google/wiki40b huggingface dataset:
Lazzaroni

Historie

Lazzaroni familien, ledet av Carlo Lazzaroni, flyttet fra Valtellina til Saronno i begynnelsen av 1800 tallet og begynte med  produksjon av den berømte  "Amaretti di Saronno". Forretningen fortsatte med Carlos nevøer, brødrene  Paolo og Davide. De flyttet til Monza på midten av 1800-tallet. Palo startet med produksjon av sennep og likør. Den andre, Davide, fortsatte med å lave Amaretti, han henla forretningen til Saronno. Luigi Lazzaroni (sønn av Davide) sluttet seg ttil og i 1888 grunnla de  D. Lazzaroni & C..
I årene som fulgte kunne selskapet nyte stor suksess, produserte 350 ulike typer kjeks og eksporterte sine produkter verden  over, takket være selskapets  logo, et Dampskip. Det var i denne perioden at kjeks som  Oswego, Nutritivo, Croccale og Germovita fikk sin debut i markedet.
Styrken i Lazzaronis varer ble lagt merke til av det amerianske multinasjonale selskapet Campbells som kjøpte firmaet fra-Lazzaroni-familien i 1984 for å føre en ambisiøs  Internasjonaliserings strategi. Likevel, Campbells planer var mislykket og i1991 klarte det italienske firma Citterio, kjent produsent av skinke, salami og fersk pasta, å flytte selskapets eierskap tilbake til Italia.
I 2008 ble ble selskapet overtatt av Ragosta Group, hvis mål var å fornye Lazzaronis merkevarer etter en sterk restrukturering.

Produkter

Lazzaronis produktsekter omfatter, foruten tradisjonelle bakeriprodukter og de "originale Amaretti di Saronno" (selges i typisk dekorerte bokser), også et vidt spekter av frokostkjeks og kaker  ("frollini"), panettoner og et assortert utvalg av panettoner. Under helligdagsperioder selger Lazzaroni også den traditsjonelle panettone fra Milano og Colomba Pasquale. I 2010 introduserte selsapet en serie med gluten-fri produkter.

kulturell referanse

I novellen  La caccia al tesoro av Andrea Camilleri, som ble publisert i  2010, mottar inspektør  Montalbano en anonym pakke som inneholder en Lazzaroni litografert blikkboks med ordene "Fornitori della Real Casa" (bokstavelig "Leverandør til  Slottet" påtrykt) en liten, tidligere fabrikant som ble offisiell leverandør til Huset Savoi.
Alltid i 2010 ble noen røde blikkbokser fra Amaretti di Saronno vist i en scene av Fantasyfilmen.Harry Potter og dødstalismanene – del 1.
Nordisk mesterskap i grovkalibret rifleskyting 2015

2015-utgaven av nordisk mesterskap i grovkalibret rifleskyting ble arrangert på Rygge Militære Flystasjon i Østfold. Fra 3 til 5 september.
Blidensol

Blidensol var en herskapseiendom på strandsida i Stavanger. Eiendommen dekket området mellom Øvre Strandgate og Løkkeveien i øst og vest, og fra Andasmauet til Rosenberggata i sør og nord.
Blidensol var fram til 1607 en del av Eiganes, som ble gitt av kong Kristian IV til Stavanger by. Byen har så leid ut tomter på Eiganes i første omgang opp til Løkkeveien, mot en årlig avgift til byens kasse. Avgiften ble kalt grunnleie, og var en slags festeavgift.
Blidensol er første gang omtalt i Ulrik Fredrik Aagaards kart over Stavanger fra 1726. Den neste skriftlige kilden er fra 1737.
Den første kjente eieren er Laurits Andersen Smith (født 1680 og død i 1758) i 1741. Kilden tyder på at han har kjøpt opp flere mindre tomter og slått dem sammen til en stor eiendom. I 1777 eide sønnen Anders Lauritsen Smith eiendommen, men han bodde selv på torget. I 1787 skjøtet Lorens Ankermann Smith Blidensol til søsteren Johanna Margrete Smith, som hadde eiendommen til 1822. Michael Smith solgte eiendommen ut av Smith-familiens eie i 1825 – til Mikael Svendsen og Ole Seglem. Siden er det mange andre eid huset, og eiendommen er blitt delt opp i mange mindre tomter.
Bygningen Villa Blidensol kan føres tilbake til branntakstprotokollen i 1777, men er ikke omtalt i en tilsvarende branntakstprotokoll fra 1767. Noen mener at deler av huset er vesentlig eldre, men vi vet ikke om bygningsdelene har blitt flyttet hit eller bygd der opprinnelig.
Gata Blidensolstredet har sitt navn fra eiendommen.
Montmartre

Montmartre er en bydel i den nordlige delen av Paris, i 18. arrondissement. Montmartre er området rundt høyden Montmartre, som med sine 130 meter er den høyeste i Paris.

