google/wiki40b huggingface dataset:
Al-Busayrah

Al-Busayrah (arabisk: البصيرة), tidligere Circesium, er en by øst i Syria i guvernementet Deir ez-Zor. Byen ligger ved samløpet mellom Eufrat og Khabur, sørøst for Deir ez-Zor. Av steder i nærheten finner man Muhassan i nordvest og al-Asharah, Mayadin og Hajin i sørøst. Ifølge Syrias statistisk sentralbyrå (CBS) hadde al-Busayrah et folketall på 6 199 i 2004.

Historie

Byen var kjent med det latinske navnet Circesium under romerene.
Circesium ble grunnlagt under den romerske keiser Diokletian. Circesium erstattet en enda eldre by, kalt Sirhi i assyriske tekster.
Circesium falt midlertidig på persiske hender ved en traktat inngått av keiser Jovian i år 363.
Ifølge Notitia Dignitatum var byen ved begynnelsen av 400-tallet sete for prefekten av Legio IIII Parthica.
Byen ble restaurert av Justinian I.
Benjamin av Tudela og mange etter ham identifiserte byen feilaktig med Kharkamis (Carchamish) (kjent av grekerne som Europos ellerr Oropos), en av hittitenes hovedsteder, ved Jirbas eller Jerablus.
VM i bandy 2013

Bandy-VM for herrer 2013 var det 33. verdensmesterskapet i bandy og ble arrangert i Vänersborg i Sverige i perioden 27. januar til 3. februar 2013. Russland vant mesterskapet etter finaleseier 4-3 over Sverige.

Avvikling

Det deltok 14 nasjoner, Ukraina var med for første gang. De deltakende lagene ble fordelt i én A-gruppe og to B-grupper. Kampene i A-gruppen ble spilt i innendørshallen Arena Vänersborg, med unntak av gruppespillskampene Norge–Hviterussland, som ble spilt på Frogner stadion i Oslo; Finland–Russland, som ble spilt i Slättsberghallen i Trollhättan; og Sverige–Russland, som ble spilt på Heden i Göteborg.
Kampene i B-gruppen ble spilt i Sapa Arena i Vetlanda. Vinneren av B-gruppen rykket opp til A-gruppen, mens siste laget i A-gruppen rykket ned til B-gruppen i VM i 2014.

B-VM

I B-VM var spilletiden i kampene 2x30 minutter.
De sytti disipler

De sytti eller syttito disipler var tidlige disipler av Jesus. De nevnes kun i Lukasevangeliet (Luk. 10, 1–24). Der blir de utvalgt av Jesus fra Nasaret og utsendt parvis for å forkynne hans budskap. I Vestkirken tegnes de vanligvis som disipler, mens man i de ortodokse kirker omtaler dem som apostler.
Begivenheten beskrevet av Lukas blir i de ortodokse kirke kalt de sytti apostlers synakse, og feires liturgisk den 4. januar. De enkelte disiplers eller apostlers minnedager er dessuten spredt ut over i hele kirkeåret.
Escuela de Mecánica de la Armada

Escuela de Mecánica de la Armada, ofte forkortet ESMA fra Escuela Superior de Mecánica de la Armada (Marinens tekniske høyskole), var opprinnelig et skolesenter for marineoffiserer i Buenos Aires som etter militærkuppet i 1976 fungerte som en hemmelig konsentrasjonsleir. ESMA ble den største hemmelige konsentrasjonsleiren under den skitne krigen i Argentina årene 1976-1983.

Før 1976

I 1924 gav Buenos Aires kommunal grunn til Ministeriet for flåten i for etablering av et utdannelsesakademi. I 1928 hadde Marinens tekniske skole blitt lagt ved gjennomfartsåren Avenida del Libertador i hovedstaden.

