Cumulus

Cumulus eller haugskyer er en type sky som hører til gruppen lave skyer, vanligvis med en skybase på 500–2000 m. De kan likevel vokse høyt opp i atmosfæren. De består av enkeltstående, tette skyer med skarpe konturer med kuleform eller tårn. En haugsky kan minne om en blomkål, men undersiden er gjerne temmelig flat. Cumulus dannes når varm luft nær bakken eller sjøen stiger, for så å avkjøles slik at fuktigheten kondenserer så det dannes bittesmå vanndråper. De forekommer over alt i verden unntatt i Antarktis. De er meget vanlige også i Norge, over land særlig i sommerhalvåret. Store haugskyer er et tegn på ustabil luft. De utvilkler seg ofte til bygeskyer, Cumulonimbus.

Utseende

Haugskyer varierer svært mye i størrelse, omfang, form, bevegelser, farger osv. Samtidig sier utseendet mye om hva slags vær vi kan vente oss.
      I klar luft er haugskyer skarpt avtegnet mot den blå himmelen. De er hovedsakelig hvite, særlig hvis vi betrakter dem med sola i ryggen – med en mørkere og oftest flat underside. Undersiden kan bli nærmest svart i store haugskyer, særlig når de ligger langt borte og sola skinner på dem – den kan også være blåaktig. I disig luft blir haugskyene ofte gulaktige, av og til jevnt grå – eller med sjatteringer fra oransje til brannlilla. Hvis de ligger i skygge, kan også små haugskyer virke jevnt grå. Haugskyer kan være skjult av lavere eller mer nærliggende skyer, men dannes sjelden over et tåkelag.
      Cumulus er skytypen som vises i barnetegninger verden over. Én eller flere stiliserte cumulusskyer brukes ofte til å illustrere sky(er), f.eks. nettskyen (cloud computing) og i værtjenesten.

Cumulus humilis, små haugskyer

Haugskyer inndeles bl.a. etter den vertikale utstrekningen. De minste kalles Cumulus humilis eller godværsskyer (Humilis er latin «beskjeden»). Deres vertikale utstrekning er mindre enn avstanden mellom skybasen og bakken. Også deres horisontale utstrekning er gjerne liten. Skyene kan være flate eller mer avrundet i toppen, ofte med form som en humle. På grunn av liten vertikal utstrekning gir ikke disse skyene bakkevind eller nedbør, men kan inneholde lett turbulens for fly som flyr rett gjennom eller under dem. 
Hvis haugskyene forblir små, tyder det på at temperaturen i atmosfæren over enten synker veldig sent eller ikke i det hele tatt. Det vil igjen si at det er stabile luftlag over disse skyene. Som alle haugskyer kan de forekomme sammen med andre skytyper. Når de oppstår under klar himmel, er det stor sjanse for at været holder seg fint de neste timene.

Cumulus congestus, opptårnende haugskyer

Disse skyene (latin congestus = opphopning, jf. engelsk congestion = kø) har en vertikal utstrekning som er større enn skybasens høyde over bakken, og den kan være flere ganger så stor. På varme sommerdager kan slike skyer også i Norge nå høyder på 6–7 km. I tillegg er de ofte svært omfangsrike, og en samling slike skyer kan dekke store deler av himmelen. Skytypen er et tegn på sterk konveksjon, og flyvere vil antagelig oppleve sterk turbulens hvis de flyr gjennom eller nær slike skyer. 
      I Norge sees disse skyene over land ofte fra midt på dagen til utpå ettermiddagen på dager med intens soloppvarming. De dannes også over varmt vann. Selv om de kan virke mørke og truende, gir de sjelden nedbør av betydning på våre bredder. De kan imidlertid gi sterke vindkast også på bakken. En sjelden gang kan de avføde tornadoer eller skympumper.
      Disse skyene går ofte i oppløsning, oftest mot kveld – uten å gi nedbør. De kan imidlertid utvikle seg videre til bygeskyer. Hvis de omgir seg med en «kappe», «hette» eller «sydvest» (Cumulus congestus pileus), tyder dette på særlig sterk konveksjon, og bygene kan komme ganske raskt. Det samme er tilfelle hvis opptårnende haugskyer vokser inn i et lag med høye skyer. Hvis haugskyene er særlig mektige, må en regne med torden hvis skyene først utvikler seg til bygeskyer.