google/wiki40b huggingface dataset:
Kapp Horn

Kapp Horn (nederlandsk: Kaap Hoorn; spansk: Cabo de Hornos), navngitt etter den nederlandske byen Hoorn, er en odde som ligger lengst sør i øygruppen Tierra del Fuego (Ildlandet) i sørlige Chile, og er lokalisert på den smale øya Hornos. Selv om det ikke er det aller sørligste punktet i Sør-Amerika, som er de mer avsidesliggende Diego Ramírez-øyene, omtrent 100 kilometer sørvest for Kapp Horn, markerer Kapp Horn den nordlige grensen til Drakestredet og er således stedet hvor Atlanterhavet og Stillehavet møtes. I mange tiår var dette stedet en betydelig milepæl for skipstrafikken. Havene rundt Kapp Horn er særdeles risikable og farlig grunnet sterke vinder, store bølger, sterke strømmer og isfjell; disse farene har gjort stedet og passasjen beryktet som skip og sjøfolks gravsted.
Behovet for skip å runde Kapp Horn ble i stor grad redusert ved åpningen av Panamakanalen i 1914. Å seile rundt Kapp Horn er betraktet som en av de største utfordringene for seilsporten. Av den grunn er det en del seilskip som fortsetter å seile denne ruten, tidvis som en del av en jordomseiling, og bortimot alle velger ruter som går gjennom kanalene som går nord for Kapp Horn.
Kapp Horn ble første gang rundet 25. januar 1616 av Willem Schouten og Jacob le Maire fra Nederlandene i seilskuten «Eendracht». De kalte stedet for Hoorn etter den nederlandske byen med samme navn. Fra 1700-tallet blir rundingen av Kapp Horn en del av verdens viktigste handelsrute, «Clipper Route». 9. mai 2006 ble nordmannen Audun Nordhus den første som rodde rundt Kapp Horn i robåt.
Luis Ovalle

Landslaget

Han ble tatt ut i Panamas tropp til VM i fotball 2018 i Russland.
Russell (New Zealand)

Maoriopphav

Den første kontakten med europeiske og amerikanske skip på 1800-tallet utløste stor handelsaktivitet med de lokale maoriene.
I Bay of Islands var det en rekke trygge ankringsplasser og en stor maoribefolkning. For å trekke skip til stedet begynte maoriene å forsyne de besøkende med matvarer og tømmer. Det de ventet tilbake var respekt, skytevåpen, alkohol og andre europeiske handelsvarer.
Kororareka vokste og utviklet seg på grunn av denne handelen, men fikk fort et dårlig rykte som et lovløst samfunn, fullt av prostitusjon og alkoholisme, og ble kjent som «the Hell Hole of the Pacific» («Helveteshullet i Stillehavet»). Europeiske lover hadde ingen myndighet der og maorilover ble sjelden håndhevet innenfor byområdet.

Hovedstaden på New Zealand

I 1840 var Russell blitt et viktig handelssenter, og byen var ei viktig forsyningshavn for hval- og selfangere. Da den newzealandske kolonien ble grunnlagt dette året, var guvernør William Hobson motvillig til å gjøre Kororareka til hovedstad på grunn av det dårlige ryktet byen hadde. Isteden kjøpte han land ved Okiato, sju km lenger sør, og gav dette stedet navnet Russell til ære for koloniministeren, lord John Russell. Et år senere ble hovedstaden flyttet til Auckland, etter ordre fra de Sydney-baserte britiske kolonistyresmaktene.
I begynnelsen av «Flaggstangkrigen» i 1845 (utløst av den gjentatte fellingen og gjenoppsettingen av symbolet på britisk herredøme, flaggstanga på Flagstaff Hill ovenfor byen), ble byen Kororareka/Russell plyndret av maorihøvdingen Hone Heke, som ved en avledningsmanøver drev bort de britiske forsvarerne. Flaggstanga ble felt for fjerde gang, og innbyggerne flyktet om bord på britiske skip, som så bombarderte byen og ødela de fleste av husene.