Funksjon under militærjuntaen

Det beregnes at drøyt 5000 fanger tilbragte tid ved ESMA, og at 97% av dem ble drept, flere i de såkalte dødsflyvningene der fanger som var blitt sløvet ned av medikamentger ble fløyet og kastet ned over Río de la Plata.
Ved ESMA arbeidet blant annet marineoffiseren Alfredo Astiz som anses å ha vært ansvarlig for det påtvungne forsvinning og mordet på den 17-årige svenske Dagmar Hagelin.
Overgrepene ved ESMA og i Argentina i diktaturårene ble en bidragende grunn til at FN vedtok International Convention for the Protection of All Persons from Enforced Disappearance.

Etter militærjuntaens fall

I 2004 vedtok Argentinas nasjonalkongress å omdanne gamle ESMA til museum for å hedrr militærjuntarns offre. Den argentinske flåtes utdannelse av underoffiserer, forkortet ESSA (Escuela de Suboficiales de la Armada), ble året etter flyttet til marinebasen Puerto Belgrano tre mil utenfor byen Bahía Blanca. I 2010 lot Mercosur også innrette et institutt for menneskerettighetene i ESMAs gamle lokaler.
Funksjonalligning

En funksjonalligning er en ligning som uttrykker et forhold mellom verdien til en funksjon (eller funksjoner) i et punkt med verdier i andre punkter. Betegnelsen funksjonalligning brukes vanligvis kun for ligninger som ikke uten videre kan reduseres til algebraiske ligninger, ofte fordi to eller flere funksjoner blir satt inn som argumenter i en annen funksjon.
Spraglet gråvikler

Utseende

En middelsstor (vingespenn 13-18 millimeter), gråspraglete vikler. Forvingen er avrundet og lyst gråaktig med tre uregelmessige, mørkere tverrbånd. Bakvingen er gråbrun med en smal, lys stripe langs ytterkanten. Larven er blek med svarte, hårbærende vorter.

Levevis

Larvene av denne arten kan leve på en rekke ulike urteaktige planter. De voksne sommerfuglene flyr om natten i juni-august og kommer gjerne til lys.
Det paralympiske symbol

Det paralympiske symbol er det offisielle emblemet for de paralympiske leker.
Det paralympiske symbol består av tre «agito», i fargene rød, blå og grønn, de tre fargene som er oftest representert i nasjonalflagg verden rundt.
En agito (lat. sette i bevegelse) er et symbol på bevegelse, formet som en asymmetrisk halvmåne. Det paralympiske symbol ble skapt av Scholz & Friends og godkjent i april 2003.
Det nåværende paralympiske symbol ble først brukt i publikasjoner og andre produkter i 2003. På grunn av begrenset tid før de paralympiske leker i 2004 i Athen, ble det da nye symbolet ikke brukt av deltagende delegasjoner under lekene. Flagget som ble gitt til Beijing under avslutningsseremonien i Athen 2004, hadde forøvrig det nye symbolet. Symbolet ble først brukt i et paralympisk emblem, under de paralympiske vinterlekene i Torino i 2006.

Tidligere symboler

Det forrige paralympiske symbolet var basert på den tradisjonelle, koreanske, dekorative komponenten kalt «tae-geuk», som består av en halvdel av «taijitu», symbolet for yin og yang:
Det første paralympiske symbol brukte fem tae-geuk arrangert lignende som de olympiske ringene og ble introdusert ved de paralympiske lekene i Seoul i 1988. Fargene var de samme som i de olympiske ringene: blå, svart, rød, gul og grønn.
I 1991 endret Den internasjonale paralympiske komité (IPC) symbolet, etter forespørsel fra Den internasjonale olympiske komité (IOC). Symbolet ble vurdert å være for lik de olympiske ringer, av markedsavdelingen til IOC.
Det paralympiske symbol ble endret til en versjon med tre tae-guek. Dette var ikke i bruk før etter de paralympiske leker i Lillehammer i 1994, siden Lillehammer paralympiske komite allerede hadde startet markedsføringen for de paralympiske lekene, som var basert på symbolet med fem tae-geuk. De siste paralympiske leker som brukte symbolet med tre tae-geuk, var de paralympiske leker i Athen i 2004.
London Mozart Players

