Gask Ridge

Gask Ridge er det moderne navnet som er gitt til en rekke forhistoriske festninger i nordlige Skottland som ble reist av romerne. De ligger nært opp til Highlandforkastningen.

Historie

Gask Ridge ble bygget en gang mellom år 70 og 80 e.Kr. Konstruksjonen Hadrians mur ble påbegynt 42 år etter Gask Ridge (fra år 122 til 130 e.Kr.), og Den antoninske mur ble begynt kun 12 år etter at Hadrians mur var fullført (fra 142 til 144 e.Kr.) Selv om Gask Ridge ikke er en sammenhengende mur som de to ovennevnte kan de betraktes som Romerrikets tidligste befestede grense.
Festningene fulgte tilnærmet grensen mellom Skottlands fruktbare lavland og det fjellrike høylandet i Perth and Kinross og Angus. De senere Hadrians mur og Den antoninske mur lå lengre sør, og ved å dra fordel av den rufsete skotske kystlinjen med dens fjordarmer var disse langt kortere.
Gask Ridge besto av en rekke av borger og festningsverker med signaltårn. I nord lå Strathmoreborgene i Stracathro, Inverquharity, Cardean, Cargill I og II, foruten legionærfestningen i Inchtuthil, mens borgene i Drumquhassle, Menteith/Malling, Bochastle, Doune, Dalginross og Fendoch lengre sør er allmenn kjent som Glenblocker-festningene i eldre litteratur, på grunn av borgenes beliggenhet ved enden av de daler eller direkte motsatt av dem. Forholdet mellom Glenblocker-festningene og Gask Ridge har tidligere blitt sett på som en etappevis tilbaketrekning.
Nyere forskning antyder at de tre elementene faktisk var deler av det samme grensesystemet som strakte seg grovt sett fra Loch Lomond til Montrose. Glenblocker-festningene er i dette scenario de festningene som kontrollerte tilgangen til de betydelige dalene i grenseområdet framfor forbindelsen til den innfødte jernalderbosetningen konsentrert lengre nord. Deres rolle som en effektiv blokade mot invasjoner er tvilsom da deres militære mannskap var ikke sterk nok til forhindre noe bortsett fra mindre krøttertyveri. Kun legionærfestningen ved Inchtuthil, beleilig lokalisert ved atkomsten til Braemar og områdene bortenfor, var stor nok til å fungere som en betydelig avskrekkelse mot de innfødte eller som et springbrett for framtidige invasjoner.
Gask Road og tårnene langs den er i dette scenario voktet den strategisk betydningsfulle forbindelsen til havnene ved Firth of Tay og Forth og de sørlige delene av provinsen.
Tacitus skrev i De vita Iulii Agricolae at Gnaeus Julius Agricola kriget i området en gang rundt år 80. Senere mynter er datert fra 86. Dette vil antyde at festningene var okkupert i minst seks år. Imidlertid har arkeologi vist at mange av festningene som utgjorde Gask Ridge ble forbedret over tid, tidvis minst to ganger, uten at det er bevis på ødeleggelse grunnet krig. Ytterligere undersøkelser kan muligens gi en oppklaring på motsigelsen.
Festningene ved Ardoch, Strageath og Bertha langs vegen Gask Road, foruten også festningene Cargill i Strathmore og Glenblocker-festningen ved Dalginross har også gitt materiale til Den antoninske mur, en dokumentasjon på gjenbruk av steder samtidig med Den antoninske mur. I perioden til keiser Septimius Severus var området også under romersk okkupasjon, og fokuserte på legionærfestningene i Carpow nedstrøms fra Perth.

Nord for Gask Ridge

De permanente stedene diskutert over er komplementære med en rekke større marsjeringsleirer som strakte seg fra det skotske lavlandet inn i området Aberdeenshire og Inverness (hvor det er mulige romerske festninger som Cawdor).
Det romerske legionærene i det første århundret etablerte en kjede av meget store festninger ved Ardoch, Strageath, Inchtuthil, Battledykes, Stracathro og Raedykes, tok Elsick Mounth på vegen til Normandykes før de gikk nordover til Glenmaillen, Bellie, Balnageith og Cawdor.
På 1990-tallet oppdaget forskere nye mulige romerske festninger nord for Inverness og Moray Firth. De viktigste stedene var Tarradale og Portmahomack, og blir fortsatt studert av RCAHMS for å kunne verifisere at de virkelige er romerske strukturer. Flere rekonstruksjoner av deres kronologiske rolle eksisterer for nåværende.