google/wiki40b huggingface dataset:
Eugen Gerstenmaier

Bakgrunn

Etter realskolen og et år som handelsmann, tok Gerstenmaier Abitur og studerte fra 1930 filosofi, tysk og litteratur, og deretter luthersk teologi ved Eberhard-Karls-Universität Tübingen og senere ved Universität Rostock og i Zürich. I 1934 var en fengslet en stund på grunn av sitt medlemskap i Bekjennelseskirken. I 1935 arbeidet han for den tyske evangeliske kirkens avdeling for eksterne kontakter.

Motstandsarbeid

I 1939 ble han innkalt til krigstjeneste, og denne skulle avtjenes i den kulturpolitiske avdelingen i Utenriksdepartementet. Her ble han kjent Hans Bernd von Haeften og Adam von Trott zu Solz, og gjennom ble han av Helmuth James von Moltke i 1942 tatt med i den opposisjonsgruppen som senere skulle få benevnelsen Kreisau-kretsen. Da 20. juli-attentatet ble gjennomført, satt han klar på den plassen han var tiltenkt i Bendlerblock i Berlin for å støtte kuppmakerne. Sammen med mange andre, ble han arrestert etter at kuppet slå feil. Han ble framstilt i  Volksgerichtshof 11. januar 1945, sammen med blant andre Helmuth James von Moltke og Alfred Delp og Gerstenmaier ble dømt til syv års tukthus  (Zuchthaus) i Bayreuth. Han ble imidlertid løslatt etter få måneder av de fremrykkende amerikanske soldatene ved slutten av andre verdenskrig.

Vesttysk politiker

Umiddelbart etter krigen var han leder av den evangeliske kirkens hjelpeorganisasjon (Evangelisches Hilfswerk) og satt i denne stillingen fram til 1951. Allerede i 1949 ble han valgt inn i den tyske forbundsdagen, og satt her fram til 1969. Fra 1954 var han forbundsdagens president, et verv han hadde fram til han gikk ut av forbundsdagen i 1969 etter at han be kritisert for å ha mottatt økonomiske godtgjørelser han formelt hadde krav på.
Han gikk da ut av politikken. I 1981 utga han sine memoarer og døde fem år senere.
Allemant (Aisne)

Befolkningsutvikling

Antall innbyggere i kommunen Allemant
Referanse: INSEE
Toradertrioen

Toradertrioen, også kjent som Toradertrioen frå Hallingdal, er en folkemusikkgruppe bestående av først tre og etterhvert toraderspillere fra Hallingdal. I perioden 1975 til 1981 ga gruppen ut fem album som totalt solgte rundt 100 000 eksemplar. Gruppen vant Spellemannprisen 1976 i klassen folkemusikk/gammaldans for sitt andre album Takk for sist.
Etter ikke å ha vært aktive på mange år, opptrådte gruppen sammen igjen på Den Norske Folkemusikkveka 2007.
Salassinae

Utseende

Store (vingespenn gjerne rundt 100 mm), brunlige spinnere med lange, smale forvinger. I alle fall bakvingene har øyeflekker.

Levevis

Som hos alle påfuglspinnere har de voksne sommerfuglene reduserte munndeler, og de tar ikke næring til seg. Hunnene sender ut feromoner, som tiltrekker hanner fra lang avstand.
Sang i Norge