London Mozart Players er et britisk kammerorkester som ble etablert i 1949 av Harry Blech.
Mikaelshulen

Mikaelshulen, også kalt Sankt Mikaels kirke, er en fredet hule i den bratte fjellveggen på østsiden av innsjøen Norsjø i Skien kommune i Telemark. Den ligger ved gården Gisholt ca. to kilometer nordvest for Skotfoss. Grotten ligger midt i klippeveggen, ca. 30 meter over Norsjø og er godt synlig fra vannflaten. Den er 20 meter dyp, sju meter bred og tre meter høy i åpningen.

Historie og betydning

Hulen skal i sin tid ha vært utstyrt som en kirke med forhall, skip, kor og alter og i katolsk tid ble den innviet til erkeengelen Mikael. Her ble det holdt messer også etter katolsk tid. Den var også et viktig valfartssted for pilegrimer.
Huleåpningen er halvsirkelformet 4–5 meter bred og omtrent like høy. Innenfor åpner rommet seg til større høyde og går 20 meter inn i fjellet. Hulen er en naturformasjon, men mennesker har nok også bearbeidet hulerommet.
Det kjennes til rundt 20 mikaelskirker i Norge. De var ofte lagt i huler eller på berg, for på slike steder skulle erkeengelen Mikael kjempe mot Satan i skikkelse av en orm eller drake. På toppen av fjellet skal det også ha vært en gravplass, det er på en måte en kirke med kirkegården på taket.
Opp gjennom tidene har hula vært mye omtalt. Biskop Eysteins jordebok eller Den røde bok fra omkring 1400 lister opp jordegods som lå til «Kirkja i Mikjálsbergi». En beskrivelse på latin i 1643 kaller den Templum Mirabile, «det forunderlige tempel». Dette henspiller på at kirken skal ha vært vigslet kirke i katolsk tid fram til 1537.
Fra reformasjonen og fram til 1843 ble hulen et siste tilholdssted for tilhengere av katolisismen. I denne perioden var det dødsstraff for munker og Fader Sylvester var den siste munk i omegnen. Han døde her og ble begravet innenfor kirkens bakvegg, hvor man antar at kirkens sakristi var.

Adkomst

Mikaelshulen er et spennende turmål og er tilgjengelig med båt og til fots, men adkomsten er vanskelig. Med båt kan en fortøye rett under hulen. Det går en bratt sti opp til hulen. Stien har både trappetrinn og rekkverk. Vil man gå over land, følg skilting til Pollen fra Skotfoss sentrum, det er parkering på Omdalsvegen og blåmerket løype frem til hulen. De siste meterne frem til hulen går i bratt terreng. Ved nedbør er det glatt på stien, særlig i det bratte partiet opp til hulen.
Storsjøen (Odalen)

Geologi

Berggrunnen nord for Storsjøen domineres av Odalsgranitten som ble dannet i prekambriumtiden og tilhører det transskandinaviske intrusivbeltet (TIB).

Båtliv

Før vegnettet rundt Storsjøen ble utbygd, var Storsjøen en viktig ferdselsveg mellom Nord-Odal og Skarnes. I begynnelsen av forrige århundre var det to båter som fraktet personer og varer: «Odølingen» og MS «Storsjø».
Det er mulig å dra med fritidsbåt fra Storsjøen til Glåma og videre opp til Kongsvinger kraftverk og ned til Funnefoss kraftverk. Dersom det var sluser i demningen ved Funnefoss kunne båtene dra uhindret gjennom Svanfoss sluser til Mjøsa og Lillehammer. Med sluser ved Bingsfoss og Rånåsfoss ville båtene kunne dra til Øyeren og Trøgstad.  
Det er om lag 500 fritidsbåter på de 4 bryggene som båtforeningene Sand Båtfoening, Mo Båtforening, Austvatn Båtforening og Sør-Odal Båtforening har. I tillegg anslagsvis 100 mindre private bryggeanlegg.
Storsjøen er en grunn sjø, tildels kun 2-3 meter i dybde. Dette gjør at de store fritidsbåtene uteblir.
Allotopini

