google/wiki40b huggingface dataset:
Neidenelva

Fiske og forvaltning

Neidenelva er godt kjent for sitt laksefiske, deriblant det tradisjonsrike Käpälä-fisket (kastenot).  I Neidenelva er det ikke tillatt å bruke makk. Flue er tillatt i hele elva, det samme gjelder sluk, med unntak av soner reservert for flue. 
I tillegg til laks finnes det en rekke andre fiskearter i elva som sjørøye, sjøørret, harr, skrubbe, gjedde og sik. Elva har dessuten en bestand av elvemusling (Margaritifera margaritifera), og det er kjent at russerne før 1826 drev perlefiske der.
Neidenelva forvaltes på norsk side av grensa av Neidenelvens Fiskefellesskap, som er en sammenslutning av grunneiere i Neidendalen. De som oppfyller kravene er likeverdige parthavere i sammenslutningen. For å oppnå status som såkalt parthaver er det flere krav som må oppfylles. De viktigste er at man faktisk bor i Neiden og at man eier jord av en viss størrelse. Fiskefellesskapet organiserer Käpälä-fisket, der kun parthaverne har anledning til å delta.

Navnehistorie

Elvenavnet har vært kjent siden 1517 da det ble skrevet Neffdoma og Neffdomu. I 1556 Navda, i 1585, 1608 og 1620 Njavdema, i 1606 Nougdoma, i 1593 Näytäme, i 1595 og 1748 Newdema, i 1599 og 1613 Neudoma, i 1608 Neugdoma, i 1672 Nautämæ, i 1598 Neigdoma, i 1593–1596 Neidenn og Niegdenn, i 1596 Neauffdoma og Neidoma, i 1599 Nögdama, i 1608 Njevdema, i 1820–1821 Njedamjok. Som man ser er navnet over 500 år gammelt og det er det eldste stedsnavnet i regionen. Navnets betydning er ikke kjent.

Vern

Elveosen har et rikt plante- og fugleliv og er en del av Neiden- og Munkefjord naturreservat. Vassdraget ble i 1973 vernet mot kraftutbygging i Verneplan I for vassdrag. På finsk side ligger storparten av nedbørfeltet til tilløpselva Vaijoki innenfor ramsarområdet Sammuttijänkä-Vaijoenjänkä, mens resten av de sentrale og vestlige delene av vassdraget i all hovedsak ligger innenfor Kaldoaivi ødemarksområde.
Liatongus

Utseende

Små til middelsstore (5-20 millimeter), avlange, blanke gjødselbiller. De er mønstret i gult, rødt eller brunt og svart. Mange arter har horn på hodet og/eller pronotum. Kroppsformen er temmelig jevnbred. Pronotum er minst så bredt som og ofte nesten like langt som dekkvingene. Det kan ha horn eller skarpt opphøyde kjøler ved bakhjørnene.

Levevis

Hannenes horn tyder sterkt på at de kjemper om hunnene.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sørøst-Asia, Afrika og Nord-Amerika.
Las Palmas de Gran Canaria

Historie

Byen ble grunnlagt etter at spanjolene hadde beseiret urbefolkningen, guanchene  i 1487.  
Byen brant i 1599.  På 1600-tallet hadde byen en sterk økonomisk utvikling, særlig basert på eksport av sukkerrør til Europa og Amerika. Velstanden førte også til at byen helt inn på 1700-tallet var svært utsatt for angrep fra sjørøvere.
Byen fikk etter hvert stor betydning som viktig sjøfartsby.  Havnen er god, den har vært og er et viktig støttepunkt for mange foran krysningen av Atlanterhavet.
I 1927 fikk byen status som provinshovedstad. Siden 1960-tallet har turismen gjort seg stadig mer gjeldende som vekstnæring. Fortsatt er også sjøfarten en betydelig næring her.

