google/wiki40b huggingface dataset:
Kaj Munk

Biografi

Kaj Munk mistet sine biologiske foreldre i 1901 og 1903 og flyttet som 5-åring til sin mors kusine Marie og hennes mann, Peter Munk, som adopterte ham og gav ham Munk-navnet. Han tok realeksamen på den private realskolen i Maribo og ble student i 1917 fra Nykøbing Falsters Katedralskole. Han ble cand. theol. i 1924 fra Københavns Universitet. 
Munk var prest i Vedersø fra 1924 og frem til sin død i 1944. Ved siden av prestegjerningen var han også en ivrig samfunnsdebattant og dramatiker.
Hans mest kjente stykke er Ordet (1925) om miraklet. Stykket ble filmatisert av Carl Th. Dreyer. Ordet er tatt opp i den danske Kulturkanonen.
Politisk sett tok Munk avstand fra parlamentarismen som han betraktet som svak. I stedet beundret han «den sterke mann» og i begynnelsen av 1930-årene omtalte han med beundring Adolf Hitler og Benito Mussolini og de resultater de oppnådde. Med jødeforfølgelsene og Mussolinis invasjon av Etiopia endret han holdning. Han skrev stykket Sejren (1936) mot Mussolini og stykket Han sidder ved Smeltediglen (1938) imot jødeforfølgelsene.
Munk reagerte sterkt i mot Tysklands okkupasjon av Danmark i april 1940 og han var en av de første til å avvise samarbeidspolitikken og stod lenge meget alene med den holdningen. Først etter regjeringens avgang den 29. august 1943 ble Kaj Munk en av de samlende figurer i motstanden mot den tyske okkupasjonsmakten. Hans skuespill Han sidder ved Smeltediglen, Niels Ebbesen og Før Cannæ var direkte angrep på nazismen.
Den 4. januar 1944 ble Munk hentet av fem Gestapo-folk i prestegården i Vedersø. De førte ham til en gård ved Silkeborg, hvor Munk ble skutt. På stedet er det i dag et minnekors.

Skuespill

Kaj Munk skrev adskillige dramaer, blant annet Pilatus (1917, offentliggjort 1937), Ordet (1925), En Idealist (1928), I Brændingen (1929), Cant (1931), De Udvalgte (1933), Sejren (1936), Han sidder ved Smeltediglen (1938), Egelykke (1940), Niels Ebbesen (1942), Før Cannae (1943).
Flere av disse stykkene har blitt oppført på Det kongelige Teater; innenfor inngangen til teatrets Gamle Scene er det en minneplate med Kaj Munks navn anbragt på en fremtredende plass.

Kaj Munk-prisen

I 1945 ble Kaj Munks Mindefond stiftet etter en innsamling til støtte for «nationale, kunstneriske og kirkelige formål». De utdeler blant annet Kaj Munk-prisen. Blant mottakerne av prisen er skuespiller Caspar Koch, dramatiker og instruktør Jakob Christensen, forfatter Bjarne Nielsen Brovst, professor, dr.phil. Bent Jensen, samt dr. phil. Per Stig Møller.

Vedersø prestegård

I oktober 2010 overtok staten v/Kulturministeriet Vedersø prestegård hvor Munk bodde de siste årene av livet.
Pentacoryna

Utseende

En middelsstor (10–12 millimeter), noe hårete, blank, brun oldenborre. Forkroppen er mørkbrun, dekkvingene gulbrune. Forkroppen er litt glissent kledt med lange, gule hår, undersiden er tett hårkledt. Antennene er ni-leddete med en fem-leddet vifte.

Levevis

Larvene lever i jorda, der de eter røtter.

Utbredelse

Arten er kjent fra Argentina (provinsen Catamarca).
Liam Cosgrave

Bakgrunn

Liam Cosgrave var sønn av William Thomas Cosgrave, den første president for eksekutivrådet for Fristaten Irland, og ble født under et av farens fengselsopphold.
Cosgrave var selv meget politisk interessert, men utdannet seg først innen jus, og fikk advokatbevilling i 1943.
Sana'i

Hakim Abul-Majd Majdūd ibn Ādam Sanā'ī Ghaznavi (persisk: حکیم ابوالمجد مجدود ‌بن آدم سنایی غزنوی), vanligvis kjent som bare Sana'i (سنایی), var en persisk sufipoet og predikant som levde i Ghazna, i det som nå er Afghanistan, mellom det 11. og 12. århundre. Han døde omkring år 1131. 
Sana'i var den første store persiskspråklige sufipoeten. Jalal al-din Rumi betraktet Sana'i, sammen med Farid al-din Attar, som sin kanskje fremste inspirasjonskilde. Sana'is fremste verk er Sannhetens hage (Hadiqat al-haqiqah, persisk: حدیقه الحقیقه و شریعه الطریقه). Sana'is lyrikk finnes bevart i hans diwan eller diktsamling som omfatter ca. 30 000 vers.

