Bølgekam

Bølgekammen eller bølgetoppen (engelsk wave crest) er den øverste delen av en havbølge. Bølgekammen måles som avstanden fra middelvannstanden til den øverste delen av bølgen og tilsvarer amplituden. Skummet på toppen av bølgen regnes ikke som en del av bølgen.
Havbølger er usymmetriske der det høyeste punktet på bølgen over middelvannstanden er større enn det dypeste punktet i bølgedalen. Videre er bølgetoppen forskjøvet i bølgeforplantningsretningen.
Høyden, bevegelseshastigheten og formen på bølgekammen har stor betydning for dimensjoneringen av kaier, skip og oljeplattformer.

Bølgekinematikk

Bølgekinematikk beskriver hvordan bølgepartikler eller dråper i en bølge beveger seg. Det kan gjøres ved å beskrive et potensial på matematisk form, som en igjen kan avlede bølgetrykk, bølgepartikkel-hastigheter og bølgepartikkel-akselerasjoner fra.
Fra potensialteori vil bølgepartiklene bevege seg på åpent hav i elliptiske baner. De har størst bevegelser i havoverflaten, og avtar så med dypden. For dypt vann er det vanlig å regne med at bølgepartiklene beveger seg i sirkelbaner. Lineær bølgeteori gjelder egentlig for uendelig små bølger, men har vist seg praktisk å bruk i forbindelse med flere typer bølgelaster. Ved å anta en inkompressibel og rotasjonsfri væske kan en beregne et sett med formler for hvordan bølgepartikkelbevegelsene avtar med dybden. Bevegelsene er avhengig av tyngdens akselerasjon, vanndypet, bølgehøyden og bølgeperioden. Metoden er ikke særlig egnet til å vurdere kinematikken i en bølgetopp.
Dersom en har en beskrevet bølgeoverflate for eksempel fra modellforsøk, simuleringer eller målinger i havet, er det flere måter å beregne bølgekinematikken empirisk, der Wheelers metode er den mest brukte.
For å beregne kinematikken i bølgekammer der bølgehastigheten i toppen av bølgen er svært viktig eller hvor bølgetoppen treffer et legeme eller konstruksjon, brukes ofte numerisk væskedynamikk sammen med VOF-metoden (engelsk Volume of fluid-metoden). VOF er en numerisk teknikk for sporing og lokalisering av overflaten på væsken, væske-væske-grensesnittet eller væske-konstruksjonsgrensesnittet. Den er en Eulersk metode som kjennetegnes av et elementnett som enten er i ro eller beveger seg i en bestemt foreskrevet måte for å få med seg at grensesnittet endrer seg. En kan å følge formen og plasseringen av bølgekammen. Navier-Stokes-ligningene som beskriver bevegelsen av strømningen må løses separat. Metoden er tidkrevende, og krever omfattende modellerings- og kjøretid på datamaskiner.
Det er også ulike måter å kombinere bølgepartikkelhastigheter og strømhastigheter. Det er ulike oppfatninger av i hvilken grad havstrømmen (inkludert tidevannsstrømmer) også er tilstede i bølgetoppene. For ingeniørmessige anvendelser vil en legge partikkelhastigheten i havstrømmen til bølgepartikkelhastigheten i bølgetoppen. Noen reduserer partikkelhastigheten i havstrømmen over middelvannstanden.

Arealeffekter

Målinger i havet er basert på at en måler i ett punkt. Dersom en har et dekk på en offshore plattform vil denne ha et stort areal. Sjansen for å treffe et vilkårlig punkt under et dekk vil kunne være langt større enn å treffe ett bestemt punkt. Sannsynligheten for å treffe dekket, er derfor større enn det som framkommer av analyser av bølgemålinger i ett punkt. Sannsynligheten øker med størrelsen på dekket. Simuleringer for et dekk på 60*60m viste at den største bølgekammen under et dekk kunne bli i størrelsesorden 20% større enn i et definert punkt. Bølgen vil ikke treffe mer enn en del av dekket, slik at den totale lasten ikke øker så mye som økningen av bølgekammen tilsier. Det er også vist ved modellforsøk at om lag 20% økning gir rett størrelsesorden. 
Betydningen kan fastsettes ved å dele dekket opp i mindre deler, og simulere antall slag på hver del. En bruker så de høyeste verdiene for hele dekket. En kan da også si noe om hvor stor del av dekket som blir berørt av treffet. I 2017 foreslo Sverre Haver en empirisk formel for å beregne arealeffekten.

Bølgeslag på skip og oppjekkbare innretninger

Bølger som slår over baugen på skip eller oppjekkbare innretninger som er under forflytning, kan gi svært høye lokale laster. Dersom skipet beveger seg mot bølgene vil relativhastigheten mellom bølgene og skipet bli større, og lastene øker. 
Det er i Norge registrert en rekke skadetilfeller på offshore produksjonsskip. Bølger som skyller over dekket på et skip eller treffer dekket på en plattform kalles gjerne "grønn sjø". Den enkleste formen for analyser av sjø på skipsdekk er å bruke dambrudds-teorier. En antar da at en dam brister, og vannet renner inn over dekket på skipet. Andre metoder er også utviklet, men krever omfattende modellering og regnetid. En kan forebygge skader ved å øke høyde på skansekledningen i baugen og på sidene.
Bølgeslag mot baugen på skip kan gi svært høye lokale laster. En avrundet baug vil redusere lastene. En kan forebygge skader ved å forsteke på innsiden.
Det er flere eksempler på at bølger på dekk på oppjekkbare innretninger under tauing har gjort betydelig skade. Den mest alvorlige var dødsulykken på Kolskaya i 2011, og i Norge på havariet av West Gamma i 1990.
Sjøfartsdirektoratets byggeforskrift og Petroleumstilsynets innretningsforskrift krever en kontroll av at bølger med en årlig sannsynlighet på 10⁻⁴ ikke skal føre til havari av innretningen.