Attraksjoner

I gamlebyen (Vegueta) i Las Palmas finnes mange historiske bygninger og flere museer.  Museo Canario har Kanariøyenes største samling gjenstander knyttet til urbefolkningens historie og kultur helt tilbake til før byen ble grunnlagt. Museet bruker navnet Tamaran på urbefolkningen (fra Gran Canaria, i stedet for Guancher).
Andre museer er Columbusmuseet, Casa Museum Colon, det tekniske museet Museo Elder de la Ciencia y la Tecnología og kunstmuseet for moderne kunst, Centro Atlantico de Arte Moderno.
Santa Ana – katedralen i gamlebyen ble påbegynt i 1497, og det tok ca. 400 år før den stod ferdig. Den vakre katedralen er rikt utsmykket innvendig.
Poema del Mar er et stort akvarium som ble åpnet i januar 2018.
Estadio de Gran Canaria er hjemmebane for UD Las Palmas og har en kapasitet på 32 520. Fotballklubben UD Las Palmas ble stiftet i 1949, og spiller i Primera División.
Byfestivalen Fiestas de san Juan i slutten av juni måned hvert år er til minne om byens grunnleggelse.  Karnevalet i februar og filmfestivalen er også begivenheter som pleier samle mye folk.
Byen har flere godt besøkte strender.  Den mest kjente av dem er Playa de Las Canteras.
Las Palmas har et livlig natteliv og det finnes et stort antall restauranter, barer, nattklubber og diskoteker.

Kollektivtransport

Fra bussterminalen ved Parque San Telmo går det busser til steder rundt på hele øya.  Det er også en god bybussdekning. Havnen i Las Palmas danner utgangspunkt for fergeforbindelse til flere av de andre Kanariøyene.
Ca. 18 km sør for byen ligger Gran Canaria internasjonale lufthavn.
York-traktaten

York-traktaten av 1237 ble signert mellom Henrik III av England og Alexander II av Skottland, og fastesatte grensene mellom kongedømmene England og Skottland.
Traktaten definerte grensene mellom de to kongedømmene ved å gå fra Solway Firth i vest og til munningen av elven Tweed i øst. Traktatens betydning går på at dette er fortsatte grensen i dag, mer 750 år senere, med unntak av et lite område rundt Berwick som ble tatt av England i 1482. Traktaten betydde også at Skottland oppga sine tradisjonelle krav på områdene Northumbria, syd for Tweed og det gamle kongeriket Cumbria.
Northumbria har selv en gammel historie som går tilbake til før England og Skottland som et eget kongedømme som strakk seg fra Humber og til Forth. Da landet fikk to store kongedømmer både nord og sør for seg ble landet ulykksalig lidende fra krav fra begge sider og måtte tidvis lide tungt under både herjingstokter og rene massakrer fra begge sider.

Tvister etter 1237

Grensen mellom England og Skottland er blant de eldste i verden. Til tross for traktaten ble grensesettingen stadig utfordret. Det første stridsemnet var de såkalte «Debatable Lands» (= De diskutable områdene), et lite område i vest som var beryktet for lovløshet. Dette ble endelig avgjort i 1552.
Den andre tvisten var byen Berwick-upon-Tweed som ble erobret og tapt og erobret av både Skottland og England hele tretten ganger i gjentatte omganger for byen endelig ble en del av England i 1482.
Unionsloven i 1707 («Act of Union») som ble utstedt hvor det forente kongeriket England, sammen med Wales, Cornwall og ikke minst Skottland medførte at grensen mellom England og Skottland opphørte å være en internasjonal grense. Det kan endre seg med Skottlands økte selvstyre etter 1998.
Bjørnedreperordenen

Bjørnedreperordenen eller Lāčplēsisordenen (latvisk: Lāčplēša Kara ordenis) var en latvisk militær orden. Den ble innstiftet 11. november 1919 etter initiativ fra Jānis Balodis, øverstkommanderende for Latvias væpnede styrker, for belønning av fortjenstfull innsats i strid. Ordenen er oppkalt etter Lāčplēsis, helten fra folkeeposet forfattet av Andrejs Pumpurs, utgitt i 1888. Helten Lāčplēsis er kjent for sitt eksepsjonelle mot og som den som kunne drepe bjørnen med bare hendene. Bjørnedreperordenen ble regulert ved lov av 18. september 1920 og tildelt inntil 1928. Den var Latvias første orden og den høyest rangerte orden i landet.

