google/wiki40b huggingface dataset:
Arthur Rubinstein

Bakgrunn

Rubinstein ble født i Łódź og studerte i Warszawa. Han debuterte i Berlin i 1900. Debuten ble etterfulgt av opptredener ellers i Tyskland, Polen og videre studier med Ignacy Paderewski. I 1904 dro han til Paris, hvor han møtte komponistene Maurice Ravel, Paul Dukas og Camille Saint-Saëns, og fiolinisten Jacques Thibaud.

Karriere

Rubinstein debuterte i New York i Carnegie Hall i 1906, og turnerte deretter i USA, Østerrike, Italia og Russland. I 1912 hadde han sin London-debut.
Under første verdenskrig oppholdt Rubinstein seg hovedsakelig i London, hvor han akkompagnerte fiolinisten Eugène Ysaÿe. Fra 1916 til 1917 turnerte han i Spania og Sør-Amerika hvor han utviklet en entusiasme for Granados, Albéniz, Villa-Lobos og de Fallas musikk. I 1932 trakk han seg tilbake fra konsertlivet i flere år for å jobbe med teknikk og repertoar.
Under andre verdenskrig oppholdt Rubinstein seg i USA, og ble amerikansk statsborger i 1946. 
Ved begynnelsen av sin karriere vegret Rubinstein seg mot å gi undervisning. Først i 1950-årene utviklet han en pedagogisk virksomhet, og ble lærer for blant andre François-René Duchâble, Avi Schönfeld, Ann Schein Carlyss, Eugen Indjic, Dean Kramer og Marc Laforêt. 
I 1964, under den kalde krigen, gav Rubinstein en legendarisk konsert i Moskva med verker av Chopin, Schumann, Debussy og Villa-Lobos. Hans siste konsert fant sted i mai 1976 i Wigmore Hall i London
Han trakk seg tilbake fra konsertscenen i 1975, grunnet sitt stadig dårligere syn.
Selv om han er best kjent som solist, var Rubinstein også en utsøkt kammermusiker, og samarbeidet med Henryk Szeryng, Jascha Heifetz, Gregor Piatigorsky, og Guarneri-kvartetten. I tillegg til Chopin, spilte han inn verker av Johannes Brahms, Franz Schubert, Robert Schumann, Antonín Dvořák og Karol Szymanowski. Han har fått én stjerne på Hollywood Walk of Fame.
Rubinstein døde i Genève i 1982 i en alder av 95 år. Rubinsteins urne ble etter et år bisatt i Jerusalem.
Jacobs stege

Handling

I filmen får man følge Jonathan, en karriereinnrettet fiskersønn fra Bohuslän, i hans ferd mot toppen. Han bor med sine foreldre på en liten gård.
Jonathans far har store problemer med gjeld til grosserer Möller, noe som ender med at de må forlate gården. Jonathans mor dør av sorg og hans far tvinges til fattighuset. Jonathan sverger da å hevnes på Møller.
Plantefarger

Plantefarger er farger utvunnet av planter.

Historie

Vi har skriftlige overleveringer fra oldtidens leger Dioskorides, Galen m. fl. Karl den store fikk utarbeidet et reglement for hagebruk som inneholdt lister over de urter og trær som skulle dyrkes i de keiserlige hager. Dette reglement fikk stor betydning for store deler av Nord-Europa. Blant de planter som nevnes var vaid (Isatis tinctoria ), som allerede på 800-tallet ble brukt til å farge garn. Det kan ha vært irene som lærte nordmennene å farge garn med lavarter. ”Korkemose” eller ”Kvitkork” kan føres tilbake til det irske ordet «corcur» som igjen skriver seg fra det latinske ordet ”purpur”. Denne lavarten var i middelalderen en egen eksportartikkel. Det er lavsyrene som finnes i de fleste lavarter som danner fargestoffer. De fleste av dem er brune.
Opplysningstidens forfattere samlet botanisk viten som ledd i en topografisk beskrivelse av hver sin landsdel. Samtidig begynner håndverksmessig utdannete «bondefargere» å ta i mot arbeid fra landet, men har sine verksteder i byene. På denne tiden kom også de nye beisemidlene alun (kaliumaluminiumsulfat), koppervitriol og jernvitriol i bruk og ga muligheter for nye fargenyanser.
Garn til finere arbeider kan meget godt ha blitt sendt til Flandern eller Nord-Tyskland hvor ullfargeindustrien var kommet svært langt.
Fra 1800 ble det mulig å kjøpe importerte fargestoffer som de nye anilinfarger. Farging med planter var likevel fremdeles stort sett enerådende.

