Fryne

Fryne (gresk: Φρύνη) var en berømt hetære og kurtisane i antikkens Hellas på 300-tallet f.Kr. Hun var modell og muse for Praxiteles. Også etter antikken har hun inspirert kunstverk, særlig grunnet en angivelig rettssak hvor hun blottet sine bryster for å vekke medlidenhet.

Liv

Frynes virkelig navn var Mnēsarétē (gresk: Μνησαρέτη, «minneverdig dyd»), men grunnet hennes gulaktige hudfarge ble hun kalt for Frýnē («padde»). Dette var et tilnavn som hyppig ble gitt til andre kurtisaner og prostituerte. Hun var født som datteren til Epikles ved Thespiai i Boeotia. Ifølge Pausanias var Eros den guddommen som ble mest tilbedt ved Thespiai. Det var i Athen hun kom til å leve. Den nøyaktige datoen for hennes fødsel og død er ikke kjent, men hun ble antagelig født en gang rundt 371 f.Kr. I dette året herjet Theben nabobyen Thespiai ikke lenge etter slaget ved Leuktra og forviste innbyggerne. Hun kan ha overlevd ødeleggelsen av Theben i 315/316 f.Kr.

Berømmelse

Athenaios har kommet med mange anekdoter om Fryne av større og mindre troverdighet. Han priset hennes skjønnhet, skrev at ved festivaler i Eleusis og Poseidonia kledde hun seg naken, lot sitt hår henge fritt og gikk naken ned i havet foran alle tilskuerne. Dene omtalen skal ha inspirert maleren Apelles til skape sitt berømte maler av Afrodite Anadyomene (Ἀφροδίτη Ἀναδυομένη, og referert til som Venus Anadyomene). Etter sigende skal skulptøren Praxiteles ha vært hennes elsker og benyttet henne som modell for skulpturen Afrodite fra Knidos.
I henhold til Athenaios skal Praxiteles ha framstilt ytterligere to statuer basert på henne, en statue av Eros som ble viet tempelet i Thespiai og en statue av Fryne selv som ble gjort av gull og viet tempelet i Delfi. Den sto mellom statuene av Arkidamos III av Sparta og Filip II av Makedonia. Da filosofen Krates fra Theben så statuen karakteriserte han den for «en votivgave til Hellas' lastefullhet». Geografen Pausanias har rapportert at to statuer av Apollon sto ved siden av hennes statue og at den var gjort av forgylt bronse. Det er ganske sikkert Pausanias har rett i at det var forgylt bronse som ble benyttet.
Athenaios hevdet at hun var så rik at hun tilbød å finansiere ombyggingen av Thebens murer som hadde blitt ødelagt av Aleksander den store i 336 f.Kr., men på den betingelse at ordene «Ødelagt av Aleksander, oppbygd av Fryne kurtisanen» ble innskrevet i muren. Den senere historikeren Diogenes Laertios forteller om et mislykket forsøk Fryne gjorde på å utfordre dyden til filosofen Xenokrates, en av Platons elever og etterfølgere.
Christine Mitchell Havelock har argumentert at fortellingen om Fryne som svømte naken i sjøen er mest sannsynlig en fabrikkert sensasjon, ettersom Plutark så statuene i Thespiai og Delfi personlig. Selv om statuene eksisterte, var nok kjærlighetsforholdet mellom Praxiteles og Fryne antagelig en oppfinnelse av senere biografer. Theben ble gjenoppbygget mellom 315 eller 316 f.Kr., men det er tvilsomt at Fryne noen ganger foreslo å finansiere dem. Diodorus Siculus skrev at athenerne bygget en større del av murene og at Kassandros skaffet mer hjelp senere. Han nevner ikke Frynes påståtte tilbud.

