Eurovision Song Contest 2000

Bakgrunn

Etter seieren med «Take Me to Your Heaven» i Jerusalem året før, var det Sverige og SVT som var vertskap for konkurransen. Dette var fjerde gang Sverige arrangerte Eurovision Song Contest etter å ha arrangert i Stockholm i 1975, Göteborg i 1985 og i Malmö i 1992. 
SVT la konkurransen til arenaen Globen som hadde plass til 13 000 tilskuere under finalen. Tv-programlederne Kattis Ahlström og Anders Lundin ble valgt til å lede programmet. Sistnevnte var kjent også for norske seere etter å ha vært programleder for den nordiske samproduksjonen Pick-Up. Svante Stockselius var hovedprodusent for finalen, mens norske Marius Bratten var regiansvarlig for sendingen. 
Etter synkende seertall årene i forveien, ønsket de svenske arrangørene å fornye showet. Både scenedekor og kameraføring var mer moderne enn tidligere. Det samme var logoen, en stilisert halvåpen munn som skulle være en «sensuell, men stilistisk ren munn, som representerte sang, dialog og tale», ifølge logoskaperne. På scenen var det også fem store mobile tv-skjermer på nærmere 2 ganger 4 meter. Postkort-filmene mellom sangene skulle også vise frem Stockholm som en moderne storby. 3000 mennesker var involvert i arbeidet med finalen, og SVT brukte 22 kameraer under sendingen fra Globen.
Prislappen for hele produksjonen var anslått til 50 millioner svenske kroner, og av dette betalte NRK 700 000 kroner for å delta i konkurransen.

Latvia debuterer

EBU økte dette året deltakerantallet fra 23 til 24. Dette var første året der konseptet med «de fire store» tok til å gjelde. Dette innebar at konkurransens fire største økonomiske bidragsytere – Tyskland, Storbritannia, Frankrike og Spania – var sikret deltakelse uansett hvordan de gjorde det i konkurransen. Latvia debuterte, og de 18 landene med høyest snittpoengsum fra årene 1995–1999 var kvalifisert til finalen. Sverige var automatisk kvalifisert som vertsland, og Russland kom tilbake etter tre års fravær. 
Slovakia, Hellas og Ungarn trakk seg av økonomiske årsaker, mens Bosnia-Hercegovina, Litauen, Polen, Portugal og Slovenia måtte stå over konkurransen, siden de hadde lavest snittpoengsum fra de fem foregående årene. 
Sendingen ble direkteoverført til 33 land – blant andre Australia og Japan – og hadde et potensielt publikum på 800 millioner seere.

Sendingen

Programmet åpnet med bilder fra Stockholm, mens navnet på alle deltakerlandene ble lest opp. Deretter ble det vist bilder inne fra et mørklagt og stille Globen, før en hvitkledd, blond jente dukket opp på scenen og ropte «Welcome, Europe!». Da brøt jubelen løs blant de 13 000 publikummerne i arenaen. Programlederne Kattis Ahlström og Anders Lundin kom deretter på scenen og holdt en introduksjon på alle deltakerspråkene. 
Deretter startet presentasjonen av de 24 deltakerlåtene. Rekkefølgen var avgjort ved loddtrekning flere måneder i forveien, Israel åpnet, mens Østerrike avsluttet. Som året før hadde Norge fått trukket startnummer åtte. Hvert land ble presentert med en såkalt postkortfilm som viste en ting fra det respektive landet på plass i Stockholm. I Norges postkortfilm var det norsk bensin som var temaet. Underveis i sangpresentasjonen var det flere pauser der en viste klipp fra tidligere finaler. 
Pausenummeret var en «musikalsk rundreise» i Europa, regissert av Johan Söderberg. Nummeret åpnet med en felespillende svensk jente på scenen, akkompagnert av en kortfilm med bilder av syngende og spillende mennesker fra ulike land i Europa. Nummeret ble avsluttet med et kombinert danse- og trommeshow direkte fra Globen. 
SVT hadde som mål å modernisere konkurransen, og arrangørene ble godt hjulpet av startfeltet som besto av langt mer tidsriktige og kommersielle låter enn tidligere. Blant disse var sangene fra Estland, Norge, Russland, Island og Latvia. Sverige var representert av Roger Pontare som blant annet fikk hjelp fra den norske joikeren Johan Sara.  
Men blant de mange ungdommelige og tidsriktige sangene, var det de middelaldrende danske brødrene Olsen som vant med «Fly on the Wings of Love». Den danske seieren kom overraskende på både presse og spillselskaper, og etter seieren kommenterte Aftenposten: «At de to sympatiske brødrene vant, er ikke bare en stor overraskelse, men også et paradoks. For dette var året da sangkonkurransen gjennomgikk en nesten total foryngelse, der seige ballader var byttet ut med ungdommelig gladpop.»  
Tross dette fikk «Fly on the Wings of Love» større kommersiell suksess enn vinnerlåtene årene før, og i Sverige solgte singelen til platina. I Norge lå sangen fire uker på VG-lista med en femteplass som høyeste notering. Også albumet Wings of Love solgte bra og toppet VG-lista i seks uker. Dette var danskenes andre seier i konkurransen, og den første på 37 år, siden Grethe og Jørgen Ingmann vant konkurransen i 1963 med «Dansevise».