Sang i Norge er en norsk sangbok. Den ble utgitt 1. september 2008 og er utgitt av Sang i Norge. Det er et samarbeidsprosjekt mellom Høgskolen i Vestfold, Musikk i skolen, Rikskonsertene og Norsk noteservice. Redaktører er Arvid Amsrud samt Tormod Bjørnstad. I redaksjonsrådet satt Nils Abrhamsen fra NRK-programmet Sangtimen, Gry Bråtømyr fra Norsk Rockforbund, Guro von Germeten i Rikskonsertene, Signe Kalses fra Norges musikkhøgskole samt visesangeren Lars Klevstrand.
Stortingsrepresentant for Arbeiderpartiet og sanger Tove Karoline Knutsen, Harald Myklebost fra Lærerhøgskolen i Bergen, folkemusikeren Eli Storbekken og Vegar Storsve fra Norges musikkhøgskole var også med i rådet og utarbeidet hver sin liste med sanger fra sine spesialfelt. Foruten det stemte personer gjennom internett på sanger de ønsket skulle bli inkludert.
Sang i Norge omfatter cirka 430 ulike sanger med tekst, noter og besifring. Sangene i boken er inndelt i kapitler som livets merkedager, fred, frihet og religion, planter, dyr, natur og miljø, omsorg og fellesskap, kjærlighet og livsvisdom.
Foruten norske sanger og et eget kapittel viet til samiske sanger, inneholder også boken sanger fra Norges naboland samt sanger fra 44 ulike land, slik som Cuba, Brasil, Egypt, India, Pakistan samt Vietnam. Ingen av sangene er yngre enn fem år.
Sangboken henvender seg til dagens flerkulutrelle, norske samfunn.
Sang i Norge er et ikke-kommersielt produkt, musikalsk og pedagogisk basert på tradisjon og fornyelse.
Førsteopplaget er på 80 000. Mellom 55 000 og 60 000 bøker blir distribuert til Norges cirka 2 400 barneskoler.
Ófeigur

Etymologi

Ófeigur er en islandsk form av norrøne Úfeigr. Navnet betyr «ikke feig, ikke dømt til å dø, en som vil leve et langt liv», og er sammensatt av det negative prefikset ú- og feigr, «feig, dømt til å dø, død».
Ófeigr og ÓfæigR er andre norrøne varianter av navnet. Ofegh og Ovagh er gammelsvenske former av navnet.
Toneart

Toneart er et musikkteoretisk begrep brukt for å definere skalaen et musikkstykke er bygget over.

Teorien bak toneartene

Den europeiske kunstmusikken fra ca. 1600 fram til ca. 1915, samt største parten av all rytmisk musikk er bygget over skalaene dur og moll. Musikk før 1600 er som regel bygget over de såkalte kirketoneartene. Det samme gjelder for bestemte typer jazz som f.eks. modal jazz.
Moll deles igjen inn i tre undervarianter. (Ren, melodisk og harmonisk moll).
Med enkelte unntak som kan inkludere for eksempel kvarttoner kan man si at musikk som står i en bestemt toneart, består av 12 toner innordnet i halvtonetrinn C (H♯), C♯ (D♭), D, D♯ (E♭), E (F♭), F (E♯), F♯ (G♭), G, G♯ (A♭), A, A♯ (B, skrives også H♭), og H (skrives også B) (C♭).
Tonene C, D, E, F, G, A, og H utgjør en C-durskala, eller tonearten C-dur. Denne spilles på kun hvite tangenter på pianoet. Dersom en skal spille i D-dur (en heltone høyere enn C-dur) må alle tonene klinge en tone høyere enn  C-dur. Alle tonene i D-dur unntatt tonene C♯ og F♯ vil bli spilt på hvite tangenter. De to andre må spilles på svarte tangenter. Siden disse to tonene forekommer hyppig når man spiller i D-dur, skrives tegnet ♯, som symboliserer at tonen det er satt foran heves en halv tone, på notelinjene til C og F i starten av hver linje på notearket.
Vi skiller mellom ♯- og ♭-tonearter hvor ♯ som sagt indikerer at tonen heves et halvt trinn, mens ♭ indikerer at tone senkes et halvt trinn. De eneste toneartene som skrives uten fortegn er tidligere nevnte C-dur, og a-moll som er C-durs parallelltoneart. En fullstendig oversikt over fortegn og parallelltonearter finnes i kvintsirkelen.