Insignier

Ordenstegnet for Bjørnedreperordenen består av et hvitemaljert hakekors med røde kanter. Korset er i gull. Mellom korsarmene er det plassert korslagte sverd. Midtmedaljongen viser Lāčplēsis i kamp med bjørnen. Baksiden bærer datoen «11. novembris 1919» med innskriften «Par Latviju» («For Latvia») på korsarmene. Datoen viser til dagen da fremmede tropper ble jaget ut av Riga. Ordensstjernen er av sølv, har åtte tagger med grupper av stråler mellom og bærer ordenstegnet i midten. Ordensbåndet er hvitt med tre røde striper.

Tildeling

Bjørnedreperordenen ble tildelt medlemmer av Latvias hær og av de latviske skytterkorpsene for fortjenstfull innsats i Latvias frigjøringskrig. Ordenen ble også tildelt utlendinger som hadde bidratt til Latvias frigjøring og til etableringen av den latviske statsdannelse og utviklingen av denne. Latviske medlemmer ble utnevnt til ordenens 1. klasse og kunne deretter stige i gradene. 
Første tildeling fant sted 11. november 1920, da sju høyerestående offiserer ble tildelt ordenen for sitt lederskap i kampen for Latvias uavhengighet. Senere samme år ble også sju parlamentsmedlemmer tildelt ordenen. Videre utnevnelser fant sted årlig på samme dato, 11. november. Tildeling av Bjørnedreperordenen fant sted inntil 1928.
Til sammen 11. personer ble tildelt 1. klasse av Bjørnedreperordenen. Blant mottagerne av 1. klasse var generalene Jānis Balodis og Krišjānis Berkis. Blant utenlandske mottagere av 1. klasse var den estiske generalen Johan Laidoner, den polske feltmarskalken Józef Piłsudski, den franske feltmarskalken Ferdinand Foch, kong Albert I av Belgia, kong Viktor Emmanuel III av Italia og statsminister Benito Mussolini. Til sammen 61 personer ble utnevnt til 2. klasse av Bjørnedreperordenen. Blant disse var 18 latviere og 43 utlendinger. 3. klasse ble tildelt 1600 medlemmer av Latvias hær, 202 medlemmer av skytterkorpsene og 271 utlendinger. Ingen nordmenn ble tildelt Bjørnedreperordenen.
Kamysjlov

Kamysjlov (russisk: Камы́шлов) er en by i Sverdlovsk oblast i Russland. Byen ligger ved venstre bredd av elva Pysjma (i Obs nedslagsfelt), rundt 130 km øst for Jekaterinburg. Innbyggertall: 28 914 (folketelling 2002), 33 462 (folketelling 1989).
Byen ble grunnlagt i 1668 som Kamysjevskij ostrog. Fra 1687 ble den kalt Kamysjlovskaja sloboda. Bystatus ble innvilget i 1781.
Nordisk juniormesterskap i mangekamp 2006

Nordisk juniormesterskap i mangekamp 2006 ble arrangert på Melløs Stadion i Moss i Norge 17. - 18. juni 2006.
Det ble konkurrert i sjukamp for kvinner og tikamp for herrer.
Sulky

Sulky er en lettvekts tohjult kjerre som trekkes av en hest og brukes til trening eller veddeløp (trav).
Enkelte større hunder har også blitt påspent mindre kjerrer. De kalles ikke sulky i Norge.
Mens veddeløpssulkyen er konstruert for bare å være sterk nok til å gjennomføre løpene uten overflødig vekt, er treningssulkyen utstyrt med skvettskjerm, er ofte bred nok til to personer, og har slepekrok slik at en kan henge noe tungt, som et bildekk bak for å øke treningseffekten.
Mer forseggjorte sulkykonstruksjoner fantes som stastriller eller karjoler.
Solheim gravplass

Solheim gravplass (tidligere Solheim kirkegård) er en stor gravplass på Solheim i Årstad bydel i Bergen, i området mellom Fjøsangerveien og Løbergsveien. Kirkegården ble innviet 6. april 1917.
Her ligger også gravkapellet Solheim kapell, innviet i 1920.