Teknikk

Fargemetodene som har vært benyttet fra svært gammel tid og har antagelig vært nokså like over hele Skandinavia, østersjølandene og Nord-Russland. 
Før innfarging må ullen tilføres bindemiddel, beising, eller la planten gjennomgå en gjæringsprosess. Til beising kunne man bruke andre plantearter som jamne (Lycopodium complanatum) eller bark av gråor (Alnus incano). 
Man holdt seg helst til planter som med en gang ga den ønskede farge. Men med bindemidler og etterfarging av blått på gult eller rødt på blått, kunne man komme frem til nye toner av grønt og fiolett. 
Garnet kan beises på forhånd eller samtidig med selve innfargingen som skjer ved at garnet legges sammen med plantene i varmt vann, 60 – 90 grader, alt etter hvilke planter som benyttes, 
For å få lik farge på garnet måtte alt farges i samme omgang. For å få klare og rene toner, måtte man være omhyggelig med vask av garnet før fargingen og skylling med lut og andre sterke løsninger etterpå.
Jiading

Jiading  (kinesisk: 嘉定區, pinyin: Jiādìng Qū) er et bydistrikt i byprovinsen Shanghai i Folkerepublikken Kina. 
Distriktet har et areal på 458,8 km², og (2001) en befolkning på 474 100. Beliggenheten er ca. 30 km vestenfor Shanghai sentrum. 
Byen Jiading var åstedet for Jiadingkonferansen, et kinesisk kirkehistorisk viktig møte i 1627. Utenom et delvis bevart Konfuciustempel, som nå er bydistriktsmuseum, og Shanghais racerbane, finnes det knapt severdigheter i storkommunen.
I storkommunen Anting  ligger Anting gamle gate, med opprinnelse tilbake til Mingdynastiet og Qing-dynastiet, og Anting-elven krysses av den gamle Yansibroen, en månebro. I Anting ligger også et gjenoppbygd buddhisttempel fra de tre rikers tid. Zhenchuanakademiet ble bygd under Daoguang-keiserens tid.
Hele området er flatt. Elvene Wenzaobang, Lianqi og Loutang renner ut i Huangpu i bydistriktet Baoshan i øst. Dessuten renner elvene Yantietang og Hengli inn i elvene  Wusong og Liuhe. Den samlede lengde på alle disse elvene i distriktet er på over 1.800 kilometer.

Samferdsel

Kinas riksvei 204 løper gjennom området. Den løper fra Yantai i Shandong sørover til  Shanghai, og er innom blant annet Lianyungang, Nantong og Suzhou.
Mimothestus

Utseende

Nokså store, avlange, lysbrune trebukker.

Levevis

Disse billene har larver som lever i død ved av løvtrær, ofte like under barken.

Utbredelse

Gruppen er utbredt i Asia (det sørlige Kina, Kambodsja).
Operasjon Eagle Assist

Operasjon Eagle Assist var en NATO-operasjon for overvåkning av USAs luftrom etter terrorangrepene 11. september 2001. Operasjonen ble iverksatt 9. oktober 2001 og avsluttet 16. mai 2002. Det var første gang at artikkel 5 i Den nordatlantiske traktat, som sier at et angrep på ett av NATOs medlemsland regnes som et angrep på hele alliansen, ble tatt i bruk.
Sju AWACS-fly ble satt inn for å overvåke luftrommet over USA med tanke på å avverge ytterligere terrorangrep. Flyene ble bemannet med personell fra tretten NATO-land, deriblant Norge.
Fjellringvinge

Utseende

En middelsstor (vingespenn 36 – 50 mm) sommerfugl, kroppen kledt med lange, oppstående hår. Oversiden er mørkebrun med en markert, silkeaktig glans. Ved forvingens spiss er det et kort, oransje tverrbånd, på dette vanligvis noen ganske små øyeflekker. Forvingens underside er lysere brun med en øyeflekk ved spissen, bakvingens underside gråvatret uten flekker. Flere andre, europeiske arter er meget like fjellringvingen, men ingen av dem forekommer i Norden. Larven er grønn, ulikt de fleste andre flikvingers larver er den hårete, med svart rygglinje og svartprkket sidelinje. Hodet og de to spissene som bakkroppen ender i er rødbrune.