Russell i moderne tid

Kororareka var ein del av havneområdet til Russell, og etter at Russell (Okiato) ble fraflyttet, ble gradvis Kororareka også kjent som Russell. I januar 1844 innlemma guvernør Robert FitzRoy offisielt Kororareka som ein del av byområdet til Russell. I dag viser navnet Russell bare til Kororareka, mens den tidligere hovedstaden er kjent under det opprinnelige navnet, Okiato, eller Old Russell.
Hovednæringsveien i Russel er turisme med restauranter, kaféer, gavebutikker og overnattingssteder. I nærområdet er det etablert flere dyre fritidsboliger, slik som det dyreste overnattingsstedet på New Zealand, Eagles Nest.
Bilfergen over Bay of Islands, hovedturistveien til Russell, går mellom Okiato og Opua.
Dolmen by

Dolmen by er kanskje Hitras best kjente severdighet med flere hundre små hus, hytter, kirker, naust og eget havneområde.
Dolmen by ble opprinnelig etablert av Johan Hopsø i 1957 som et hobbyprosjekt, men det hele utviklet seg langt ut over det. 14. juli 2007 markerte byen sitt 50-årsjubileum.
Hopsø bygget noen av husene etter modell fra øyregionen, og om andre hus diktet han fargerike historier om beboerne inspirert av stort og smått som hadde hendt i distriktet. Etterhvert som hobbyprosjektet ble kjent, fikk det som da begynte å bli kalt «Dolmen by» stadig oftere besøk av skuelystne. Ettersom Hopsø og hans hustru bodde avsides, måtte besøkende hentes med båt av byens grunnlegger personlig. Johan Hopsø var i mange år en inspirert guide ved byvandringer i Dolmen by, og hans historiefortelling var nok for mange en like stor attraksjon som lilleputthusene hans. Byen stod ute om sommeren, men ble satt under tak i vinterhalvåret for å beskytte bygningene.
Petter Johansen overtok byen fra Hopsø og utviklet den videre til bli en samling av mange hundre små hus, hytter, kirker, naust og båter, med tilhold vest på Dolmøya. Byen har vært på flyttefot flere ganger og vært innom både Jonsvatnet ved Trondheim og i Lillehammer.
I 2001 ble byen kjøpt tilbake til Hitra og flyttet til en permanent plassering ved Dolmsundet Hotell på Hitra i det som ble kalt for Dolmsundet Opplevelsepark der byen deler plass med andre attraksjoner, som et gjenreist langhus fra jernalderen, foruten et eget havbruksanlegg, krabbefabrikk og vindmøller.
Skiftende eierforhold og økonomiske problemer har i flere perioder gjort byen utilgjengelig for publikum, siste gang etter en konkurs i 2005. I perioden juni 2006 - august 2009 var imidlertid byportene igjen åpne. Dolmen By hadde da vel 700 bygninger av forskjellig slag, blant annet med og eget havneanlegg. Flere av Hopsøs opprinnelige hus sto i byen. Mange av husene er direkte kopier av hus som står og har stått i Hitra- og Frøyaregionen.
Dolmen by er ikke tilgjengelig for publikum fra og med 2010.
Eva Acke

Eva Acke, opprinnelig Eva Maria Topelius (født 4. september 1855 i Nykarleby i Finland, død 23. mars 1929 i Vaxholm, var en finlandssvensk maler som i voksen alder var bosatt i Sverige. Hun var datter av den kjente forfatteren Zacharias Topelius. I 1891 giftet hun seg med  kunstneren J.A.G. Acke.

