer»). Det indiske forsvaret er delt inn i forskjellige grupper basert på deres operasjonsområde. Den indiske hæren er administrativt delt inn i syv taktiske kommandoer, hvor enhver er underlagt forskjellige generalløytnanter. Det indiske luftforsvaret er delt inn i fem operative og to funksjonelle kommandoer. Hver kommando ledes av en øverstkommanderende flyoffiser (Air Officer Commanding-in-Chief) med rangen generalløytnant (Air Marshal). Den indiske marinen opererer fire kommandoer. Hver kommando ledes av en øverstkommanderende flaggoffiser (Flag Officer Commanding-in-Chief) med rangen viseadmiral. Virksomheten til den indiske kystvakten er delt inn i fire regioner, og hver region ledes av en generalinspektør eller en assisterende generalinspektør.

Den indiske hæren

India opprettholder verdens tredje største militære styrke, som inkluderer den indiske hæren, marinen, luftforsvaret og støttestyrker slik som paramilitære styrker, kystvakten og Strategic Forces Command. Det er en helt frivillig tjeneste, og verneplikten har aldri vært innført i India. Hæren har stor kamperfaring i ulike terreng på grunn av Indias mangfoldige geografi, og har også en særegen historie om å tjene i FNs fredsbevarende operasjoner. I begynnelsen var hærens hovedmål å forsvare landets grenser. Opp gjennom årene har hæren imidlertid også tatt ansvar for å sikre intern sikkerhet, spesielt i det urolige Kashmir og i de nordøstlige områdene.  
Styrken ledes av hærsjefen. Den høyeste rangen i den indiske hæren er feltmarskalk, men den er først og fremst en seremoniell rang. Utnevnelser til denne rangen skjer av den indiske presidenten, etter råd fra regjeringen, i ytterst få tilfeller. Avdøde general S.H.F.J. Manekshaw og general K.M Cariappa er det to eneste offiserene som har oppnådd denne rangen. 
Den indiske hæren har deltatt i militære handlinger under den første Kashmirkrigen, Operasjon Polo, den sino-indiske krigen, den andre Kashmirkrigen, den indisk-pakistanske krigen i 1971, borgerkrigen på Sri Lanka og Kargilkrigen. For tiden har den indiske hæren satt av en brigade med soldater til FNs fredsbevarende styrker. Gjennom sine store, uavbrutte troppeforpliktelser har India fått mye ros for å ha deltatt i vanskelige operasjoner for lengre perioder. Den indiske hæren har deltatt i flere av FNs fredsbevarende operasjoner, inkludert operasjonene i Kypros, Libanon, Kongo, Angola, Kambodsja, Vietnam, Namibia, El Salvador, Liberia, Mosambik og Somalia. Hæren har også bidratt med en paramedisinsk enhet for å støtte tilbaketrekningen av de syke og sårede i Korea. For tiden ønsker den indiske hæren en massiv modernisering av sitt utstyr gjennom ulike innkjøpsprogrammer. I tillegg har hæren også begitt seg ut på et moderniseringsprogram kjent som Futuristic Infantry Soldier As a System (F-INSAS), som har til hensikt å fornye infanteriets utstyr med det siste innen teknologi.

