google/wiki40b huggingface dataset:
Harriet Holter

Faglig virke

Hun var opprinnelig utdannet sosialøkonom (cand. oecon.) i 1946 og var lenge tilknyttet Institutt for samfunnsforskning, før hun ble dosent i arbeidspsykologi ved Det samfunnsvitenskapelige fakultet ved Universitetet i Oslo. Hun ble dr. philos. med avhandlingen Sex, Roles and Social Structure i 1970 og professor i sosialpsykologi ved Psykologisk institutt ved Universitetet i Oslo i 1973.
Holter hadde en utpreget tverrfaglig orientering og er best kjent for sine faglige bidrag til sosiologien. Dette reflekteres gjennom at Harriet Holters hus på universitetets campus på Blindern, hvor Institutt for sosiologi og samfunnsgeografi holder til, er oppkalt etter henne. I 2011 ble hennes kapitler i boka Kjønnsroller og sosial struktur kåret til et av de 25 viktigste bidrag til norsk sosiologi i Norsk sosiologisk kanon.
Hun var med i redaksjonsrådet til tidsskriftet Kvinnen og Tiden.

Familie

Harriet Hinsch var datter av Hermann H. Hinsch (f. 1896) og Elna Throne-Holst (f. 1897). Hennes morfar var industrilederen Johan Throne Holst, og hun var niese av industrilederne Henning Throne-Holst og Harald Throne-Holst samt grandniese av medisinprofessor Peter F. Holst og overlege Alexander Holst.
Hun var gift tre ganger og var derfor på ulike tidspunkter i livet kjent som Harriet Hinsch, Harriet Bog, Harriet Gullvåg og Harriet Holter. 1944–1950 var hun gift med cand.oecon. og senere ambassadør Paal Bog. Fra 1951 til 1956 var hun gift med senere professor i filosofi Ingemund Gullvåg, sønn av Olav Gullvåg. Fra 1957 var hun gift med psykolog Peter Andreas Holter, og beholdt hans navn etter skilsmissen. Etter skilsmissen fra sin tredje ektemann var hun samboer med Hans Sundgaard. Fra sitt andre ekteskap har hun sønnen Øystein Gullvåg Holter, som har etternavnet fra morens tredje ektemann og mellomnavnet fra sin far.
Holter er begravd ved Vestre Aker kirkegård. Vanlig tekst
a Holter er begravd ved . Hentet fra wikidata vises alltid
b Holter  Vises ikke vet tomt item i wd
c xxx  Vises ikke ved tomt id i wd
d Holter {{Wikidata|egenskap|P119|format=Det bor %p innbyggere her.} (original tekst)
Erling Onsager

Erling Onsager er en operasanger og ingeniør som har hatt roller i operaer framført i europeiske operahus blant annet som da han i 1992 i Bielefeld Opera hadde rollen som Smeden fra Gent - som ble innspilt som album, «House of Opera CD10342». I 1974 framførte han rollefiguren Creon i Oedipus Rex ved Den Norske Operaen. Han hadde også en rolle i en opera som ble spilt inn for NRK og kringkastet i 1981. Han er sønn av Nobelprisvinneren Lars Onsager og Margarethe Onsager.
Tel Keppe

Tel Keppe (gammelsyrisk: ܬܠ ܟܦܐ, arabisk: تل كيف) er en assyrisk småby på Ninevesletten i nordre Irak, cirka 15 km nordøst for byen Mosul. Dens befolkning på 35.000 tilhører hovedsakelig til den kaldeisk-katolske kirke. 
Det antas at Tel Keppe opprinnelig var å regne som en forstad til oldtidens assyriske hovedstad Nineve.
Jayma Mays

Tidlig liv

Mays ble født i Bristol, Tennessee, er oppvokst i Grundy, Virginia, og er datter av Paulette (født Norris) og James Mays, en gymnaslærer som også jobbet i kullgruveindustrien. Mays' interesser som barn varierte fra sang til matematikk. I en alder av 15, ble Mays tilbudt en jobb som arbeider på den lokale radiostasjonen for å lese dødsannonsene. Etter eksamen fra Grundy High School, fikk hun en tilknyttende grad fra Southwest Virginia Community College. Mays deltok deretter på Virginia Tech i et år, før hun ble overført til Radford University.
Taijirō Tamura