Kunstnerboligen Villa Akeleja

På adressen Pilgatan 5 i Vaxholm ligger Villa Akeleja, som var hjemmet til kunstnerparet Johan Axel Gustaf og Eva Acke fra 1901 til 1924. Da de kjøpte huset i 1901 engasjerte de arkitekt Ernst Stenhammar til å tegne et tilbygg samt å endre det eksisterende bygget. Acke deltok selv i planleggingen av ombyggingen. Resultatet ble et av Sveriges første - kanskje det aller første - hus med helt åpen romløsning. I juni 1981 ble Villa Akeleja status som byggnadsminne. I 2015 åpnet J.A.G. Ackemuseet i villaen, som eies og drives av kunsteksperten Claes Moser og hans ektefelle Susanna Evers.
Abe Lenstra

Landslaget

Lenstra var en prinsippfast spiller, og nektet å spille om han ikke fikk spille på den posisjonen han foretrakk. Dette kan delvis forklare hvorfor han fikk det relativt beskjedne antallet landskamper, 47, i forhold til sin status. Da Lenstra spilte for landslaget, var han ofte i tospann med Faas Wilkes. Lenstra spilte for Nederland i deres første kamp mot Vest-Tyskland etter den andre verdenskrig. Lenstra scoret begge målene til Nederland, og Nederland vant 2–1.
NattRenn

NattRenn er en ganske ny disiplin innenfor orientering. Selv om den ikke er så gammel er den langt fra den mest moderne. NattRenn går bort fra den rådende trenden innen orientering der flere og flere løp arrangeres helt eller delvis i bymiljø, under konkurranseformen sprintorientering. Disiplinen har sitt opphav som treningsform i NTNUI Orientering og det første nattrennet ble arrangert den 5. desember 2012 på Skarpåsen, 20 km øst for Trondheim. Kart kan sees her NattRenn. Senere har flere klubber i Norge arrangert nattRenn, gjerne etter at tidligere NTNUI-løpere har byttet til klubben. Disiplinen nattRenn kjennetegnes ved at det løpes fellesstart nattorientering med løpstid rundt 40–45 minutter og såkalt urettferdig gafling. Det betyr at noen av postene er litt ulike for ulike løpere slik at man unngår henging, at løperne følger etter hverandre uten å orientere selv.
NattRenn avholdes tradisjonelt på onsdager, da dette passer best inn i NTNUI Orientering sin treningsplan. Det er ikke poster i skogen, noe som gjør det vesentlig mer o-teknisk krevende, og løperens GPS-spor brukes som bekreftelse på at alle poster er besøkt.
NattRenn ble brukt mye av NTNUI Orientering gjennom vinteren som oppkjøring mot Tiomila og Jukola 2013 og dette har fortsatt de senere år. I Trondheim er det Nattrenn-komiteen avd. Trondheim som er ansvarlige for oppsett av nattRenn.
Det første (uoffisielle) norgesmesterskapet i nattRenn ble arrangert 29. mai 2013, med Ståle Gjelsten som vinner. Løypa med Ståle sine gps-spor kan sees her NM i NattRenn Siden dette var et norgesmesterskap ble løypa forlenget til 11,3 km som Ståle Gjelsten vant på 83 minutter 15 sekunder.
Kolbeinstveit

Kolbeinstveit er et bygdetun i Suldal kommune underlagt Ryfylkemuseet. Gården er fra 1850, mens det tilflyttede Guggedalsloftet er datert til 1281. Kolbeinstveit tilhørte i sin tid ordføreren og stortingsrepresentanten Lars O. Kolbenstvedt. Sønnen hans Njeld Kolbenstvedt, som overtok gården, var også stortingsmann og ordfører. Han overlot gården igjen til Lars N. Kolbenstvedt. I dag er museet åpent hele sommeren.
Oakland internasjonale lufthavn