Levevis

Denne arten flyr nesten utelukkende over tregrensen, og er ofte mest tallrik så høyt oppe at den er den eneste dagsommerfuglen som flyr der. Den er vanlig på heier og gressmarker i alle fall opp til 1600 moh. i Sør-Norge. Den bruker mye tid på å sole seg for å få kroppstemperaturen opp så den kan fly. De voksne sommerfuglene flyr i juli-august. Larven, som lever på svingel (Festuca spp.) og rapp (Poa spp.), bruker to år på utviklingen.
Baise (Guangxi)

Baise (kinesisk: 百色, pinyin: Bósè (før), Bǎi Sè (nå)) er en by på prefekturnivå i den autonome region Guangxi Zhuang i Folkerepublikken Kina.
Baise ligger nordvest i Guangxi og grenser til provinsene Guizhou og Yunnan, og til Vietnam. Den ligger midt i mellom tre sørvestkinesiske administrasjonshovedsteder, Nanning, Kunming, og Guiyang. Av arealet på 3.726 km² er mer enn 55% skog.
Baises klima er tropisk, og det ligger i monsunområdet. Den årlige nedbør er gjennomsnittlig på 1115 mm, og snittemperaturen er 22°C.
Baise ble grunnlagt i 1730.

Demografi

I prefekturet er de vesentlige folkesgrupper zhuang, han, yao, hui og miao.

Samferdsel

Kinas riksvei 323 løper gjennom området. Den begynner i Ruijin i provinsen Jiangxi og fører gjennom Guangdong og Guangxi og ender opp i Lincang i Yunnan, på grensen mot Burma.
Kinas riksvei 324 fører gjennom området. Den går fra Fuzhou i provinsen Fujian og gjennom Guangdong, Guangxi, Guizhou, og ender i Kunming i Yunnan.

Økonomi

Baise er en av Kinas viktigste produsenter av aluminium, med både gruvedrift, foredling og produksjon av aluminiumsprodukter. Det tropiske klimaet tilrettelegger for en stor fruktproduksjon. Ellers er trevirke g treprodukter viktige, likesom petroleum, naturgass, kobber og kvarts. Baise er også Guangxis tredje største produsent av vannkraft med en årlig produksjon på fem millioner kilowatt.

Turisme

Baise har betydelig naturskjønnhet. De skogdekte fjellområdene har mange plante- og dyreslag. Grensetraktene er blant de mist utviklede deler av Kina. Dette, sammen med det etniske mangfoldet, har vært gunstig for utviklingen av turistnæringen.
Aino (folkeslag)

Aino er et urfolk på øya Hokkaido i Japan og omegn, og i de russiske områdene Kurilene og Sakhalin. Ingen vet helt sikkert hvor mange ainuer det er som lever i Japan idag. Mange skjuler at de er ainu for å unngå diskriminering. Tall som blir nevnt varierer fra 15 000 til 150 000. Ainu er også betegnelsen på deres språk, som kun hadde 15 talere igjen i 1994, alle eldre mennesker. Det anses for å være et isolert språk, uten kjente slektninger. Ainuene var opprinnelig jegere og fiskere, og tilbad naturguder.
6. juni 2008 ble ainuene, etter flere hundre år med diskriminering, anerkjent av det japanske parlamentet som en egen etnisk minoritet i Japan med eget språk, religion og kultur.
Pierre Cauchon

Pierre Cauchon, latinisert Calconeus (født ca 1370 i Reims i Frankrike, død 18. desember 1442 i Rouen) var en fransk biskop, av Beauvais, som da var i et område under engelsk styre. Han ledet som embedsmessig rådgiver for den ni år gamle engelske kong Henrik VI den kirkelige domstol i inkvisisjonsprosessen mot Jeanne d'Arc.

Bakgrunn

Pierre Cauchon var doktor i teologi, magister i de frie kunster og lisensiat i kirkerett fra universitetet i Paris og var flere ganger rektor der. Fra 1415 til 1418 deltok han som legat for hertugen av Burgund på konsilet i  Konstanz.

