Al-Hakim bi-Amr Allah

Politisk rivalisering og bevegelser

Al-Ḥakims mest innbitte og vedvarende motstander var abbasidenes kalifat i Bagdad som forsøkte å bremse innflytelsen til ismailismen. Denne konkurransen førte til Bagdadmanifestet i 1011 hvor abbasidene hevdet at slektslinjen al-Hakim representerte, ikke stammet legitimt fra Ali. Al-Hakim slet også med qarmatiske herskere i Bahrain, en øy i Persiagulfen samt et territorium i det østlige Arabia.
Styret til al-Hakim ble karakterisert av en generell uro. Fatimidenes hær hadde problemer med rivalisering mellom to motstående fraksjoner, tyrkere og berbere. Spenningen vokste mellom kalifen og hans visirer (kalt wasitaer), og nær slutten på hans styre begynte bevegelsen til druserne å ta form. Dette var en religiøs sekt sentrert rundt al-Hakim. Det var druserne som først henviste til al-Hakim som «hersker på Guds ordre», og det ble sagt at medlemmer av sekten adresserte bønner til al-Hakim som de regnet som «en manifestering av Gud i hans enhet».
Al-Hakim grunnla Dar Al-Hekma («kunnskapens hus») i 1004 med sitt store offentlige bibliotek. Der ble det undervist i filosofi og astronomi i tillegg til rent islamske studier av koranen og hadith. Han fullførte moskéen i Kairo som hans far begynte på, Masjid al-Hakim, viss offisielle navn er «Jami‘-u l-Anwar». Moskéen forfalt til ruiner og ble nøye restaurert til sin fordoms prakt for rundt 20 år siden av Mohammed Burhanuddin.

Utenrikspolitikk

Al-Ḥakim opprettholdt diplomatiske forbindelser mellom fatimideimperiet og mange forskjellige land. Dyktig diplomati trengtes til å etablere et vennlig, om ikke nøytralt, grunnlag for forbindelser med Østromerriket som hadde som mål å ekspandere tidlig i det 11. århundre. Kanskje var den lengstrekkende diplomatiske utsendingen til al-Hakim til Song-dynastiets Kina. Den egyptiske sjøkapteinen kjent som Domiyat reiste til et buddhistisk pilegrimsmål i Shandong i år 1008. Det var på denne reisen at han skulle gi den kinesiske keiseren Song Zhenzong gaver fra hans herskende kalif al-Hakim. Dette reetablerte diplomatiske forbindelser mellom Egypt og Kina som gikk tapt under kollapsen til Tang-dynastiet i 907.

Eksentrisk oppførsel

Al-Hakim innførte en rekke tilsynelatende impulsive lover, inkludert forbudet av Mulūkhiyya, en karakteristisk egyptisk matrett, druespising, spising av brønnkarse i tillegg til et forbud mot sjakk. Han forbød fiskere fra å fange fisk som ikke hadde skjell og forbød folk å selge eller spise slik fisk.
Han beordret i 1014 kvinner til ikke å gå ut i det hele tatt og beordret skomakerne til ikke å lage kvinnesko.
Al-Hakim drepte mange av sine embetsmenn, både høyere og lavere i gradene. Hans veileder Abu al-Qasim Said ibn Said al Fariqi, de fleste av hans visirer, dommere, poeter, leger, badehusinnehavere, kokker, fetter, soldater, jøder, kristne, etteretningsmenn og til og med kuttet av hendene på kvinnelige slaver i sitt eget palass. I noen tilfeller utførte han drapene personlig.
Han ødela Den hellige gravs kirke i Jerusalem i 1009 som da var under fatimidenes kontroll. Kirken ble senere gjenoppbygget med hjelp fra Østromerriket.
Selv om kristne ikke kunne kjøpe slaver, menn eller kvinner, og hadde få andre privilegier, fikk de ri hester på den betingelsen at de red med tresaler og salgjord uten ornamenter.
Mot slutten av sitt styre ble han i økende grad uberegnelig og fryktet av sine embetsmenn, soldater og undersåtter. Viktige muslimer og kristne gikk til hans palass mens de kysset bakken og stod ved portene til palasset hans og ba ham om tilgivelse og ba ham om ikke å lytte til rykter som spredte seg. De la frem en petisjon for al-Hakim og han tilgav dem.

Koner og barn

Mor til al-Hakims arving, Ali az-Zahir, var umm al-walad Amina Ruqayya, datter til den avdøde prinsen Abdu l-Lah, sønn av al-Muizz. Noen ser på henne som den samme kvinne som en forutsigelse fortalt av al-Hamidi snakket om. Den sa at i år «1000 ville al-Hakim velge en foreldreløs jente av god bakgrunn som ble oppfostret av hans far Abu Mansur, og at hun ville bli mor til hans etterfølger». Mens krønikeforfatteren al-Maqrizi hevder at al-Hakims stesøster Sitt al-Mulk var fiendtlig ovenfor Amina, andre kilder sier at hun gav henne og hennes barn ly da de flyktet fra al-Hakims forfølgelse. Noen kilder sier at al-Hakim giftet seg med en jariya (ung, kvinnelig tjener) kjent som as-Sayyidah, men historikere er usikre om dette bare er et annet navn på Amina.
Ved siden av sin sønn hadde al-Hakim en datter som het Sitt Misr (død 1063) som skal ha vært en generøs beskytter og av edel og god karakter.

Død og etterfølgelse

Al-Hakim forsvant i 1021 i en alder av 36 år på en reise til muqattamhøydene på et esel uten vakter. Eselet ble senere funnet nær en brønn som var dekket av blod. Det er antatt at hans søster Sitt al-Mulk leide attentatmenn til å drepe ham etter at hun ble bekymret for dynastiets kontinuitet og de to kranglet om hans oppførsel. Al-Hakim anklaget henne for ekteskapsbrudd, og da bestemte hun seg for å handle før han straffet henne. Druserne tror ikke han ble drept, men at han ble gjemt av Gud og vil komme tilbake som deres mahdi på dommedag.
Al-Hakim ble etterfulgt av sin unge sønn, Ali az-Zahir, under regentskapet til hans søster, Sitt al-Mulk.