Historie

Byggingen av flyplassen startet i 1927, og ble dedisert til Charles Lindbergh. I de første årene var flyplassen avreisepunkt for flere historiske flygninger, blant annet Charles Kingsford Smith sin USA–Australia-tur i 1928 og Amelia Earharts siste flytur i 1939. 
Boeing Air Transport (forgenger til United Airlines) begynte å trafikkere flyplassen i 1927 og Trans World Airlines fulgte etter i 1932. 
Under andre verdenskrig, i 1943 tok forsvaret over driften av flyplassen for å bruke den til militære formål i Stillehavet. All trafikk ble omdirigert til San Francisco internasjonale flyplass. Etter krigen var over begynte trafikken igjen; Western Airlines begynte flygninger i 1946 og ble raskt etterfulgt av flere andre flyselskaper. 
Under Vietnamkrigen fløy World Airlines militært personell fra Oakland til sine baser i Sørøst-Asia. Etter krigen sank trafikken kraftig, men på grunn av avreguleringen av luftfarten begynte flere lavkostnadsflyselskaper å fly fra lufthavnen. 
En utbygning som skal stå klar i 2009 er planlagt med et budsjett på 1,4 milliarder USD.
¨
Mihai Horia Botez

Biografi

I 1967 ble han utnevnt til direktør ved det såkalte Sentret for prospektiv forskning. Han forsvarte sin doktoravhandling i en alder av 26 år ved Det rumenske akademis Senter for matematisk statistikk, under veiledning av professor Gheorghe Mihoc.
Mellom 1974 og 1977 var han direktør ved CEPECA- Det internasjonale senter for fremtids- og utviklingsstudier sponset til å begynne emd av FN.
I 1976 var han i noen måneder gjesteforsker ved Woodrow Wilson International Center for Scholars i Washington, DC.
I 1977 mistet han sin stilling som direktør og universitetsforeleser på grunn av at han hadde uttrykt misnøye mot regimet til Nicolae Ceaușescu.
I 1979 utarbeidet han et såkalt «Memorandum av de rumenske intellektuelle» som ble lest opp på Radio Free Europe og publisert i det franske magasinet La Nouvelle Alternative.
I 1985  (eller 1986) deltok han på «Den europeiske kongressen for kultur» i Madrid, Spania.
I 1987, etter at det franske magasinet L'Express publiserte et intervju med ham der han kritiserte situasjonen i Romania, ble han straffet ved å bli utnevnt til direktør av et databehandlingssenter i provinsbyen Tulcea.
Han fikk politisk asyl i 1988 i USA, der han var med et stipend, og etter det arbeidet han på en rekke akademiske institusjoner, så som Stanford University, Indiana University, Woodrow Wilson International Center for Scholars (september-oktober 1988).
Etter Revolusjonen i 1989, var han Romanias ambassadør til FN (1992-1994)  og til USA (1994).
Han døde av indre blødninger som følge av av skrumplever.
Hans første kone var arkitekten Mariana Celac. Han giftet seg i USA med Magda Sichitiu (som endret sitt navn til Magda Botez).
La Deux

Historie

Prøvesendinger med fjernsyn startet i Belgia 2. juni 1952, med kroningen av Elizabeth II av Storbritannia. 31. oktober året etter hadde kanalen – da under navnet Télé-Bruxelles – sine første offisielle sending, en varietéforestilling kalt Boum!. I starten sendte kanalen to timer daglig, seks dager i uken.
I 1977 lanserte RTBF sin andre tv-kanal, RTbis, samtidig endret førstekanalen navn til RTBF 1. RTbis sendte i hovedsak repriser av programmer fra RTBF 1 og var på luften til 1979, da kanalen endret navn til Télé 2. Fremdeles sendte kanalen en del repriser fra førstekanalen samt regionale programmer og undervisningsprogrammer. I 1988 ble kanalen omstrukturert til en fullverdig kanal som sendte filmer, musikk, kulturprogrammer og overføringer av store idrettsarrangementer. Kanalen skiftet samtidig navn til TV 21.
I 1993 ble TV 21 delt inn i to kanaler: Arte 21 og Sports 21, som begge delte på frekvensen til gamle TV 21. Begge kanalene fortsatt frem til mars 1994, da RTBF sa opp kontrakten med kanalen Arte. Samtidig omdøpte RTBF kanalen til Télé 21 og gjenopptok den gamle programprofilen fra 1988. Etter hvert begynte også kanalen å sende barneprogrammer.
I 1997 gjorde vallonske myndigheter RTBF om til et selvstendig offentlig selskap. Samtidig endret kanalen navn til RTBF La Deux. I 2011 sluttet La Deux med analoge sendinger og gikk over til digitale sendinger. I dag er kanalen tilgjengelig over hele Belgia på alle digitale plattformer, satellitt-tv og kabel-tv. Kanalen sender egenproduserte og utenlandske dramaserier, nyheter, idrett, aktualitetsprogrammer, barneprogrammer og filmer. Den sender også programmer fra de franske offentlige tv-kanalene France 2 og France 3.
Robbie Threlfall