Utseende

Store (40-60 millimeter), avlange, blanke hjortebiller, hannene gjerne med sterkt forstørrede kjever (mandibler). Kroppsformen er noe flattrykt, på farge kan de være gylne, brunlige eller svarte. Hodet er stort og bredt, hos hannene meget stort for å gi feste for de store kjevene, fasettøynene temmelig små og runde. Hannens mandibler (kjever) er kraftige, noe krumme, gjerne med en stor, oppoverrettet tann. Hunnene er en god del mindre enn hannene, uten forstørrede kjever.

Levevis

Hjortebillene er skogsinsekter med larver som utvikler seg i morken, død ved, for eksempel gamle stubber.

Utbredelse

Gruppen er utbredt i Sørøst-Asia (slekten Allotopus) og i tropisk Afrika (slekten Mesotopus).
Langangen

Stedet

Langangen er mest kjent for to veianlegg: Langangen bro (lokalt Langangsbrua) og Korketrekkeren. Langangen bro er Norges største bro i betong. Den er over 700 meter lang og 70 meter høy. Korketrekkeren er den gamle veien ned til Langangen, som går rundt seg selv, 360°. Bakken er kåret til Norges råeste bakke. I flere år har det også blitt arrangert et meget populært bakkeløp her.
Langangen har en på mange måter sentral beliggenhet, og man kan nå åtte byer på under en halvtime (Porsgrunn, Skien, Langesund, Larvik, Stavern, Stathelle, Brevik og Sandefjord).
Navnet Langangen kommer av lang og angr (fjord, vik) og betyr «den lange fjorden». Slik sett skulle man tro at uttalen var Lang-angen. Men lokalt og i områdene rundt uttales navnet normalt Lang-gangen.
Bosetningen i Langangen går tilbake til Nøstvetperioden.
Sprintløp

60 meter

60 meter er den vanligste sprintdistansen for aldersbestemte klasser, og mange vil også kjenne  distansen fra skoleidrettsdager og lignende. Et utrent naturtalent vil gjerne oppnå gode resultater på 60 meter, men vil få problemer på den siste delen av en 100 meter. Dette er imidlertid et problem som lett kan overvinnes med litt trening. For seniorløpere er dette en distanse det nesten aldri konkurreres i utendørs. Derimot er det en mesterskapsøvelse og en offisiell rekordøvelse for innendørs friidrettskonkurranser. Det er også en vanlig distannse i trening og testløp, også for å måle hurtighet hos utøvere i andre idretter.

100 meter

100 meter er den klassiske sprintdistansen. Det er allment akseptert at den som holder verdensrekorden på 100 meter er verdens raskeste person.

150 meter

150 meter er en ukurant distanse som det av og til arrangeres konkurranser i. Det er ikke mesterskapsøvelse, og det noteres ikke offisielle rekorder på 150 meter.

200 meter

200 meter sprint starter i begynnelsen av kurven. Akselerasjonen og de første 100 metrene løpes i sving, mens de siste 100 metrene løpes rett fram på oppløpssiden. De beste 100 meter-løperne er som oftest også gode 200-meterløpere. Men det finnes også eksempler på 200 meter-spesialister, som f.eks Pietro Mennea, og løpere som kombinerer 200 meter og 400 meter, som f.eks. Michael Johnson.

300 meter

300 meter er også en ukurant distanse som det av og til arrangeres konkurranser i. Det er ikke mesterskapsøvelse, men det noteres faktisk offisielle rekorder på 300 meter.

