Ludwig van Beethoven

Musikalsk modning

Mellom 1798 og 1802 gikk Beethoven endelig løs på det han betraktet som den store utfordringen: strykekvartetten og symfonien. Med komposisjonen av de første seks strykekvartettene (Op. 18) mellom 1798 og 1800 (skrevet på oppdrag for og dedisert til prins Lobkovitz), utgitt i 1801, sammen med premierene av den første og andre symfonien i 1800 og 1802, var Beethoven betraktet som en av de viktigste komponistene i den unge generasjonen som fulgte etter Haydn og Mozart. Han fortsatte å skrive i andre sjangre, som den kjente pianosonaten Pathétique (Op. 13). Han fullførte også septetten (Op. 20) i 1799, som var en av de mest populære verkene i Beethovens levetid.
Da hans første symfoni hadde premiere, hyrte Beethoven Burgteateret den 2. april 1800, og arrangerte et omfattende musikkprogram, inkludert verker av Haydn og Mozart, og septetten, den første symfonien og en av pianokonsertene (alle verkene var tidligere uutgitt). Allgemeine musikalische Zeitung beskrev konserten som 'den mest interessante på lang tid'. Den ble ikke fremført uten vanskeligheter. Blant andre kritikker het det at 'utøverne ikke brydde seg med å være oppmerksom på soloisten'.
Selv om Mozart og Haydn klart inspirerte Beethoven (for eksempel sies Beethovens kvintett for piano og blåsere å ha store likheter med Mozarts verk med samme besetning). Komponisten Muzio Clementi hadde også påvirkning stilistisk. Beethovens melodier, musikalske utvikling, bruk av modulasjon og tekstur og karakterisering av følelse skilte ham fra sine påvirkninger, og førte til at noen av hans tidligere verker fikk mer innvirkning. Ved slutten av året 1800 var Beethovens og hans musikk mye etterspurt av beskyttere og utgivere.

Helseplager og familieproblemer

Han var hele livet plaget av dårlig helse, og hans sviktende hørsel som følge av en sykdom skapte i tillegg store depresjoner. Det at hørselen begynte å svikte allerede da han var rundt 28 år bidro til dette og han hadde gjennom hele livet et vanskelig sinn og en del sære sider og han kom ofte i konflikt med familien. Men han hadde samtidig et knippe trofaste venner som lojalt holdt seg til ham hele livet. Han giftet seg aldri, men det synes imidlertid som om han har hatt en del ulykkelige kjærlighetsforhold, blant annet til grevinne Gihlietta Guicciardi og grevinne Josephine von Brunsvik, kvinner fra høyere sosiale lag som ikke kunne gifte seg med en som ikke var adelig. Denne delen av hans private liv er imidlertid lite dokumentert og fremstår som noe spekulativ i mye av litteraturen omkring ham.
Hørselsproblemene ble stadige verre og i 1818 var han blitt helt døv. Dette gikk hardt inn på ham og han vurderte selvmord. Han fortsatte likevel, imponerende nok, å komponere og hans sinnsstemning og frustrasjon kan ha gjort verkene mer kraftfulle.

Karriere

Ludwig van Beethovens tidligere verker tilhører wienerklassisismen og har store likheter med Mozart og Haydns komposisjoner. Hans senere arbeider kan sies å være en overgang mellom wienerklassisismen og romantikken. Slik har han komponert musikk innen flere sjangre og hans musikk er en sterk beskrivelse av maskuline emosjoner.
I 1803 eller 1804 begynte han å gi undervisning til Rudolf von Habsburg-Lothringen, de to ble etter hvert nære venner og keiserens sønn ble en av Beethovens velgjørere.
Beethoven var ikke bare komponist; han var også en fremragende pianovirtuos. Hans komposisjoner vitner om stor fingerferdighet og han skal ha sagt om tredje sats i sin pianosonate nr. 14, den såkalte «måneskinnssonaten», at ingen noensinne vil komme til å kunne spille den skikkelig.
Beethovens musikk til Schillers dikt «an die Freude» («Ode til gleden», fra den 9. symfoni) ble i 2004 antatt som EUs nasjonalhymne.

Personlighet

Beethovens personlige liv var vanskelig grunnet hans tiltagende døvhet, noe som fikk ham til å overveie selvmord (dokumentert i Heiligenstadttestamentet). Beethoven var ofte hissig og han kan ha lidd av bipolar lidelse. I 20-årsalderen skal han også ha fått kroniske underlivssmerter som han kan ha pådratt seg gjennom blyforgiftning.
Utenom dette hadde han, gjennom hele livet, en nær og trofast vennekrets som kan ha følt seg tiltrukket på grunn av hans sterke personlighet. Mot slutten av livet konkurrerte vennene seg om å hjelpe ham med å takle uførheten.
Kilder viser Beethovens forakt for autoritet og sosial rang. Han avbrøt pianospillinga hvis publikum snakket med hverandre eller unnlot å gi ham den største oppmerksomhet. Ved soaréer unnlot han å opptre hvis ikke han umiddelbart ble kalt opp. Etter mange konfrontasjoner, bestemte erkehertug Rudolf at de vanlige regler for hoffetikette ikke gjaldt for Beethoven.