google/wiki40b huggingface dataset:
Fransk mesterskap i kappgang 1893

Fransk mesterskap i kappgang 1893 ble arrangert 7. mai 1893, i Marsmarken (Champ de Mars) i Paris. Dette var det første franske mesterskapet i kappgang som ble arrangert.
Fylkesvei 2394

Fylkesvei 2394 går mellom Rødnes og Haga i Søndre Land kommune. Veien krysser den nordre delen av Randsfjorden på Flubergbrua. Veien er 2,1 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen Fv139.
Svalestærfamilien

Biologi

Artene i svalestærfamilien blir omkring 12–57 cm lange, og de fleste har et kråkefugllignende utseende. Fjærdraktene domineres av sort, grått og hvitt. Noen ytterst få arter kan også ha større eller mindre innslag av rødt, rustrødt og brunt.
De fleste er hjemmehørende i Australasia, men noen ytterst få lever også i Sørøst-Asia. Én art finnes både i Sørøst-Asia og Sør-Asia, men ikke i Australasia. Artene er stort sett altetende, selv om flere har spesielle preferanser. Mange er trelevende, andre mer terrestriske. Habitatet varierer fra tropisk regnskog og monsunskog, til montan regnskog, skogkledd savanne og tørre klippeformasjoner med krattskog.

Taksonomi

Svalestærfamilien har til ganske nylig blitt regnet som en monotypisk familie med kun én slekt, men dette er nå endret. Den tidligere slakterfuglfamilien (Cracticidae) har nemlig blitt overført hit. Inndelingen av Artamidae i tre underfamilier følger HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World (Volume 2 - Passerines) og er i henhold til blant annet Dickinson & Remsen (2013-2014) og Rowley et al. (2017).
Gjervalen

Gjervalen er en fjordarm av Sørfjorden og Melfjorden i Rødøy kommune i Nordland. Fjorden har innløp mellom Skivikneset i nord og Hammarodden i sør, like øst for Øresvika, og strekker seg syv kilometer østover til munningen av Gjervalelva i bunnen av fjorden.
Den veiløse grenda Vassvika ligger på sørsiden av fjorden. De indre områdene av fjorden har veldig bratte og høye fjordsider. På nordsiden stig Kvalhovudet rett opp til 864 meter over havet. På sørsiden stiger Nordfjellet opp til 949 meter over havet, men har en slakkere stigning.
Blomsterdalen (Bergen)

Blomsterdalen senter

På Blomsterdalen Senter finner man to matbutikker (Coop Prix og Eurospar, Ditt Apotek, Notabene (bokhandel), Blomen (blomsterbutikk), Brun og Blid (Solsenter), Visit (drop-in frisør) og Nille.
Margrethe Renstrøm

Idrettskarriere

Hun har norgesrekorden i lengde med 6,68 meter, satt under EM i Barcelona den 27. juli 2010. Hun slo da sin egen rekord på 6,64 fra Norgesmesterskapet i 2009, hvor hun igjen utraderte den 41 år gamle norske rekorden til Berit Berthelsen på 6,56 meter fra Bislett den 10. september 1968.
Hun hoppet for Søgne Idrettslag frem til 2005 og overgangen til Tjalve.
I forkant av EM i friidrett 2010 i Barcelona vurderte Renstrøm å bytte satsben etter en periode med ryggproblemer og jumper's knee. Hun tok bronse under EM i friidrett 2012 i Helsingfors med resultatet 6,67, det var 14 cm bak vinneren Éloyse Lesueur. Under OL i London skadet hun seg under oppvarmingen for forsøksksheatet og måtte bryte konkurransen. Det ble senere påvist en avrivning av senespeilet under høyre foten.

