google/wiki40b huggingface dataset:
Mark St. John

Kiss

St. John overtok gitaristjobben i Kiss etter Vinnie Vincent i april 1984. På dette tidspunktet hadde Kiss midlertidig lagt bort sminken og kostymene som var deres kjennemerke, og St. John var med på suksess-albumet Animalize. St. John ble syk under arbeidet med plata, fikk Reiters syndrom (en form for artritt), og var ute av stand til å opptre mer enn tre ganger på turnéen som etterfulgte Animalize. Kun én gang fullførte han en konsert. I desember 1984 ble han erstattet av Bruce Kulick. 
Han har også spilt i bandet White Tiger.
Han døde av hjerneblødning 5. april 2007.
Enfield Town

Historie

I Domesday Book (1086) er det skrevet ned at Enfield hadde 400 innbyggere. Byen hadde også en parc, et skogkledt jaktområde. Rike londonboere reiste dit for å jakte, og flere bygde hus i det vakre området. 
I 1303 ga kong Edvard I byen et charter som tillot et ukentlig marked, noe byen fortsatt har. 
Barclays Bank i Enfield var det første sted i verden som fikk en minibank.
Stedet har en lang tradisjon for våpenproduksjon, da Royal Ordnance hadde en av sine første fabrikker der. Riflen Lee-Enfield .303, med navn etter stedet, var standardvåpenet til den britiske hær i mange år.
Herkulesbille

Utseende

En meget stor bille. Hannene kan, inkludert hornet på pronotum, bli opptil 17 centimeter lange, arten er dermed en av kandidatene til tittelen «Verdens største bille». Hannene er svært variable i størrelse (enkelte er bare 5 centimeter lange), avhengig av næringstilgangen på larvestadiet. Det er først og fremst lengden på hornet som varierer. Hunnene mangler dette hornet og er dermed vesentlig kortere. Billen er glinsende svart, dekkvingene vanligvis lyst brunlige, sjeldnere blågrå. Kroppsformen er nærmest sylindrisk. Hannen har et langt (nesten så langt som resten av kroppen) horn på pronotum, dette er litt nedoverbøyd, og sammen med et tilsvarende, oppoverbøyd horn på hodet danner det en kraftig klype.
Hunnen er matt og kledt med stive, korte hår på oversiden mens hannen er helt glatt.
Larvene er hvite, tykke og C-formede, med ganske tynn hud. Beina er ganske reduserte men kjevene er kraftige.

Levevis

Denne arten lever i tropisk regnskog. Larvene lever i morken ved og bruker 1–2 år på utviklingen. En fullvoksen larve hevdes å kunne veie 120 gram.
De voksne billene spiser gjerne råtnende frukt.
Hannene bruker hornene på hodet og pronotum til å kjempe om hunnene. De prøver å gripe motstanderen mellom hornet på hodet og det på pronotum, og vippe ham over på ryggen. Billene er svært sterke for sin størrelse.

Populært kjæledyr

I likhet med flere andre arter av store hornbiller er denne arten populær som oppdrettsdyr, særlig er dette vanlig i Japan. Den er forholdsvis lett å få til å formere seg i fangenskap. Hannene bør holdes skilt fra hverandre da de ellers gjerne skader hverandre i territoriekamper. I oppdrett er det gjerne om å gjøre å avle fram så store eksemplarer som mulig, det viser seg at avkommets størrelse er mest avhengig av næringstilgangen på larvestadiet og mindre av foreldrenes størrelse. Larven holdes i en kompost med stort innslag av råtnende plantemateriale, det er viktig at dette skiftes gradvis slik at bakteriekulturene i vokstmediet holdes intakte. Larveutviklingen i fangenskap tar gjerne rundt ett år, og de voksne billene kan leve i 2–3 måneder.