400 meter

400 meter er nøyaktig en runde rundt banen, dersom man løper i indre bane. Øvelsen løpes i delte baner, slik at det kan være vanskelig å se hvem som leder løpet før løperne kommer ut på oppløpssiden etter 300 meter. Distansen krever en spesiell kombinasjon av anaerob utholdenhet og hurtighet, og 400 meter-løpere er oftest spesialiserte på denne ene distansen. Noen løpere kombinerer 400 meter og 200 meter, mens det hører til sjeldenhetene at en løper er på topp på 400 meter og 800 meter. Et unntak er Alberto Juantorena, som tok OL-gull på 400 meter og 800 meter i Montreal-OL i 1976.
Svensk mesterskap på 10 km 2017

Svensk mesterskap på 10 km landeveisløp 2017 («SM-milen») ble arrangert 15. juni 2017, som en del av STHLM10 i Stockholm. Arrangører var Hässelby SK og Spårvägens FK. 
Det ble arrangert SM for senior, U23 og veteran.
Tributylfosfat

Egenskaper

TPB er en luktfri, fargeløs væske. Det er et løsemiddel og en mykgjører for celluloseestere. Det danner stabile hydrofobiske komplekser med endel metaller. Disse kompleksene er løselige i organiske løsemidler og i superkritisk CO₂.

Anvendelser

Hovedanvendelsene er som tilsetningsstoff i hydraulisk olje til fly og til løsemiddelekstraksjon av sjeldne jordmetaller fra malm. Disse applikasjonene står for ca. 80 % av forbruket.
TPB anvendes som løsmemiddel i trykksverte, syntetiske harpikser, naturgummi, lim og biocider. 
Det anvendes som skumdemper eller skumdemperkomponent i vaskemiddelløsninger, emulsjoner, maling, kjølevæsker, lakk og lim.
Anvendt i mineraloljebaserte smøremidler øker TBP stabiliteten på oljefilmen.
TBP anvendes som fuktemiddel i merceringsvæsker (glansemidler).
TBP anvendes som kjølevæske.
HMS «Challenger» (1858)

HMS «Challenger» var en dampdreven korvett i Pearl-klassen i Royal Navy (den britiske marinen). Den ble sjøsatt 13. februar 1858 ved Woolwich Dockyard. «Challenger» var flaggskipet til Australia Station mellom 1866 og 1870.
Skipet ble bestilt som et skoleskip for den britiske kystvakten og Royal Naval Reserve ved Harwich i juli 1876.
Som en del av North America and West Indies Station tok «Challenger» i 1862 del i operasjonene mot Mexico, inkludert okkupasjonen av Vera Cruz. Det ble flaggskipet til Australia Station i 1866 og i 1868 ble det gjort straffeoperasjoner mot noen folk på Fiji for å hevne mordet på en misjonær og noen av hjelperne hans. Skipet dro ut fra Australian Station sent i 1870.
«Challenger» ble valgt ut til å utføre den første globale marine forskingsekspedisjonen, Challenger-ekspedisjonen. For å kunne gjøre sondemåligner i dybden måtte alle utenom to av kanonene på skipet fjernes og sperrene måtte reduseres for å gi mer plass. Laboratorier, ekstra lugarer og en spesialbygd dreggsøkk ble bygd. Skipet ble lastet med glasskolber med alkohol for bevaring av prøvene, mikroskop og kjemiske apparat, trål og dregg, termometre og vannprøveflasker, sondelodd og utstyr for å hente opp sediment fra havbunnen, og store mengder tau for å heise utstyret ned i havdypet. I alt hadde skipet med 291 km med italiensk hamp.
«Challenger» hadde et mannskap på 243 offiserer, vitenskapsfolk og mannskap på reisen som var på 68 890 nautiske mil (127 584,28 km).
Tross i suksessen med Challenger-ekspedisjonen, led «Challenger» en skammelig skjebne. Skipet ble solgt til Chatham Dockyards i 1878 og forble i reserve frem til 1883, da det ble ombygd til losjiskip i River Medway. Her ble det værende til det ble solgt til J. B. Garnham den 6. januar 1921 og hugd opp for å ta vare på verdien i kobberbunnen i 1921.
Bare gallionsfiguren er tilbake fra skipet. Den står på utstilling i foajeen til Nationalh Oceanography Centre i Southampton. Den amerikanske romfergen «Challenger» ble oppkalt etter dette skipet.
Coco Chanel

