google/wiki40b huggingface dataset:
James Dawkins

Bakgrunn

Han var den eldste av fire sønner av Henry Dawkins (1698–1744), som også var en velstående sukkerrørgodseier i Clarendon på Jamaica, og hans hustru, Elizabeth (1697?–1757, tredje datter av Edward Pennant av Clarendon, øyas øverste dommer).  
Han ble sendt til England for sin utdannelse, til Abingdon School (da ledet av toryen Thomas Woods) og ble så immatrikulert ved St John's College ved University of Oxford den 7. desember 1739. Han ble uteksaminert som Doctor of Civil Law i 1749.

Reisende

Han la så ut på en lengre reise på det europeiske kontinent, til Paris og så til Roma, der han møtte flere jakobittsympatisører sammen med den erfarne reisende Robert Wood. Den 5. mai 1750 seilte så Wood, Dawkins, Dawkins' venn fra Oxford John Bouverie, og italieneren Giovanni Borra fra Napoli på skuta Matilda for Egeerhavet, og så videre til Lilleasias kyster, Egypt, Nasaret, Syria (blant annet ruinene i Palmyra og Baalbek), Tripoli og Kypros. De var tilbake i Napoli den 7. juni 1751.  
Borra, Wood og Dawkins fortsatte til England, der Dawkins finansierte Woods publikasjon, såvel som James Stuart og Nicholas Revetts The Antiquities of Athens (det var på Stuarts anbefaling at Dawkins i 1755 valgt til medlem av Society of Dilettanti).

Jakobitt

I mai 1753 reiste Dawkins til Berlin for å møte Fredrik den Store, da han uten fremgang forsøkte å vinne han støtte for en jakobittisk konspirasjon planlagt av William King i Oxford, jarlen av Westmorland og ambassadør Earl Marischal til Preussen. Den britriske regjering utstedte som mottrekk en arrestordre for Dawkin, men den ble ikke iverksatt.

Politikk

Han returnerte til England i 1754. Vel tilbake kjøpte han et gods i Laverstoke og ble valgt til Member of Parliament for Hindon. Dessuten eide han sammen med sin bror Sutton's Plantation på Jamaica, på 25 000 acres (100 km²).
Den anonyme pamfletten Reflections physical and moral upon the … numerous phenomena … which have happened from the earthquake at Lima fra 1756, attribuert til Dawkins, viser filosofisk inspirasjon fra Descartes og Isaac Newton.  
Han døde ugift på Jamaica i 1757, og ble gravlagt på Old Plantation i Clarendon. Senere ble graven flyttet.
Camp Bell

Camp Bell var en britisk skjerpestasjon ved Vårsolbukta under Ingeborgfjellet nord i Bellsund, vest for Fridtjovbreen langt sør i Nordenskiöld Land på sentrale Spitsbergen, Svalbard. I samme området lå Camp Millar 1 km lengre øst og Hageruphuset 2 km lengre øst.
Camp Bell ble reist av Northern Exploration Company i 1908, angivelig for å skjerpe etter sinkblende og kull. Briten Ernest Mansfield overvintret her allerede første vinteren. Det britiske anlegget ble overtatt av norske fangstmenn i mellomkrigstiden, og brukt som hovedstasjon for norsk fangst på nordkysten av Bellsundet. Anlegget inngikk i det som utgjorde Fangstfelt 7 (Lågneset). Det ble før krigen overtatt av den norske stat.
Henrik Ibsen Museum, Skien