Avstemningen

Hvert land ga 1–8, 10 og 12 poeng til sine ti favorittsanger via telefonavstemning. Seerne fikk stemme i ti minutter før linjene stengte, men hvert land hadde også en reservejury på åtte personer i tilfelle det oppsto problemer med telefonavstemningen. Fem av landene – Latvia, Nord-Makedonia, Romania, Russland og Tyrkia – brukte jury. I tillegg måtte Nederland bruke sin reservejury da landet avlyste telefonavstemningen kort tid før finalen på grunn av fyrverkeriulykken i Enschede samme dag. Overdommer for avstemningen var Christine Marchal-Ortiz fra EBU.
Estlands Ines og «Once in a Lifetime» var den store forhåndsfavoritten dette året, i konkurranse med blant andre norske Charmed, Russlands Alsou og latviske Brainstorm. Men da poengene begynte å komme inn, tok Danmark ledelsen fra start og vant til slutt klart med 195 poeng – 40 poeng foran Russland på andreplass. «Fly on the Wings of Love» fikk hele åtte 12-poengere og sju 10-poengere. Norske tv-seere ga 10 poeng til Danmark. Favorittene Latvia og Estland ble henholdsvis nummer tre og fire, mens Norge endte på en ellevteplass.

Norges bidrag

Det norske bidraget var sangen «My Heart Goes Boom» og ble fremført av gruppen Charmed – bestående av Hanne Haugsand, Monica Nygård og Oddrun Valestrand. Den friske poplåten hadde overraskende vunnet den norske finalen i mars og ble liggende på VG-lista i elleve uker med tredjeplass som høyeste notering. Den norske låten var komponert av Morten Henriksen, med tekst av Tore Madsen.
Utdypende artikkel: Melodi Grand Prix 2000
I forkant av den internasjonale finalen seilte det norske bidraget opp som en av favorittene til å vinne. Den norske delegasjonslederen, Jon Ola Sand, hadde aldri opplevd en så stor interesse for Norge tidligere, og jentene i Charmed begeistret presse og fans i dagene før finalen. I finaleuken hadde flere av veddemålsbyråene «My Heart Goes Boom» på topp tre. Fire dager før finalen hadde det velrennomerte britiske spillselskapet William Hill Norge på andreplass, etter Estland. Oppmerksomheten var stor rundt de norske deltakerne, men etter en svak generalprøve dagen før finalen, ba Charmed om å få ro frem til finalen. På scenen i Globen lørdag 13. mai gikk Charmed på scenen som nummer åtte. Med seg hadde de koristene Åshild Stensrud, Håvard Gryting og Karin Kvalvaag. Tross favorittstemplet på forhånd, fikk Norge bare 57 poeng fra de andre landene og havnet på en ellevteplass.
Marit Åslein, som hadde jobbet med programleder Anders Lundin i den nordiske samproduksjonen Pick-Up, leste de norske stemmene. Jostein Pedersen kommenterte sendingen på NRK1, mens Stein Dag Jensen kommenterte for NRK P1.
I opptakten til finalen hadde NRK og Telenor gått sammen om en storsatsing på internett. I uken før finalen kunne leserne lese daglige rapporter, se videoklipp og annet på internett. Dette var første gang NRK hadde en så omfattende dekning av konkurransen på internett, og prosjektet skulle teste hvordan NRK og Telenor kunne «jobbe sammen for å utvikle tilbudet av bredbåndstjenester i Norge». Eurovision Song Contest ble også sendt på internett for første gang dette året, men dette var ikke en del av NRK og Telenors tilbud.

Hendelser

På forhånd var det en del kontroverser omkring den israelske gruppen Ping Pong. Under prøvene viftet gruppens medlemmer med både israelske og syriske flagg som et budskap om fred mellom de to landene. Alle de fire gruppemedlemmene fortalte også at de var biseksuelle og praktiserte fri sex, og de to mennene i gruppen kysset under opptredenen. Både den israelske delegasjonen og EBU-ledelsen truet med å diskvalifisere det israelske bidraget dersom gruppen fortsatte å vifte med flaggene, men Ping Pong fikk til slutt likevel lov til å bruke flaggene under opptredenen.
Etter den danske seieren la den russiske delegasjonen inn protest mot Danmark, siden Jørgen Olsen hadde brukt en vocoder for å forvrenge stemmen på et av versene i vinnersangen. EBU avviste klagen.
Nederland avlyste sin telefonavstemning som følge av den store fyrverkeriulykken i Enschede tidligere samme dag. Den nederlandske kringkasteren NOS valgte også å avbryte direktesendingen fra Sverige i respekt for ofrene og for å kunne sende nyheter om ulykken. I stedet var det den nederlandske reservejuryens poeng som ble brukt i konkurransen.
For første gang ga EBU ut en offisiell samle-cd med alle deltakersangene. Unionen hadde gitt ut et lignende samlealbum året før, men da inneholdt ikke cd-en alle deltakersangene på grunn av uenigheter om rettigheter. Dette var også første året finalen ble sendt via internett.