Tidlig historie

Navnet er ikke sikkert forklart, det kan komme av lat. Mons martyrum – «martyrfjellet» – eller av Mons Mercurii eller Mons Martis, oppkalt etter henholdsvis Merkur og Mars. Martyrene blir i så fall Frankrikes skytshelgen Dionysius av Paris, presten Rustique og erkediakonen Eleuthere som ble tatt til fange der omkring år 272 e. Kr. Ignatius Loyola og syv andre var forøvrig på Montmartre da de avla eden som førte til stiftelsen av jesuitterordenen.
En tid sto et nonnekloster på toppen av høyden. Klosteret drev vingårder. Fortsatt finnes en vingård på Montmartre som produserer noen hundre flasker vin årlig – den eneste i sentrale Paris. Siden stedet lå høyt, ble det også bygd vindmøller der. Området forble derfor lenge ganske landlig.
Under den franske revolusjonen ble Montmartre omdøpt til Montmarat til ære for den snikmyrdede revolusjonære Marat, men navnet ble snart ført tilbake til det gamle.

Det nittende århundre

Da Napoleon 3. og hans byplanlegger Baron Haussmann planla å gjøre Paris til den vakreste by i Europa var det første skritt å overgi store stykker land til Haussmanns venner og støtter. Dette innebar at ganske mange mennesker ble forskjøvet ut av det sentrale Paris, og mange flyttet til Clichy, La Vilette og Montmartre, hvor der var oversikt over hele byen.
Siden Montmartre lå utenfor bygrensen, og nonnene laget vin, ble området raskt fylt opp med skjenkesteder. Konkurransen gjorde at underholdningstilbudene etterhvert ble svært avanserte, og besteborgerne fra sentrum dro dit for å la seg underholde.
I de populære cabaretene Moulin Rouge og Le Chat Noir underholdt artister, sangere og gjøglere. Ballettopptrinnene ble ofte svært «vovede», mens mere seriøse artister som Yvette Guilbert, Marcelle Lender, Aristide Bruant, La Goulue, Georges Guibourg, Mistinguette, Fréhel, Jane Avril, Damia og andre bidro til å holde nivået oppe.
Place du Tertre er også et kjent kunstnersted på Montmartre.
Engebret Café

Engebret Café er en restaurant på Bankplassen 1 i Oslo. Restauranten har fått navnet etter sin grunnlegger Engebret Christoffersen, som startet restauranten i 1857.
Restauranten lå først i Rådhusgata 11, men har holdt til på Bankplassen siden 1863. Engebret Café har i løpet av den tiden den har eksistert, gjennomgått svært få endringer. I 1921 var den utsatt for brann, men allerede året etter åpnet den igjen med sitt gamle utseende. Selve bygningen er fra rundt 1760.
Zalman Shazar

Bakgrunn

Shazar ble født som Shneor Zalman Robashov (han tok senere navnet Shazar etter initialene fra sitt fødenavn) i en hasidisk familie i Chabad-Lubavitch-bevegelsen i Mir i nærheten av Minsk. I 1892 flyttet han med familien sin til Stolvetzy, hvor han fikk en tradisjonell jødisk utdanning.

Aktivisme, immigrasjon til Palestinamandatet

I tenårene ble han involvert i Poale Sion-bevegelsen, og han flyttet i 1907 til Vilna for å arbeide med bevegelsens utgivelser sammen Dov bar Boroshov.
Shazar besøkte landet som skulle bli Israel for første gang i 1911, deretter en gang i 1920 som en del av Poale Sion-delegasjonen, og immigrerte til Palestinamandatet i 1924.