Utbredelse

Arten lever i det nordlige Sør-Amerika, den sørlige delen av Mellom-Amerika og på noen av de karibiske øyene.
Slesvig-Holsten-Haderslev

Slesvig-Holsten-Haderslev er den historiografiske betegnelse for de deler af hertugdømmene Slesvig og Holsten, som ble regjert av Hans den eldre som hertug av Slesvig og Holsten med Haderslev som hovedresidens.
Delene besto av amtene Haderslev-Tørning, Tønder med Østerland-Før samt Rendsborg. Dertil kom landskapene Nordstrand og Femern samt klostrene Løgum og Bordesholm, og i 1559 en del av Ditmarsken.
Da Hans døde uten arvinger i 1580, ble hans del av hertugdømmene fordelt mellom hans to medhertuger, nevøen Frederik II og broren Adolf av Slesvig-Holsten-Gottorp.
Av måneskinn gror det ingenting

Priser

Av måneskinn gror det ingenting ble belønnet med Amandaprisen for beste dramatiske fjernsynsroduksjon.
Krigsvoll ble for sin rolletolkning tildelt Amandaprisen for årets beste kvinnelige skuespillerinne i 1988.
Hun fikk også en tilsvarende pris i en TV-dramatikerfestival i Italia i 1988.
Germain Grisez

Liv og virke

Grisez utviklet sine tanker fra Thomas Aquinas og frembrakte en katolsk tilnærming innen moralfilosofien egnet til møtet med sekulær moralfilosofi. I The First Principle of Practical Reason: A Commentary on the Summa Theologiae, I-II, Q. 94, A. 2 (1965) kritiserte Grisez den ny-skolastiske fortolkning av Aquinas som at den skulle betrakte moralnormer som avledet fra metodologisk antesedent kunnskap av menneskenaturen. Grisez forsvarte den metafysiske fri vilje, og fremla en naturlovsteori for praktisk fornuftsbruk og moralsk dømmekraft som, skjønt thomistisk i vid forstand, avviker fra Aquinas' på noen viktige punkter.
Gjennom det utsyn han fikk ved sin gjennomarbeidelse av Thomas Aquinas' morallovteori, var Grisez også en uttrykkelig og kraftfull forsvarer av tradisjonelle synspunkter i stridsspørsmål innen seksualmoralen, som fødselsregulering og abort. Han skrev også innflytelsesrike artikler om bioteknologi og om hvordan slike teknologier kunne anvendes rett eller galt; til enten å støtte den palliative pleie og livsverdi, eller tvert i mot å fremskynde døden.
Grisez underviste som professor i kristen etikk ved Mount St. Mary's University i Emmitsburg i Maryland fra 1979 til han ble pensjonist i 2009.
19P/Borrelly

Deep Space 1-passeringen

Den 21. september 2001 fløy romsonden Deep Space 1 forbi Borrelly mens den testet ut ny teknologi i rommet. Sonden ble styrt mot kometen under den utvidede delen av ferden og var en uventet bonus for forskerne i prosjektet. Til tross for at systemet som hjelpte til med å holde kontroll over fartøyets orientering sviktet, klarte Deep Space 1 å sende data tilbake til jorden som på sendetidspunktet var de beste bildene og andre vitskapelege data fra en komet.
Glyptothea

Utseende

Middelsstore, valange, metallisk fargede gullbasser. Som vanlig hos Taenioderini er pronotum sterkt tilsmalnet forover, dekkvingene har markerte "skuldre" og et litt nedsenket midtparti.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sørøst-Asia.
Veslemøy

Etymologi

Navnet er en ny sammensetting av navneleddene vesle, «lille», og møy, «jente». Navneleddet møy har opprinnelse i norrøne mėy, «jente», som er en kortform av mėyja, «jente». Dette ordet har igjen opprinnelse i genitivsformen mėyjar av mǣ-r «jente, datter, nonne».
Navnet ble introdusert av Arne Garborg i diktsyklusen Haugtussa fra 1895. Verket handler om ungjenta Gislaug, som har kallenavnene Veslemøy og Haugtussa.
Den schmalkaldiske krig

