William Reginald Hall

Bakgrunn

Hall var sønn av sjøkaptein William Henry Hall, første direktør for den britiske marines etterretningstjenete. William Reginald Hall ble selv kadett i Royal Navy. I 1894 giftet han seg med Ethel de Wiveslie Abbey.

Militær karriere

I Royal Navy gjorde han tjeneste både i det vestlige atlanterhav («North American and Caribbean Station») og i Østasia («China Station»). I 1905 ble han kaptein i marinen. Allerede i 1907 hadde Hall fått kommando over panserkrysseren HMS «Cornwall», som ble benyttet som skoleskip. Under utenlandsseilasene bedrev Hall militær etterretning (eller spionasje), som for eksempel i Kiel, der han tok de tyske marineverftene der i nærmere øyesyn.   
I 1913 ble han kommandant for slagkrysseren HMS «Queen Mary», og deltok på denne den 28. august 1914 i kampene ved Helgoland. Av helsegrunner måtte han oppgi sin tjeneste til sjøs og ble to måneder etter, i oktober 1914, utnevnt til Director of Naval Intelligence og dermed til sjef for den britiske marines etterretningstjeneste, med blant annet avlyttingsavdelingen Room 40. I denne funksjon hadde han tett kontakt med Vernon Kell i MI5, Mansfield Smith-Cumming i MI6 og Basil Thomas (1861–1939) ved Special Branch i Scotland Yard. Samarbeidet med Thomas var i gang tidlig; høsten 1914 ble den amerikanske yachten Sayonara oppbragt av marinepersonell og seilte langs Irlands atlanterhavskyst og prøvde å få informasjon fra illojale irer om hemmelige tyske ubåtbaser.  
Mot slutten av 1915 forhørte Hall i London den tidligere kommandant av det tyske hjelpeskip «Rubens», reservisten Oberleutnant zur See Carl Christiansen, som under dekke av falskt svensk identitet hadde forsøkt å vendte tilbake fra Deutsch-Ostafrika til Tyskland, men som var blitt tatt til fange i Kappstaden. Christiansen var forbløffet over Halls kunnskaper om tyske forhold, ikke minst at Hall visste at han hadde vært kommandant på «Rubens».
I forbindelse med Påskeopprøret i Irland i klarte Room 40 / Hall å få ferten av det tyske hjelpeskip «Libau» som skulle ligge utenfor kysten og avvente sir Roger Casement og bringe ham i sikkerhet. Casement var blitt satt i land tidligere i Tralee Bay av ubåten SM U 19 – og han ble umiddelbart arrestert. «Libau» ble konfrontert av HMS «Bluebell»; skipet senket seg selv og mannskapet ble med «Bluebell» og satt i fangeleir. Kapteinen, Karl Spindler, ble ført til London og der forhørt av Hall personlig.
I 1917 ble Hall forfremmet til kontreadmiral. Dette året klarte han ved dechiffreringen av Zimmermann-telegrammet og meddelelsen av det til amerikanske mynfigheter å fremskynde/utløse den amerikanske beslutning om å oppgi sin nøytralitet og tre inn i verdenskrigen på britisk side. Dette dechiffrerte hemmelige diplomatiske telegrammet kan ha vært mer av et incitament til den amerikanske krigsinntreden enn den uinnskrenkede ubåt-krig var. 
I mai 1918 var Hall involvert i den såkalte «tyske sammensvergelse» (German Plot) i Irland, hvorved et betydelig antall Sinn Féin-medlemmer ble arrestert.

Politisk karriere

I januar 1919 ble Hall etter eget ønske pensjonert fra etterretningstjenesten. Han ville bli kandidat for Det konservative parti til House of Commons. Han satt i Underhuset frem til 1929. I 1922 ble han (uten tjenesteforpliktelse) forfremmet til viseadmiral, og i 1926 til admiral. 
Angivelig var han i 1924 forviklet i den såkalte Sinovjev-brev-affæren, en sak som enn i dag ikke er bullt ut offentlig opplyst (brevet kan ha vært en forfalskning), men den gang ble det tolket slik at affæren bidro til Det konservative partis valgseier i 1924.  
Ved utbruddet av annen verdenskrig inntrådte Hall i British Home Guard. 
Han døde av naturlige årsaker i London i 1943.