Politisk virke i Palestinamandatet og Israel

Han ble tidlig medlem av Histadrut-sekretariatet. Shazar fungerte som redaktør i den israelske avisen Davar fra 1944 til 1949. Han var dessuten forfatter av dikt, essays, selvbiografiske romaner, biografier og vitenskapelige tekster. Hans vitenskapelige hovedverk var Bibelkritikkens historie, sammen med M. Soloweitschik. 
I 1947 var han med i Jewish Agencys delegasjon og sentral i forhandlingene i FN om Irsraels eksistensialrett, og slik viktig i prosessen frem til IUsraels uavhengighetserklæring. I 1951 ble han medlem av – og senere leder for – Jewish Agency for Israel.
Han ble valgt inn på det første Knesset i 1949 som medlem av Mapai og ble utdanningsminister i David Ben-Gurions første regjering (1949–1951). Han var ikke medlem av Ben-Gurions andre regjering, men beholdt plassen i Knesset i valgene i 1951 og 1955. I 1956 trakk han seg fra Knesset.

President

Han var valgt som president av Knesset i 1963, og gjenvalgt i 1968. I 1973 ble han etterfulgt av Efraim Katzir.
Hans portrett er trykket på NIS200-sedlene.
Terry (figur)

Terry (fransk: Milou – oppkalt efter Hergés barndomskjæreste) er navnet på tittelpersonens hund i Herges tegneserie Tintin. Det er en hvit terrier, som trofast følger med Tintin på alle hans eventyr. For eksempel er hunden med på måneekspedisjonen i Månen tur-retur. I den anledning må det lages en spesiell romdrakt slik at den kan være med.
Terry forstår alt som eieren sier. Av og til kommenterer den handlingen på forskjellig vis. Den gjør normalt sin plikt, men en gang imellom splittes den mellom plikten og fornøyelsen, noe som illustreres ved en engel- og en djevelutgave av hunden. Terry er ikke så begeistret for eventyrene som Tintin kaster seg ut i. Terry vil helst ha fred og ro.
Sykling under de britiske samveldeleker 1974

Sykling under de britiske samveldeleker  1974.  Sykling var en av flere sporter under British Commonwealth Games som ble arrangert i Christchurch på New Zealand i perioden 24. januar til 2. februar 1974.  Det var de tiende lekene i det som kom til å bli Samveldelekene (Commonwealth Games) fra 1978. I lekene i 1974 ble det konkurrert i sju øvelser, seks i bane- og en i landeveissykling, kun for menn. England ble beste nasjon med fire gullmedaljer foran Australia med tre.
Nullpluss

Nullpluss er en roman fra 1986 av den norske forfatteren Gert Nygårdshaug.

Sammendrag

Romanen handler om laserforskeren Tremor Harding fra den lille byen Lagendonk. Harding føler han har sugd til seg alt livet har å by på av opplevelser, kunnskap og erfaringer, og han mener han derfor ikke har noe å tape på å gjennomføre et til syvende og sist dødelig eksperiment - han skal spise opp seg selv.
Tremor Harding installerer seg i en bunker i sentrum av Lagendonk og benytter seg av sin kunnskap om lasere til å partere og fortære seg selv – bit for bit.
Øystein Gullvåg Holter

Karriere

Han er utdannet mag.art. i sosiologi, med sosialøkonomi og sosialantropologi i fagkretsen. I 1997 ble han dr. philos. ved Universitetet i Oslo. Han var ansatt som forsker ved Arbeidsforskningsinstituttet (AFI) fra 1980 til 2006. I 1999 ble han bedømt som professorkompetent ved AFI (vurderingskomitéen bestod av R.W. Connell, Jorun Solheim og Dag Østerberg). Høsten 2006 tiltrådte Holter stillingen som forskningsleder ved Nordisk institutt for kunnskap om kjønn. Han fratrådte denne stillingen i forbindelse med at han i 2008 ble ansatt som professor ved Universitetet i Oslo.
Holters forskning har i hovedsak fokusert på arbeidsliv og familie, kjønns- og likestillingsforskning, økonomisk teori og historisk sosiologi. Han har en lang og mangesidig erfaring med samarbeid med likestillingspolitikere og -administratorer, både i Norge og resten av Norden. Han har skrevet utredninger og rapporter for beslutningstagere og myndigheter og har samarbeidet bl.a. med arbeidslivsorganisasjoner og næringslivet.