Den schmalkaldiske krig ble ført mellom 1546 og 1547 av den katolske keiser Karl V mot Schmalkalden-forbundet, et protestantisk fyrsteforbund som tok sitt navn etter byen Schmalkalden.
De protestantiske fyrstene, som hadde alliert seg etter riksdagen i Augsburg i 1530, var i økende grad en maktfaktor som truet keiserens innflytelse.
Først etter at Karl V i 1544 ved freden i Crépy hadde bragt stridighetene med Frankrike til ende, hadde han mulighet og midler til å bruke makt mot Schmalkalden-forbundet. Keiseren sluttet med pave Paul III forbund mot «kjetterne». Da forbundet i 1546 vegret seg for å sende representanter til konsilet i Trient, lyste han Johann Fredrik I av Sachsen og Philipp I av Hessen fredløse gjennom riksakt (Reichsacht). Det lyktes ham å vinne den egentlig protestantiske hertug Moritz av Sachsen for sin sak, noe som svekket forbundet. Han utnyttet dette ved å innlede sitt såkalte Donaufelttog mot forbundet, først mot isolerte forbundsbyer i Syd-Tyskland (Ulm, Konstanz, Biberach), og beseiret ved slaget på Lochauer Heide ved Mühlberg an der Elbe den 24. april 1547 den schmalkaldiske forbundshær. Johann Fredrik I ble tatt til fange, og landgreve Philipp av Hessen overgav seg. Begge ble i årevis holdt i fangenskap i Nederlandene. Selv om Bremen og Magdeburg fremdeles motstod keiseren, var forbundet i realiteten oppløst.
Som belønning for å ha skiftet side tildelte han hertug Moritz av Sachsen den saksiske kurverdigheten, som inntil da hadde vært innehatt av Johann Fredrik av den ernestinske linje av Wettinslekten. Kurlandene og andre deler av Sachsen kom da i den albertinske linjes besittelse, mens ernestinerne kun beholdt deler av Thüringen, som ble delt opp i en rekke småstater.
På riksdagen i Augsburg i 1548 måtte de protestantiske fyrstene akseptere det såkalte Augsburger Interim
Karl V var imidlertid ikke istand til å stanse urolighetene, og seieren over protestantene ble kortvarig. I 1552 slo den styrkede kurfyrst Moritz av Sachsen seg sammen med andre protestantiske fyrster mot den spanske suksesjon og keiseren, og det lyktes fyrstene å tvinge keiser Karl på flukt. Hans bror, Ferdinand (I), forhandlet på sin side med Moritz av Sachsen og de protestantiske fyrstene, og det kom til Passau-traktaten, som sikret protestantene vidtfavnende rettigheter. Ved religionsfreden i Augsburg i 1555 ble disse bekreftet.
Karl V abdiserte etter sitt nederlag i 1556 til fordel for Ferdinand.
Jeg vet en vind

Jeg vet en vind er et musikkalbum med Erik Bye. Det ble utgitt i 1972.
Kanoner til San Sebastian

Handling

Handlingen er lagt til Mexico i 1746. Opprøreren Leon Alastray blir såret, men reddes unna politiet av en presten Joseph. Sammen søker de tilflukt i den øde landsbyen San Sebastian som jevnlig terroriseres av indianere ledet av den halvt indianske Teclo.
Presten blir drept og Alastray må steppe inn i hans rolle. Alastray blir gradvis besatt av ønsket om å berge landsbyfolket, og får med seg folket på å bygge en mur rundt byen.

Om filmen

Den ble innspilt i Mexico.
VGs anmelder gav den terningkast fire. Den fikk to av fem stjerner i Den store film- og videoguiden (1987)
Hans Urs von Balthasar

Bakgrunn

Hans Urs von Balthasar fom fra en velstående familie. Hans første utdannelse fikk han av benediktinerne ved deres klosterskole i Engelberg i det sentrale Sveits. Før han fullførte den videregående utdannelse ble han imidlertid flyttet av foreldrene til kollegiet Stella Matutina drevet av jesuittene i Feldkirch i Østerrike.