Biografi

Tamuras far, som var fra prefekturet Kochi, var ungdomsskolelærer og hans mor, som var fra prefekturet Kyoto, var hjemmeværende husmor. Han hadde en elleve år eldre søster og en fem år eldre bror. Både moren og den eldre søsteren var meget interessert i litteratur. Han gikk på samme ungdomsskole der faren var rektor i byen Yokkaichi, i prefekturet Mie og senere på gymnaset Waseda og på Universitetet Waseda, der han studerte fransk litteratur. Påvirket av James Joyce skrev han sin første roman, som han publiserte i en av skolens magasiner. Samtidig skrev han bokanmeldelser for magasinet Mita bungaku. Han var også flink til å male og drev med kendō. Han var medlem av den såkalte Churchill-foreningen, en kunstmalerforening, og hadde utstillinger. Etter at han ble ferdig på universitetet i 1934, bestemte han seg for å bli forfatter og spaserte daglig rundt omkring i nabolaget der han bodde, Shinjuku, i håp om å få idéer.
Andre verdenskrig tilbrakte han i Shanxi, Kina, som soldat i den japanske hæren. Han returnerte til Japan fra krigsfangenskap i februar 1946. Litteraturhistorikeren Yasumitsu Onishi har skrevet en bok om Tamuras krigsopplevelser under tittelen Tamura Taijirō no sensō bungaku- Chugoku senseishō de no jūguntaiken kara («Tamura Tajiros krisgslitteratur- hans opplevelser i militæret i Shanxi i Kina»). I Kina ble Tamura venner med forfatteren Tōru Sunouchi. Begge to var meget kunstinteressert, og Tamura overlot etterhvert til Sunauchi et kunstgalleri som han drev i Tokyo.
I 1947 publiserte litteraturmagasinet Gunzō i sin marsutgave Tamuras roman Nikutai no mon («Kroppens port»), som handler om prostituertes liv i kaoset som oppstod i Japan rett etter at landet tapte andre verdenskrig. Romanen ble i mai samme år også publisert av forlaget Fūsetsu og ble en bestseller med over 700 000 solgte eksemplarer.  I oktober samme år ble romanen iscenesatt av Teaterkompaniet Kūkiza, og med sine over ett tusen fremføringer ble det en stor suksess. Året etter ble romanen filmatisert av filmselskapet Toho. Senere ble boken filmatisert fire ganger til, som langtidsfilm i 1964, 1977 og 1988 og som fjernsynsserie i 2008.
Shumpuden (japansk: 春婦伝), en roman om en koreansk såkalt trøstekvinne, ble også publisert i 1947 og ble filmatisert to ganger, i 1950 (under tittelen Akatsuki no dassō) og i 1965.
Da han var 56 år gammel ble Tamura rammet av hjerneslag, tilbrakte førti dager på et sykehus og deretter et halvt år på et rehabiliteringssenter. Etter det skrev han meget lite. I 1981 fikk han en blodpropp i hjernen, og sammen med sin sukkersyke førte dette til at han var inn og ut av sykehus inntil sin død i 1983.
Tamura giftet seg med Miyoshi Ogawa i 1947, og de hadde to barn sammen, en sønn, Kazuo (f. 1948) og en datter, Ryōko (f. 1949).

Regissør, manuskriptforfatter og skuespiller

Tamura regisserte også en film kalt Nihon wo shikaru shattaa 0 (1966), og skrev manus til filmen Shinjo, onna, onnamonogatari (1964). 
I tillegg er omtrent tyve filmer basert på hans bøker. Han var også med som skuespiller i filmen Dorodarake no seishun («Sølete ungdomstid») (1954).
Skadde i internasjonale operasjoner