Unntak

Intet musikkstykke forblir i en og samme toneart hele tiden. Det kan f.eks. bli kortvarige endringer i toneart (tonalt utsving), enkelttoner som ikke finnes i toneartens skala, at hele musikken forflytter seg til en annen skala (modulasjon), eller andre ting. I dette tilfelle brukes det løse fortegn. I bestemte komposisjonteknikker som ikke  bygger på toneartbegrep, f.eks. tolvtonemusikk, er det vanlig å skrive uten noen faste fortegn og bruke kun løse fortegn.
Galleri Haaken

Galleri Haaken (etablert 1961) er et galleri for samtidskunst. Galleriet ble grunnlagt av kunsthandler og kunsthistoriker Haaken Christensen (1924–2008), som et av Norges første kommersielle gallerier for samtidskunst. 
Galleriet åpnet i Rosenborggata i Oslo, med en utstilling av Pablo Picassos 45 linoleumstrykk etter det berømte maleriet Guernica. Galleriet ligger i dag på Tjuvholmen. Av nasjonale kunstnere som har fått innpass finner vi Knut Rose, Johannes Rian, Ole Rinnan, Ørnulf Opdahl, Terje Ythjall, Nico Widerberg og Jens Johannessen, og i nyere tid blant annet de norske kunstnerne Sverre Malling, Aurora Passero, Ida Lorentzen og Ørnulf Opdahl.
Galleri Haaken drives i dag av Fredrik Nergaard.
Xiajiang

Xiajiang (kinesisk: 峡江县; pinyin:  Xiájiāng Xiàn) er et fylke i provinsen Jiangxi i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Ji'an.
Befolkningen var på 155 993 innbyggere i 1999.

Samferdsel

Den viktige jernbanelinjen Jingjiubanen har stoppested her på sin ferd fra Beijing vestbanestasjon til Kowloon i Hongkong. Denne linjen løper gjennom blant annet Hengshui, Heze, Shangqiu, Xinzhou (ved Wuhan), Jiujiang, Nanchang, Heyuan, Huizhou og Shenzhen.
Også Kinas riksvei 105 løper gjennom fylket. Denne viktige trafikkåren begynner i Beijing, løper sørover og ender ved kysten i Zhuhai i provinsen Guangdong. Den går innom større byer som Tianjin, Dezhou, Jining, Shangqiu, Jiujiang, Nanchang og Guangzhou.
Fort McHenry

Fort McHenry er en festning, bygget i stjerneform i Baltimore i Maryland og er et nasjonalmonument i USA. Festningen er best kjent for å ha forsvart mot det  britiske bombardement under slaget om Baltimore som sto den 13-14 september 1814 under 1812-krigen. Hendelsen inspirerte Francis Scott Key til å skrive det som ble den amerikanske nasjonalsangen, «The Stær-Spangled Banner».
Fort McHenry ligger ved havnen i Baltimore. Den første festningen på stedet, Fort Whetstone, ble bygget under Den amerikanske uavhengighetskrigen for å forsvare byen mot et mulig britisk angrep. Denne festningen var stjerneformet, men laget av jordvoller. Festningen fikk murvegger fra 1798 til 1803, etter at den amerikanske kongressen hadde gått inn for å verne  kysten som følge av Napoleonskrigene. Festningen ble oppkalt etter James McHenry fra Maryland, en tidligere  krigsminister i USA.
Slaget ved Baltimore fant sted 13.-14. september 1814, kort tid etter at britene hadde tatt og brent ned viktige deler av Washington. Festningen ble bombardert i 25 timer, men forsvarte havnen i Baltimore. Da Key fremdeles kunne se et digert amerikansk flagg heist over festningen neste morgen, etter at bombardementet hadde stilnet, visste han at slaget var vunnet. Kort tid etter skrev han diktet «The Defence of Fort M'Henry», som senere ble til nasjonalsangen «The Star-Spangled Banner».
Festningen ble videre utbygget fra 1829 til 1842 med større kanoner og flere etasjer. Under krigen mot Mexico (1846-1848) øvde flere styrker her. Under den amerikanske borgerkrigen, da Baltimore ble holdt av Nordstatene under Den amerikanske borgerkrigen, ble festningen noe brukt som fengsel - for kongressmenn fra Maryland (for å hindre de fra å stemme for løsriving fra føderasjonen) og for sørstatssoldater.
Den siste millitæravdelingen, 141. Coastal Artillery Company, forlot Fort McHenry den 20. juli 1912. Under første verdenskrig ble bygningen brukt som sykehus. Etter krigen ble festningen gjort om til nasjonalpark og restaurert til slik det så ut på 1800-tallet. Festningen har nå status som «National Monument and Historic Shrine», og er underlagt National Park Service i USA. Fort McHenry kan besøkes som museum, med omvisinger og demonstrasjoner. Det blir også holdt ulike tilstelningar her, som ved «National Flag Day», «Civil War Weekend» og «Defenders' Day».
Kløckers hus