Liv

Sana'i var hoffpoet hos den ghaznavidiske herskeren Bahram Shah, som regjerte i perioden 1118-1152. Det sies at han kom med Shah Bahram på en av sistnevntes militærekspedisjoner til India. I India møtte han den indiske sufilæreren Lai-khur. Sana'i gjorde imidlertid slutt på sin karriere ved hoffet som sufipoet etter å ha konvertert til sufismen, selv om han ble lovet rikdom og kongens datter til kone dersom han ble værende. Verket er dedikert til Bahram Shah og uttrykker poetens idéer om Gud, kjærlighet, filosofi og fornuft. Verket inneholder 10 000 verspar i ti seksjoner. I nærmere 900 år har Sannhetens hage blitt konsekvent lest og ansett som en klassiker og lærebok innen sufisme, i alle fall i øst. Ifølge Major T. Stephenson: «Sana'is berømmelse har alltid hvilt på hans Hadiqa; den er best kjent og i Østen på langt nær det mest anerkjente av hans verk; det er i kraft av dette verket at han er en del av de store trioene av sufilærere – Sana'i, Attar, Jalaludin Rumi...» Sana'i lærte at begjær og grådighet, emosjonell spenning, stod mellom menneskeheten og guddommelig kunnskap, som var den eneste sanne virkelighet (Haqq). Kjærlighet (Ishq) og en sosial samvittighet er for ham grunnlaget for religion; menneskeheten er sovende og lever i det som er faktisk en øde verden. Sana'is syn på felles religion var at det var bare vane og ritual.
Sanais poesi hadde en enorm innflytelse på persisk litteratur. Han regnes som den første poeten til å ta i bruk verseform som qasidah (ode), gasel (lyrikk) og masnavi (rimvers) for å uttrykke de filosofiske, mystiske og etiske idéene til sufismen.
Rumi utpekte Sana'i og Attar som to av hans viktigste inspirasjonskilder ved å si at «Attar er sjelen og Sana'i dens to øyne, jeg kom etter Sana'i og Attar.»
Sana'is Sannhetens hage var også en modell for Nezamis Makhzan al-Asrar (Hemmeligheters skattkammer).
Aereniphaula bandana

Utseende

Middelsstore, svært lange og tynne, brunlige trebukker. Antennene er tynne og noe lengre enn kroppen. Pronotum er sylindrisk uten tenner på sidene. Dekkvingene er smale og parallellsidige.

Utbredelse

Arten er kjent fra Brasil.
Titi Camara

Som spiller

I sin aktive karriere spilte han for Saint-Étienne, RC Lens, Marseille, Liverpool, West Ham, Al-Ittihad og Al-Sailiya. I Liverpool spilte han med draktnummer 22.

Han har også spilt 38 kamper for det guineanske landslaget og scoret 23 mål.

Som manager

10. juni 2009 ble «Titi» landslagssjef i fotball for sitt hjemland, Guinea. Han debuterte 14. juni 2009 i en vennskapskamp, mot Angola i Lisboa, Portugal i en kamp som endte 0-0.

Neste viktige kamp ble oppgjøret som gjaldt for kvalifisering til både Afrikamesterskapet 2010 og VM i Sør-Afrika. 21. juni  med 2-1 seier over Malawi hjemme i Conakry, begge målene scoret av Pascal Feindouno i 1 omgang.

14. august var det klart for nok en vennskapkamp, denne gangen mot de regjerende Afrikamesterne fra 2006 og 2008, Egypt,

kampen ble både underholdende og målrik og som endte 3–3.

Returkampen borte mot Malawi 2,5 måneder senere (5. september) ble spilt i Blantyre, Malawi hvor det ble tap 1-2 og ved neste kvalifiseringskamp til VM i Sør-Afrika, 11. oktober, var det en ny landslagsjef ved navn Mamadi Souare. Så blant 3 managere på 6 gruppespillskamper i runde 3 av den afrikanske vm-kvalifiseringen og ble det totalt 1 seier og 5 tap. Seieren var det «Titi» som ordnet. Guinea kom verken til VM i Sør-Afrika, eller Afrikamesterskapet i Angola.

