The Freewheelin' Bob Dylan

Sporliste

Alle sangene er skrevet av Bob Dylan, unntatt hvor annet er notert.

Innspilling

Både kritikere og publikum la lite merke til Dylans debutalbum, Bob Dylan, som kun solgte 5 000 eksemplarer det første året. Innenfor Columbia Records refererte de sangeren som 'Hammond's Folly' og foreslo at kontrakten hans skulle droppes. Hammond forsvarte Dylan kraftig, også Johnny Cash forsvarte Dylan. Det relativt lille selskapet Prestige Records hadde uttrykt interesse for Dylan, de hadde sett Dylans potensial som låtskrivertalent. Hammond var bundet til å gjøre Dylans andre album til en suksess.

Reise til England

Tolv dager senere besøkte Dylan England for første gang for å opptre i et BBC-drama, The Madhouse on Castle Street, hvor han spilte «Blowin' in the Wind» og to andre sanger. Mens han var i London utforsket Dylan den lokale folkemusikken, han fikk kontakt med trubadurorganisatoren Anthea Joseph og folkesangerne Martin Carthy og Bob Davenport. «I ran into some people in England who really knew those [traditional English] songs», minnes Dylan i 1984. «Martin Carthy, another guy named [Bob] Davenport. Martin Carthy's incredible. I learned a lot of stuff from Martin».
Carthy introduserte Dylan for to engelske sanger som skulle ha stor betydning for Freewheelin-albumet. Carthy lærte Dylan hans arrangement på «Scarborough Fair» som Dylan kom til å bruke som basis på «Girl from the North Country». Og en ballade fra det 19-århundre som handlet om døden til Sir John Franklin i 1847, «Lady Franklin's Lament» ga Dylan melodien for «Bob Dylan's Dream».
Fra England reiste Dylan til Italia hvor han ble med Albert Grossman som var på turne med sin klient Odetta. Dylan håpet også på å komme i kontakt med kjæresten, Suze Rotolo, uvitende om at hun allerede hadde dratt tilbake til Amerika. Mens han var i Italia, gjorde Dylan seg ferdig med «Girl from the North Country» og et utkast til «Boots of Spanish Leather». Dylan returnerte så til England hvor Carthy fikk en overraskelse: «When he came back from Italy, he'd written «Girl From the North Country»; he came down to the Troubadour and said, 'Hey, here's «Scarborough Fair»' and he started playing this thing»."

Tilbake til New York

Da Dylan kom tilbake til New York i midten av januar, spilte han inn sin nye sang, «Masters of War» for Broadside magazine. I denne perioden ble han sammen med Suze Rotolo igjen, og han overtalte henne til å flytte tilbake til leiligheten de hadde delt i West 4th Street.
Innspillingen sammenfalt i tid med Albert Grossmans beslutning om å få John H. Hammond byttet ut som Dylans produser på CBS. Ifølge Dylans biograf Howard Sounes, «The two men could not have been more different. Hammond was a White Anglo-Saxon Protestant, so relaxed during recording sessions that he sat with feet up, reading The New Yorker.  Grossman was a Jewish businessman with a shady past, hustling to become a millionaire». De to mennene hadde allerede kommet i konflikt på grunn av Hammonds overtaling av Dylan for å fornye sin CBS-kontrakt. Grossman var bestemt på å kontrollere hvert eneste element av Dylans karriere, men hadde også en dyp tro til Dylan. Filmskaper D. A. Pennebaker kommenterte, «I think Albert was one of the few people that saw Dylan's worth very early on, and played it absolutely without equivocation or any kind of compromise».
Som resultat skaffet Columbia Dylan en ny produser, en ung, afroamerikaner kalt Tom Wilson. På den tiden hadde Wilson mer erfaring med jazzinnspillinger, og var egentlig motvillig til å jobbe med Dylan.
Wilson husket: «I didn't even particularly like folk music. I'd been recording Sun Ra and Coltrane...I thought folk music was for the dumb guys. [Dylan] played like the dumb guys, but then these words came out. I was flabbergasted».
Den 24. april spilte Dylan inn fem av sine nyeste komposisjoner: «Girl from the North Country», «Masters of War», «Talkin' World War III Blues», «Bob Dylan's Dream», og «Walls of Red Wing». «Walls of Red Wing» var avslått med en gang (den var senere utgitt på The Bootleg Series Volumes 1-3 (Rare & Unreleased) 1961-1991), men de fire andre sangene ble brukt på det endelige albumet.
Det siste dramaet under innspillingen av Freewheelin' dukket opp da Dylan dukket opp på The Ed Sullivan Show 12. mai 1963. Dylan hadde valgt å spille «Talkin' John Birch Society Blues»,  men var informert av 'head of program practices' på CBS Television at denne sangen var potensielt ærekrenkende mot John Birch Society. I stedet for å følge TV-sensuren nektet Dylan å opptre. Ifølge biograf Clinton Heylin. «There remains a common belief that [Dylan] was forced by Columbia to pull «Talkin' John Birch Society Blues» from the album after he walked out on The Ed Sullivan Show»  Den reviderte versjonen av The Freewheelin' Bob Dylan ble gitt ut 27. mai 1963; dette hadde gitt Columbia Records bare to uker å endre albumet, skrive nye omslag, og trykke og pakke inn mange nok eksemplarer av den nye versjonen til å oppfylle bestillingene. Heylin argumenterer at CBS antageligvis tvang Dylan til å ta tilbake «John Birch» fra albumet noen uker tidligere. Dylan svarte på dette ved å spille inn nytt materiale 24. april, og erstatte fire sanger («John Birch», «Let Me Die in My Footsteps», «Ramblin' Gamblin' Willie» og «Rocks and Gravel»).

