Astrid Nøklebye Heiberg

Familiebakgrunn og yrkeskarriere

Astrid Nøklebye Heiberg er datter av teknisk direktør Andreas Nøklebye (1906–1972) og husmor Else Holt (1907–1991), og ble født i Oslo som den andre av tre søsken. Under den andre verdenskrig ble faren nødt til å rømme landet, og som seksåring måtte hun også flykte til Sverige til fots.
Hun fikk sin første skolegang i Småland, og tok examen artium ved latinlinjen ved Oslo katedralskole i 1954. Opprinnelig tenkte hun å bli ingeniør som faren, og tok derfor eksamen ved reallinjen to år senere. Etter dette ombestemte hun seg, og tok medisinsk embedseksamen ved Universitetet i Oslo i 1962. I 1963 giftet hun seg med senere avdelingsoverlege Arvid Heiberg (1937–), sønn av generaldirektør Edvard Heiberg (1911–2000) i NSB.
I 1960-årene var hun turnuskandidat ved Halden sykehus og i Vågsøy legedistrikt samt assistentlege og reservelege i Fredrikstad, før hun ble spesialist i psykiatri i 1969. 
Heiberg var reservelege, assisterende overlege, universitetslektor og dosent ved Psykiatrisk institutt ved Universitetet i Oslo 1969–1981, og som landets første kvinnelige psykiater tok hun doktorgraden i 1980 med avhandlingen Funksjonelle kjeveplager. Endelig var hun professor ved universitetet 1985–2006, og har vært professor emeritus siden 2006. Som psykiater har hun særlig forsket på psykosomatikk.

Politisk arbeid

Heiberg har vært feminist fra ungdommen av. Ved Psykiatrisk Institutt ble hun kjent med professor Leo Eitinger, og støttet aktivt hans engasjement for humanisme og antirasisme. Med sine mange tillitsverv i Norsk psykiatrisk forening arbeidet hun for å avskaffe homofili som sykdomsdiagnose, hvilket ble oppnådd i 1978. Hun var også støttespiller for Det norske forbundet av 1948, og meldte seg ut av Den norske kirke i protest mot fremtredende representanters holdninger til homofili.
Hun meldte seg ikke inn i noe politisk parti før dannelsen av Kåre Willochs rene Høyre-regjering høsten 1981, da Heiberg ble forespurt om å være statssekretær i Sosialdepartementet. Etter fire år som statssekretær ble hun i 1985 valgt til leder i Høyrekvinners Landsforbund og innvalgt på Stortinget fra Oslo. På Stortinget var hun medlem av Stortingets finanskomité 1985–1987 og medlem av Stortingets kirke- og undervisningskomité 1987–1989, med unntak av en kort periode som statsråd i Forbruker- og administrasjonsdepartementet før Willoch-regjeringens avgang fra april til mai 1986. I 1989 frasa hun seg gjenvalg til ledervervet i Høyrekvinners Landsforbund og renominasjon til Stortinget, men var 1. nestleder i Høyre 1990–1991, Oslo Høyres ordførerkandidat ved bystyrevalget i 1991 og medlem av Oslo bystyre 1992–1995.
Med ytterst kort fartstid i Røde Kors ble hun valgt til president i Norges Røde Kors i 1993. Hun fratrådte i 1999 og fikk status som ærespresident, og satt dessuten som president i Det internasjonale forbundet av Røde Kors- og Røde Halvmåneforeninger 1997–2001. I begge verv var hun den første kvinnen. Av andre verv kan nevnes styreleder i Tanum bokhandel AS 1994–2004, styremedlem ved Rikshospitalet fra 1995, styremedlem i Helse Øst RHF 2003–2006, leder i Statens seniorråd 2002–2005, styreleder ved Norsk institutt for kulturminneforskning fra 2003, leder i Den norske nasjonalkommisjonen for UNESCO fra 2004 og styreleder i Selskabet for Oslo Byes Vel fra 2010.
Heiberg er Oslo Høyres fjerde vararepresentant på Stortinget i perioden 2013–2017. Hun var statssekretær   for Bent Høie i Helse- og omsorgsdepartementet i Erna Solbergs regjering.fra 16. oktober 2013  til 15. april 2016