Historie

Den fremste, synlige delen av trebygningen er oppført  i empirestil av tollinspektør Johannes Nicolai von Kløcker, mens de eldre delene av bygget er fra 1600- og 1700-tallet. Huset ble i slekten i fire generasjoner, før det ble solgt til Stiftelsen Kløckers hus i 1982, som gjorde det om til museum. Museet viser hvordan en velstående byborgerfamilie levde på 1800-tallet. Bygningen ble fredet i 1984. Johannes Nicolai von Kløcker (født 9. desember 1788 i Fredrikshald, død 6. mars 1862 i Arendal) var av tysk-dansk adelsslekt og ridder av Dannebrogordenen. I 1824 ble han utnevnt til Kongelig Toldinspektør i Arendal. Den første tiden leide han husvære i nabohuset, og kjøpte så eiendommen til daværende postmester Christian Pettersen for å bygge seg en standsmessig bolig.

Beskrivelse

Huset er i tre etasjer og har høyreist valmtak. Første etasje rommer blant annet en gammel krambod hvor det selges lokallitteratur, et par mindre utstillinger, og kontor for daglig leder. Andre etasje inneholder fullt møblerte rom med gjenstander helt tilbake fra 1700-tallet. Tredje etasje inneholder storsalen, som i dag blir brukt til foreningsmøter og lignende, to rom innredet som hjemmet til en matrosfamilie, og verdens største utstilling av flaskeskuter. En landauer, som er brukt ved mange kongebesøk i Arendal, har fått plass i stallen. Den ble bygget i København rundt 1870. 
Flaskeskutesamlingen ble plassert i museet 16. november 2012 og offisielt åpnet av ordfører Einar Halvorsen. De 655 flaskene er donert og produsert av Kjell Birkeland.
Fylkesvei 2384

Fylkesvei 2384 går mellom Østrønningen og Vestrum i Søndre Land kommune. Veien er 2,7 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen Fv129.
Bromley

Beskrivelse

Bromley regnes med blant ti større bysentra i Londonplanen. Stedet har en gågate og et stort kjøpesenter i sentrum, samt Bromley Civic Centre. To jernbanestasjoner, Bromley South og Bromley North, har forbindelser til London Victoria, London Blackfriars og Grove Park.
Fotballklubben Bromley FC spiller pr. 2007 i Isthmian League Premier Division.

Kjente innbyggere

Et av de mest kjente bysbarna er forfatteren H.G. Wells, som ble født i Bromley i 1866. En æresvegg til hans minne står på Market Square, og ble renovert i 2005. På veggen minnes også Charles Darwin, som bodde i Downe like utenfor Bromley.
Blant andre kjente personer som har bodd eller bor i Bromley finner man Thomas James Harper, David Bowie, Peter Frampton, Aleister Crowley, Jill Cruwys, Pjotr Kropotkin, Topper Headon, Gary Paffett, Mike Conway og Enid Blyton.
Fidjeland

Fidjeland er ei bygd i Sirdal kommune i Vest-Agder. Den ligger på østsiden av Sirdalen, rundt seks kilometer nordøst for Sinnes. Fylkesvei 975 går gjennom bygda. Det ligger gårdbruk på slettene ved munningen av elva Jogla. På nordsiden av Jogledalen ligger Fidjeland skitrekk og Sirdal Høyfjellshotell, og det er mye hyttebebyggelse i området.
Bygdeallmenning