Personlig

I slutten av desember 2010 ble han utnevnt til Idrettsminister i Guinea. I begynnelsen av oktober 2012 ble han avløst i posisjonen som Idrettsminister. Camara sa han var fornøyd med det han oppnådde i løpet av sine 21 måneder som minister.
Luxorobelisken

Luxorobelisken i Paris står midt på Place de la Concorde og er et av Paris' historiske monumenter. Den er utført i rosa granitt, veier ca 250 tonn og er 23 meter høy. Den er dekket av hieroglyffer og avsluttes øverst med en gyllen spiss.
Parisobelisken er opprinnelig en av to obelisker som stod utenfor tempelet i Luxor i Egypt og som ble reist av Ramses II ca 1250 f.Kr. Begge obeliskene ble skjenket i 1829 til Frankrike av Muhammed Ali, Egypts pasja og visekonge, men bare en av dem ble transportert til Paris der den ble reist i 1836. Den andre står på sin opprinnelige plass utenfor tempelet. På den sokkel som obelisken ble satt beskrives hvordan obelisken ble gjenoppbygd på Place de la Concorde og teknikken som ble benyttet.
En forgylt pyramidion ble plassert på toppen av den i 1998.
Grong Gruber

A/S Grong Gruber var et privat gruveselskap opprettet i 1912 for 
å utnytte Joma-forekomsten av svovelkis.  Forekomsten  lå i Røyrvik, Nord-Trøndelag fylke, og var en del av det større Grongfeltet.  Man hadde i 1909 oppdaget drivverdige forekomster i Gjersvik, og opprettet under ledelse av ingeniør Johan Støre, kontorer i Namsos og i Gjersvik, samt ny vei fra Namdalen, over Steinfjellet til Gjersvik.  
Den nye selskapet, eid av Elkem med fransk deltakelse, fikk konsesjon i 1913.
Driften ble igangsatt, men kollapset ved utbruddet av den første verdenskrig i 1914.  Endel bygninger, dokument og gjenstander fra denne epoken er tatt vare på av Røyrvik Bygdatun. "Grongloven av 1918" ga Staten enerett, og denne overtok straks eierskapet i 1918
Forekomsten var drivverdig også i Joma, 25 km lenger øst mot grensen til Sverige. 
I 1957 skiftet selskapet navn til A/S Joma Bergverk. 
På 1960-tallet ble tanken om drift i Joma tatt opp, og i 1969 ble det opprettet et 
nytt privat selskap, Grong Gruber A/S, som overtok anlegg og rettigheter.  Ved etableringen var det fire like store eiere: Elkem, 
Årdal og Sunndal Verk, Sydvaranger og Sulitjelma gruber A/S.  
A/S Joma Bergverk ble i den forbindelse avviklet. 
I september 1972 startet den andre viktige epoken, med omtrent 100 ansatte, involvert med utvinning av en 16 tonn kobber- og sink-forekomst av 
svovelkis.  Konsentratet ble fraktet med bil til jernbanen ved Brekkvasselv, eller
til Namsos for utskiping til kjøpere i Norge og Tyskland.
Det finske Outokumpu overtok rundt 1980 og solgte til Norsulfid i 1988.
Man tok en kort periode opp driften i Gjersvika (1992).
All grubedrift opphørte i 1998.
Tilsammen ble det tatt ut 11,3 millioner tonn råmalm.
Aktiviteten skapte alvorlig forurensning av Hudningsvatnet.
I ettertid er det etablert industripark i Joma.
Ved nedleggelsen av gruvedriften i Joma, mistet over 100 personer jobben, og befolkningstallet i Røyrvik kommune falt drastisk på grunn av utflytting av arbeidsledige.
En mann må gjøre det'n må...