Biskop av Beauvais, saken mot Jeanne d'Arc

I 1420 ble han biskop av Beauvais. Samme år spilte han en vesentlig rolle ved den skjellsettende traktaten i Troyes, og virket da for de engelske interesser.
I 1430 ble Jeanne d'Arc tatt til fange i Compiègne, som lå i hans bispedømme. På oppdrag av den engelske konge tilbød han burgunderne 6.000 francs for å få henne utlevert. Det endte med at han fikk kjøpt fangen, «jomfruen av Orlénans», for engelskmennene for den svært høye sum av 10.000 francs.
Den 9. januar 1431 åpnet biskop Cauchon det som skulle bli en av de viktigste rettssaker i Frankrikes historie, i slottskapellet i Rouen: Inkvisisjonsprosessen mot Jeanne d’Arc. Anklagen var at hun var kjetter, heks og trollkvinne, spåkvinne og falsk profet. Biskop Cauchon gjennomførte prosessen i tett koordinering med Englands stattholder Richard Beauchamp, 13. Earl of Warwick, som fra første stund forlanget intet mindre enn dødsstraff. 
Den 24. mai avsverget Jeanne, grepet av brå dødsangst for døden på bålet, sin brøde. Etter en kort rådslagning dømte biskop Cauchon henne omgående til for hennes «frelsende botsøvelse til vedvarende fengsling med smertens brød og tristhetens vann». 
Den 28. mai trakk hun tilbake sin avsvergelse, og dagen etter ble hun så erklært som tilbakefallen, ekskommunisert og kjettersk. Om morgenen den 30. mai 1431 forkynte biskop Cauchon for annen gang, på tribunen foran retterstedet på markedsplassen, hennes utstøtelse fra kirken. Så overførte han henne til den verdslige domsmyndighet for eventuell henrettelse. Den geistlige inkvisisjonsrett trakk seg så umiddelbart ut av saken etter grunnsetningen Ecclesia abhorret a sanguine («Kirken skyr blodet»). Jeanne ble umiddelbar etter, ved omgåelse av den verdslige rett, overgitt bøddelen og henrettet på det forberedte bålet.
I 1432 ble Pierre Cauchon forflyttet til bispedømmet Lisieux. 
Jeannes familie innledet i 1450 arbeide med å få saken gjenopptatt, og dette fant sted i 1456. Da ble Jeanne d'Arc fullstendig rehabilitert av den katolske kirke, i en rettsprøving ledet av den franske generalinkvisitor dominikanerpater Jean Bréhal. Kirken mente at biskopen selv hadde begått en heretisk handling ved å dømme en uskyldig kvinne som ledd av et verdslig hevntokt. Biskop Cauchon kunne ikke lenger straffeforfølges for de tallrike lovbrudd og prosedyrefeil han hadde begått, ettersom han allerede var død av et hjerneslag som han fikk mens han var hos bartskjæreren.
Felix III

Bakgrunn

Han var fra Samnium og var sønnen til en Castorius. 
Etter at pave Johannes I ble drept av øst-goteren kong Theoderik den store den 18. mai 526, etterkom de som skulle velge den nye paven kongens krav og valgte kardinal Felix til pave. Siden Felix var kongens favoritt, gjorde dette at kongen skaffet kirken større fordeler.

Pave

Felix IV ble valgt nesten to måneder etter at Johannes I ble drept. Han var ved tiden for sin utnewvnelse til pave kardinalprest.
Han fikk godkjent at rettssaker mot geistlige skulle håndteres av paven. Han definerte kirkens lære om nåde og fri vilje som svar på et ønske om en motsetning til semi-pelagianismen i det sørlige Gallia. Pave Felix godkjente Caesarius av Arles' skrift om nåden og den fri vilje (De gratia et libero arbitrio) og sendte til de sørgalliske biskoper de capitula som i 529 ble promulgert som beslutninger på kirkemøtet i Arles.
Pave Felix mottok som gave fra Amalasuntha to gamle byggverk på Forum Romanum, nemlig Romulustempelet og det tilstøtende Templum sacrae urbis. Han omgjorde bygningene til en kirke viet til de hellige Kosmas og Damian. Den står der fremdeles.  
Felix forsøkte å utpeke sin egen etterfølger: Bonifatius. Reaksjonen til senatet var å forby noen som helst diskusjon om en etterfølger til paven resten av hans liv; heller ikke å akseptere en nominasjon til samme stilling. Flertallet av de geistlige reagerte på Felix' forsøk på å få nominert Bonifatius, med å nominere Dioskur til pave, mot mindretallets nominasjon av Bonifatius. 
Valget av Bonifatius ble utført i henhold til reglene, mens Dioskur ble regnet som motpave, og ble avsatt etter bare en måneds tid.
Alfred Gaby

Tidlige liv

Alfred Edward Gaby ble født i Springfield nær Ringarooma i den australske delstaten Tasmania. Gaby var den sjuende sønnen til bonden Alfred Gaby og hans hustru Adelaide (født Whiteway). Mens han arbeidet på familiegården, meldte han seg til militsen og tjenestegjorde tre år i 12. infanteribataljon (Launceston Regiment). To av brødrene hadde tjenestegjort i utlandet under boerkrigen.