Den indiske marinen

Den indiske marinen er den sjømilitære grenen av Indias forsvar. Med 67 000 menn og kvinner, inkludert 5 000 luftpersonell og 2 000 kommandosoldater (MARCOS), er det verdens tredje største marine.
Den indiske marinen opererer for tiden rundt 170 fartøyer, inkludert hangarskipet INS «Viraat». I de senere årene har India startet mange ambisiøse prosjekter for å styrke sine sjømilitære evner, herunder forsøk på å anskaffe skip fra utlandet.
I de senere årene har den indiske marinen gjennomgått omfattende modernisering og utvidelse med et mål om å øke sine evner som en anerkjent marine i stand til å operere på tvers av dypt vann i åpent hav (en såkalt blue-water navy). Det ligger ganske langt fremme teknologimessig og er i besittelse av ett av i alt to asiatiske hangarskip. To andre hangarskip er under bygging. Skipene i den indiske marinen er av indisk og utenlandsk opprinnelse. I tillegg ble tre ubåter med ballistiske missiler satt i tjeneste i slutten av 2010. Marinen er én av i alt seks mariner i verden som har kjernefysiske kapabiliteter. De andre er USA, Russland, Kina, Frankrike og Storbritannia. I tillegg har den indiske marinen BrahMos som er det raskeste kryssermissilet i verden med en hastighet på 2,8 Mach.
I sin maritime doktrine etablerer den indiske marinen sin rolle i å gi støtte til maritime naboer ved naturkatastrofer. Dette ble demonstrert i kjølvannet av tsunamikatastrofen i 2004 da den indiske marinen sendte 35 skip for å støtte hjelpearbeidet i nabolandene. Den indiske marinen har deltatt i FN-oppdrag langs kysten av Somalia og har stått for sikkerheten under et AU-toppmøte i Mosambik. Den indiske marinen styrker sine evner som en ekte blue-navy marine, en marine som kan operere i internasjonalt farvann («høysjø») over lengre tid. Marinens doktrine sier at denne evnen er til beste for samarbeidet mellom nasjonene i området. 
Det forventes at den indiske marinen vil bruke rundt 40 milliarder USD på militær modernisering i perioden 2008-2013. Moderniseringsprogrammet inkluderer det russiskbygde hangarskipet INS «Vikramaditya», selvbygde hangarskip i Vikrant-klassen, leasing av en ubåt i Akula-klassen, selvbygde atomdrevne ubåter i Arihant-klassen, fregatter i Shivalik-klassen, jegere i Kolkata-klassen, ubåter i Scorpène-klassen, forbedrede fregatter i Talwar-klassen og åtte P-8 Poseidon.

Det indiske luftforsvaret

Med en styrke på rundt 170 000 personell og 1 600+ fly i aktiv tjeneste, er det indiske luftforsvaret (IAF) det fjerde største flyvåpenet i verden. I de senere årene har IAF gjennomgått en ambisiøs ekspansjon og moderniseringsprogram, og brukes i økende grad for Indias maktprojeksjon utenfor Sør-Asia. Historisk sett har IAF vært avhengig av sovjetiske, britiske, israelske og franske fly og teknologi for å støtte landets vekst. I nyere tid har imidlertid India produsert egne fly, slik som HAL Tejas, et fjerde generasjons jagerfly, og HAL Dhruv, et multirolle helikopter, som har blitt eksportert til flere land, deriblant Israel, Burma, Nepal og Ecuador. India har også UAV-skvadroner som kan brukes til å utføre bakkeangrep og luftovervåkning.
India tester for tiden ut sitt eget BVR luft-til-luft missil kalt Astra, som har lang rekkevidde, og bygger også en drone kalt Rustom som skal ha ekstra lang rekkevidde og kunne fly i stor høyde. India og Russland bygger en rekke neste generasjons fly slik som femte generasjons stealth-flyet Fifth Generation Fighter Aircraft og et mellomstort multirolle militærtransportfly kalt Multirole Transport Aircraft.

Den indiske kystvakten

Den indiske kystvakten er den militære grenen som er opprettet for å beskytte republikken Indias enorme kystlinje. Den ble opprettet 18. august 1978 som en uavhengig enhet i henhold til kystvaktloven. Kystvaktens hovedmål er å vokte Indias kystlinje og den opererer under effektiv kontroll av forsvarsdepartementet.
Kystvakten samarbeider tett med den indiske marinen og det indiske tolldepartementet, og ledes vanligvis av en marineoffiser med rang av viseadmiral. Indias kystvakt har et stort antall av raske båter, inkludert luftputefartøy og hydrofoilbåter. De patruljerer havet og elvemunninger. Kystvakten har gjennomført en rekke prisverdige oppgaver, slik som å redde mannskap i nød. Den har også pågrepet pirater langt til havs og ryddet opp oljesøl. Tung patruljering av sensitive områder som Karnataka, Gujarat, Vest-Bengal og Mumbai har resultert i pågripelse av et stort antall smuglere og ulovlige innvandrere.