Biografi

Chanel selv sa hun var født i 1883 i Auvergne, men hun ble egentlig født i Saumur, i fattighuset hennes mor arbeidet i. Moren døde da Gabrielle bare var tolv år gammel. Som ung forsøkte hun seg som kabaretsangerinne i Paris. Gjennom å sy kostymer til kollegaene ved kabaretteateret utviklet Chanel seg både som syerske og designer.
Hun arbeidet som sykepleier i en kort periode under første verdenskrig.
Coco Chanels affære med en tysk offiser under andre verdenskrig resulterte i synkende popularitet og eksil i Sveits.

Karriere (1912-1971)

Coco Chanel startet som hattedesigner, og åpnet den første hattebutikken i 1912. Coco Chanel byttet ut korsettet med komfort og dagligdags eleganse, og moten hennes inkluderte enkle dresser og kjoler, bukser til kvinner, smykker, parfyme og tekstiler.
Hun fikk sitt comeback i 1954 med sine første haute couture-kolleksjoner. Kvinnene fikk igjen sansen for den naturlige, hverdagslige stilen med den kjente Chanel-drakten.
Hun arbeidet stadig til sin død i 1971. Karl Lagerfeld hadde stillingen som sjefsdesigner hos Chanel fra 1983 frem til sin død i 2019.

Parfymen Chanel No. 5

I 1922 introduserte Chanel en parfyme, Chanel No. 5, som fort ble populær- noe den er den dag i dag. Pierre Wertheimer ble hennes partner i parfymebusinessen i 1924, og det blir også sagt at han var hennes elsker. Wertheimer eide 70 % av firmaet; Coco Chanel fikk 10 % og hennes venn Bader 20 %. Wertheimer-slekten kontrollerer parfymefirmaet også i dag. Parfymens popularitet økte i USA etter at Marilyn Monroe sa at Chanel No. 5 var det eneste hun hadde på seg i sengen.

Kjennetegn

Coco Chanel introduserte sin signaturcardigan i 1925 og «den lille sorte» året etter. Mesteparten av hennes design forandret seg lite fra år til år - og fra generasjon til generasjon. Typisk for Coco Chanel og hennes design er fargene svart, hvitt og beige. Hun var veldig glad i klassiske perler.
Colorados flagg

Colorados flagg består av tre like brede horisontale felt; to blå felt med et hvitt i midten og med en rund rød «C» fyldt med en gyllen skive. Flagget ble offisielt innført 31. mars 1964. Det er i størrelsesforholdet 2:3.
Flaggets farger representerer fargene i delstatsblomsten Aquilegia caerulea, den blå, hvit og gule akeleien. Rødfargen spiller på delstatens navn, spansk for rødt. Rødt, hvitt og blått er også fargene i USAs flagg. Den hvite fargen kan også representere sølv og delstatens rike forekomster av edle metaller. Bokstaven C står ikke bare for delstaten, men også for delstatens kallenavn "Columbine State" og "Centennial State". Sistnevnte viser til at Colorado ble opptatt som delstat i unionen i jubileumsåret 1876.
Moderne forklaringer av fargene viser til at det blå symboliserer himmelen, gullfargen solen, det hvite de snødekte fjelltoppene og rødt symboliserer jorden.