Militærtjeneste

Gaby arbeidet i Katanning i Vest-Australia da han vervet seg til Australian Imperial Force (AIF) i januar 1916. Han var to ganger tidligere avvist for verving. Han la ut fra Fremantle om bord på HMAT A38 «Ulysses» i april 1916, og ble tilordnet til 28. bataljon. Denne infanteribataljonen var sammensatt hovedsakelig av rekrutter fra Vest-Australia. Den var tilknyttet 7. brigade, 2. divisjon, som del av enhetens 10. innkalling til tvungen militærtjeneste av forsterkninger. I løpet av de neste tolv måneder mens han var i frontavsnittene av Vestfronten, ble han forfremmet i til sersjant før han ble valgt ut til offiserstrening i Storbritannia. Etter at han ble uteksaminert i mai 1917 ble han utnevnt til
sekondløytnant i april 1917. Neste forfremmelse kom i september 1917 da han ble utnevnt til løytnant. Den 29. oktober 1917 ble Gaby gasset under den 28. bataljons deltakelse i slaget ved Passchendaele.
Ruki-loven

Unntak i de slaviske språkene

I de slaviske språkene forløp prosessen regelmessig foran vokaler, men fant ikke sted foran konsonanter. Det endelige resultatet er den ustemte velare frikativen *x. Denne velare frikativen ble forvandlet tilbake til *š foran en fremre vokal eller den palatale approksimanten *j.
Trø

Trø er et musikkalbum utgitt av Dalakopa i 2008. Dette er gruppas hittil siste utgivelse.
Ekvatorialmontering

En ekvatorialmontering er en montering som kompenserer for jordrotasjonen ved å ha en rotasjonsakse parallell med jordas rotasjonsakse. Denne monteringstypen brukes for astronomiske teleskoper og kameraer. Fordelen ved en ekvatorialmontering ligger i evnen til å tillate instrumentet å stå fast på et hvilket som helst himmellegeme med daglig bevegelse ved å drive en akse med konstant hastighet.
Fylkesvei 5870

Fylkesveg 5870 går mellom Leikong og Vollneset i Herøy kommune. Veien er 6,2 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen Fv15.
Band-in-a-Box

Band-in-a-Box er et program som brukes for å dynamisk lage solostykker og musikk for band i forskjellige stiler og med forskjellige akkordprogresjoner. Programmet er laget av PG Music Inc.
Saqqara

Historie

Selv om de tidligste gravene kan spores tilbake til det 1. egyptiske dynasti, var det først under det 2. egyptiske dynasti at kongelige ble gravlagt her.

Stedets status og betydning i oldtiden

Saqqara fungerte som nekropolis for hovedstaden i oldtidens Egypt, Memfis. Selv om stedet ble overgått av pyramidekomplekset ved Giza og senere Kongenes dal som gravsted for kongelige, forble det et viktig kompleks for mindre gravleggelser og seremonier i over 3000 år, godt inn det etterfulgende ptolemeerdynastiet og romertiden. Djoserpyramiden i Saqqara ble designet som en trapp til himmelen. Den er tegnet av Imhotep under det 3. egyptiske dynasti for kong Djoser (ca. 2667-2648 f.Kr.) Det er det eldste komplette byggekomplekset i hugget stein i historien.

Sedfestivalen

For hver trettiende feiring av Sed-festivalen, måtte Faraoen løpe over en kort bane ved Saqqara for dermed få tilbake ungdomskraften, slik at han kunne herske i nye 30 år.