Privatliv

Renstrøm bor i Oslo og er utdannet fysioterapeut fra Høgskolen i Oslo.
Tove Karoline Knutsen

Musikkarrieren

Hun har først og fremst utmerket seg som musiker og sanger og som direktør for Festspillene i Nord-Norge fra 1997 til 2001. Som artist vant hun Spellemannprisen 1984 i klassen visesang for albumet Veintetid. I 1991 ble hun sammen med Steinar Albrigtsen tildelt Troms fylkeskommunes kulturpris. 
Knutsen har blant annet gitt ut albumet Blå kveill, et jazzinspirert visealbum med tekster av den nordnorske poeten Arvid Hanssen. Sammen fikk de to Prøysenprisen i 1982.
Norgesmesterskapet i bueskyting 2015

Norgesmesterskapet i bueskyting 2015 bestod av flere arrangementer som i 2015 kåret norgesmestere i bueskyting.
NM innendørs ble arrangert i Klepphallen på Klepp 20.–22. mars. 
NM i 3D ble arrangert i Drevtjørn Skianlegg i Ulvik 15.–16. august. 
NM i skiveskyting ble arrangert i Bugårdsparken i Sandefjord 21.–23. august. 
NM i feltskyting ble arrangert i Sørmarka i Oslo 12.–13. september. 
Kongepokalene ble vunnet av Runa Grydeland, Ola Klåpbakken og Njål Åmås.
Det mystiske ugle-mønsteret

Det mystiske ugle-mønsteret (engelsk: The Owl Service) er en barnebok fra 1967  av den britiske forfatteren Alan Garner. Boka ble tildelt Carnegie Medal in Literature da den utkom. Boka er en fantasyroman hvor tre barn gjenopplever en historie fra De fire greiner av Mabinogi, fra walisisk mytologi. 
I myten er Blodeuwedd en kvinne skapt av blomster, som hustru til Lleu; hun svikter ham og lokker Gronw til å drepe Lleu. Som straff forvandles hun til en ugle. Barna vekker myten til live når de kommer over et middagsservise med uglemønster (derav boktittelen). Forfatteren lar legenden danne rammeverket for konflikter i nåtidsfortellingen; «The power of this extraordinary book lies in the precise and concrete social realism of the modern setting in which the ancient tragic legend is replayed.» Boka omtales ofte som skummel eller skremmende.
Stesøskene Roger og Alison er på ferie i Wales for å bygge nyfamilien. De befinner seg på en herregård som har tilhørt Alisons avdøde far. Her blir de kjent med Gwyn, husholderskens sønn.  Alison fordyper seg i myten som blir avdekket gjennom serviset de finner på loftet; hun lager papirugler som blir til virkelig ugler og forsvinner, mens mønsteret blir visket bort fra serviset. Samtidig blir klassemotsetninger og motsetninger mellom by og land og mellom walisere og engelskmenn, avdekket i flere relasjoner i husholdningen, både i nåtid og nær fortid. 
Boka utkom på norsk i 1973, oversatt av Inger-Sophie Manthey. Boka var grunnlag for en tv-serie med 8 episoder i 1969, produsert av Granada Television.
Fylkesvei 5850

Fylkesveg 5850 går mellom Åheim og Almklov i Vanylven kommune. Veien er 10,2 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen Fv1.
Sagay

Sagay er en kommune i provinsen Camiguin på Filippinene. Under folketellingen i 2000 kom man til et befolkningstall på 10 356 i 2 058 husstander.
Karl Ludvig Fredrik av Mecklenburg-Strelitz

Liv

Karl ble født i Strelitz. Han var den eneste sønnen til den regjerende hertugen av Mecklenburg-Strelitz, Adolf Fredrik II og hans tredje kone prinsesse Christiane Emilie av Schwazburg-Sonderhausen. Faren døde da Karl bare var tre måneder gammel og halvbroren hans etterfulgte deres far som hertug Adolf Fredrik III. Karl arvet områdene Mirow og Nemerow fra sin far. Etter farens død levde han i Mirow med sin mor. Senere studerte han ved universitetet i Greifswald i Pommern.
Karl spilte tverrfløyte og i 1726 reiste han rundt om i Europa for å lære mer om musikk. Etter å ha besøkt Genève, Italia og Frankrike reiste han til Wien og tjenestegjorde en kort stund som oberstløytnant for den tysk-romerske keiseren. Etter dette reiste han tilbake til Mirow. 
Etter at han forlot hæren bodde Karl sammen med sin familie i slottet Mirow der han brukte mye tid på å forvalte sine eiendommer og på å overvære utdanningen av sine barn. Han bodde på Mirow til han døde der, 44 år gammel. 
Da hans eldre bror Adolf Fredrik III døde i desember 1752 uten en mannlig arving overtok Karls sønn som hertug av Mecklenburg som Adolf Fredrik IV .
Sellebakk