Jesuitt, prest

Han studerte i Wien, Berlin og Zürich, og tok doktorgraden i tysk litteratur. I 1928 sluttet han seg til jesuittene og studerte teologi i München og Fourvière (Lyon). Balthasar ble ordinert i 1936. Han arbeidet i Basel som studentprest fra 1940. I Fourvière studerte han under Henri de Lubac og i Basel studerte han Karl Barths teologi.
I 1944 grunnla Balthasar sammen med Adrianne von Speyr St. Johannes-instituttet og måtte forlate jesuittordenen i 1950. Det var etter konflikter med de konservative blant jesuittene, etter at han sa at Gud hadde kalt ham til å virke i Johannesfellesskapet. Dermed tapte han sin posisjon og rett til å undervise. Dette innebar at han fortsatt var prest, men var uten kirkelig tilforordning (inkardinasjon).

Prest utenfor jesuittordenen

Samtidig som han var direktør for St. Johannes-instituttet, tjenestegjorde han i Chur bispedømme.
Likesom Karl Rahner og Bernard Lonergan, to andre samtidige fremstående teologer, søkte han på kristen grunn å skape et intellektuellt møte av modernismens reduksjonisme og antroposentrisme, i en streben etter å utfordre filosofiens antagelser. I tilnærming, kildevalg og intresseområde var Balthasar en eklektiker. Et eksempel på dette er hans dialog med den reformerte teologen Karl Barth, hvis arbeider Balthasar var den første katolikk som analyserte. Enn mer kontroversiell var hans bok Mysterium Paschale, i vilken han hevder at helvetet kan være tomt.
Hans trilogi i syv bind, Herrlichkeit, Theodramatik oh Theologik, behandler emnene teologisk estetikk, teistisk dramatikk samt forholdet mellomn kristologi og ontologi. Han har også skrevet om helgener og kirkefedre, foretatt litterære analyser, og meget mere. Dertil medgrunnla han i 1972 det katolske teologiske tidsskriftet Communio, med Joseph Ratzinger, Henri de Lubac og Walter Kasper. 
Gjennom sine mange publikasjoner og virksomhet som foredragsholder åpnet han særlig den patristiske arven på nytt for teologien og den kristne tro.
Han ble utnevnt til kardinal av pave Johannes Paul II, men døde i sitt hjem i Basel to dager før overleveringen av kardinalhatten og ble dermed aldri innsatt.
Ido

Historie

Tanken om et universelt hjelpespråk er ikke ny. Det første konstruerte språket ble laget i det 12. århundre av Hildegard von Bingen under navnet Lingua Ignota. Allikevel slo ikke ideen an før i det 19. århundre, da Volapük ble konstruert av den tyske katolske presten Johann Martin Schleyer. Volapük var ganske populært en stund og hadde noen tusen brukere, men ble stilt skyggen når Esperanto ble kjent. Esperanto hadde lettere grammatikk og mindre forandret vokabular enn Volapyk, og fikk derfor økt popularitet. Den første Esperanto-verdenskongressen ble holdt i 1905. Imidlertid fantes det noen innen Esperanto-miljøet som mente at språket burde reformeres før det eventuelt skulle velges til internasjonalt verdensspråk. Det var da Louis Couturat etablerte Delegasjonen for antakelse av et internasjonalt hjelpespråk.
Delegasjonen sendte en formell søknad til den internasjonale foreningen av akademier i Wien om å velge  et internasjonalt språk, men søknaden ble avvist i mai 1907. Delegasjonen bestemte seg da for å møte som en komité i Paris i oktober 1907 for å diskutere innføringen av et internasjonalt standardspråk, og hvilket av de framlagte språkene det skulle bli. I ifølge komiteens møteprotokoller ble det bestemt at ingen språk var helt akseptable, men at Esperanto kunne bli godkjent dersom det ble foretatt noen forandringer.