Verdensarven

Pyramidefeltene i tilknytning til oldtidsbyen Memfis, blant dem Saqqara, ble i 1979 oppført på UNESCOs verdensarvliste. Andre felt i området som også hører til denne oppføringen er pyramidekomplekset ved Giza, Dahshur, Abu Rawash og Abusir.
Issoudun

Befolkningsutvikling

Antall innbyggere i kommunen Issoudun
Referanse:INSEE
San Remo-konferansen

San Remo-konferansen var et møte som ble avholdt i San Remo i Italia 19.-26. april 1920 mellom første verdenskrigs allierte seiersmakters ledende menn i det øyemed å klargjøre en rekke spørsmål som var blitt latt åpne etter krigen og konferansen i Paris i 1919. Her gav man en preliminær behandling av blant annet det tyske krigsskadeserstatningsspørsmålet, oppdelningen av det i krigen beseirede osmanske rike og fredsslutningen med Tyrkia.
Til stede var representanter fra Storbritannia, Frankrike, Italia og Japan, samt USA som observatør. Her ble besluttet at Frankrike skulle få mandat for Syria og Libanon og at Storbritannia skulle få mandat for Mesopotamia (Irak) og Palestina, Palestinamandatet. Vedrørende sistnevnte bekreftet de allierte den såkalte Balfourerklæringen om et «jødenes nasjonale hjem» der. Til Frankrike ble det gitt oppdrag om militær beskyttelse av Kilikia, og Italia fikk en lignede oppgave i Adana. Konferansen godkjente også i store trekk fredsvilkårene for Tyrkia som så ble undertegnet i Sèvres 10. august 1920.
Grønne Linje

Grønne Linje er en betegnelse som brukes for å vise til våpenstillstandslinjene fra 1949 som ble etablert mellom Israel og naboene (Egypt, Jordan, Libanon og Syria) i etterkant av den arabisk-israelske krig i 1948. Grønne Linje skiller ikke bare Israel fra disse landene, men også fra territorier som Israel senere skulle ta kontroll over i seksdagerskrigen i 1967, inkludert Vestbredden, Gazastripen, Golanhøyden og Sinaihalvøya (sistnevnte har siden blitt returnert til Egypt). Navnet kommer av at man tidligere pleide å bruke en grønn blyant for å tegne linjer på kartet under samtaler.
With Malice toward None

With Malice toward None er et musikkalbum med Karin Krog og Nils Lindberg, utgitt i 1980.
Refrain

Sangen

«Refrain» er en klassisk franskspråklig chanson, en sjanger som var populær de første årene i konkurransen. Franske chansons vant også Eurovision Song Contest i 1958, 1961, 1962 og 1969.  
I teksten tenker Assia tilbake på ungdomstiden som har gått, og livet som en ung person i 20-årene. Assia synes tiden har gått altfor fort, og hun er melankolsk fordi hun ikke lenger er ung.

Eurovision Song Contest

28. april 1956 deltok Lys Assia i den sveitsiske finalen til Eurovision Song Contest 1956 med fem sanger. Tre av melodiene sang hun sammen med kvintetten Radiosa, og til slutt vant hun konkurransen med «Refrains» og «Das alte Karussell». 
Hvert land stilte med to bidrag i den første Eurovision Song Contest, og Lys Assia deltok for Sveits med «Das alte Karussell» og «Refrains» – som nå hadde endret tittel til «Refrain». Konkurransen fant sted i Lugano i Sveits, og Assia gikk seirende ut på hjemmebane med «Refrain». Med seg på scenen hadde hun kvintetten Radiosa.

Suksess

Sangen ble ingen stor salgssuksess i Europa, men singelen solgte til gull i Sveits i 1957.
Kraterbukta

Kraterbukta er ei bukt på Usjsjirøyene, som er en del av Kurilene i Russland. Bukta ble formet av en vulkan som i dag er utdødd. Kurilene har i dag flere aktive vulkaner. 
Russiske Fjernøsten genererer mye inntekter fra turisme ved Kraterbukta.
Samisk parlamentarisk råd

Samisk parlamentarisk råd er et samarbeidsorgan for sametingene i Norge, Sverige og Finland. Det ble opprettet 2. mars 2000. Sametingspresident Sven-Roald Nystø ble valgt som rådets første president, og presidentskapet for rådet går på omgang mellom sametingene.
Den viktigste saken for rådet har vært det fellesnordiske språkarbeidet. Rådet har ansvaret for den felles samiske språknemnden. Andre saker rådet arbeider med, er Barentssamarbeidet, Arktisk råd, Interreg og arbeidet med urfolksspørsmål i FN.
Australian Automobile Association

Australian Automobile Association er en australsk bilorganisasjon som støtter og koorinerer sine medlemsklubber. Organisasjonen ble etablert i 1924.
Medlemsklubbene er australske motorklubber, selskaper som yter veihjelp og andre interesseorganisasjoner.
AAA er medlem av Alliance Internationale de Tourisme (AIT) og Det internasjonale bilsportforbundet (FIA).