Bakgrunn

Øystein Gullvåg Holter er sønn av professor i filosofi Ingemund Gullvåg og professor i psykologi Harriet Hinsch (gift Bog, senere Gullvåg og til slutt Holter). Han har etternavnet Holter fra morens tredje ektemann (fra 1957), psykolog Peter Andreas Holter.

Bibliografi

Ved siden av dr. philos-avhandlingen Gender, Patriarchy and Capitalism – A Social Forms Analysis (1997) har han blant annet skrevet bøkene Can Men Do It? Men and Gender Equality – The Nordic Experience (2003), Menns livssammenheng (medforfatter 1993), Arbeid og familie – en studie av teknologkulturen (1990), og Work Changes Gender (medforfatter, 2005). Han har også publisert artikler om blant annet kjønn og vold (A Theory of Gendercide, 2004) og teoriutvikling (Social Theories for Researching Men and Masculinities: Direct Gender Hierarchy and Structural Inequality, 2003).
Clemora

Utseende

En middelsstor (14-17 millimeter), kort og bred oldenborre, gulaktig eller rødaktig brun. Oversiden er sterkt hvelvet. 
Dekkvingene har rader av grove punktgroper.

Levevis

Larvene kan gjøre noe skade på sukkerrør, særlig på Mauritius der den ikke hadde noen naturlige fiender da den ble innført. Man har senere klart å begrense skadevirkningene ved biologisk bekjemping.

Utbredelse

Arten stammer opprinnelig fra Antillene (Barbados, Trinidad) men har blitt innført til Mauritius ved et uhell og spedt seg der.
Moderne femkamp under Sentralamerikanske og karibiske leker 2014

Moderne femkamp under Sentralamerikanske og karibiske leker 2014. Moderne femkamp var en av flere sporter i de tjueandre sentralamerikanske og karibiske leker som ble arrangert i Veracruz i Mexico i perioden 14. til 30. 2014. Det var fjerde gangen som moderne femkamp var med i de sentralamerikanske og karibiske leker. Det var fem øvelser, individuelle- og lagkonkurranser for både kvinner og menn og en mixed-lagkonkurranse.
EM i curling 1990

Curling-EM 1990 ble arrangert 4. desember – 8. desember 1990 i Kristins Hall på Lillehammer i Norge.
Det deltok 14 lag for herrer og 13 lag for kvinner.
Amfi Flekkefjord

Amfi Flekkefjord er et kjøpesenter i sentrum av Flekkefjord. Kjøpesenteret har 17 butikker og et areal på omkring 6 000 m². I 2015 ble det omsatt for 233 millioner. Amfi Eiendom står for forvaltning og drift for Amfi Flekkefjord for andre eiere.
Jordbruksavtalen

Jordbruksavtalen er en avtale som inngås hvert år mellom staten og to bondeorganisasjoner, Norges Bondelag og Norsk Bonde- og Småbrukarlag, om rammevilkårene for det norske landbruket. De to bondeorganisasjonene opptrer på vegne av alle norske bønder, og alle bønder får ta del i ordningene som blir avtalt.
Avtalen fastsetter maksimalpriser for jordbruksvarer, andre økonomiske størrelser som påvirker jordbrukernes mulighet til å skaffe seg næringsinntekter, samt tilskudd til velferdstiltak slik som avløserordningen.
Forhandlingene om jordbruksavtalen kalles gjerne «jordbruksoppgjøret» og er regulert gjennom Hovedavtalen for jordbruket. Den første hovedavtalen ble inngått i 1950, med et tillegg tilført i 1984. I 1992 ble det så fremforhandlet en ny hovedavtale. Varigheten av jordbruksavtalen følger i prinsippet de store, toårige tariffavtalene ellers i det norske arbeidslivet. Hovedavtalen for jordbruket har bestemmelser om justeringsforhandlinger i avtaleperioden, og det blir derfor i praksis ført fullstendige forhandlinger hvert år.
Tyssedal Boligbyggelag

Tyssedal Boligbyggelag er et boligbyggelag i Tyssedal i Hordaland og ble etablert 7. mai 1984.
Boligbyggelaget har 175 medlemmer og forvalter 159 boliger i 4 borettslag, sameier og andre selskap.
Tyssedal Boligbyggelag er en del av Norske Boligbyggelags Landsforbund (NBBL).
MS «Alta»