Konferanser

Som Esperanto har ido årlige konferanser diverse steder, men med omtrent 15 personer. De siste årene har ido-konferansene blitt holdt i Nürnberg, Tyskland (2001), Kraków, Polen (2002), Grossbothen, Tyskland (2003), Kiev, Ukraina (2004), Toulouse, Frankrike (2005), Berlin, Tyskland (2006), Paris, Frankrike (2007), Wuppertal-Neviges, Tyskland (2008) og Tallinn, Estland (2009). I 2010 finner konferansen sted i Tübingen i Tyskland fra 19. august til 24. august.

Brukere av ido

Ido er ikke et nasjonalt språk, og det er ikke kjent eksakt hvor mange som snakker språket. Det regnes i midlertidig med at omtrent 1000 personer kan snakke med hverandre ved hjelp av ido. Den største ido-gruppen på Internett har for tiden ca. 250 medlemmer og Ido-versjonen av Wikipedia inneholder over 4000 artikler. Ido er nært beslektet med det konstruerte språket esperanto, slik at idister lett kan lære seg esperanto og omvendt. Mange personer ser på idistiske og esperantistiske bevegelser som konkurrenter. Størst var «konkurransen» i 1907, da ido ble født. Da opplevde esperanto-bevegelsen den største splittelsen i sin historie.
Kube

Enhetskuben

En enhetskube er en kube der alle sider er 1 enhet lang. Volum av en 3 dimensjonal enhetskube er 1, og totalt overflateareal er 6 kvadrat. Begrepet enhetskube er også brukt om "kuber" i n-dimensjonale rom.
Dvůr Králové nad Labem

Böhmen

Dvůr Králové ble først nevnt i 1270. Det var en «medgiftsby», som var eid av kongens hustru, og som følge av dette var ansvarlig for hennes underhold når mannen døde. Frem til 1918 var byen en del av Habsburgmonarkiet (den østerrikske delen etter kompromisset av 1867) og hovedby i Königinhof an der Elbe - Dvůr Králové nad Labem-distriktet, et av 94 Bezirkshauptmannschaften i Böhmen.

Tekstilindustri

Dvůr Králové tillot jøder å bosette seg i byen i 1848. En del jødiske familier ankom i de tidlige 1860-årene og begynte å utvikle en lokal tekstilindustri (det myke vannet i Elben var avgjørende for farging og trykk i tekstilindustrien). Innen 1930 bodde det rundt 200–300 jøder i byen. Tekstilindustrien hadde vokst til rundt 17 firmaer (Sohorts, Neuman, Mautner, Deutsch osv.). Innen 1945 var det ingen jøder tilbake i byen.
Rive

Rive eller rake (særlig på bymål og engelsk) er et jordbruks- og hageredskap som blir brukt til å rake nyslått eller tørt høy eller gress med. Redskapet er t-formet og består et langt skaft til å holde i, og et tverrstykke plassert på enden. Tverrstykket er utstyrt med en rekke av tenner, pigger eller tinder.
Eldre river var laget helt i tre, gjerne 1,80 til 2 meter lange og med et lett buet tverrstykke på opptil 75 cm. På tverrstykket var det hull med jevne mellomrom og der var stukket tynne trepinner i disse,slik at de sto vinkelrett i forhold til skaftet. Pinnene var enkle å skifte ut når de knakk, og de kunne spikkes til på stedet. Videreutvikling har gitt flere varianter. I Asia ble rivene stort sett laget av bambus, som var lett tilgjengelig.
De fleste blir i dag laget i plast og tre. River med tenner av jern brukes til ugressrydding og grus/sandraking.
Rake er varianten med lange myke tenner eller klør som før ble laget av ståltråd, men nå lages i plast: Løvrake.
I større utgave hadde en hesterive på to hjul, som fikk sin traktordrevne etterfølger som også kunne brukes som harv. Denne må ikke forveksles med høysvansen som virket tilsvarende en høygaffel.
En rive ble vanligvis «parkert» ved at en stakk enden av skaftet i bakken slik at den sto rett opp og ned. Ble den lagt på bakken, var det fare for at tennene pekte opp og forårsaket skade på folk som tråkket på feil sted. Det var ikke bare på tegnefilm og i tegneserier at skaftet slo opp. Som stunt var det så risikabelt at det knapt har forekommet på film.
Elghund