Ibsens barndom

Knud Ibsen kjøpte gården Erlands Venstøp som landsted i 1833. Gården ble senere også kalt Ibsens Venstøp. Gården var en tidstypisk borgerlig «lystgård» med stor, representativ hovedbygning, og familien brukte den først i sommerhalvåret, særlig for selskapelighet. Etter at Knud Ibsen i 1835 måtte selge familiens primærbolig Altenburggården i Skien sentrum, flyttet familien til Venstøp. Der ble de boende til 1843.
På Venstøp finnes både gamle interiører og moderne utstillingstenologi. Her levde Henrik Ibsen sammen med sine foreldre Marichen og Knud Ibsen og fire yngre søken; Johan, Nicolai, Hedvig og Ole.
Like før Henrik Ibsen ble konfirmert i Gjerpen kirke flyttet familien inn til Skien by igjen, til et hus i bydelen Snipetorp. Unge Henrik forlot hjemmet med jakten «Lykkens Prøve» 29. oktober 1843 for å bli apotekerlærling i Grimstad. Det kan altså ikke ha vært mange månedene han fikk bo i dette huset, men han kom tilbake i anledning broren Johans konfirmasjon i 1845. Som en spøkefull hilsen til familien malte han da sine søsknene i dyrs skikkelser på uthuspanelen. Johan ble fremstilt som ape og Ole som rev. Han skal også ha malt Hedvig som Bjørnebinne og selv den halte Nicolai skal ha fått dyreham på, men disse siste portrettene skal ifølge tradisjonen befinne seg på ukjent sted i USA.  
Etter at gården ble museum var det lenge antatt at huset og stedet forøvrig fremstod slik det var på Ibsens tid. I 2017 gikk imidlertid Telemark Museum selv ut og opplyste at hovedhuset var blitt sterkt ombygget etter familien Ibsens tid. Særlig hadde husets kjøkkenfasiliteter blitt svært endret. Dette hadde ført til at ettertiden hadde dannet seg en helt feilaktig forestilling om hvordan Henrik og hans familie hadde levd på Snipetorp. Per 2019 er Telemark Museum i gang med en omfattende tilbakeføring av interiøret på Ibsens Venstøp, og dette arbeidet er ventet å pågå i flere år.
Museet har åpent fra 12-17 på hverdager og 11-17 i helgene i sommermånedene.

Nettverket «Ibsenmuseene i Norge»

De tre Ibsenmuseene har inngått et eget nettverkssamarbeid. Henrik Ibsen Museum, Skien, på Venstøp like utenfor Skien har sitt fokus på Henrik Ibsens barndomsår, hans skolegang, oppvekst og familiære forhold, Ibsenmuseet i Grimstad ivaretar dikterens ungdom, første forelskelser og dikteriske debut, mens Ibsenmuseet i Oslo har ansvar for den gamle, verdensberømte dikter som etter 27 års opphold i utlandet vendte tilbake til Norge i 1891.
Ibsenmuseene inngår også i et samarbeid med andre litterære museer i Norden. Blant annet arrangeres det årlige seminarer som går på rundgang mellom de ulike aktørene i samtlige deltakerlandene. Ibsenmuseene fungerer ikke bare som litterære møtepunkter og dramatiske arenaer lokalt, men er på flere hold engasjert i ulike internasjonale sammenhenger som følger opp de temaene dramatikeren selv reiste i sin diktning.
Mantorp

Mantorp er et tettsted i Mjölby kommune i Östergötlands län i Östergötland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 3 671 innbyggere.
Like ved tettstedet ligger racerbanen Mantorp Park
Sublimus Dei

Sublimus Dei (også kalt Sublimus Deus eller Sublimis Deus) er en pavelig bulle gitt av pave Paul III den 29. mai 1537 som forbød bruken av indianere og andre mennesker som slaver i Amerika.
Paven gjentok i bullen det han hadde uttrykt i sitt skriv Veritas ipsa av 2. mai 1537 til kardinal Juan de Tavera, erkebiskopen av Toledo i Spania. Paven erklærte at indianerne var fornuftsbegavede og besjelede, og avviste enhver påstand om det motsatte som djevelsk. Han fordømte deres fornedrelse til slaveri som ugyldig, og tilføyde at det samme resonnement gjaldt ethvert folkeslag enten det var oppdaget eller ikke. Han skrev at de hadde rett til frihet og eiendom, og avsluttet med en oppfordring om at de skulle evangeliseres.
Bullen hadde en sterk innflytelse på Debatten i Valladolid, og de prinsipper den gav uttrykk for ble til slutt keiser Karl Vs standpunkt; han var også konge av Spania. Imidlertid ble bullen hyppig ignorert av kolonisatorene og konkvistadorene i Amerika.
Parichthyodes