Sellebakk (tidligere Selbak) er et tettsted i Fredrikstad kommune og sentrum i tidligere Borge kommune i Østfold. 
Sellebakk ligger på østsiden av Glomma, tvers overfor Lisleby, som ligger på vestsiden. Bebyggelsen strekker seg fra elven og østover til den møter riksvei 111. Området øst for riksveien regnes som en del av Sellebakk, men kalles også Kjølberg.
Sellebakk torg er det vestlige endepunktet for fylkesvei 113. Fergeforbindelsen mellom Sellebakk og Lisleby ble i 2013 gjenåpnet etter å ha vært innstilt i over 20 år.
Bebyggelsen kan beskrives som en liten småby med kontorer, atskillige forretninger og bolighus. Barneskolen heter Kjølberg skole og ungdomsskolen heter Borge ungdomsskole.
Navnet Sellebakk har sammenheng med treslaget selje, «Seljebakken». Selbak Bruk, sagbruk og høvleri, ble startet i 1860 og var i virksomhet i nær hundre år. En av de kjente medeiere i bedriften var Emil Mørch. Navnet Selbak er fortsatt bevart i bl.a. Selbak TIF, Selbak stadion og Selbak Blikkenslagerverksted.
Goniocheniini

Utseende

Nokså små, bredt ovale skjoldbiller, gjerne matt brunlige eller svarte. Hodet er dekket av pronotum. Antennene er tynne. Kroppen kan være nokså flat, etter ha en spiss, tornelignende knøl foran på dekkvingene.

Levevis

Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Disse lever på ulike tofrøbladete planter.

Utbredelse

Gruppen er utbredt i Sør-Amerika.
Esselte

Esselte er et kontorvareforetak hvis morselskap har sete i Luxembourg.

Historie

I 1913 ble Sveriges Litografiska Trykkeri (SLT) dannet gjennom en sammenslåing av 13 foretak. Ideen var å gjennom samarbeid stoppe den konkurranse og det prispress som siden slutten av 1800-tallet hadde plaget svenske trykkerier. En av de drivende bak SLT-ideen var sjefen for Norstedts trykkeri, sivilingeniør Carl Ramström (1862–1944). Ramström ble utnevnt til administrerende direktør i SLT, og forble det frem til 1933 (formelt; i praksis dog bare til 1922) og ansees i alminnelighet å være Esseltes grunnlegger.
Den 1. august 1970 byttet foretaket navn til Esselte, et navn som tidligere var brukt av et datterselskap i SLT-gruppen.
Foretaket utviklet seg på 1900-tallet til å bli et av de største svenske selskapene innenfor produksjon av trykkalster. Fra 1944 til 1974 bedrev det papirproduksjon ved Örebro papirfabrikk, datterselskapet Esselte Well som produserte bølgepappemballasje, ble solgt 1988, Esselte Pac som produserte konsumentemballasje ble solgt 1984. Trykkerivirksomheten, som ble drevet innenfor datterselskapene Norstedt & Söner, Almqvist & Wiksell, Focus samt kartforlag gjennom Esselte Map service, ble avviklet frem til 1990. Nå er produksjonen istedet rettet mot kontormateriell.