En bygdeallmenning er et område hvor eiendomsretten tilligger minst halvparten av de jordbrukseiendommer som fra gammel tid har bruksrett i almenningen. Retten kan som hovedregel ikke omsettes (for eksempel selges eller festes bort), jf. bygdeallmeningsloven § 1-2 og fjell. § 13. Men det finnes flere unntak - der adgangen til salg eller bortfeste av tomt for bolig eller fritidshus er av særlig betydning. 
Eier av eiendom med tilliggende bruksrett kan bare utøve retten til dekning av eiendommens behov ved jordbruksmessig drift. Bruksretten omfatter rett til trevirke, beite for eiendommens husdyr, fiske og jakt. Bruksretten kan også innebære rett til å ha seter i området.
Drift av bygdeallmenninger, rettigheter og plikter fremgår av LOV 1992-06-19 nr 59: Lov om bygdeallmenninger.
Junkers Ju 88

Utvikling og varianter

Ju 88 ble utviklet for å imøtekomme en spesifikasjon fra det tyske luftfartsministerium for en ny «Schnellbomber» som skulle kunne fly i en hastighet på 500 km/t med en bombelast på opptil 800 kg. Den første prototypen Ju 88 V1 fløy første gang 21. desember 1936, utstyrt med to Daimler-Benz DB 600Aa motorer. Den andre prototypen V2 introduserte de ringformede radiatorene, og V3 byttet ut DB 600-motorene med to Junkers Jumo 211A.
Med Ju 88 V4 ble mannskapskabinen endret til den standard som kjennetegnet den første produksjonsserien. V5 ble brukt til å sette verdensrekord for distansen 1 000 km med en nyttelast på 2 000 kg den 9. mars 1939, med en gjennomsnittshastighet på 517 km/t. Flere følgende prototyper introduserte flere endringer, og i 1939 ble en pre-produksjonsserie under betegnelsen Ju 88A-0, som ble klarert for en bombelast på 2 400 kg, satt under evaluering.
De første Ju 88A bombefly ble operative med Luftwaffe i august 1939, og selv om produksjonen var treg til å begynne med skulle A-serien utgjøre over halvparten av alle Ju 88 som ble produsert. Ju 88B ble bare bygget i en liten pre-produksjonsserie, men skulle bli utgangspunktet for utviklingen av Ju 188. Ju 88S var den siste av bombeflyvariantene som ble produsert.
Ju 88C ble opprinnelig utviklet som en «Zerstörer», et tungt jagerfly i samme klasse som Messerschmitt Bf 110, men fikk en viktig rolle som nattjager, og over 3 200 fly av denne varianten ble produsert. Ju 88G, som også var en nattjager, var en videreutvikling av Ju 88C, men produksjonen kom sent i gang og bare 800 fly ble produsert.
Ju 88P var et angrepsfly utstyrt med en eller to panservernkanoner i gondoler under buken for bruk mot stridsvogner, og Ju 88D, Ju 88H og Ju 88T var rekognoseringsvarianter.
Ju 88 ble også brukt i forskjellige typer «Mistel»-kombinasjoner.
Menneskedyret

Menneskedyret (fransk La Bête humaine) er en roman fra 1890 av den franske forfatteren Émile Zola (1840–1902).
Walter Pfrimer

Tidlig liv

Som en sønn av en vinhandler, studerte Pfrimer jus ved universitetet i Graz og fikk dermed doktorgrad i 1906. Som en student ble han medlem av Burschenschaft og en ivrig tilhenger av Tysk nasjonalisme i Østerrike. Han ble leder av Heimwehr tidlig og i utgangspunktet vant han økonomisk støtte fra Alpine Mountain Gesellschaft, den største tungindustrien i Østerrike.
Gressfluer