Øvre Solheim kirkegård

Vest for Løbergveien er et eget felt med æreskirkegård for falne i andre verdenskrig.

Tysk kirkegård

Nordøst på gravplassen er det gravplass for 1085 tyske soldater.
Pinot noir

Druens karakter

Pinot noir regnes som en mer krevende drue å dyrke og kan være nokså utsatt for edelråte og sykdommer. Druen benyttes også som en viktig basis i champagne, og den inneholder lite tannin. Dette gjør at den ikke egner seg så godt til lagring, selv om det finnes unntak fra denne regelen.
Zamiaceae

Karaktertrekk

Familiens arter er eviggrønne, og har separate hann- og hunnplanter. Plantene kan minne om palmer eller bregner, men tilhører altså een egen divisjon av konglepalmer. Stilkene er oftest oppreiste, og enten underjordiske, mellomlange eller lange. Stilkene er sylindriske og ugreinede, og har bregneliknende bladverk. Bladene er ofte spiralsatt, og mangler midtribbe. Poreåpninger (stomata) kan sitte på undersiden av bladene, men også i noen tilfeller på begge sider. Røttene er korall-formede, og kan være forgrenede. Hann- og hunnplanter danner kongleaktige frukter.
Get Hard

Handling

Når millionæren James King blir fengslet for svindel og må dra til San Quentin, henvender han seg til Darnell Lewis for å forberede seg på livet i fengsel.
Maggi Kvestad

Personlige rekorder

52,3 – 1.49,9 – 2.54,3 – 6.10,4 – 10.48,6
Glavnoje Razvedyvatelnoje Upravlenije (Sovjetunionen)

GRU (russisk ГРУ, akronym av Гла́вное Разве́дывательное Управле́ние, eller Glavnoje Razvedyvatelnoje Upravlenije (fritt oversatt til norsk, «Hovedstyret for etterretningstjenesten») var Sovjetunionens militære etterretningstjeneste. 
GRU ble opprettet i 1918 av Lenin for å håndtere all militær etterretning, og ble lagt ned 7. mai 1992.
Det opererte gjennom underavdelinger over hele verden, herunder signaletterretningsstasjonen på Cuba og i det tidligere Sovjetunionen, særlig i Litauen og Latvia. Videre hadde GRU plassert offiserer på de fleste sovjetiske ambassader, og disse hadde ansvar for innsamling av etterretningsmateriale og samarbeid med, eventuelt motarbeidelse av, de nasjonale etterretningstjenestene.
GRU hadde blant annet det overordnede ansvaret for spesialstyrkene (spetsnaz) som ifølge ryktene skulle bemannet visse TIR-registrerte lastebiler. samt utgjort del av mannskapet» på ubåten «S-363», som gikk på grunn i den svenske skjærgården.
Av kjente GRU-agenter kan nevnes svenske Stig Wennerström.
Myrmecoclytus

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sør-Afrika, Madagaskar og Komorene.
Kirkjuvatn

Kirkjuvatn er en innsjø på Suðuroy på Færøyene.
Innsjøen er Færøyenes syvende største naturlige innsjø, og er 0,17 km² stor.
Isiskulten

Isiskulten var en utbredt dyrkelse av den egyptiske gudinnen Isis i den hellenistisk-romersk kulturen i antikken. I den tradisjonelle egyptiske religionen var hun en sentral skikkelse; hun var gift med Nildalens mytiske første konge Osiris og mor til Horus, den guddommelige personfiseringen av farao. Isis ble opprinnelig dyrket i forbindelse med begravelsesritualene - som når kongens lik ble balsamert, derfra fikk hun etterhvert status som grøde- og fruktbarhetsgudinne.