Utseende

Middelsstore, avlange, litt blanke, mørkbrunaktige trebukker, gjerne med gule flekker eller streker. Antennene er tynne og omtrent så lange som kroppen. Pronotum er omtrent rektangulært sett ovenfra, uten tenner på sidene. Dekkvingene er noe avsmalnende bakover, gjerne kraftig punkterte.

Utbredelse

Arten lever på Samoa.
Fjære skogeierlag

Fjære skogeierlag ble stiftet 11. september 1939 på Vik i nåværende Grimstad kommune. Laget gikk i begynnelsen under navnet Fjære skoglag. Første formann var Jens Ljøstad. Skogeierlaget var tilknyttet Nidarå Tømmersalslag.
I 1994 inngikk laget samarbeid med Landvik skogeierlag om felles årsmøte.

Arkiv

Arkivet etter Fjære skogeierlag befinner seg på Aust-Agder museum og arkiv i Arendal. Arkivet omfatter tre møtebøker fra perioden 1939–1994. Videre finnes det en regnskapsbok for perioden 1956–1991.
Kong Håkon 5.s gate (Oslo)

Historie

Gateløpet ble opprinnelig åpnet i 1995, samtidig med Ekebergtunnelen. Navnet var da Sørenga eller Sørenggata. Sørenggata hadde ett felt i hver retning. (Se foto til venstre.) På samme tidspunkt ble E18 lagt midlertidig sør-nord vest for Sørenggata, i påvente av Bjørvikatunnelen. (Se foto til høyre.)   
I år 2010 åpnet Bjørvikatunnelen og dermed ble E18 lagt til tunnelen.   Statens vegvesen utvidet deretter Sørenggata fra to til seks felt. Gateløpet ble 34,9 meter bredt, med to kjørefelt og ett kollektivfelt mot Bjørvika, og to kjørefelt og ett kollektivfelt i retning Mosseveien. Mot Middelaldervannspeilet ble det anlagt en 3,7 meter bred toveis gang- og sykkelveg.

Trikkeutredning

I 2011 utredet Ruter på oppdrag fra Oslo kommune muligheten for å legge trikketraseen i Dronning Eufemias gate (Bjørviklinja) via Kong Håkon 5.s gate og fram til Ekebergbanen ved Kongsveien. Dette som alternativ til den planlagte traseen via Bispegata med tilkopling til Ekebergbanen på Oslo torg. Daværende samferdselsbyråd Ola Elvestuen ba i januar 2012 Statens vegvesen vurdere muligheten for å legge Fjordtrikken i Kong Håkon 5.s gate.

Sørenga bru og Nordenga bru

I sør er Kong Håkon 5.s gate knyttet til Mosseveien via Sørenga bru. Nye Sørenga bru åpnet 24. april 2011. Den nå revne Sørenga bru hadde to kjørefelt og egne sykkelfelt. Den nye brua har fire kjørefelt, og ingen sykkelfelt. Brua har navn etter Sørenga som historisk sett ligger øst (nordøst) for Sørenga bru. 
I nord er Kong Håkon 5.s gate knyttet til Schweigaards gate via Nordenga bru. Nordenga bru åpnet 26. august 2011 og har tre kjørefelt og en egen gang- og sykkelvegdel. Brua har navn etter Nordenga som historisk sett ligger øst for Nordenga bru.

