Pensjonstrygden for sjømenn

Historie

Før andre verdenskrig var sjømenn delvis dekket av forskjellige pensjonsordninger. Statens Sjømannsfond (av 1909) brukte renteavkastningen til alderspensjon for norske sjømenn bosatt her i landet. Ulykkestrygden for sjømenn sikret sjømennene invalidrente og deres etterlatte enke- og barnerente ved yrkesskade. Av sosiale trygder var alderstrygden (av 1936) av størst betydning da den sikret norske statsborgere pensjon fra 70 år.
Under andre verdenskrig ble spørsmålet om en egen offentlig, pliktig, pensjonsordning for sjømenn tatt opp av sjømannsorganisasjonene og rederiorganisasjonene med den norske regjering i London. Krigsseilernes innsats for de allierte ga forespørselen ekstra tyngde, og det ble nedsatt et utvalg for å utrede saken med representanter fra de berørte parter. Ved Nortrashipoppgjøret i 1946 ble 186 mill. kroner avsatt til delvis finansiering av en fast varig pensjonsordning for sjømenn.

Loven

Lov om pensjonstrygd for sjømenn ble vedtatt 3.12.1948. Departementet uttalte at pensjonsordningen var å anse som et ledd i statens skipsfartspolitikk, og det var vesentlig at ordningen ga rom for å yte pensjon til de sjømenn som var gamle i 1946. Denne holdningen var avgjørende for valg av pensjonsteknisk prinsipp og medførte at kapitaldekningsprinsippet ble forkastet og utlikningsprinsippet ble valgt. 
Rett til pensjon og plikt til å betale premie inntrådte fra 1.7.1949.
Opprinnelig ytet ordningen en livslang alderspensjon fra fylte 60 år med etterlatteytelser og uførestønad. Da folketrygden ble innført i 1967, ble den lovfestede sjømannspensjonsordningen lagt om til en førtidsalderspensjon fra 60 år fram til pensjonsalderen i folketrygden (67 år). Det ble samtidig bestemt at uføreytelser og enkepensjoner fra PTS skulle avvikles da folketrygden skulle dekke dette.

Medlemmer

Pensjonstrygden for sjømenn nådde en historisk topp i 1960 med 57 000 aktive medlemmer. På samme tidspunkt var antallet pensjonister under 20 000. Utover i 1960–årene opplevde imidlertid tradisjonell skipsfart en nedgang, og i 1980-årene skjøt utflaggingen fart. Dette gjorde at antallet aktive medlemmer var nede i 23 000 i 1988, mens antallet pensjonister toppet seg med 36 000 i 1985.
Ordningen gikk med underskudd fra 1994 og dekket dette opp med reguleringsfondet, eksklusive grunnfondet. Statsgarantien gikk i effekt da reguleringsfondet var brukt opp i 2003. Staten var med og finansierte ordningen frem til 2013. Fra og med 2014 er det ventet at ordningen går med overskudd. Dette skyldes flere års fall i antall pensjonister og økning i antall medlemmer, spesielt innen offshore- relaterte virksomheter. Medlemmer fra denne sektoren utgjør i 2014 61 prosent av medlemsmassen.
Ved utgangen av 2013 hadde ordningen 31 400 yrkesaktive medlemmer, og 11 200 pensjonister. I tillegg forvalter ordningen pensjonsrettigheter til 169 000 tidligere sjømenn.

Tilpasning til pensjonsreformen

I april 2013 oppnevnte regjeringen et utvalg som skal utrede tilpasninger av pensjonstrygden for sjømenn til prinsippene i pensjonsreformen. Utvalget er sammensatt av partene i næringen og pensjonseksperter, og ledes av Sissel Rødevand. Rapporten skal være ferdig 31.12.2014.
Mer informasjon om utvalgets mandat og sammensetning finner du på regjeringens nettsider for Pensjonstrygdens utvalg.

Styre

Pensjonstrygden første styre ble oppnevnt ved kgl.res. av 28.1.1949 med en funksjonstid på 4 år. Styret har fem medlemmer hvorav to med varamedlemmer oppnevnes etter forslag av sjømennenes organisasjoner og to medlemmer med varamedlemmer etter forslag av arbeidsgivernes organisasjoner. Det femte medlemmet skal være styrets leder.
Departementet fastsetter instruks for styret.