Isis i hellenistisk-romersk tid

Etter at Aleksander den store hadde erobret Egypt i 332 f.Kr. spredte dyrkelsen av Isis og Osiris seg først utover det østlige middelhavsområdet, og etterhvert til hele det ekspanderende Romerriket. Dyrkelsen av de egyptiske gudene dukket opp i Roma i 2. århundre f.Kr. og her fikk etterhvert Isis status som den viktigste av gudene. Hun fikk etterhvert også flere roller og evner: som sjøfartens beskytter, helbreder, kulturbringer og himmeldronning.
Isiskulten er i sin gresk-romerske form best kjent gjennom Plutarks mytetekst Om Isis og Osiris og Apuleius' roman Det gyldne esel. Apuleius beskriver en stor årlig, offentlig prosesjon i Korint tilknyttet skipsfarten; deretter gir han et unikt innblikk i et innvielsesrutiale i den hemmelige Isis-mysteriet: det var et vekselspill mellom en offentlig fest til ære for gudinnen, og en lukket seremoni med innvielser, som var forbeholdt noen utvalgte. Man forberedte seg med faste og rensende bad, og det er mulig at kjernen i mysteriekulten kan ha hatt likhetstrekk med den forvandlingen som hovedpersonen Lucius opplever i romanen: en symbolsk reise fra menneske til dyr og tilbake til å bli et ordentlig menneske igjen.
I løpet av tiden fra 200 f.Kr. til 100 e.Kr. endret Isiskultens status seg i Roma, fra å være forfulgt i en slik grad at templer viet i Isis og Serapis ble ødelagt, til å etterhvert nyte keiserlig beskyttelse.
I keisertidens Roma hadde Isis utviklet fra sin opprinnelige posisjon som en mindre guddom i et større panteon til å være den store gudinnen, som mottok all oppmerksomhet og hengivenhet. Kulten hadde utviklet seg til en ny, selvstendig religion, fjernt fra utgangspunktet. Nå fremsto den etterhvert som en mysteriereligion etter samme mønster som andre antikke mysteriereligioner: orfismen, dionysiske mysterier og de eleusinske mysterier. Isiskulten handlet fremdeles om død og oppvekking, men Osiris hadde glidd i bakgrunnen, og Isis var nå herskeren over naturen, menneskenes hjelper og den som kunne bidra til et bedre liv etter døden.
Den årlige festivalen Navigium Isidis ble feiret både i Egypt og Romerriket, helt fram til 400- og 500-tallet.
Khalkisk

Khalkisk (mongolsk skrift: ᠬᠠᠯᠬ᠎ᠠ ᠠᠶᠠᠯᠭᠣ, Qalq-a ayalγu, mongolsk-kyrillisk: Халх аялгуу Khalkh ayalguu, [ˈxɑɮxɑ ˈæjɑɮ.xuː]) er et mongolsk språk som er utbredt i Mongolia. Noen ganger klassifiseres det som et østmongolsk språk. Andre klassifiseringer plasserer det blant den sørmongolske språk, sammen med shiliin gol, ulaanchab og sönid. Khalkisk var basis for det mongolsk-kyrilliske alfabet og er Mongolias nasjonalspråk.. Språket er oppkalt etter den etniske gruppen khalka og elven Khalkhyn Gol.
Slettestruts

Beskrivelse

Slettestrutsen veier omkring 90–156 kg (hanner 100–156 kg, hunner 90–110 kg). Hannene blir omkring 210–275 cm høye, hunnene omkring 175–190 cm høye. Fjærene hos hannene er for det meste svarte, og hvite ytterst på vingene og ved stjerten. To av «fingrene» på hver vinge har tydelige klør. Hunnene og unge hanner er gråbrune og hvite. Hodet og halsen er nesten nakne, med bare et tynt lag dun.

Atferd

Slettestrutsen lever i nomadiske grupper på 5 til 50 fugler, som ofte lever sammen med andre gressende dyr, f.eks. antiloper og sebraer. Strutsen lever hovedsakelig av planter, den eter også insekter.
Som eneste fugl er strutsen i stand til å urinere. Urin og avføring skilles ut samtidig hos alle andre fugler, men hos strutsene foregår dette hver for seg, slik at avføringen består av små harde kuler.
Hannen blir kjønnsmoden når den er 2 til 4 år, hunnen blir kjønnsmoden omtrent 6 måneder før hannene. Hannen lager reiret, som er ei grop i bakken som er ca. 30 til 60 cm djup. Reiret, som er felles for flere hunner, kan ha 15 til 60 egg, der hvert egg i gjennomsnitt er 15 cm langt og 13 cm bredt, og veier 1,4 kg. En enkelt hunn legger gjerne mellom 4 og 10 egg. Hunnen ruger om dagen, hannen om natta. Rugeperioden er fra 35 til 45 dager.
Slettestrutsen har i mange år levert produkter til mennesket. Tidligere var strutsefjær svært populære til pynt på klesdrakter. I dag drives det oppdrett av strutser for produksjon av strutsekjøtt. Kjøttet er magert, men minner litt om oksekjøtt.
I motsetning til det mange tror, gjemmer ikke strutsen sitt eget hode i sanden når den blir redd.
Dinah (sang)