Navnebakgrunn

Kong Håkon 5.s gate refererer til Håkon Magnusson som ble konge av Norge i 1299. Håkon Magnussons lot seg krone i Oslo i 1299, noe som kan anses som et av flere tiltak for å gjøre Oslo til en viktigere by i rikssammenheng. Selve kardinalgrepet for Oslo skjedde 31. august 1314. Da gjorde Håkon V Magnusson Oslo til hovedstad for hele Norgesveldet, all den tid kongen gjorde prosten i Mariakirka ute på Øra til rikskansler ved å gi ham riksseglet til «evig tid». Det gamle Oslo nådde sitt største i utstrekning og folketetthet under nettopp kong Håkon V. Den tilstøtende Dronning Eufemias gate er oppkalt etter kongens hustru Eufemia av Rügen (død 1. mai 1312).
Dyreaper

Utbredelse

Dyreaper er endemiske for Den gamle verden og er i hovedsak utbredt i Asia og Afrika, men en liten populasjon av arten berberape (Macaca sylvanus) har fast tilhold på Gibraltarklippen, lengst sør på Den iberiske halvøy i Europa, der de har blitt en stor attraksjon. Dyreapene omfatter ellers mange av de mest kjente gruppene med aper, som for eksempel marekatter, makaker, bavianer og langurer.

Beskrivelse

Kinnposeapene (Cercopithecinae) består av frukt- og altere, mens bladapene (Colobinae) består av spesialiserte bladetere. Kinnposeapene har karakteristiske kinnposer som dyra bruker som mellomlager når de eter. Bladapene er bladetereog har en sterkt forstørret blindtarm med en bakteriekultur som hjelper til å bryte ned cellulosen i kosten.
Dyreapene er en ganske tallrik gruppe, og mange av artene har stor utbredelse og består av flere underarter. Hva som er arter og hva som er underarter er i mange tilfeller usikkert, så det totale antallet arter kan være vanskelig å fastslå med sikkert. Nesten alle artene er dagaktive. De fleste lever i grupper på 10–30 individer. Hunnen går drektig i 6–7 måneder og føder én unge. Det tar tre til fem år før ungen blir kjønnsmoden.
Dyreaper er ofte et innslag i dyreparker, og noen arter brukes også som forsøksdyr. Det jaktes også på dyreaper, og 22 av artene regnes som truet av utryddele i en eller annen grad.
Sønderjysk kaffebord

Sønderjysk kaffebord eller sønderjysk kagebord er en dansk sammenkomst hvor det serveres minst 14 forskjellige kaker, hvorav syv bløte og syv hårde sorter. Tradisjonen oppsto i Sønderjylland på 1800-tallet, og ble praktisert både i private hjem og forsamlingshus. 
Kaffebordene vær særlig populære i perioden mellom 1870–1920, hvor Sønderjylland var tysk område. Det var i denne perioden ikke tillatt for sønderjydene å samles hvor det ble skjenket alkohol, til gjengjeld måtte de gjerne samles om kaffe og kake. På den måte oppsto tradisjonen som snart utviklet seg til en overdådig kakeorgie, hvor kakebakerne forsøkte å overgå hverandre i ferdigheter.

Litterære spor

Det sønderjyske kaffebord er blitt omtalt i litteraturen: I novellesamlingen «En enkelt afbrydelse» av forfatteren Peter Seeberg finnes «Slaraffenland» som sammenligner kaffebordet med det franske kjøkken. Den tyske forfatteren Sigfried Lenz priser i novellen «Kummer an jütländischen Kaffeetafeln» sønderjydenes gjestfrihet, men kaffebordet er ved å ta livet ham.
Don't ask, don't tell

«Don’t ask, don’t tell» er den dagligdagse betegnelsen på en amerikansk militær forskrift som var i kraft fra 1993 til 2010 og gjennomførte Public Law 103-160, kodifisert i 10 U.S.C. Sec. 654. Forskriften forbød diskriminering og krenkelser mot homofile og bifile personer i det amerikanske militæret som holdt sin legning skjult, samtidig som den forbød åpent homofile og biseksuelle personer å tjenestegjøre. Nærmere bestemt forbød forskriften personer som «utviser en tendens til eller intensjon om å delta i homoseksuelle handlinger» fra å tjenestegjøre, med den begrunnelse at deres tilstedeværelse «ville utgjøre en uakseptabel risiko mot den høye moralske standard, gode orden og disiplin og samhold i avdelingene som er essensiell for militær evne». Forskriften var kontroversiell og møtte motstand både fra forkjempere for homofiles og bifiles rettigheter og grupperinger som ønsket å opprettholde det tidligere totalforbudet mot homofile og bifile i forsvaret. «Don’t Ask, Don’t Tell» ble opphevet 20. september 2011, og siden har åpent homofile og bifile personer fritt kunnet tjenestegjøre i det amerikanske forsvaret.