Video og kino

Esselte produserte på 1980-tallet videobåndspilleren Moviebox for VHS-kassetter som kunne leies sammen med filmen i videobutikker.
I 1986 oppførte Esselte Filmstaden Downtown i Göteborg og et kinokompleks i Malmö. To år senere dannet Esselte og Svensk Filmindustri (SF) et felles kinoforetak og i 1992 ble SF hovedeier.
Kvinge

Kvinge er en liten bygd i Masfjorden kommune i Hordaland fylke.
Dresden Codex

Dresden Codex, også kjent som Codex Dresdensis, er en førkolumbisk Maya-bok fra det ellevte eller tolvte århundre i Yucatecan Maya i Chichén Itzá. Maya-kodeksen er antatt å være en kopi av en originaltekst fra rundt tre eller fire hundre år tidligere. Den er den eldste skrevne boken i Amerika som er kjent for historikerne.
2. vesterlenske infanteriregiment

2. vesterlenske infanteriregiment var en norsk militæravdeling. Den ble opprettet ved reskript av 24. desember 1718, da Vesterlenske infanteriregiment ble delt i to. 
2. vesterlenske regiment besto ved opprettelsen av 19 kompanier. Fra 13. august 1747 til 5. juli 1764 av 23 kompanier, rekruttert fra Rogaland. Regimentet bestod i 71 år. 
Ved reskript 9. januar 1789 ble de to opprinnelige regimentene igjen slått sammen til et nyorganisert Vesterlenske infanteriregiment. Det kom til å bestå av to gevorbne kompanier og tre nasjonale bataljoner med i alt 19 kompanier. Regimentet ble nedlagt ved hærorganisasjonsplanen 3. junli 1817.
Anslagsenergi

Anslagsenergi beskriver en kules kinetiske energi, som er avhengig av kulens masse og hastighet. Anslagsenergien er et viktig mål for hvor mye energi som kan overføres til målet, men hvor mye energi som faktisk overføres ved treff avhenger også av kulens konstruksjon og målets oppbygning. Det er verdt å merke seg at siden anslagsenergien avhenger av hastigheten, så vil et avfyrt prosjektils anslagsenergi over tid avta hovedsakelig grunnet luftmotstand.
Tereticus

Utseende

Middelsstore (10-27 millimeter), mer eller mindre brunlige trebukker, blant de minste i gruppen Prioninae. Hannene er betydelig mindre enn hunnene og har kamformede antenner og pronotum tett kledt med fine, oppstående hår. Antennene er forholdsvis korte, hodet nokså lite uten forstørrede kjever. Pronotum har rundede sider og er nærmest klokkeformet sett ovenfra, mye smalere enn dekkvingene. Disse er parallellsidige med avrundede "skuldre", uten opphøyde ribber.

Levevis

Larvene borer i død ved, ofte i døde røtter. De etterlater seg grove ganger i veden. Utviklingen tar flere år. Disse billene besøker ikke blomster, og mange arter er nattaktive. En del av dem kommer til lys.

Utbredelse

Slekten er utbredt på Madagaskar.
Pjoning

Pjoning er en enkel form for hekling, som kun består av kjedemasker. Teknikken er også kalt påting, bosnisk hekling, mosaikkhekling, krokbinding og gobelinhekling. Til arbeidet trengs ull-, bomull- eller syntetisk garn og en pjonekrok, eller heklenål, passende til garnet. Nålen bør være noe grovere enn anbefalt for garntykkelsen.
Man kan pjone fram og tilbake eller rundt. Arbeidene egner seg godt til toving og ble ofte brukt til sjøvotter.
En legger løst opp med luftmasker og pjoner kjedemasker i det ene leddet av luftmaskene.
Neste omgang kan man velge tre metoder avhengig av bruksområder. Tar man gjennom begge løkkene i forrige rad, får man et meget tett arbeide som blir ganske likt på begge sider.Ved å ta opp i bare den ene løkken, vil arbeidet får vannrette striper. Utseende avgjøres av om man tar opp i forkant eller bakkant av arbeidet.
Ikonostasis