Liverpool

Han spiller venstreback og var en del av juniorlaget til Liverpool som vant FA Youth Cup i 2006. Han ble hentet opp fra akademiet rett etterpå. Hans debut for A-laget kom i en treningskamp mot Wrexham AFC sommeren 2006.
Threlfall har sammen med fire andre av spillerne på laget som vant FA Youth Cup våren 2007 fått forlenget sine kontrakter med klubben til sommeren 2010.

Hereford United

Han tilbrakte masse av 2007-08-sesongen på utlån til Hereford United men fikk bare spille tolv kamper pga en skade. Threlfall ble fortsatt lånt ut til klubben på Edgar Street i et sesonglangt utlån for 2008-09-sesongen.
Threlfall startet sin andre periode for Hereford i et 1-2-tap borte mot Leyton Orient den 9. august.

Stockport County FC

Tidlig på nyåret 2009, like etter returen fra Hereford, ble Threlfall igjen lånt ut, denne gang til Stockport for en måned. Han debuterte for Stockport 24. januar 2009, da han erstattet den skadde James Tunniclife med bare 12 minutter igjen å spille av lokaloppgjøret mot Oldham som Stockport tapte 3-1.

Morecambe FC

I mai 2012 signerte han en 2-årskontrakt for League 2 klubben Morecambe. Han scorte sitt første mål for klubben mot Rotherham United 6. april 2013. 6. mai 2014 ble han frigitt.
Arnafjord kirke

Inventar

Altertavlen (fra 1907) har et bilde av Jesu dåp malt av Eivind Nielsen i kopi etter Adolph Tidemands alterbilde i Trefoldighetskirken i Oslo. Tidligere var det brukt et enkelt kors som nå henger over korbuen. Prekestol og døpefont er på alder med kirken. Orgelet er bygget av Vestlandske orgelverksted i 1968. Kirken har to klokker støpt av Bochumer Verein i 1880.

Bevarte gjenstander fra tidligere kirker

En rekke gjenstander fra tidligere kirker er bevart i kirken eller på museer. Norsk folkemuseum har en altertavle som i utgangspunktet var en katekismetavle, men som i 1690–92 fikk innsatt bilder av himmelfarten og oppstandelsen. Bildene henger i dag i kirken til høyre for korbuen. I De heibergske samlinger er en alterhelle, en lysestake og en lydhimmel. I Bergens museum er et par låsbeslag, et glassmaleri og en prosesjonsstav. Til høyre for korbuen i kirken er dessuten et skap som skal være laget av materialer fra gamlekirkens prekestol.
Haugesundregionens Næringsforening

Haugesundregionens Næringsforening (HN) er en organisasjon for bedrifter, næringsorganisasjoner og enkeltpersoner på Haugalandet. Industribedriftene i Håndverkerforeningen i Haugesund besluttet å danne en egen forening, og etablerte Haugesund Industriforening den 6. februar 1920. Foreningens første generalforsamling ble avholdt 24. januar 1921. Foreningen hadde da 25 medlemsbedrifter som alle betalte en årlig kontingent på 25 kroner.
Foreningen endret navn til Haugaland Industri- og Næringsforening i 2001. I 2007 var det et nytt navneskifte, denne gang til HaugesundRegionens Næringsforening.
HaugesundRegionens Næringsforening visjon er å være den viktigste samhandlingsarena for utvikling av et konkurransedyktig, variert og fremtidsrettet næringsliv på Haugalandet. Foreningen har i dag mer enn 400 medlemmer.
Foreningen arrangerer årlig Haugalandskonfearnsen. Den er av Norges største næringslivskonferanser og ble arrangert for 24. gang 2012 med 500 deltakere.
Egil Severeide er administrerende direktør.
Jargon File