Innføring og opphevelse

Forskriften ble innført som et kompromiss i 1993 av president Bill Clinton, som hadde lovet å tillate alle borgere uansett seksuell orientering å tjenestegjøre åpent i militæret – et brudd med det gjeldende totalforbudet mot alle som ikke var heteroseksuelle. Selve forskriften ble utarbeidet av blant annet Colin Powell. Den ble undertegnet 30. november 1993 og ble opprettholdt av Clintons etterfølger, George W. Bush. Under presidentvalgkampen i 2008 gikk Demokratenes presidentkandidat Barack Obama inn for å fjerne forskriften helt og la åpent homofile og bifile fritt kunne tjenestegjøre i forsvaret. Obama ble valgt til president, men det første forsøket på å fjerne forskriften ble stanset i Senatet i september 2010 etter en filibuster ledet av republikanske John McCain. Et nytt forslag ble fremmet i desember samme år og vedtatt i Representantenes hus med 250 mot 175 stemmer og i Senatet med 65 stemmer mot 31 stemmer. President Obama undertegnet opphevelsen 22. desember 2010, og den trådte i kraft 20. september 2011.
Den norsk-amerikanske obersten Margarethe Cammermeyer måtte gå på grunn av sin legning, men fikk tilbake stillingen fordi forskriften ennå ikke var trådt i kraft da hun ble dimittert i 1992.
Nanjing saltet and

Nanjing saltet and (kinesisk: 盐水鸭) er en rett av and og er typisk for Nanjing i Kina.  Det er mulig at rettens historie strekker seg så langt tilbake som til 1300-tallet, men den tiltok i popularitet under Qing-dynastiet. Det møre hvite andekjøttet har noe fett men er ikke fettete, og retten er velluktende og ofte litt sprø av konsistens. Den beste tiden å nye retten er om høsten, noe som henger sammen med blomstringstiden for den søte osmanthusblomsten (osmanthus er en populær tilsats til denne anderetten i denne sesongen).

Legenden

Likesom en rekke andre retter fra det kinesiske kjøkken er det knyttet en legende til rettens tilblivelse. Den gang da Zhu Yuanzhang var keiser, kom det til en form for uenighet, og keiseren utstedte da et edikt om at alle hovedstadens (altså Nanjings) haner skulle avlives. Dette løste et støyproblem, men førte start til mangel på kyllinger. Dermed måtte folk gå over til å spise and. De eksperimenterte med anderettene, og en av de mest populære ble saltet and på Nanjing-vis.  
Andre legender vil ha det til at Nanjing var berømt for sine anderetter allerede under Sørdynastienes tid (420~589).
Bly

Historie

Bly har vært kjent for mennesker i over 7 000 år.  Bly er et vanlig grunnstoff i store deler av verden, i tillegg er det relativt lett å utvinne. Bly er også mykt, og derfor lett å bearbeide.  Bly har tidligere blitt brukt i vannrør, dette var særlig vanlig i Romerriket (det engelske ordet for rørlegger - plumber - stammer fra bruken av bly - latinsk: plumbum - til vannrør).  Siden 1980-tallet har man forsøkt å redusere bruken av bly på grunn av de alvorlige helsefarene. Bly brukes derfor ikke lenger i bensin, maling eller i vannrør.