Historie

I 1946 kontraherte Finnmark Fylkesrederi og Ruteselskap to skip fra Trosvik mekaniske verksted i Brevik. Det første var MS «Sørøy» som ble overlevert 1. september 1949. Søsterskipet MS «Alta» ble levert i juli 1950. Skipene skulle gå i rutetrafikk mellom Hammerfest og Mosjøen, som på det tidspunktet var Nordlandsbanens nordligste stasjon. I tillegg skulle skipene brukes i ruter mellom Hammerfest og øst-Finnmark.
Hurtigruterederiene hadde i 1949 akutt skipsmangel, siden nybyggingen av hurtigruteskip tok lengre tid enn planlagt. De fleste skipene i hurtigrutetrafikk var nedslitte etter krigsårene, og ny klassifisering for å beholde passasjersertifikatene ville bli kostbart, særlig med tanke på den korte tiden som gjensto før utskiftning. De nye skipene Finnmark Fylkesrederi og Ruteselskap hadde under bygging, var et bedre alternativ. Allerede i oktober 1950 – 3 måneder etter overleveringen – ble MS «Alta» utleid til Det Nordenfjeldske Dampskibsselskab (NFDS) i Trondheim som erstatning for rederiets hurtigruteskip DS «Kong Harald». I februar 1952 ble MS «Alta» returnert til FFR, og ble satt inn igjen i ruten Hammerfest – Mosjøen. I sommermånedene 1952 gikk skipet i ruten Hammerfest – Nordkapp – Honningsvåg. I oktober 1953 leide Det Bergenske Dampskibsselskab (BDS) MS «Alta» som erstatning for hurtigruteskipet DS «Nordstjernen» som var på verksted. I 1954 var leieavtalen over, og MS «Alta» returnerte til ruten Hammerfest – Mosjøen, og i lokalrute til Hamnbukt i Porsanger. I 1958 ble skipet leid av Vesteraalens Dampskibsselskab (VDS) på Stokmarknes som erstatning mens hurtigruteskipet DS «Lofoten» var på verksted.
I 1962 var byggingen av Nordlandsbanen fram til Bodø fullført, og MS «Alta»s rute mellom Hammerfest og Mosjøen ble endret til Hammerfest – Bodø. Etterkrigstidens gjenoppbygging av Nord-Norge var nå kommet langt, og nye veier og flyplasser gjorde at FFR mistet statssubsidiene til kystrutene. Uten statsstøtte var det ikke økonomisk grunnlag for å holde MS «Alta» i trafikk, og i 1967 ble skipet solgt til rederiet Maritime Co-operative Shipping Ass i Suva, Fiji for 800 000 kroner. Etter ombygging og installering av klimaanlegg ved Kaarbøs mekaniske verksted i Harstad, ble hun omdøpt «Tui Lau» og satt inn i trafikk mellom Fiji-øyene. 25. oktober 1968 grunnstøtte «Tui Lau» på et rev 120 nautiske mil sørvest av Suva og sank.

Skipet

MS «Alta» var bygd som et kombinert laste- og passasjerskip for kysttrafikk. Skipets tonnasje var 685 bruttoregistertonn, 349 nettoregistertonn, og lasteevnen var 588 dødvekttonn. Hovedmaskinen var en femsylindret Atlas Polar dieselmotor med oppgitt ytelse 690 bhk ved 260 o/min. Propellen hadde vribare blad, og maskinen ble fjernstyrt fra broen. MS «Alta» var sertifisert for 175 passasjerer, og hadde 58 køyeplasser. 1. plass (1. klasse) var plassert midtskips og hadde 30 køyeplasser, mens 2. plass lå akter og hadde 28 køyeplasser.
Kongedømmet Kypros

Kongedømmet Kypros var en korsfarerstat på Kypros som ble grunnlagt av Rikard Løvehjerte i 1193, og ble et selvstendig kongedømme under huset Lusignan. Den 14. mars 1489 ble øyen solgt til Venezia.
Kypros hadde sedan 300-tallet inngått i Det bysantinske riket, da en gresk prins, Komnenos I, som var stattholder, gjorde øyen uavhengig. Hans etterkommere styrte øya relativt uavhengig inntil Rikard Løvehjerte under det tredje korstoget (1191) erobret den og solgte den for 25 000 mark sølv til tempelridderne. De ga imidlertid snart øyen tilbake til den engelske kongen. Han ga deretter (1193) Kypros til ekskonge Jerusalem Guido fra Lusignan, hvis avstavning på den mannssiden døde ut i 1267. En slekting til den siste av huset Lusignan, Hugo III av Kypros, av det antiokske fyrstehuset, ble da konge og kalte seg Hugo av Lusignan. Derfor bruker man å regne ham og hans etterkommere til denne ætten.
Flere av disse fyrstene var betydningsfulle menn, og øyen hadde på deres tid en glansperiode som allikevel sluttet allerede før ætten døde ut. Den siste kongens enke, venetianske Caterina Cornaro, hustru til Jakob II av Kypros (Jakob bastarden), overlot øyen til Republikken Venezia som 1489 tok den i besittelse og beholdt den som koloni til 1571.
Henry Diesen