Tidligere flagg

Delstaten Colorados første flagg ble formelt vedtatt 9. april 1907 etter å ha vært i bruk i flere år. Flagget var blått og hadde delstatens våpen i midten. Det fikk bare noen få års offisiell levetid da det 5. april 1911 ble det byttet ut med et nytt delstatsflagg. Dette var blått over hvitt over blått, som dagens flagg, men hadde en langt mindre C med gul skive plassert nærmest stangen i den hvite stripen. Flagget var tegnet av Andrew Carlisle Johnson. Det la grunnlaget for delstaten Colorados flagg slik det er i dag, men lovvedtaket av 1911 spesifisert ikke størrelsen på bokstaven «C» eller hvilken nyanse de røde og blå fargene skulle ha. Derfor forekom det flagg med ulike fargenyanser og størrelse på emblemet. Den 28. februar 1929 ble det vedtatt at de blå og røde fargene på flagget skulle være de samme som i USAs flagg. Den 31. mars 1964 ble det bestemt at den gylne skivens diameter skulle ha samme størrelse som bredden til den hvite stripen i midten.
Swept Away (album)

Swept Away er Diana Ross sitt fjerde soloalbum på RCA, og ble utgitt den 13. september 1984. Albumet inneholdt bidrag fra låtskrivere som Lionel Richie, Ross, Bernard Edwards, Daryl Hall og Arthur Baker. Albumet solgte til gullplate i slutten av 1984, med salgstall på over 800 000.

Mottakelse

Albumet brakte Ross tilbake på toppen, etter at albumet Ross hadde solgt dårlig året før. «Missing You», en hyllest til den da avdøde Marvin Gaye, nådde 10.-plass på den amerikanske singel-listen og Ross sin siste amerikanske topp 10 hit, mens de to andre singlene «Swept Away» og Julio Iglesias duetten «All of You» nådde 19.-plass. 
Albumet nådde 26.-plass på Billboard – listen, og sto som Ross sitt høyest plasserte album fram til I Love You nådde samme plass i 2007.
NM i mangekamp 1950

NM i mangekamp 1950 var en del av NM i friidrett 1950.
Det ble konkurrert i femkamp og tikamp for menn og trekamp for kvinner. 
Mesterskapet i femkamp ble arrangert i Trondheim 10. september.
Mesterskapet i tikamp ble arrangert i Drammen 22.-23. juli.
Mesterskapet i trekamp ble arrangert i Moss 22. juli.
Axel de Vries

Liv og bakgrunn

De Vries var av yrke journalist, og stammet fra Estland. Han var utgiver og sjefredaktør for den (tyskspråklige) estiske avisen Revaler Zeitung. I 1918 ble han fengslet av de bolsjevikiske troppene, men etter at Estland vant sin uavhengighet fra Russland ble han fri igjen. Etter annen verdenskrig ble den betydelige tyske befolkningen i Baltikum fordrevet av de sovjetiske okkupantene, og han kom som Heimatvertriebener til Vest-Tyskland.

Parlamentsmedlem

Mellom 1924 og 1926 var Axel de Vries medlem av Estlands parlament. Fra 1924 til 1932 var han dessuten formann for det liberale Deutsche Baltische Partei. Han var formann for sitt partis fraksjon i byrådet i Tallinn (tysk: Reval) mellom 1923 og 1924.
Som flyktning i Vest-Tyskland sluttet han seg til FDP, og tilhørte det tyske parlamentet fra 5. januar 1953 og ut den inneværende perioden, da han rykket opp som følge av at hans partifelle og mandatinnehaver Ernst Mayer døde.

Arbeid for fordrevne

På 1950-tallet var Axel de Vries talsmann for Deutsch-Baltische Landsmannschaft. I denne funksjonen var han en av hovedforfatterne av Charta der deutschen Heimatvertriebenen av 5. august 1950.
Paralucia

Utseende

Små stjertvinger uten tydelige stjerter på bakvingene.
Oversiden er brun, gjerne med oransje flekker eller litt metallisk glans. Undersiden er gråaktig med mørkere tverrstriper.

Levevis

Larvene lever gjerne på busken Bursaria spinosa (familien Pittosporaceae). De finnes sammen med maur, som beskytter dem, trolig får maurene et eller annet fra larvene.

Utbredelse

Alle tre artene lever i Australia.