Egenskaper

Bly er et mykt, tungt og giftig metall med en matt, grå farge. Det regnes som tungmetall, og har det høyeste atomnummeret av de stabile grunnstoffene.
Til tross for at bly er et metall er det en dårlig elektrisk leder. Bly oksiderer meget langsomt i tørr luft eller oksygenfritt vann. I fuktig luft dannes et beskyttende sjikt av blyoksid. I oksygenholdig vann løses bly sakte opp. Blys mekaniske styrke kan lett økes ved å legere det med andre metaller, som for eksempel antimon.

Isotoper

Naturlig forekommende bly består av 4 isotoper, hvorav 3 er stabile: ²⁰⁶Pb (24,1%), ²⁰⁷Pb (22,1%) og ²⁰⁸Pb (52,4%), og 1 er ustabil (og dermed radioaktiv): ²⁰⁴Pb (1,4%) med halveringstid 1,4 · 10¹⁷ år. Den lange halveringstiden gjør at ²⁰⁴Pb ofte blir betraktet som stabil. I tillegg finnes 34 kunstig fremstilte ustabile isotoper, hvorav de mest stabile er ²⁰⁵Pb med halveringstid 1,53 · 10⁷ år, ²⁰²Pb med halveringstid 52 500 år, ²¹⁰Pb med halveringstid 22,3 år og ²⁰³Pb med halveringstid 51,873 timer. Alle de resterende isotopene har halveringstider kortere enn 1 døgn, og de fleste kortere enn 1 time.
CAS-nummer: 7439-92-1

Forekomst

Bly forekommer sjelden i ren form naturlig, men finnes i noen mineraler som galenitt (blyglans), cerusitt (blykarbonat), krokoitt (blykromat) og anglesitt (blysulfat). Naturlig forekommende bly er toverdig. 
Den viktigste kommersielle kilden til produksjon av «nytt» bly er blyglans, men gjenvinning sto for 76% av blyforbruket i USA i 2007. Det ble i 2007 produsert 3 550 tonn bly med Kina som den største produsenten (1 320 tonn), fulgt av Australia, USA og Peru. Verdens bly-reserver anslås til 1,5 milliarder tonn.

Helseeffekter

Bly er et giftig metall som kan gi alvorlige nerve- og hjerneskader, siden bly hindrer signaloverføring mellom nervetrådene. Blyforgiftning er også nevnt som en mulig årsak til schizofreni.  Stoffet tas lettere opp av barn enn av voksne.  Bly akkumuleres i beinbygningen, og har svært lang utskillelsestid. 
Blyeddik (også kalt blysukker eller blyacetat) er et giftig stoff med søt smak.  Blyeddik ble faktisk brukt som søtningsstoff i vin hos romerne, og er nevnt som en årsak til at flere av de romerske keiserne hadde demenssymptomer.
Nürnberger Straße (Berlin)

Nürnberger Straße er en gate med boliger og diverse næringsvirksomhet i City West i Vest-Berlin. Den er en direkte sidegate til Tauentzienstraße og var mellom 1913 og 1945 kjent for Tauentzienpalast, en langstrakt bygning i stilarten Neuen Sachlichkeit, som i over et halvt århundre var brennpunktet for Berlins natteliv. 
I den første byplanen for Berlin, Hobrecht-Plan, ble Nürnberger Straße utpekt som Straße Nr. 31 i avsnitt IV. I året 1874 ble den anlagt fra Aktien-Bauverein Tiergarten. Den tidligere Birkenwäldchenstraße gikk med dens nordøstlige avsnitt av 16. mars 1888 sør for den nye gareb. Opprinnelig var det meningen av den skulle hete Kaiserwahl-Straße.
Samtök um kvennalista

Samtök um kvennalista (Kvinnelista) var et islandsk feministparti som deltok i Alltingsvalg fra 1983 til 1998. Partiet var representert med mellom 3 til 6 alltingsrepresentanter i de fire valgene den deltok i. De fleste fra partiet ble med over da partiet fusjonerte med tre andre parti til det nye sosialdemokratiske Samfylkingin. Et mindretall var med på å etablere det mer sosialistiske partiet Vinstri hreyfingin – grænt framboð (Venstrebevegelsen – de grønne).
Asuretelillani

Problemer med kildematerialet

Rekonstruksjonen med hendelsene som skjedde i løpet av Asuretelillanis styre har vist seg å være meget vanskelig. Et kjent problem er det totale fraværet av kilder fra sentrale Assyria som dekker denne tiden, og mangelen på offisielle nedtegnelser av hendelser, som kongelige inskripsjoner. Den viktigste kilden for denne perioden er Nabopolassar-krøniken for denne perioden, men som dessverre er ganske fragmentarisk.