Handling

Viggo løslates fra fengsel. Han vandrer omkring i Oslos gater for å oppsøke fortiden. Kameratene i rockebandet Scenebetennelsen har brutt opp. Hva var det som hendte den gangen for åtte år tilbake?
Tale Maria Krohn Engvik

Utmerkelser

I 2017 ble Engvik tildelt Åpenhetsprisen fra Norsk kommunikasjonsforening. Under Vixen Influencer Awards 2017 ble hun tildelt to priser: Årets sterke mening og Årets forbilde. I 2018 ble hun tildelt Tabuprisen fra Rådet for psykisk helse. I 2018 ble hun tildelt utmerkelsen Årets ladejarl av Reitangruppen. Samme år ble hun kåret til Årets helsesøster av Landsgruppen av helsesøstre NSF.
Skyting under Middelhavslekene 2013

Skyting under Middelhavslekene 2013. Skyting var en av flere sporter under de syttende middelhavslekene som ble arrangert i Mersin i Tyrkia i perioden 20. til 30. juni 2013. Det var femtende gangen som skyting var med på programmet under middelhavslekene. Det var tretten øvelser, åtte for menn og fem for kvinner. Italia ble beste nasjon med seks gullmedaljer foran Serbia og Frankrike med to hver.
Australsule

Beskrivelse

Australsulens fjærdrakt er hovedsakelig hvit. Den er svart ytterst på vingene og gul på hodet. Den er 84-94 cm lang og veier ca 2350 gram. Vingespennet er 160-170 cm langt.

Utbredelse

Australsulen hekker på kysten av New Zealand, Victoria og Tasmania. De hekker vanligvis kolonivis på øyer utenfor kysten. 87 % av bestanden finnes på New Zealand.
Abu Ghraib-fengslet

Abu Ghraib-fengslet er et fengsel i Abu Ghraib, en irakisk by 32 km vest for Bagdad. Det ble kjent internasjonalt som et sted der Saddam Hussein torturerte og henrettet motstandere, og senere som åstedet for tortur og mishandling av fanger, utført av soldater og fangevoktere under USAs kommando. 28. april 2004 ble det kjent gjennom offentliggjøringen av bilder og film at amerikanske soldater torturerte flere irakiske fanger som ble holdt der.

Abu Ghraib under Saddam Hussein

Under Saddam-regimet var fengselet understilt Den alminnelige Sikkerhetstjeneste (al-Amn al-Amm) og var åsted for tortur og henrettelser av tusener av politiske fanger. Anslag vedrørende året 1984 alene går ut på at inntil 4000 ble henrettet der det året. Amnesty International hevdet om 1990-årene at det da hadde funnet sted mange massehenrettelser der, med som regel hundrevis av drepte hver gang. Etter Saddams fall ble det i omgivelsene rundt fengselet funnet flere massegraver.
I 2001 var det anslagsvis 15 000 fanger der, deriblant irakiske kurdere, sjiitter, og irakere av persisk avstamning. Noen hadde vært der siden 1980. Mange av fangene var verken anklaget eller dømt for noe. Noen ble holdt på enecelle i åresvis. Ubekreftede meldinger vil at noen fanger ble gjort til prøvekaniner for den irakiske utprøving av biologiske og kjemiske våpen.
Våren 2002 begynte en utbygging av komplekset; seks nye celleblokker skulle komme i tillegg. Sent 2002 ble imidlertid fengselet rømt; de fleste fanger ble gitt amnesti, og nesten alle dokumenter der ble ødelagt av de irakiske fengselsmyndigheter. Etterpå ble det forlatte anlegget plyndret, og deler av det ble satt i brann.

Amerikansk bruk av fengselet

I 2003 overtok US Army fengselet. En del av fengselet var fremdeles intakt, de ødelagte delene ble gradvis om- og gjenoppbygd. På grunn av sin nærhet til Bagdad ble fengselet av amerikanernes viktigste i Irak.
Våren 2004 anordnet den amerikanske militærledelse nok en utvidelse av fengselet, ettersom det var blitt overfylt. Endel av anlegget ble dessuten forlegning for den irakiske hær.
I mai 2004 ble det kjent i den internasjonale offentlighet ved rapporter og fotografier at amerikansk militært og etteretningspersonell hadde torturert fanger i Abu Ghraib. Stadig flere detaljer ble kjente, og utløste sterke reaksjoner, ikke bare i USA og i internasjonalt, men særlig i den arabiske verden.

Straffeforfølgelse

I etterkant av skandalen, ble flere amerikanske soldater brakt inn for krigsrett og dømt. I tillegg til sterkt varierende fengselsstraffer, ble de aller fleste gitt avskjed i vanære fra de amerikanske styrkene.
Den lengste straffen ble gitt til Specialist Charles Graner 15. januar 2005. Graner ble kjent skyldig i overgrep, planlegging av overgrep, angrep, hindre etterforsking, samt hindre overgrep mot fanger. Den mest kjente av de som ble straffet er Lynndie England. Hun ble 27. september 2005 dømt til tre til ti års fengsel for ulike tiltaler. England fikk i oktober 2004 en sønn, som Graner skal være far til.
1. mars 2008 offentliggjorde psykologen Philip Zimbardo nye bilder fra overgrepene og torturen i fengselet.
Norsk institutt for styremedlemmer

Historie

Norsk Institutt for Styremedlemmer ble stiftet 24. mars 2009 av Grace Skaugen, Turid E. Solvang, Svein Rennemo, Harald Norvik og Olaug Svarva. 
Selskapene Equinor, Telenor, Norsk Hydro, Statkraft, DNB, Orkla, Veidekke, Storebrand, Entra og Schibsted er Founding Members av foreningen.

