John Spencer, 3. jarl Spencer

Tidlige år

Johns far, George Spencer, 2. jarl Spencer, hadde tjenestegjort i regjeringene til Pitt den yngre, Charles James Fox og William Wyndham Grenville, 1. lord Grenville, og var First Lord of the Admiralty (1794–1801). Han var gift med den eldste datteren til Lord Lucan. Deres eldste sønn, John Charles, ble født i Spencer House i London, den 30. mai 1782. I 1800, etter Harrow School, tok han opp sin residens ved Trinity College, Cambridge, og for en tid fordypet han seg energisk i matematiske studier, men han tilbrakte mesteparten av sin tid på jakt og racing.
I 1804 gikk han inn i parlamentet som representant for Okehampton i Devon. Han sa fra seg sitt sete i 1806, for å bestride University of Cambridge mot Lord Henry Petty og Lord Palmerston (da han var håpløst slått), men han ble valgt samme år for St Albans, og utnevnt Lord of the Treasury. Ved valget i november 1806, ble han valgt for Northamptonshire, og han fortsatte å sitte for fylket før han overtok som sin tittel. I løpet de neste årene etter denne talen, talte Lord Althorp noen ganger i debatter, og alltid på som liberalistene, men 1813-1818 var han bare sjelden i Underhuset. Hans fravær var delvis på grunn av en følelse av at det var håpløst å kjempe mot viljen til Toryregjeringen, men mer spesielt til hans ekteskap den 14. april 1814, til Esther, eneste datter av Richard Acklom av Wiseton Hall i Nottinghamshire, som døde i barselseng 1818.

Leder av Underhuset

I 1819, da han kom tilbake til det politiske liv, presset han på for å etablere en mer effektiv skifteretten, og av påskynde innhentingen av smågjeld, og han så til at begge disse reformene var utført før 1825. I store deler av regjeringstiden til Georg IV tapte whiggene av sin legitime innflytelse i staten fra sitt ønsker om samhold, men denne feilen ble raskt utbedret i 1830 da Lord Althorp ble valgt sin leder i underhuset, og hans evne til stillingen ble bevist av erfaringen. I Lord Greys regjeringen var Althorp både Leder av underhuset og Storbritannias finansminister. Han var instrumental i suksessen til de offentlige tiltak. Sammen med Lord John Russell, ledet han kampen for å få igjennom reformakten i 1832. Han holdt over 20 taler, og er generelt sett på som arkitekten bak dens seier.

Overhuset

Etter oppløsningen av 1833 hadde Whigregjeringen vært langsomt døende, og ble ytterligere svekket av Althorp ble forfremmet til Overhuset etter farens død i 1834. Den nye Lord Spencer forlot bekymringene av offentlig tjeneste og returnerte til livet på landet med ulegert glede. Heretter ble landbruk, ikke politikk, var hans fremste interesse. Han var den første presidenten i Royal Agricultural Society (grunnlagt 1838), og en betydelig storfeoppdretter. Han ble ofte oppfordret av sine politiske venner til å komme til deres hjelp, dog sjelden avbrøt han de fredelig gledene som han elsket. Han døde uten barn på Wiseton den 1. oktober 1845, og ble etterfulgt av sin bror Frederick (d. 1857).

Ettermæle

Spencer hadde holdt, som en statsmann, en bemerkelsesverdig posisjon. Whiggene trengte, å få igjennom en reformasjonslovforslat, en plettfri leder, en til hvem partietsånd ikke kunne feste mistanke om grådighet i vervet, og mot Lord Althorp ondskap var maktesløst. Ingen sterkere bevis på hans dominans kunne bli gitt enn de ofte siterte ordtaket om Henry Hardinge, 1. vicomte Hardinge at en av John Wilson Crokers dyktigste taler ble revet i filler av den enkle setningen til Lord Althorp at han «hadde samlet noen tall som helt tilbakevist det, men hadde mistet dem». Huset stolte alltid på ham.
Han var medlem av Det kongelige råd og var fellow av Royal Society. Spencer Street i Melbourne i Australia har fått sitt navn til hans ære.