Utseende

Små til middelsstore (2-4,5 mm lange), slanke fluer. De er gjerne gul/rød/brune på farge og vingene har mørke felter eller flekker. Hodet er forholdsvis lite, rundt, med runde fasettøyne. I pannen sitter tre punktøyne (ocelli) på en liten, opphøyd trekant. De har to lange børster ved innerkanten av hvert fasettøye, et par børster mellom punktøynene og et par ved hodets bakkant. Antennen er av vanlig fluetype, antennebørsten (arista) er lang og fjærgrenet. Munndelene er av vanlig fluetype, ikke spesielt store. De har ikke kinnbørster (vibrissae) men de kan ha en kraftig børste ved underkanten av hodet et stykke bak fremkanten. Brystet (thorax) er forholdsvis langt og smalt med fin hårkledning og en del lange børster. Hos de artene som har lyst farget bryst er det gjerne fire brune lengdestriper på ryggen (mesonotum). Vingene er forholdsvis brede hos slekten Opomyza, smale hos Geomyza og Anomalochaeta, med mørke felter eller flekker. Beina er lange og slanke uten kraftige børster. Bakkroppen er sylindrisk, forholdsvis lang og tynn. Larvene er hvite, av vanlig flue- (maggot) type.

Levevis

De voksne fluene løper rundt i vegetasjonen, men flyr sjelden. De er uvanlig langlivede, og kan leve opptil seks måneder som voksne. Derfor kan man treffe på voksne gressfluer det meste av året. Hunnene legger eggene ett og ett på gresstengler nær roten, og den nyklekkede larven spiser seg inn i kjernen av skuddet på gresset, som etter hvert visner og dør. De ytre bladene holder seg derimot friske. Larveutviklingen tar 28-40 dager, den utvokste larven forlater så gresset og forvandler seg til en puppe i jorden. Gressfluene lever bare på arter i gressfamilien, men den enkelte flueart kan leve på mange ulike gressarter.

Skadedyr

Enkelte av artene kan gjøre betydelig skade, særlig i korndyrking, men også i eng eller på beitemark, ved at de ødelegger skuddene på gresset (kornet). De verste skadegjørerne er Opomyza florum og O. germinationis. O. florum er den verste skadegjøreren i høstsådd korn. Hver hunn kan legge opptil 40 egg i oktober-november, og eggene overvintrer. Larvene klekkes i mars-april og ødelegger skuddene på kornet i april-mai. De forpupper seg i mai og den nye generasjonen fluer klekkes i juni. Fluen bekjempes med sprøyting dersom eggtettheten senhøstes går over 125 egg per kvadratmeter. Opomyza germinationis og O. petrei kan gjøre skade på beitemark og eng.
Av de andre artene kan Geomyza balachowskyi av og til gjøre noe skade på korn, og Geomyza tripunctata på mais.
Himeji Daiichi gasskraftverk

Himeji Daiichi kraftverk, som betyr Himeji I, er et varmekraftverk ved Himeji i Japan. Installert produksjonseffekt er 12 442 MW. Brenselkilden er naturgass i form av LNG.
Chinobrium

Utseende

Middelsstore, blanke, brunlige trebukker. Antennene er ganske tynne og noe lengre enn kroppen. Pronotum er lengre enn bredt, mer eller mindre tønneformet. Dekkvingene er jevnbrede.

Utbredelse

Slekten er utbredt fra Sri Lanka og Bhutan i vest til Laos og det sørøstlige Kina i øst.
Randomisert kontrollert studie

En randomisert, kontrollert studie (forkortet RCT) er en metode å gjennomføre vitenskaplige forsøk. Formålet med randomiserte, kontrollerte forsøk er å måle om noe har effekt, vanligvis ved å sammenligne to grupper som for ulik behandling. «Randomisere» betyr å velge ut eller ordne i en tilfeldig rekkefølge. At studien er randomisert hvilke grupper det fordeles til er tilfeldig for å fjerne flest mulig feilkilder.
Plan de Roussel