Medlemmer

Foreningen tilbyr bedriftsmedlemskap og personlig medlemskap til styremedlemmer og medlemmer av nominasjonskomiteer i børsnoterte, privateide og statseide selskaper med forretningsmessig mål. Styremedlemmer i private selskaper kan tegne assosiert medlemskap. Foreningen har ca. 600 medlemmer, hvorav ca. 40 % kvinner og 60 % menn.

Internasjonalt samarbeid

Foreningen er Norges representant i European Confederation of Directors Associations (ecoDA), som arbeider for å fremme god eierstyring i europeiske selskaper. ecoDA samler 12 nasjonale styreinstitutter som representerer 60 000 styremedlemmer. Turid E. Solvang er styremedlem i ecoDA.
Foreningen har også bidratt til å starte European Women on Boards (EWOB), et initiativ som skal bidra til at flere godt kvalifiserte kvinner blir styremedlemmer. EWOB ble etablert i 2013 med hovedkontor i Brussel.

Foreningens arbeid

En av foreningens viktigste oppgaver er å bidra til beste praksis styrearbeid. Foreningen gjennomfører årlig en kartlegging av styrehonorarer i norske børsnoterte og statseide selskaper. 
Gjennom arrangementer, spørreundersøkelser mm. bidrar Norsk Institutt for Styremedlemmer også til å sette styrefaglige temaer på samfunnsagendaen. En viktig sak gjennom foreningens fem første år har vært å styrke kompetanse og mangfold i norske styrer.
Møtene og konferansene foreningen arrangerer gir medlemmene arenaer for å diskutere styrefaglige temaer, utveksle erfaringer og bygge kompetanse- og kontaktnettverk.
Campbelløyene

Geografi

Campbelløyene ligger ca. 700 km sør for Sørøya, og 270 km sørøst for Aucklandøya.
Øyene dekker om lag 113 km², og Campbelløya (Campbell Island) er den desidert største. Den er omgitt av en del småøyer og skjær, bl.a. Dent Island, Folly Island, Isle de Jeanette Marie og Jacquemart Island. Et lite navnløst skjær 50 meter sør for Jacquemart Island er New Zealands sørligste punkt, hvis man ser bort fra New Zealands krav i Antarktis.
Campbelløya er bratt og kupert, og hever seg 569 moh. på Mount Honey. Øyas kyst er dominert av høye klipper. Det fins tre naturlige havner på østsiden av øya. Campbelløya er de eroderte restene av en stor skjoldvulkan.

Klima

Øyene har et kaldt, vått og vindfullt klima. Det er bare 650 timer i året med skyfri himmel, og en periode av året er det bare 1 time solskinn i løpet av 215 dager. Det regner gjennomsnittlig 325 dager i året, og vinden blåser over 27 sekundmeter minst 100 av årets dager. Gjennomsnittlig årstemperatur er 6°C, og sjelden over 12°C.

Flora og fauna

På øyene hekker seks arter av albatross, bl.a. svartbrynalbatross, gråhodealbatross, gråalbatross og en liten populasjon av Gibson's wandering albatross. Flere truede, endemiske fuglearter holder også til på øyene.
Campbellanden ble gjeninnført på øyene i 2004 etter mange års fravær. Tidligere ble disse fuglene alvorlig truet av rotter som var blitt innført på øyene, og det var først da rottene ble fjernet at endene kunne føres tilbake.
Andre fremmede arter som er blitt fjernet fra øyene er storfe og katter.
Øyene har et rikt planteliv, rundt 128 arter karplanter. Av dem er flere endemiske. Rundt 50 arter av fremmede planter er blitt innført på øya.