En Ikonostasis (av gresk ikon «bilde» og stasis «å stå, tilstand»), på norsk ikonostase, er en billedvegg i en ortodoks kirke. Denne veggen er det mest særpregede og kanskje viktigste liturgiske delen av en ortodoks kirke.
Veggen deler kirkerommet i to. Bak ikonostasen er alterrommet (Koret i vestlig tradisjon) der presten og diakonen gjør tjeneste ved alteret, og fremfor ikonostasen er kirkeskipet der de troende oppholder seg.
Denne inndelingen betyr også inndelingen mellom det himmelske og den jordiske verden (jf. ikonteologien), og røttene til den går tilbake til Tempelet i Jerusalem. Der skilte «forhenget» mellom det aller helligste og det helligste.
Selve ikonostasen vokste frem i mange etapper, men nådde sin nåværende form i Den ortodokse kirke på 1300-tallet. På Balkan var ikonostasen liten og tok ikke særlig plass, mens den i den russisk-ortodokse kirke ble stor og raget høyt i kirkerommet.
Selve ikonostasen er vanligvis utformet etter et nøye mønster. Det er som regel minst tre rader. I nederste rad er det tre dører, i midten den såkalte kongedøren. Den har gjerne bilder av evangelistene og eventuelt nattverden, og er døren som gir adgang til alteret. Mellom dørene er det som regel lokale motiver som får plass. Sidedørene gir adgang til diakonikon og prothesis. 
I den mellomste raden er normalt den viktigste delen av ikonostasen å finne. Rett over kongedøren er Deesisen (gr. forbeder) med bildet av Kristus Pantokrator (gr. allhersker). Ved siden av ham finner vi nærmest gudfødersken Maria og Johannes Døperen. Videre utover på begge sider er det erkeengler, apostler og helgener (med martyrer, undergjørere og kirkelærere).
I øverste rad finner vi ting som angår kirken (festdagene), den gamle pakt (Adam til Moses, profetene) og korsfestelsen. Øverst troner Den hellige treenighet.
Ordenen av dydens slavinner

Ordenen av dydens slavinner (tysk: Orden der Sklavinnen der Tugend, fransk: Ordre des dames esclaves de la vertu) var en østerriksk orden innstiftet i 1662 av enkekeiserinne Eleonora, som var gift med keiser Ferdinand III. Den var en dameorden, som skulle telle maksimalt 30 høyadelige kvinner blant sine medlemmer. Medlemmene måtte ha levd et dydig liv og forpliktet seg til å fremme fromhet og den katolske tro. Ordenen hadde én klasse. Eleonora var ordenens protektor. Etter at Stjernekorsordenen ble innstiftet i 1668 gikk Ordenen av dydens slavinner inn i en nedgangsperiode og ordenen overlevde ikke Eleonora, som døde i 1686.
Ordenstegnet for Ordenen av dydens slavinner er en medaljong i gull. Den har som motiv en sol med ansiktstrekk og seksten stråler. Solen symboliserer Gud og dyden. Mellom strålene finnes det ranker. Solen er omgitt av en laurbærkrans omslynget av et bånd med ordenens motto «SOL VBI / QUE TRI / UM / PHAT» (sola ubique triumphat). Mottoet betyr du alene seirer overalt. Medaljongen kan festes i et kjede. Ordenstegnet kan også bæres på brystet.
Lillestrøm Blad