Veteranforbundet SIOPS (Skadde i internasjonale operasjoner) arbeider for at veteraner med skader etter internasjonale operasjoner får et raskt og tilrettelagt behandlingstilbud, slik at de kommer tilbake i arbeid og et meningsfylt liv.
Organisasjonen har sitt utspring fra i et uformelt frivillig nettverk for skadde FN-veteraner og pårørende. Høsten 2006 ble SIOPS formalisert med vedtekter og stiftelsesmøte og tok organisasjonsnavnet Veteranforbundet SIOPS for å favne flere yrkesgrupper.
Organisasjonen har etablert et nettverk som de ønsker skal være en ressurs for alle som på en eller annen måte er berørt av problemstillinger knyttet til mentale skader som posttraumatisk stresslidelse etter slikt arbeid og å heve kunnskapen om førstehjelp for psykiske traumer.
Organisasjonen samarbeider med ulike etater og organisasjoner, pr i dag Forsvaret og spesielt deres Veteranadministrasjon, og ulike lokale enheter innen NAV og helseforetak. Organisasjonen drives utelukkende på frivillig basis, etter hvert med en betydelig realkompetanse på feltet.
SIOPS arbeider daglig med å hjelpe skadde og pårørende til å se muligheter og lærer dem å manøvrere i det eksisterende offentlige hjelpeapparat. Samtidig ønsker SIOPS å være en konstant påminner til det offentlige om det ansvar som påhviler den som velger å sende norske borgere ut i slike operasjoner. De fokuserer derfor mye på å hjelpe skadde til å få gjennomslag for økonomiske erstatningskrav, medisinsk hjelp, juridisk bistand og lignende.
SIOPS ønsker å bidra til at pårørende og fagpersoner øker sin kunnskap om den skaddes særegne utfordringer.
Baltazar Maria de Morais Júnior

Landslaget

Baltazar Maria de Morais Júnior spilte 6 landskamper for Brasils herrelandslag. Han ble tatt ut i Brasils tropp til Copa América 1989.
Helgø Matsenter

Helgø Matsenter var en norsk matvarehuskjede med totalt syv butikker, alle i Rogaland. Kjeden var en del av NorgesGruppen og fokuserte blant annet på å ha et stort utvalg av lokal mat. Den første butikken var åpnet i Hillevåg i 1959 av Halvard Helgø, da under navnet Helgø Snarkjøp.
SOAS, University of London

School of Oriental and African Studies (SOAS) er et universitet grunnlagt i 1916 i det sentrale London, som sammen med flere London-baserte universiteter tilhører University of London. Universitet består av to campuser. Hovedcampusen er ved Russell Square i bydelen Bloomsbury, sammen med søsterkollegiene University College London og Birkbeck, University of London. I 2001 tilkom en campus i bydelen Islington ved Vernon Square, om lag 20 minutters gangavstand fra hovedcampusen.
SOAS' utdannelse er i hovedsak fokusert på humaniora, politikk, rettsvitenskap, kultur og språk innen de geografiske regioner Afrika, Midtøsten og Asia. Universitetet tilbyr over 300 grunnutdannelser og et syttitall masterutdannelser.
Til universitetet er det også knyttet to gallerier: The Percival David Foundation of Chinese Art innehar en av Europas mest omfattende samlinger av kinesisk keramikk og porselen. Brunei Gallery har en samling med samtidige og historiske gjenstander fra Afrika, Midtøsten og Asia.

Rangeringer

SOAS ble rangert som nummer 43 av 126 britiske utdanningsinstitusjoner på Complete University Guides liste for 2016 og som nummer 26 av 119 britiske universiteter på The Guardians 2016-liste.
I QS World University Rankings for 2014 rangerte SOAS som nummer 331 av verdens universiteter.
Grindstugan (Drottningholm)