Nordnorsk versjon

Terje Nilsen har skrevet en tekst på nordnorsk. Den bærer tittelen «Grete».
Canadair North Star

DC-4 versus North Star

Den vesentlig endring som ble foretatt var at stjernemotorene ble byttet ut med Rolls-Royce Merlin rekkemotorer i den hensikt å oppnå høyere fart. Flyet fikk  da også 50 km/t høyere marsjfart. Prototypen fløy første gang den  15. juli 1946 og North Star ble valgt av flere selskaper, såvel som det Canadiske flyvåpen  RCAF. Det beviste sin pålitelighet, men ble kjent og kom noe i miskredit på grunn av den sterke støy fra Merlimotorene. Flyet var i tjeneste gjennom hele 50-tallet til langt ut i 60-årene. Enkelte var fortsatt i drift som rene fraktfly opp til 1980-årene.

Flytypen i bruk

Flyet ble først og fremst brukt  i Canada og England, av de to canadiske selskapene Trans-Canada Air Lines, Canadian Pacific Air Lines samt  det Canadiske flyvåpen. På eksportmarket ble flyet kjøpt det britiske BOAC og East African Airways
Det tidligere danske charterselskapet Flying Enterprise overtok fem Argonauts fra BOAC og brukte disse til chartertrafikk til middelhavsdestinasjoner i fem år til selskapet gikk konkurs i 1965.

Varianter

Flyet  ble bygget i flere varianter i tilsammen 71 eksemplarer, med og uten trykk-kabin. Det britiske selskapet overtok 20  som hadde trykk-kabin. Som BOAC-fly gikk de under navnet «Argonaut»

Spesifikasjoner

(DC-4-M2 North Star)
Trikken i Montpellier

Trikken i Montpellier (Fransk: Tramway de Montpellier) er et trikkenettverk i Montpellier i Frankrike. Nettverket består av fire linjer med totalt 59 km med normalspor. Montpellier hadde også et trikkenettverk mellom 1880 og 1949. Montpellier var den femte byen etter Strasbourg som reintroduserte trikken.
Glenn Sawyer

Glenn Sawyer er en amerikansk produsent og musiker som samarbeider med Rich Veltrop. Sawyers engasjement for musikk har gitt ham sjansen til å produsere og skrive i en rekke ulike stiler og sjangere. Han har arbeidet med produsenter som Andrew Wade og Sylvia Massy før han møtte Rich Veltrop og startet The Spot Studios i Denver i Colorado. I Norge er han kjent for å produsere Harmony Drive sitt debutalbum Metal Heads With Broken Hearts.
Gargina

Utseende

Middelsstore stjertvinger. Bakvingen har to stjerter, den forreste er kort og tann-lignende, den bakerste lengre og tynn. Hos hannene er oversiden metallisk blå eller blåfiolett, vingespissen er bredt brun, noen ganger er hele forvingen brun. I forvingen er det en oval, lysbrun grop. Hunnene er brune, av og til med blå metalliske skjell på bakvingen. Undersiden er lyst brunlig med en brun tverrstripe og en oransje flekk ved bakhjørnet.