Lillestrøm Blad var en norsk lokalavis som, med unntak av et opphold under krigen, kom ut med to nummer i uka mellom 3. august 1934 og 7. januar 1949. Den kom ut på Lillestrøm, men med undertittelen «Uavhengig blad for Romeriksbygdene». Det var først og fremst en lokalavis for tettstedet og bygdene rundt, men både avisen og redaktøren hadde en radikal og uavhengig profil. Etter krigen fungerte avisen som talerør for Norges Kommunistiske Parti.
Avisen ble startet av Hans Abelsnes, som på begynnelsen av 1930-tallet var redaktør og forretningsfører i Arbeiderparti-avisen Akershus Arbeiderblad. Det oppsto etter hvert et skisma mellom Abelsnes og partiet, og uenighet om hvordan avisen skulle drives. Da konflikten i 1934 førte til at han måtte slutte i jobben startet han etter kort tid egen avis og eget trykkeri.
Abelsnes slo alt i første nummer fast at avisens oppgave var «å renske opp i all politisk lummerhet som trives bak lukkede dører og nedrullede gardiner.» Han lovet at «metoder av den art som nu er innført i Akershus fylkes arbeiderparti bli uforsonlig bekjempet og avslørt.»
Da krigen kom ble mye av pressen stanset allerede første okkupasjonsåret. NKP-avisene ble forbudt i august 1940. Abelsnes' private avis fikk imidlertid fortsette å komme ut. I september 1940 fjernet han det vesle ordet «uavhengig» fra avisens tittel. Han unnlot å trykke noe tyskerne fant direkte uakseptabelt. Men han var lite villig til ta inn stoffet okkupasjonsmakten påla avisene å bringe. I 1942 gikk det ikke lenger. Fredag den 13. mars møtte Gestapo opp på trykkeriet og plomberte maskinene. Forsiden og baksiden på den firesiders avisen var alt ferdig, - innsiden forble utrykt. Dagen etter møtte Abelsnes opp hos tyskerne på Victoria Terrasse for å klage på stengningen. Uten at det hjalp.
Ved frigjøringen i 1945 reagerte Abelsnes raskt. Han fikk lensmannen til å fjerne plombene på trykkeriet. Han hadde første nummer av avisen på gata 14. mai. Og han meldte seg tvert inn i NKP. Abelsnes fortsatte å gi ut avisen som et privat foretak, men «stilte den uinnskrenkt til rådighet for partiet». Dermed kunne NKP i de første etterkrigsårene regne en «uavhengig» avis som en del av partipressen.
I etterkrigsårene jobbet Abelsnes nærmest døgnet rundt for avisen, og var samtidig aktiv i lokalpolitikken. Nå var han representant for NKP. I 1947 ble han også valgt inn i herredsstyret.
Da han døde i 1949 gikk avisen inn. Siste ordinære nummer kom 31. desember 1948. Avisen kom med en ekstrautgave 7. januar 1949, et spesielt minnenummer viet Abelsnes.
Countryfest 3

Countryfest 3 er det tredje albumet i serien Countryfest utgitt på Talent Produksjon. I tillegg til de nummererte utgavene, finnes også platen Vill Vest - Countryfest. Platen var i salg høsten 1978, og omtalen lød: «22 Festlige Countrymelodier på norsk». På de tidligere utgavene hadde gruppa Country Snakes medvirket som band, nå var de byttet ut med «The Country Team». Medvirkende på denne tredje platen var Lillian Askeland, Bjøro Håland, Ottar Johansen og Vidar Lønn-Arnesen. På forsiden av coveret var alle sangene listet opp i sin originaltittel på engelsk, og man kunne høre i norsk språkdrakt blant annet: «Four Strong Winds», «Only The Lonley» og «The Streets Of Laredo». Lillian Askeland hadde mye radiospilling med sangen «U.S of A», og ble en slager for henne fra denne produksjonen. Ottar Johansen laget en ny sang til denne produksjonen: «Vamos Mexico».
Hatra