Promotering av utgivelsen

Dylan promoterte albumet ved å delta i radioprogrammer og holde konserter. Dylan opptrådte på Monterey Folk Festival, hvor Joan Baez ble med og sang duett på Dylans «With God on Our Side» (som ikke ble spilt inn før hans neste album). Baez var på denne tiden på toppen av sin berømmelse; hun hadde vært på forsiden i Time i november året før. Opptredenen bidro til å sette fart i Dylans karriere, det var også begynnelsen på et romantisk forhold mellom de to.
I juli opptrådte Dylan på den andre Newport Folk Festival. Der opptrådte også Peter, Paul and Mary som  den helgen nådde nummer to på Billboards popliste med deres versjon av «Blowin' in the Wind». Baez var også på Newport, og hun spilte med Dylan to ganger, en gang på hennes sett, og en på hans.
The Freewheelin' Bob Dylan hadde vært tilgjengelig siden sent i mai, men til tross for kontroversen omkring Dylans avbrutte opptreden på Ed Sullivan show, tiltrakk ikke albumet seg mange anmeldelser fra mainstream-pressen. Det solgte moderat etter utgivelsen, men med Dylans opptreden på Newport, Baez's påtegnelse, og populære coverversjoner av hans låter fra både Baez, Odetta og Peter, Paul and Mary, begynte salget å stige og flere fikk vite om albumet. Dylan's venn Bob Fass husker at etter Newport fortalte Dylan ham at «suddenly I just can't walk around without a disguise. I used to walk around and go wherever I wanted. But now it's gotten very weird. People follow me into the men's room just so they can say that they saw me pee».
I september kom endelig albumet inn på Billboard's albumliste. Den høyeste plasseringen den fikk var nummer 22. The Freewheelin' Bob Dylan vil bli husket som det albumet som introduserte Dylans talent for det store publikummet.
I mars 2000 fortalte Van Morrison det irske rockemagasinet Hot Press om innflytelsen Freewheelin' hadde på han: «I think I heard it in a record shop in Smith Street. And I just thought it was incredible that this guy's not singing about 'moon in June' and he's getting away with it. That's what I thought at the time. The subject matter wasn't pop songs, ya know, and I thought this kind of opens the whole thing up...Dylan put it into the mainstream that this could be done».
The Beatles var også imponert. George Harrison husket, «We just played it, just wore it out. The content of the song lyrics and just the attitude — it was incredibly original and wonderful».

Coveromslag

Coveret er et fotografi av Dylan og hans kjæreste på den tiden, Suze Rotolo. Bildet var tatt av Columbia Records fotograf Don Hunstein på hjørnet av Jones Street og West 4th Street i Greenwich Village, New York City – bare et par meter unna der hvor paret bodde på den tiden. Forholdene bak bildet er beskrevet av Rotolo i A Freewheelin' Time: A Memoir of Greenwich Village in the Sixties.