Rashtriya Jana Morcha (2007)

Det første RJM

Kommunistveteranen Mohan Bikram Singh leda partiet NKP(Masal) (parentesen betydde fakkel) fra 1984. Da partier blei legale i 1990 gikk han inn for boikott av det første parlamentsvalget i 1991. 
Foran valget i 1994 hadde han delvis endra syn. Da stilte partiet hans noen kandidater, formelt som uavhengige, som blei valgt i parlamentet.
Foran valget i 1991 laga NKP(Masal) valgfronten Rashtriya Jana Morcha, som fikk valgt 5 parlamentsrepresentater. (Om disse partiene, se hovedartikler om NKP(Masal) og RJM.)

Sammenslåinga med SJM i 2002

Ved valget i 1999 fikk valgfronten Samyukta Janamorcha Nepal (Nepals Forente Folkefront) også valgt inn en representant. SJM representerte kommunistpartiet NKP(Ekda Kendra) (parentesen betydde enhetssenteret)
I 2002 slutta de to partiene seg sammen. Det nye partiet fikk navnet NKP(Ekda Kendra Masal).
De to valgfrontene blei også slått sammen, til Janamorcha Nepal (JMN – Folkefronten Nepal). Den  nye valgfronten fikk tilsammen seks representanter valgt til parlamentet i 1999, og bleholdt RJMs rolle som Nepals 3. største parlamentariske venstreparti. Den politiske lederen var Mohan Bikram Singh
(Se ellers hovedartikler om disse fire organisasjonene.)

Strid i JMN 2005 - 2006

Janamorcha Nepal var med i Sjupartialliansen for demokrati i Nepal fra våren 2005. Sommeren 2005 begynte Sjupartialliansen i praksis å samarbeide med NKP mot kong Gyanendras diktatur. På høsten fortsatte samarbeidet med samtaler om en formell avtale mellom de to partene.
Dette førte til stridigheter i NKP(EKM) og JMN. Lederen av JMN Amik Sherchan og NKP(EKM) Prakash kom begge fra NKP(EK) før 2002, og hadde et nokså godt forhold til maoistpartiet før de gikk sammen med Singh. Mohan Bikram derimot, var svært fiendtlig mot NKP(Maobadi) hadde anklaga partiet for å være leda av indiske agenter osv. Mens Sherchan og Prakash ønska samarbeidet med maoistpartiet velkommen, var Singh sterkt imot.
Motsetningene vokste over vinteren. Etter seieren i demokratirevolusjonen Jana Andolan 2006 skulle Sjupartialliansen danne regjering. Sherchan var for det og deltok i forhandlingene om regjeringsdannelsen. Singh var absolutt mot at JMN skulle delta.

Splittelsen i mai 2006

I mai 2006 gikk Amik Serchan inn i G. P. Koiralas regjering som visestatsminister og helseminister.
Mohan Bikram Singhs fløy svarte med å splitte både NKP(EKM) og JMN. I begge organisasjoner kom han i mindretall, og ut fra begge organisasjoner danna hans tilhengere organisasjoner med samme navn.
Akkurat når og åssen det skjedde i NKP(EKM) er ikke klart. Etter splittelsen blei de to partiene skilt fra hverandre ved å kalle det opprinnelige partiet NKP (EKM) (Prakash) og det nye NKP (EKM) (Singh).
26. og 27. mai hadde Singhs tilhengere sin egen kongress i Janamorcha Nepal i Butwal. Med støtte av 13 av de 46 sentralkomitemedlemmene fra JMN, stifta Singhs tilhengere sitt eget JMN med Chitra Bahadur KC som leder og Dilaram Acharya som generalsekretær.
Den nye organisasjonen blei kalt JMN (KC). Den fikk følge av 3 av de 6 parlamentsrepresentantene til det forente JMN. Alle tilhørte Singhs fløy før sammenslåinga i 2002.
De andre 3 fortsatte i første omgang med majoritetsfløya, som nå blei kalt JMN (Sherchan). (Denne fløya blei splitta en gang til i oktober – november.)
JMN(Sherchan) beholdt medlemskapet i Sjupartialliansen, mens Singhs fløy blei nekta medlemskap, noe som antakelig overraska ham. Men Singhs politikk var nå kommet så kraftig i motsetning til Sjupartialliansen at han ikke passa inn.

Singhs JMN i skarpere motsetning til Sjupartialliansen

Singhs tilhengere fortsatte en relativt voldsom kritikk av samarbeidet med Maoistene, samtidig som Sjupartialliansen og regjeringa gikk inn i forhandlinger og ettervhert gjorde flere avtaler med dem.
Singh kritiserte også demokratiske reformer som Koiralas regjering gjennomførte.
Fra mai 2006 laga regjeringa og det på ny sammenkalte 1999-parlamentet flere vedtak som tok sikte på å skaffe alle Nepals innbyggere statsborgerskap. Innbyggere i Tarai med familie som hadde innvandra fra India for flere generasjoner sida hadde vært nekta statsborgerskap. Det samme hadde barn av enslige mødre og med utenlandske fedre. Dette var støtta av høyresida som propaganderte sjåvinisme mot Tarai-folk, og av ekstreme konservative hinduer.
Flere millioner fikk etter dette statsborgerskap. Singh og JMN (KC) slutta seg til de kreftene som kritiserte dette som å gi statsborgerskap til utlendinger, og krevde at de nye statsborgerskapene skulle indras igjen.
Tidlig 2007 gjorde madhesi-folk i Tarai og andre nasjonale minoriteter opprør i protest mot at Nepals overgangsgrunnlov 2007 ikke ga dem nasjonalt sjølstyre innafor Nepal. Dette førte til at partiene innafor Sjupartialliansen også måtte innrømme at det hadde vært en feil å ikke innfri dette kravet. Statsminister G. P. Koirala måtte love offentlig at den ekstremt sentraliserte Nepalske staten skulle føderaliseres og demokratiseres etter valget.
Singh og JMN (KC) slutta seg til kritikerne fra den ekstreme høyresida og monarkistene, som forsvarte den Nepalske statens undemokratiske struktur (en arv fra føydalsystemet som blei innført på 1700-tallet under Gorkhas erobring). De tok avstand fra nasjonalt sjølstyre for minoriteter og føderalisering, og hevda at det kunne ødelegge Nepal.
På disse områdene kom JMN (KC) og Mohan Bikram Singh på kollisjonskurs med de fleste venstrepartiene og demokratiske partiene i Nepal.