Styre

Asurbanipals død en gang mellom 631 og 627 f.Kr. utløste en alvorlig maktkamp over kontrollen av Assyria mellom flere kandidater som kom til å lede til nedgangen for det nyassyriske rike. Striden kan faktisk ha begynt noen få år tidligere under Asurbanipals tid. Utviklingen av hendelsene, og selv antallet fraksjoner som var involvert er ikke kjent med sikkerhet. Det synes som at ved Asurbanipals død tok allierte horder av skytere, kimmeriere, medere og persere fordel av Assyrias svakhet grunnet indre strid, krysset grensene til det assyriske rike, ødela Ashkelon ved middelhavskysten, og herjet sørover så langt som til Egypt. Nimrud i nordlige Mesopotamia ble brent, men de sterke forsvarsmurene til hovedstaden Nineve beskyttet levningene av den assyriske hæren som søkte tilflukt bak dem. Da angriperne hadde dratt videre til andre regioner ble et nytt palass reist blant ruinene i nabobyen. Men den arkitektoniske fattigdommen og den lille størrelsen viste at Assyrias ressurser var på lavt nivå.

Datering av hans styre

I henhold til Nabonidus' inskripsjoner i byen Harran, styrte Asuretelillani i tre år, men det er en kontrakt fra Nippur som er datert til hans fjerde år. Det synes således at han overlevde Asurbanipal i 627 f.Kr. og styrte fram til 632 f.Kr. Det gir en del problemer med dateringen av hendelser i den assyrisk-babyloniske krig.
Asuretelillani må derfor ha etterfulgt på den assyriske tronen før 627 f.Kr. Det har blitt foreslått at hans styre faktisk overlappet med Asurbanipal, Imidlertid er det mer sannsynlig at Asurbanipal døde før 627 f.Kr. ettersom det er ingen bevis på et samstyre. Det har derfor blitt foreslått at Asurbanipal døde i 631 f.kr. og at Asuretelillani var assyrisk konge fram til 627 f.Kr. Det er fortsatt en del ankepunkter over en del av datoene som er strid med denne konklusjonen, men disse datoene er best støttet av de tilgjengelige bevisene.
Denis Mukwege

Liv og virke

Mukwege var tredje av ni barn av en pinsepastor og hans kone. Han studerte medisin fordi han ønsket å helbrede de syke som hans far ba for. Fra 1983 arbeidet han på et sykehus i fjellene. Etter å ha sett komplikasjonene som kunne ramme fødende kvinner som ikke hadde tilgang til spesialisttjeneste, reiste han til Frankrike i 1984 for å studere obstetrikk og gynekologi og ble ferdig spesialist i 1989. I 2008 hadde han behandlet ca. 21 000 kvinner i løpet av den 12 år lange krigen i Kongo, noen av dem mer enn én gang. Han kan ha opp til ti operasjoner på én dag i arbeidsdager som varer 18 timer og har fortalt at pasienter noen ganger kommer nakne til sykehuset, ofte blødende og med urin og avføring som lekker fra istykkerrevne vaginaer.
Mukwege ble tildelt Nobels fredspris for 2018, sammen med Nadia Murad for deres kamp mot seksualisert vold brukt som våpen i krig og væpnede konflikter.
The Last Curtain

Handling

Bob Fenton, som jobber som etterforsker for et forsikringsselskap, har kommet på sporet av en bande med juveltyver, som skjuler tyvegodset inni doughnuts.