Jargon File er en omfattende engelsk ordliste med beskrivelser av hacker-slang. Den opprinnelige Jargon File var en samling sjargong fra tekniske miljøer som MIT, Stanford University og andre. Man forsøker å unngå vanlige tekniske termer, men inkluderer ord som benyttes av hackere.
Jargon File ble opprettet i 1975 av Raphael Finkel ved Stanford, og året etter ble en kopi spredd til MIT. Oppslagsordene dreide seg for det meste om kunstig intelligens. Stadig flere ord lagt til filen, og i 1981 ble en stor del av den trykket i CoEvolution Quarterly. Den ble utgitt som bok i 1983 som The Hacker's Dictionary (Harper & Row CN 1082, ISBN 0-06-091082-8). 
Fra 1990 ble filen utvidet til å omfatte andre tekniske områder enn bare kunstig intelligens. Dagens fil dekker nå sjargong fra miljøer innen usenet, C-programmering og Unix. Det er også gjort innsats for å få med ord fra IBM-PC-, Amiga-, Macintosh- og stormaskin-miljøer. Den nye versjonen er trykket og utgitt som The New Hacker's Dictionary. 
Pr. 2019 er den siste revisjonen 5.0.1 fra 5. januar 2012.
Toppop 1

Toppop 1 er et musikkalbum med Grethe Kausland og Dizzie Tunes, utgitt i 1972.
Sovjetiske romhunder

Belka og Strelka

Belka (Hviten) og Strelka (Lille Pil) var med på neste tur. De tilbrakte en dag om bord i Sputnik 5, med 17 runder rundt jorden før de returnerte tilbake til jorden. Dette skjedde den 19. august 1960. Disse to hundene var koblet til tilsvarende instrumentering som Lajka, og ga Sovjetunionen god informasjon om hvordan kroppen tilpasset seg langt tids vektløshet. I tillegg til disse to hundene hadde de selskap av en grå kanin, 40 mus, 2 rotter og flere planter. Alle overlevde turen. Strelka fikk 6 valper senere, hvorav Pusjinka (Fluffy), ble gitt til gave til USAs president John F. Kennedys datter Caroline av den sovjetiske lederen Nikita Khrusjtsjov. Denne gave var et bevis på Sovjetunionens teknologiske overlegenhet over USA angående romforskning Etterkommere av Pusjinka lever den dag i dag. Etter at hundene døde ble de stoppet ut. Belka er utstilt i Moskva og Strelka er på en verdenstur som del av en vandreutstilling.
Ptsjelka (Lille Bie) og Musjka (Lille flue), hadde sin dag rundt jorden 1. desember 1960 ombord i Sputnik 6, sammen med andre dyr , planter og insekter. På grunn av en navigasjonsfeil knuste romfartøyet da det vendte tilbake 2. desember 1960, og alle ble drept. Musjka var en av de tre hundene som ble trenet for å bli med på Sputnik 2, men hun nektet å spise geleaktige spesialmaten og ble derfor ikke valgt. Zvjozdotsjka (Lille stjerne), hadde en runde rundt jorden sammen med en tre dukke ombord i Sputnik 10, som var den siste prøveturen før Jurij Gagarin fløy sin historiske tur 12. april 1961. Tredukken ble skutt ut, mens Zvjozdotsjka ble igjen i romfartøyet. Begge kom ned i god behold. Zvjozdotsjka fikk sitt navn av Jurij Gagarin. Veterok (Lille vind) og Ugoljok (Glør) ble skutt ut 22. februar 1966 om bord i Voskhod 3 og tilbrakte 22 dager i bane rundt jorden før de landet 16. mars. Denne rekord turen for et levende vesen i rommet ble først slått av mennesker i 1974 om bord i Skylab 2. Dette er fortsatt den lengste romtur noen sinne foretatt av hunder.
Carlo Goldoni