Om elghundbegrepet

Da NKK ble stiftet i 1898 fikk Norge et nasjonalt stambokregister. Det førte etter hvert til dannelsen av en rekke spesialklubber. De to norske hunderasene, norsk elghund grå og norsk elghund sort, som tidligere gikk under fellesbegrepet dyrehunder og hver for seg ble kalt henholdsvis grå dyrehund og sort dyrehund, fikk i 1901 (for første gang) egne rasestandarder. Rasestandardene ble riktig nok ikke offisielt antatt før i 1905, men etter dette sluttet folk gradvis (i takt med utviklingen av elgstammen og betydningen av elgjakten) å bruke dyrehundbegrepet, til fordel for elghundbegrepet.
Elghundbegrepet har trolig sammenheng med elgstammens eksplosive populasjonsutvikling på 1900-tallet. Det førte til at disse hundene i økende grad ble benyttet til elgjakt, selv om norsk elghund sort holdt på å dø ut på 1950-tallet, til tross for den var mest populær av dem tidlig på 1900-tallet.
I Fennoskandia kollapset elgstammen på 1700-tallet, trolig som følge av den enorme ulvestammen som da fantes her og et stigende jaktpress fra en økende befolkning. På den tiden fanget man helst elg og annet storvilt i fangstgraver. Da elgpopulasjonen kollapset gikk det også nedover med hundeholdet, siden det ikke lenger var bruk for dem. Midt på 1800-tallet var det derfor en viss risiko for at de tradisjonelle dyrehundene kunne dø ut. Da den nye jaktloven kom i 1863 ble det forbudt med fangstgraver i Norge, samtidig som myndighetene lanserte sin utryddelseskampanje for ulv og mer moderne våpen var tilgjengelige. Dette førte til at elgstammen på nytt begynte å vokse, sammen med interessen for elgjakt og elghunder.
Mnemea

Utseende

Middelsstore, kraftige, lysbrune trebukker med lyse striper. Kroppsformen er kort og plump, beina nokså korte og kraftige. Antennene hos hannene er noe lengre enn kroppen. Pronotum er tønneformet uten tenner på sidene.

Levevis

Disse billene har larver som lever i død ved av løvtrær, ofte like under barken.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sørøst-Asia (Laos, Borneo og Java).
Siziwang

Siziwang (kinesisk: 四子王旗, pinyin:: Sìzǐwáng Qí) er et banner (fylke) i byprefekturet Ulanqab i den autonome region Indre Mongolia i Folkerepublikken Kina. 
Det har et areal på 24 016 km² og teller 200 000 innbyggere (2004).

Navnet

Siziwang betyr «fire fyrster». Det skyldes fire mongolske  brødre, Sengge (僧格), Suonuobu (索諾布), Emubu (鄂木布) og Yi'erzhamu (伊爾扎木), som nedstammet fra Hasar, en av brødrene til Djengis Khan. De anførte sin mongolske stamme da den assisterte mandsjuenes erobring av Ming-Kina tidlig på 1600-tallet. Dom takk gjorde Qing-hoffet Emubu til Duoluo-kommanderiets fyrste (多羅郡王) i 1649 og lot stammen bosette seg i det som i dag er Siziwangbanneret. Tittelen var arvelig og vedvarte gjennom 14 generasjoner helt til det kinesiske kommunistiske parti i 1949 avskaffet alle arvelige titler i Indre Mongolia. Den siste fyrsten, Sudanamuchaogeji (蘇達那木朝格吉), døde som vanlig borger i 1957. 
I 2003 ble det i bannerhovedstaden Wulunhua avduket en skulptur med de fire fyrstene.