Grindstugan (også kalt Bomstugan) er en tidligere grindstuga, dvs. et lite hus for en vaktperson, på Drottningholms slottområde, Lovön, Stockholms län. Huset, som ligger ved lindealléens vestre ende, ble oppført i 1846–1847 etter tegninger av arkitekt Per Axel Nyström eller muligens av Fredrik Wilhelm Scholander. Grindstugan inngår siden 1991 i Unescos verdensarv. Bygningen er et statlig bygningsminne som eies og forvaltes av Statens fastighetsverk. Huset leies nå ut som sommerbolig.
Fram til begynnelsen av 1900-tallet, kunne Drottningholms slottområde nås via to tilfartsveier, dels fra nåværende Ekerövägen og dels via barokkparkens nordre lindeallé. Entreen via lindealléen var sperret av to bommer, en ved Slottsstallen i øst og en ved lindealléens vestre ende, ikke langt fra Kantongatan, derfor ble den sistnevnte også kalt Cantonbommen. Her ble det i 1846–1847 oppført et lite hus for bomvakten. Som arkitekt figurerer daværende slottsarkitekt Per Axel Nyström, ifølge andre opplysninger var det Fredrik Wilhelm Scholander som tegnet huset.
Arkitekten gav huset, som inneholder et rom og kjøkken, et dekorativt ytre med inn- og utvendig brystningspanel, diagonalstilte vindussprosser, dekorasjonsmalt takfot og en krenelert skorsteinsstopp som minner om et lite forsvarstårn. Det utstikkende inngangspartiet gav bomvakten mulighet til å holde oppsikt med veien. Huset ble restaurert på 1990-tallet, da fikk eksteriøret tilbake sitt opprinnelige utseende. Fasaden med snekkerdetaljene ble malt i september 2011.
Enarmoniini

Utseende

Stort sett middelsstore (vingespenn 12-20 millimeter), brunlige viklere. Vingespissen er ofte sigdformet, og de fleste artene har hvite skråstreker på vingens framkant nær vingespissen.

Levevis

Et flertall av disse artene har larver som utvikler seg på busker og løvtrær, men det finnes også en del som lever på ulike slags urter.
Christian Beck

Biografi

I ungdomsårene spilte Christian Beck i flere band og orkester. Han begynte på trompet i Bjølsen Ungdomskorps (var samtidig med Finn Eriksen). Han spilte førstetrompet i Veitvedt skoles storband, og han var med i NRKs Juniororkester. Han var også solotrompet i Nordiska Ungdomsorkestern, Lund i Sverige. Som vernepliktig var han solotrompetist i HMK Gardens Musikkorps i 1965.

Utøvende musiker

Christian Beck startet sitt virke som utøvende musiker med å være alternerende førstetrompeter i Trondheim Symfoniorkester, høstsesongen 1966. Deretter var han solotrompeter i KORK (NRK Kringkastingsorkestret) fra 1967 til 2001.  I 1991 urframførte han Erik Andresens Concertino for trumpet and Orchestra med dette orkesteret. Han spilte lead trompet i Radiostorbandet fra 1972 til 1990. I noen korte periode på 1970-tallet var han assisterende solotrompeter i Oslo Filharmoniske orkester. (Fra august 1974 til juli 1975 og fra november 1977 til juli 1978). Christian Beck var mye brukt som studiomusiker, og han spilte på teater og i musikaler.
Naxi (Luzhou)

Naxi (kinesisk: 纳溪区; pinyin: Nàxī Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Luzhou i provinsen Sichuan i Folkerepublikken Kina. 
Det har et areal på 1 150,6 kvadratkilometer og teller 470 170 innbyggere (2003).

Samferdsel

Kinas riksvei 321 løper gjennom området. Den fører fra Guangzhou i provinsen Guangdong via blant annet Wenzhou og Guilin til Chengdu, hovedstaden i provinsen Sichuan.
Murhvelvingen

Murhvelvingen eller Muren er en bygning fra 1500-tallet i Bergen sentrum. Huset er en av Bergens eldste profane bygninger og et fredet kulturminne.