Historie

Hatra ble opprettet av oldtidens arabiske stammer en gang på 200-tallet f.Kr.
Det var et religiøst senter og en handelsstasjon under det partiske rike i dagens Iran, det blomstret i løpet av den første og andre århundrene e.Kr. Senere ble byen en form for hovedstad i det mulig første arabiske kongedømme i en kjede av arabiske byer som gikk fra Hatra i nordøst via Palmyra, Baalbek og Petra i østvest. Regionen kontrollert fra Hatra var kongeriket Araba (merk skrivemåten), et delvis selvstendig bufferkongedømme i vestlige utkantene av Partia, styrt av arabiske fyrster.
Hatra ble et viktig befestet grenseby og sto imot flere angrep fra Romerriket, og spilte en betydelig rolle i den andre partiske krig. Den sto imot beleiringene til både Trajan (116/117) og Septimius Severus (198/199).
Hatra beseiret iranere i slaget ved Shahrazoor i 238, men ble selv beseiret av det iranske sasanidedynastiet til Sjahpur I av Persia i 241 og ble ødelagt. De tradisjonelle fortellingene om Hatras fall er fortalt om an-Nadira, en datter av kongen av Araba, som forrådet byen til Sjahpur. Fortellingen sier at Sjahpur drepte kongen og giftet seg med datteren, men senere ble også hun drept. 
Hatra er den best bevarte og mest informative eksempelet på en partisk by. Den omgitt av en indre og en ytre bymur på nært 6,4 km i omkrets og består av mer enn 160 tårn. En temenos (gresk: τέμενος) omgir de fremste hellige bygninger i byens midtre. Templene dekker 1,2 hektar og er dominert av Det store tempel, en enorm struktur med hvelv og søyler som en gang steg opp til 30 meter. Byen var kjent for sin tolerante fusjon av greske, mesopotamiske, syriske og arabiske helligdommer, kjent på arameisk som Beiṯ Ĕlāhā («Guds hus»). Byen hadde templer for babylonske og akkadiske guddom Nergal, greske Hermes, syrisk-arameiske Atargatis, arabiske Allat og Shamiyyah, og den mesopotamiske solgud Shamash. Andre guddommer nevnt i de arameiske inskripsjonene i Hatra er arameiske Ba'al Shamayn og den kvinnelige guddom kjent som Ashurbel, sistnevnte er kanskje en forening av de to babylonske guddommene Assur og Bel, til tross for dette individuelt maskuline guddommer.

Moderne Hatra

Hatra ble benyttet for åpningsscenen i filmen Exorcisten fra 1973. Siden 1985 har byen vært inkludert på UNESCOs liste over verdensarven. Hotellet Al Hadr er lokalisert innenfor en km av ruinene av Hatra.
Enosj

Enosj (hebraisk: אֱנוֹשׁ – ʾÆ̆nôš; gresk: Ἐνώς – Enṓs; i bibeloversettelsen fra 1930 Enos) er ifølge Første Mosebok en stamfar som levde før syndfloden. Han var sønnesønn av Adam og Eva, sønn av Set, far til Kenan, tippoldefar til Henok og tipptippoldefar til Metusjalah. Han ble 905 år gammel. (1 Mos 5,6–11.)
Tune

Tune er en tidligere kommune i Østfold fylke opprettet som Tune formannskapsdistrikt i 1837. Opprinnelig var Sarpsborg en del av Tune, men Sarpsborg ble skilt ut som egen, selvstendig enhet i 1839. Etter delingen hadde Tune 5 695 innbyggere, Sarpsborg 1 839.
I 1861 ble Tune kommune delt på nytt da Varteig ble skilt ut som egen kommune med 1 405 innbyggere. Tune hadde 6 681 innbyggere etter fradelingen.
1. januar 1911 var det tid for enda en fradeling. Denne gangen ble Rolvsøy kommune etablert som en selvstendig enhet med 2 381 innbyggere. Tune hadde nå 8 040 beboere.
1. januar 1992 ble Tune kommune med et innbyggertall på 18 288 og et areal på 139 km² slått sammen med Sarpsborg, Skjeberg og Varteig til den nye Sarpsborg kommune, som per 2009 teller 51 723 innbyggere.
Kommunesenteret var Grålum.

Grensereguleringer

I tillegg til at tre kommuner gjennom tidene er skilt ut fra den opprinnelige Tune kommune, er kommunegrensene mot Sarpsborg regulert i fem omganger, hver gang i Sarpsborgs favør.
1. januar 1884 ble en ubebodd del av Tune overført til Sarpsborg.
1. januar 1912 ble en del av Tune med 696 innbyggere overført til Sarpsborg.
1. juli 1925 ble en del av Tune med 1 008 innbyggere overført til Sarpsborg.
1. juli 1957 ble en del av Tune med 66 innbyggere overført til Sarpsborg.
1. januar 1980 ble en del av Tune med 10 innbyggere overført til Sarpsborg.