Plan de Roussel (originaltittel: Paris, ses fauxbourgs et ses environs où se trouve le détail des villages, châteaux, grands chemins pavez et autres, des hauteurs, bois, vignes, terres et prez, levez géométriquement. [Paris, dens forsteder og omgivelser detaljert med landsbyer, slott, store brolagte og andre gater, skoger, vinberg]) er et kart over Paris og omgivelser fra ca 1730.
Det omfatter ni sider av en størrelse på 57 x 38 cm. Den kongelige ingeniør Roussel (død 1733) var ansvarlig for kartplanen og den navngivende.
Det graverte kartet er bemerkelsesverdig på grunn av sin nøyaktighet og skjønnhet, Det er innrettet etter meridianer. I 1738 utkom et nytt opplag med kart på to sider.
Sporegås

Taksonomi

Det har blitt foreslått å plassere sporegås i et eget tribus (Plectropterini) eller i en egen underfamilie (Plectropterinae), men dette spørsmålet er fortsatt uavklart. To underarter anerkjennes, men det er stor variasjonen innenfor hver av dem.

Biologi

Sporegås blir omkring 75–100 cm, avhengig av kjønn. Arten viser tydelig kjønnsdimorfisme, i det hannen blir klart større enn hunnen. Hanner veier typisk cirka 4 000–6 800 g, hunner cirka 3 352–5 400 g. Sporegås har i likhet med gjeterfugler (Anhimidae) to primitive og svært skarpe sporer på vingebeinet ved albueleddet (på hver vinge). Den minste av sporene kan være vanskelig å se, fordi den dekkes av fjær. Funksjonen er uklar, men sporene kan være et kampverktøy. Sporene er opphavet til det norske navnet på arten.
Fjærdrakten kjennetegnes av de hvite skulderdekkerne i framkant av vingene, når disse er utslått, og fjærdrakten ellers er også i hovedsak sort og hvit. Sort på oversiden og hvit i buken. Graden av hvitt varierer imidlertid, både mellom de to underartene og individuelt innen for hver av dem. Ssp. gambensis (nominatformen) har gjennomgående mer hvitt i fjærdrakten enn ssp. niger. Nominatformen har også større felt av hvitt på kinnene og rundt øynene.
Arten trives i permanent våtmark, større elver, innsjøer og reservoarer med videre, spesielt på steder som har spredte trær og ligger nær gressmarker eller dyrket mark. Arten kan opptre fra havnivået og opp til cirka 2 000 moh.
Sporegås er i hovedsak planteetere (herbivor). De eter for det meste frø av gress, starr, korn, frukt (fiken), grønnsaker (rotfrukter som søtpotet og jordnøtter), akvatiske planter og av og til litt fisk og bevingede termitter med mer. Arten leter etter mat både på land og til vanns. I vann vader arten og raker bunnen med føttene, så maten virvles opp i og kan plukkes med nebbet. Den stikker hode og deler av halsen ned i vannet, men arten kan også dykke om den blir skremt. Sporegås blir ofte regnet som en plage av lokale bønder, fordi den raider åkrene (også risåkre).
Arten regnes som standfugl og trekker bare i forbindelse med tilgangen på vann; under tørketiden myter gjerne fuglene. I Etiopia er det kjent av deler av bestanden kan trekke sørover til Sudan.
Hekketiden starter mot slutten av regntiden. Arten opptrer i solitære par, men det er kjent at noen hanner kan være polygame. Hunnen lager reiret alene. Det er en konstruksjon av av kvist, gress og løv som fôres innvendig med dun. Redet plasserer i et tre cirka 20–100 cm over bakkeplanet. Gjenbruk (opp til 9 m over bakkeplanet) av gamle reder er vanlig, også etter andre arter. likeledes kan redet plasseres på andre plasser enn i trær, som i hule trestammer, huler og lignende steder. Ofte ligger reirplassen 2–5 km fra vann. Hunnen legger typisk 6–14 blekbrune eller elfenbensfargede egg med én dags intervall. Hunnen ruger alene på eggene, men hun beskyttes av hannen. Inkubasjonstiden er cirka 30–33 dager. Avkommet har gulbrun dun og får voksen fjærdrakt etter cirka 10 uker.
Meliacanthus

Utseende

Små, avlange, mørkt metallisk fargede praktbiller.