Rettssak

Den mest velkjente hendelse i Frynes liv er hennes rettssak som har blitt hyppig avbildet av senere kunstnere. Athenaios skrev at hun ble anklaget for en for vanhelligelse av de eleusinske mysterier, ført fram for domstolen Areopagos og ble forsvart av taleren Hypereides, som også skal ha vært en av hennes elskere. Talen for søksmålet ble skrevet av retorikeren Anaximenes av Lampsakos, i henhold til Dionysios Periegetes. Da det synes som om domskjennelsen ville bli ufordelaktig, fjernet Hypereides drakten til Fryne og blottet hennes bryster foran dommerne for således å vekke deres medlidenhet. Hennes skjønnhet inngytte dommerne med en overtroisk frykt som ikke fikk dem til å dømme «en profetinne og prestinne av Afrodite» til døden. De besluttet å frikjenne ut av medlidenhet.
Imidlertid har Athenaios også kommet med en annen redegjørelse fra rettssaken som er gitt i Ephesia av komedieforfatteren Posidippos av Kassandria. Han beskrev ganske enkelt at Fryne hadde omfavnet hver av jurymedlemmene, bedt tårefylt for sitt liv, uten at blottingen av hennes bryster ble nevnt. Forskeren Craig Cooper har argumentert for at Posidippos er den mest sannsynlige versjonen og at Fryne aldri blottet sine bryster for juryen.
Beskrivelsen av rettssaken som er gitt av Athenaios og den kortere redegjørelse av Pseudo-Plutark er til sist avledet fra verket til biografen Hermippos fra Smyrna (ca 200 f.Kr.) som selv hadde adoptert fortellingen fra Idomeneos fra Lampsakos (ca 300 f.Kr.). Redegjørelsen til Posidippos er den tidligste kjente versjonen. Om blottingen av brystene, som inspirerte senere kunstnere, virkelig skjedde, ville antagelig Posidippos ha nevnt det da han var komedieforfatter. Den rimelig konklusjonen er at blottingen av Fryne er en god historie som først ble diktet opp senere, en gang etter 290 f.Kr. at Posidippos hadde vært aktiv som poet. Etter denne tiden var Idomeneos aktiv som skribent.
Bevisene antyder at Idomeneos fant på en mer vellystig utgave av fortellingen, muligens grunnet hans behov for å parodiere og gjøre narr av rettssaken til de athenske demagoger. I betraktning til hans preferanse for å gi seksualiserte og beskrivelser av utsvevelser til disse demagogene, er handlingen med blottingen av brystene noe som passer den Hypereides-figuren som Idomeneos fremmet. Da det ikke er uvanlig i den biografiske tradisjon, har senere biografer ikke klart å nevne at tidligere biografer ikke ga en pålitelig gjengivelse av hendelsene. Den senere biografen Hermippos fra Smyrna tok med seg redegjørelsen til Idomeneos inn i sin egen biografi. Et utdrag av Hermippos' biografi er bevart i verkene til Athenaios og Pseudo-Plutark.
Det skal også nevnes at det finnes argumentene som støtter påliteligheten av blottingen av brystene. Frasen «en profetinne og prestinne av Afrodite» kan ha indikert at Fryne deltok i festivalen Afrodisia i Egina. Om det er sant, ville det ha vist jurymedlemmene at hun hadde gudinnens gunst og fortjente deres medlidenhet. Det var akseptert på denne tiden at kvinner var særlig i stand til å vekke juryens sympati; mødre og barn kunne bli frambrakt i rettssalen av denne grunn. Å blotte bryster var ikke begrenset til eller typisk for hetærer eller prostituerte, og kunne bli benyttet av andre for å vekke medlidenhet.

I moderne og samtidig kunst

Grunnet sin skjønnhet har Fryne inspirert mange senere kunstverk, blant annet Phryné devant l'Areopage (Fryne foran Areopagos, 1861) av billedkunstneren Jean-Léon Gérôme. Ingen av kildene nevner at juryen var den på Areopagos (både Athenaios og Pseudo-Plutark sier kun jury eller dommere).
J.M.W. Turner stilte i 1838 ut maleriet Phryne going to the Public Baths as Venus - Demosthenes taunted by Aeschines («Fryne går til de offentlige bad som Venus - Demosthenes hånet av Aeschines»), et bilde som John Ruskin og andre har forsøkt å forklare.
Charles Baudelaire i sine dikt Lesbos og La beauté og Rainer Maria Rilke i sitt dikt Die Flamingos var inspirert av hennes skjønnhet og berømmelse. Fryne ble også emne for en opera av Camille Saint-Saëns: Phryné (1893). Dimitris Varos, en moderne gresk poet og forfatter, skrev også en bok kalt Fryne.
Den polske forfatteren av fantastisk litteratur, Witold Jabłoński, skrev en bok som på norsk ville ha hett Fryne hetæren. Navnet «Fryne» ble også benyttet på den eponymiske hovedfiguren i australske Kerry Greenwood krimserie om Phryne Fisher.