Robert Bates

Tidlig liv

Bates ble født i Philadelphia som sønn av William Bates, en professor i klassiske fag ved University of Pennsylvania. Han gikk en kort tid på William Penn Charter School og senere Phillips Exeter Academy. Han studerte ved Harvard University fra1929 til 1935. Ved Harvard var han medlem av Harvards fjellklatrieklubb sammen med Charles Houston, Adams Carter, Bradford Washburn og Terris Moore. Det var en gruppe klatrere som senere ble kjent som «Harward Five» som satte standard for amerikanske fjellklatring i 1930-årene.

Mount Lucania

I 1937 foretok Bates sammen med Bradford Washburn den første bestigningen av Mount Lucania i Yukon, som da var den høyeste fjellet i Nord-Amerika som ennå ingen hadde besteget. Det var også et av de mest fjerntliggende og utilgjengelige, og hadde blitt erklært som «nesten uinntakelig». Paret engasjerte flygeren Robert Reeve til å fly dem til fjellet, men da de landet på Walsh-breen sank flyet ned i den uventede bløte snøen. Etter at de hadde brukt fem dager på å grave ut flyet klarte Reeve å ta av, men advarte Bates og Washburn at han ikke ville være i stand å komme tilbake for å hente dem som planlagt, og at de selv måtte gå tilbake til sivilisasjonen. De to klatret så Mount Lucania og Mount Steele, og etter det ventet en 160 km lang vandringen gjennom ørkenen for å nå Burwash Landing uten kart. De etterlot noe av sin mat for å spare vekt, og forventet å finne et depot fra en tidligere ekspedisjon, men depotet var blitt plyndret av bjørner. Bates og Washburn måtte overlevde på sopp og ekorn under marsjen ut. Oversvømte elver tvang dem til å ta en avstikker mange mil ut av deres vei, og de hadde til slutt gått anslagsvis 156 km da de nådde Burwash Landing, 32 dager etter ankomst på breen. De to mennene gikk ned ti kilo i vekt på marsjen ut.

K2

I 1937 inviterte Charles Houston Bates på en ekspedisjon til K2, verdens nest høyeste fjell. Det var den første ekspedisjonen til fjellet på nitten år og mens fokuset var på rekognosering og vurdere muligheten for ulike ruter, var Bates var en del av en gruppe som nådde et punkt 800 meter før toppen. Bates og Houston vendte tilbake til K2 med en ny ekspedisjon i 1953. Ekspedisjonen mislyktes på grunn av dårlig vær og Art Gilkey som ble syk, men ble rost for det mot teamet viste ved å redde Gilkey. Under nedstigningen ble Bates og fem andre klatrere involvert i et nær-fatalt fall. De ble reddet takket være Pete Schoenings krefter, Schoening var siste mann i tauet som bandt klatrerne sammen og hindret de sndre fra å falle ned i fjellsprekken" Bates senere fikk David A. Sowles Memorial Award for sin innsats

Etterkrigstiden 

Under Andre verdenskrig tjenstgjorde Bates i United States Army, arbeidet ved Quartermaster ved generalens kontor hvor han arbeidet med å utvikle forbedret utstyr og klær for hærens fjelldivisjoner. Han rekrutterte et dyktig team som bestod fjellklatrerne William P. Hus, Walter A. Wood III, Bestor Robinson, H. Adams Carter, Terris Moore, Bradford Washburn og den australske oppdager Hubert Wilkins. Han ble oberstløytnant og fikk Bronze Star Medal og  Legion of Merit.
Etter krigen underviste Bates engelsk ved Phillips Exeter Academy. Han fortsatte fjellklatring i hele sitt liv, og i en alder av 74 ledet han en ekspedisjon som gjennomførte den første bestigningen av Ulugh Muztagh i Kina. Han også tilbrakte et år i Kathmandu som leder for et fredskorps. og fungerte som president i American Alpine Club, som utdeler Robert Hicks Bates-Prisen til lovende unge klatrere. Prisen ble opprettet til hans ære.

Forfatter

Bates har skrevet flere bøker. Sammen med Charles Houston skrev han om sine to K2 ekspedisjoner som Five Miles High og K2 - The Savage Mountain; sistnevnte blir ansett som en klassiker blant fjellklatrere. Han skrev også Mystery, Beauty and Danger, s study of mounttaineering litteraturen, og Mountain Man: The Story of  Belmore Brown, en biografi om
en artist og utforsker. Hans selvbiografi, The Love of Mountains is Best ble utgitt i 1994.