Bakgrunn

Carlo Goldoni fikk sin første vitenskapelige dannelse ved jesuittiske ogd dominikanske kollegier i Perugia og Rimini. Han begynte i 1723 å studere jus ved universitetet i Pavia, men ble relegert på grunn av satiren Il colosso. 
Han ble sekretær dor visekansleren for kriminalretten i Chioggia, som han i 1729 fulgte til Feltre. Imens forsøkte han seg med amatørteater som skusepillrt og skrev et par lystspill, II buon padre og La cantatrice, som ble godt moittatt.
Han tok sin doktoreksamen 1731 ved universitetet i Padova og arbeidet deretter som advokat i Venezia og Pisa.

Forfatter

Allerede på 1730-tallet ble han engasjert som forfatter ved et teater i Venezia, der han siden i mange år nøt stor popularitet. I stykket Il teatro comico opponerte han seg mot improvisasjonen, ett grunntrekk i det tradisjonsrike maskespillet. Dette vakte en voksende motstand, og i 1762 flyttet han til Paris, der han forsørget det italienske teater med stykker, av hvilke han skrev flere på fransk.
Blant de stykker han skrev på fransk var det mest populære Le bourru bienfaisant, skrevetr i anledning bryllupet mellom Ludvig XVI av Frankrike og Marie Antoinette i 1771. Da han trakk seg tilbake til Versailles gav kongen ham en pensjon. Han mistet sin pensjon under den franske revolusjon. Konvendjonen stemte til slutt å gi ham tilbake pensjonen - dagen etter hans død. Det var enken som fikk den, på oppfordring av dikteren André Chénier; «Hun er gammel, hun er syttiseks, og hennes man har etterlatt henne intet foruten sitt strålende navn, sin dygd og sin fattigdom». 
Carlo Goldoni kalles ofte «Italias Molière» og ble hyllet i Italia og Søreuropa. Han var produktiv med oppimot 250 kjente verk (hvorav omkring 150 komedier). Noen av de mest kjente og spilte er En tjener for to herrer, Bråket i Chiozza og Mirandolina. Han anses generelt å være den som utviklet det italienske folkedrama (Commedia dell'arte) med dens faste typer (Harlekin/Arlecchino, Pantalone, Il Dottore, Il Capitano, Pajazzo, Colombine, Pulchinella, Brighella, In amorati, Zanni med flere) og improviserte dialog mot den teater vi er mer vante til idag, med en større rollevariasjon og fremfor alt skrevet dialog.
Eiler Urne

Liv og virke

Han var sønn av lensmann Knud Urne (d. 1622) og hustru Margrethe Eilertsdatter Grubbe (d. 1654) og oppkalt etter sin morfar rikskansler Eiler Grubbe (d. 1585). I 1602 begynte han på Sorø skole og reiste siden med sine brødre Axel og Christoffer til Frankrike og Tyskland, hvorfra de vendte hjem i 1614. Ved hjemkomsten fikk han ansettelse som hoffjunker. I 1619 fikk han Holbæk slott i forlening, men mistet det allerede året etter og mottok i stedet Bratsberg len og Gjemsø kloster som han beholdt til sin død.
12. mai 1622 giftet han seg med Christoffer van der Groebens enke, Jytte Henriksdatter Gyldenstjerne (født 1582 på Båhus, død 30. mars 1642 på Orebygaard hos sin datter av første ekteskap). Han døde i Skien den 10. januar 1640, og ble begravet i Gunderslevholm kirke (Sydsjælland).