Historie

Campbelløyene ble oppdaget i januar 1810 av kaptein Frederick Hasselburgh med fartøyet Perseverance. Hasselburg kalte øyene opp etter sin arbeidsgiver Robert Campbell & Co. i Sydney.
Selfangst ble den første industrien på øya. Så snart selene var utryddet, ble fokuset satt på hvalfangst. På et tidspunkt var det to hvalfangststasjoner på øya.
Kvegdriften startet i 1895, men ble etterhvert ulønnsom, så den ble lagt ned i 1931. Noe kveg og sauer var det likevel på øya helt frem til 1987. I 1954 ble øyene proklamert som naturreservat. I 1998 ble Campbell Islands og resten av New Zealands subantarktiske øygrupper en del av UNESCO verdensarven. The Campbell Island/Moutere Ihupuku Marine Reserve ble opprettet i 2014.
Araotes

Utseende

Ganske små (vingespenn ca. 25 millimeter) stjertvinger med en tynn stjert på bakvingen. Hannens overside er skinnende blå med svarte ytterkanter, hunnen er brun med hvite bakkanter på bakvingene eller en hvit flekk på forvingen. Undersiden er hvit, forvingene er brunlige ved roten og i den ytre delen. De har noen brune og svarte flekker, og bakvingens ytterkant er gulaktig.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sørøst-Asia, fra Sikkim og Assam i vest til Borneo og Java i øst.
Stanisław Wyspiański

Stanisław Mateusz Ignacy Wyspiański (født 15. januar 1869 i Kraków, død 28. november 1907 i Kraków) var en polsk dramatiker, dikter, maler og arkitekt – en av de mest enestående og mangesidige kunstnere på sin tid i Europa. Han kombinerte suksessfullt trender fra modernismen med temaer fra polsk folketradisjon og romantiske historie.
Grimsbekken (Kristiansand)

Grimsbekken er en bekk og et bekkefar i bydelen Grim i Kristiansand. Bekken har i dag åpent løp på strekningen fra demningen mot Møllevann ved Christianssands Møller, krysser under Setesdalsveien, Sørlandsbanen ved Egelunden, Ravnedalsveien og videre ned til Grimsmyra hvor den krysser under Setesdalsveien nok en gang. Den er lagt i rør, mens den tidligere gikk åpent gjennom Bryggerihaven til utløpet mellom Hampa og badeplassen Sandvika.
I forbindelse med byggingen av Setesdalsbanen i 1895 ble det bygd to broer på henholdsvis 5,7 og 9,2 meter over bekken som den gangen ble kalt Natmansbekken.
Bekkefaret har et samlet areal på 34 dekar og er klassifisert som et viktig bekkedrag av Direktoratet for naturforvaltning.
Bytte

Bytte er et begrep som har flere definisjoner og kan brukes i mange sammenhenger. Det kan være noe to likeverdige individer bytter med hverandre, eller noe en eller flere røver eller tar med makt eller list.

Zoologi

Et bytte (av norr býti via lt. büte) er i zoologisk forstand en organisme som blir jaktet på av en annen organisme, som oftest for å bli drept og fortært (spist) som mat. Organismene blir i så måte først et bytte (et mål for jakten) i det øyeblikk de blir jaktet på av andre. Typiske dyr som jaktes av andre kalles gjerne byttedyr. I så måte kan for eksempel elg (Alces alces) kalles et typisk byttedyr for ulv (Canis lupus), mens lemen (Lemmus lemmus) er et typisk byttedyr for eksempelvis fjellrev (Vulpes lagopus) og snøugle (Bubo scandiacus) med flere.
Byttedyrene står i så måte under predatorene i næringskjeden.

Sosiologi

Et bytte (av norr býta via lt. büten) er i sosialantropologien ei sosial samhandling, der ulike aktører bytter et gode mot et annet gode. Et bytte kan være økonomisk, slik økonomiske aktører bytter penger mot varer eller tjenester på et marked, eller et bytte kan være symbolsk, slik to mennesker utveksler gaver. En kan også se på kommunikasjon som en form for bytte, slik mange såkalte bytteteoretikere gjør; mest kjent er kanskje de nordamerikanske bytteteoretikerne George Homans og Peter Blau.
Bytter finner sted i byttesfærer, og i moderne samfunn foregår økonomiske bytter gjerne på markeder, der en ikke bytter varer mot varer, men varer mot penger. Et kjennetegn ved moderne markedsøkonomier er at byttesfærene blir utvida, slik at stadig flere ting kan byttes mot penger. Men av og til blir også byttesfærene innskrenka. Vi har for eksempel i Norge i de siste åra hatt diskusjoner om en ikke lenger lovlig skal kunne bytte til seg seksuelle tjenester mot penger.