Utbredelse

Disse artene lever i Mellom- og Sør-Amerika, fra Mexico i nord til Paraguay i sør.
Kunlunfjellene

Mytologi

Kunlunfjellene går igjen i kinesisk mytologi og ble ansett som det taoistiske paradis. Den første som ifølge legendene besøkte dette paradiset var kong Mu (1001-947 f.Kr.) fra Zhou-dynastiet. Han skal ha oppdaget jadepalasset til Huang-Di, den mytiske gule keiser (som ble betraktet som den kinesiske kulturs far), og møtt Xi Wangmu (eller Hsi Wang Mu), Vestens kongelige mor, som også hadde sitt bosted i disse fjellene.
Aba (Nigeria)

Aba er en by i Nigeria.  Den ligger langs elva Aba i delstaten Abia sør i landet, omtrent 65 km nordøst for Port Harcourt. Byen ligger i den tidligere delstaten Imo. I selve byen var det omtrent 534 000 innbyggere i 2006. Aba ligger også på jernbanen fra Port Harcourt til Enugu.
Byen var en tradisjonell markedsby, etablert av igbofolket før britiske myndigheter etablerte et militært støttepunkt der i 1901. Etter hvert ble den et administrativt sentrum for britiske kolonimyndigheter. I 1929 var det et kvinneopprør i byen, i protest mot kolonimaktens skatter. 
I dag er Aba et sentrum for handel og industri. Det produseres farmasøytiske varer, tekstiler, plast, sko og annet. En rekke skoler finnes også i byen. Det kjente Araria-markedet er også fremdeles her.
Heterose

Heterose eller hybrid vigor (av gr. heteros som betyr andre) kan også kalles hybridkraft eller hybridstyrke og har sammenheng med at hybrider (heterozygote) ofte har større livskraft (fitness, egnethet) enn foreldregenerasjonen (homozygote genotyper).
Heterose oppnås når to rene linjer krysses.
Brita Collett Paus

Bakgrunn

Brita Lucie Collett var datter av ingeniør og brukseier Axel Collett (1880–1968) og Lucie Trozelli Krefting (1896–1988). Hennes oldefar var John Collett, Buskerud hovedgård. Hun var født i Namdalen, men flyttet tidlig derfra, først til Lillehammer som elev ved Hammerseng pensjonatskole, hvor hun tok middelskoleeksamen 1931, så til Frankrike for videre utdannelse frem til 1935. 
To år senere giftet hun seg med legen Bernhard Paus og valgte barn fremfor studier. I sitt 60-årige samliv flyttet paret 30 ganger, og det ble også perioder som alenemor under ektemannens oppdrag utenlands. Barneflokken vokste til seks barn.

Humanitært arbeid

Hun konverterte til katolisismen i 1950 og fikk sitt kirkelige tilhold i St. Hallvard katolske menighet i Oslo. De sosiale problemer var særlig synlige i strøket omkring kirken, som den gang lå i Urtegata på Grønland. Offentlig hjemmehjelpsordning fantes ikke, og ressurser ut over vanlig menighetsarbeid var små. Sammen med Ingrid Arnesen og Gerta Klepper, og i samarbeid med fransiskanerne i St. Hallvard kloster, tok Brita Paus saken i egen hånd og begynte med frivillig, gratis hjelp og besøk i hjemmene.
Hun stiftet Fransiskushjelpen i 1956 sammen med den katolske pater Johan Castricum. Virksomheten skulle drives i Frans av Assisis ånd. Slik startet Fransiskushjelpen 1. november 1956. Behovet var enormt. Alt samme høst kom et opprop til katolikker i Oslo-området, med bønn om å melde seg til tjeneste. Hun ledet organisasjonen i 37 år, frem til 1993, og sammen med sin mann Bernhard Paus bragte hun hospice-bevegelsen til Norge. Hennes arbeid er dokumentert i boken Fransiskushjelpen som utkom i anledning Fransiskushjelpens 50-årsjubileum høsten 2006. 
Hun var blant annet formann i Legmannsrådet i Oslo katolske bispedømme, medlem i Kreftrådet, medlem av styret i Caritas og medlem av utvalg i Sosialdepartementet.

Død

Hun døde i sitt hjem i 1998 med sine nærmeste rundt seg. Hun ble bisatt i St. Olav katolske domkirke den dagen hun ville ha fylt 81 år. Pater Castricum, hennes venn og veileder gjennom flere år, forrettet.