Historikk

Murhvelvingen ble oppført som privathus og representasjonslokale for lensherren på Bergenhus festning, Erik Ottesen Rosenkrantz og hustru Helvig Hardenberg, etter bybrannen i 1561. Derfor finner en, spesielt i litteratur, benevnelsen «Den Rosenkrantzke Muur», men hverken Edvard Edvardsen, som skrev sin «Bergensbeskrivelse» i 1694, eller Bernt Lorentzen, som har skrevet «Gård og grunn i Bergen i middelalderen» (1952), bruker denne betegnelsen på bygningen. Rosenkrantz hadde fått kongens tillatelse til å hente kleberstein fra klosterruinene på Munkeliv kloster, og denne kan sees i hjørner og innramminger. Opprinnelig lå det en brønn under hvelvingen, men denne ble dekket til og den offentlige passasjen ble anlagt i 1880-årene. Bygningen ble skadet av branner i 1625, 1640 og 1643. Den ble reparert ved hjelp av offentlige midler i årene 1651-52, og etter det brukt av et vaktkompani. 
Opprinnelig hadde bygningen gavler også mot øst og vest, og det nåværende valmtaket er bygd etter brannen i 1702. I 1880-82 ble private eiere kjøpt ut av Brennevinssamlaget, og i 1922 ble dette overtatt av A/S Vinmonopolet. Muren ble solgt til kommunen i 1924. Kirkevergen hadde kontor i 1. etasje i årene 1929-75. I det som en gang var en stor festsal, holder Buekorpsmuseet til. I 1565 feiret Brynhilde Benkestok og fogd Erik Hanssøn Schønnebøl et meget staselig bryllup i denne salen. Senere ble dette «Café for Striler». Brennevinssamlaget innredet også en «Toddysal for et bedrestilt publikum» i første etasje, men der kom ingen. Underetasjen har flere mindre kjellere på hver side av den hvelvede passasjen hvor det har vært butikker siden 1600-tallet. Muren ble fredet i 1927.
Grunnkretser i Vikna kommune

Grunnkretser i Vikna kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Vikna kommune, Trøndelag, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Nintendo DS

Spillkassetter

Nintendo DS bruker en egen type spillkassetter som kan minne om vanlige minnekort. Spillkassettene settes inn i en åpning bak DSen. Nintendo DS støtter også Game Boy Advance-spill, og det er en annen åpning som brukes for å sette inn disse spillene. Man kan derfor ha både et DS-spill og et GBA-spill i DSen samtidig. Man kan velge om det er nederste eller øverste skjerm som brukes når man spiller GBA-spill.

Knapper

Det er en digital D-Pad og åtte andre knapper på DS-maskinen, i tillegg til knappen for å slå konsollen av og på. Av/på-knappen er plassert over fireveisknappen, og man må trykke den nede i et par sekunder for å slå konsollen av eller på, slik at konsollen ikke blir slått av hvis man tilfeldigvis kommer borti knappen under spilling. De andre knappene er A-, B-, X- og Y-knappene som er plassert som en firkant til høyre for den nederste skjermen, Select- og Start-knappene som er plassert over disse, og L- og R-knappene som er plassert på baksiden av DSen. Når man spiller GBA-spill er X- og Y -knappene inaktive.

Berøringsskjerm

Det følger med to pekepenner (stylus) og et bånd som kan festes rundt hånden, som begge er ment til bruk på berøringsskjermen. Det er likevel ikke nødvendig å bruke dette, skjermen reagerer på berøring uansett hva man bruker. Likevel vil det å bruke en pekepenn gi mest presisjon, noe som kan være viktig avhengig av hva slags spill man spiller. Berøringsskjermen har ingen spesiell funksjon når man spiller GBA-spill.

Mikrofon

Mikrofonen til Nintendo DS er plassert til venstre under den nederste skjermen. Den klarer å ta opp lyd fra et par desimeters avstand, og den mest framstående bruken av mikrofonen i et spill er i spillet Nintendogs, som er et kjæledyrsspill hvor man kan lære hunden til å utføre triks ved å høre på kommandoene som du sier til dem. Det andre spillet som skiller seg ut i bruken av mikrofonen er spillet Electroplankton, hvor man kan ta opp lyder og bruke det til å lage musikk. Det er flere spill som også anvender mikrofonen, men de fleste av disse anvender lyden kun som en ekstra knapp, hvor en lyd som er høy nok vil aktivere visse funksjoner i spillene.
Indras nett