Landingsområde i det kinesiske romprogram

Omkring 60 km (37 mi) nord for Wulanhua er et beiteområde kalt Amugulang i Honggor sum (kommune). Dette er det kinesiske romprograms primære landingsområde for bemannede romkapsler.
Splash (album)

Splash er et musikkalbum med Splash, utgitt i 2001. Dette er gruppas debutalbum.
Ilevollen

Ilevollen ligger i bydelen Ila i Trondheim. Ilevollen er kjent for et stort slag mellom Sverre Sigurdson og Magnus Erlingsson i 1180. Sverre Sigurdson vant slaget, og Magnus Erlingsson måtte trekke seg ut av Trøndelag.
Historiens første 17. mai-tog gikk fra Ilevollen i 1826 med Matthias Conrad Peterson som initiativtaker.
Kumla kirke (Östergötland)

Kumla kirke (svensk: Kumla kyrka) er en kalksteinkirke, bygget på 1100-tallet. Den ligger ved sjøen Tåkern i Kumla socken i Mjölby kommune i Östergötland, Sverige.
Novise

Annen betydning

I videre betydning brukes novise om uerfarne personer.
Watts Bar-demningen

Watts Bar-demningen er en demning med vannkraftverk beliggende i Rhea County, delstaten Tennessee i USA. Det regulerer Tennessee River, og skaper Watts Bar-sjøen (Watts Bar Lake) på 158 km².
Kraftverket har en installert produksjonskapasitet på 167 MW, fordelt på 5 turbiner. Demningen er 900 m lang og 43 m høy. Operatør er Tennessee Valley Authority. Utbyggingen skjedde fra 1939 til 1942.
Et godt år

Handling

Max Skinner (Russell Crowe) er en bankmann som ikke har hatt kontakt med sin onkel Henry (Albert Finney) på mange år. Men når Henry dør, arver Max en vingård i Provence, der han tilbragte brorparten av barndommen, mens onkelen lærte ham forskjellen på å vinne og tape, og å skaffe seg et killerinstinkt. Max drar derfor til Frankrike med planer om å selge eiendommen.
Imidlertid forandrer han mening underveis, da han bokstavelig talt treffer på og forelsker seg i den sjarmerende franske kvinnen Fanny (Marion Cotillard), samtidig som en ung amerikansk kvinne ved navn Christie Roberts (Abbie Cornish) dukker opp og hevder at hun er Henrys datter. I tillegg bringer herregården med seg noen minner Max ikke husket fant sted, og han begynner å lure på om han har glemt enkelte viktige ting han lærte i barndommen.
Akvedukten i Segovia

Historie

Ettersom akvedukten mangler en leselig inskripsjon (en var så vidt man kunne se lokalisert i strukturens øvre del) har det vær vanskelig å datere byggverket helt nøyaktig. Forskere daterte den til mellom andre halvdel av 100-tallet og de første årene av 200-tallet, i løpet av regimet til keiser Vespasian eller Nerva. Denne oppfatningen ble utfordret av historikeren Géza Alföldy ved Universitetet i Heidelberg som daterte akvedukten til rundt år 98 i keiser Trajans regjeringstid. Nyere undersøkelser setter byggverket til mellom 112 og 116.
Segovias opprinnelse er heller ikke fullstendig kjent. En folkegruppe som romerne kalte for vaccaei, antagelig keltiberere, er kjent for ha befolket området før romerne erobret byen. Romerske soldater ble sendt for ta kontroll over området som da falt innenfor jurisdiksjonen av den romerske provinsielle rett (latin conventus iuridici; spansk convento jurídico), lokalisert i Clunia, og de romerske troppene ble værende og bosatte seg.