Indras nett (sanskrit: Indrajāla), også kalt Indras juveler eller Indras perler, er en metafor som brukes til å illustrere śūnyatā (tomheten), pratītyasamutpāda (den avhengige oppståen) og interpenetrasjon eller sammenvoksing i buddhistisk filosofi.
Metaforen om Indras nett ble utviklet av mahayana-skolen i Avatamsakasutraen det tredje århundre, og deretter senere av Huayan zong mellom det 6. og det 8. århundre.
Tapt komet

En tapt komet er en tidligere oppdaget periodisk komet som har forsvunnet ved dens siste registrerte perihelion. Deres baner var aldri tilstrekkelig kjent til at man kunne forutsi fremtidige fremtredener. Nå og da oppdages en «ny» komet som etter beregninger viser seg å være en «forsvunnet» komet. Et eksempel er Tempel–Swift–LINEARs komet som ble oppdaget i 1869, men som ikke kunne observeres etter 1908 på grunn av forstyrrelser fra Jupiter. I 2001 ble den gjenfunnet av LINEAR.
Tapte kometer er sammenlignbare med tapte asteroider, selv om beregninger av kometbaner varierer fordi andre krefter enn gravitasjon påvirker kometer, som f.eks. Utstråling av gass fra kometkjernen. Noen astronomer har spesialisert seg på dette området, deriblant Brian G. Marsden som forutså gjenkomsten av den tapte kometen Swift–Tuttle i 1992.
Sturlungatiden

Sturlungatiden (islandsk Sturlungaöld) var en opprivende tid på Island som varte i rundt 45 år på midten av 1200-tallet. Tiden var også den blodigste og mest voldelige i Islands historie. Dette er dokumentert i Sturlunga saga, skevet i samtiden.
Sturlungatiden er markert ved at likevekten mellom de ulike høvdingene og godene ble rokket ved at Island ble konsentrert rundt noen ytterst få mektige høvdinger og ætter. Perioden er navngitt etter en av de mektigste familiene på Island, Sturlungene. Perioden endte med at kongedømmet Norge knyttet Island tettere inn under Norgesveldet. Historikerne markerer året 1220 som det året som innleder Sturlungatiden, skjønt noen ønsker å plassere innledningen tidligere på grunn av det religiøse slaget ved Vidines.
På denne tiden ønsket kong Håkon Håkonsson av Norge å øke sin innflytelse på Island. Mange islandske høvdinger ble hans fortrolige eller vasaller, og var pliktig til å følge ham i bytte av gaver, støtte og status. Følgen var at de viktigste islandske høvdingene ble tilsluttet kongen av Norge på en måte eller en annen. Det er viktig å presisere at Norge erobret aldri Island med militærmakt, men at Island la seg inn under Norge. Sturlungatidens voldsomme herjinger var sannsynligvis den viktigste årsaken.
Hohhot

Hohhot (Kinesisk: 呼和浩特; pinyin: Hūhéhàotè; mongolsk:; transkripsjon: Kökeqota) er en kinesisk storby og by på prefekturnivå som er hovedstad i den autonome region Indre Mongolia (Neimenggu) i det nordlige Kina. Befolkningen innen bygrensene anslås (2004) til 763 000, men hele prefekturet har 2 004 000 innbyggere.
Hohhot ligger i et område rikt på naturressurser, som kull, grafitt, marmor, bentonitt, kaolin, bly og sink. Det er også et rikt landbruk i området.

Historie

Byen ble grunnlagt i 1581 etter initiativ av Altan Khan (1507–1582), en etterkommer i 17. generasjon av Djengis Khan.

Samferdsel

Hohhot er et viktig trafikknutepunkt.

Luftfart

Indre Mongolias største lufthavn, Hohhot Baita internasjonale lufthavn, ligger her.

Jernbane

Beijing–Baotou, Hohhot–Taiyuan og Hohhot–Lanzhou-jernbanelinjene knyttes sammen i denne byen.

Vei

Kinas riksvei 110 løper gjennom området. Den begynner i Beijing og passerer gjennom Zhangjiakou, Jining, Hohhot og Baotou til den ender i Yinchuan i den autonome region Ningxia Hui.
Kinas riksvei 209 begynner i Hohhot, krysser gjennom provinsene Shanxi, Henan, Hubei, Hunan og ender opp i havnebyen Beihai i Guangxi.