Bakgrunn

Han ble født i Trondhjem som sønn av telegrafbestyrer Edward Diesen (1852–1909) og Johanne Christophine Stenersen (1855–1936). Han var fetter av Emil Diesen og Andreas Melchior Seip Diesen. Ernst Diesen, sønn av Andreas, er en annen slektning.

Karriere som marineoffiser og i det sivile

Henry Diesen var marineoffiser fra 1903. Han ble uteksaminert fra Sjøkrigsskolen i 1905 og ble forfremmet til premierløytnant i 1906. 
Han arbeidet i handelsflåten fra 1906 til 1908 samt 1909 til 1911. Fra 1912 til 1913 studerte han ved Technische Universität Berlin. 
Han tjenestegjorde i den nøytrale norske marinen under første verdenskrig, og ble forfremmet til kaptein i 1917. Hans siste tjenestegjøring om bord på et skip var som nestkommanderende på panserskipet «Tordenskjold» i 1929.
Diesen bodde i Borre nær Karljohansvern. Her var han redaktør for Hortens Avis fra 1919 til 1920 og var medlem av Borre kommunestyre fra 1920 til 1923. Fra november 1907 var han gift med Caroline Elisabeth Fretheim (1886–1968).
Fra 1930 til 1936 var Diesen nestkommanderende ved Marinens Mineskole. Han ble forfremmet til kommandør i 1936. I 1937 ble han utnevnt til sjef for 3. Marineforsvarsdistrikt (Nord-Norge).

Kommanderende admiral

I 1938 ble han kommanderende admiral i Norge. Han ble også forfremmet til kontreadmiral.
Den 9. april 1940 ble Norge invadert av Nazi-Tyskland. Etter at kampene i Sør-Norge var over kom Diesen til Nord-Norge via Scapa Flow. Diesen stilte seg ved ankomsten til Nord-Norge under kommanderende general Otto Ruges kommando. Diesen forlot Norge om bord på «Fridtjof Nansen» den 8. juni 1940. Om bord på fartøyet var også utenriksminister Halvdan Koht og mellom andre, Diesens datter Unni. Fartøyet ankom Tórshavn på Færøyene den 13. juni. Senere seilte skipet til Storbritannia hvor hun ble krigsklargjort.  Den 20. juni ble Sjøforsvarets overkommando (SOK) etablert på nytt, med Diesen som kommanderende admiral . 
Han forlot sin posisjon som kommanderende admiral i august 1941 på grunn av uoverensstemmelse med regjeringen, og tjenestegjorde i Amerikas forente stater inntil 1944. Fra 1945 til 1947 var han sjef for Marinekommando Vestlandet.
Han døde i januar 1953 i Borre.

Utmerkelser

Diesen ble dekorert med kommandør med stjerne av St. Olavs Orden i 1939. Han mottok også den britiske Order of the Bath og ble utnevnt til kommandør av den portugisiske Avizordenen.
Abraham Rogerius

Abraham Rogerius (født 1609 sannsynligvis i Haarlem, død 1649 i Gouda) var en nederlandsk misjonær i Asia, og en av de første europeere som skrev om indisk kultur.
Rogerius arbeidet som misjonær i Pulicat, ved Koromandelkysten og i Batavia. Han skrev boken De Open-Deure tot het verborgen Heydendom ofte Waerachtigh vertoogh van het leven ende zeden, mitsgaders de Religie ende Gotsdienst der Bramines op de Cust Chormandel ende der landen daar ontrent («Den åpne dør til den skjulte hedendom eller sannferdig beretning om liv og seder, samt religion og gudstjeneste hos braminene på Koromandelkysten og landene omkring»), som ble utgitt i Leiden i 1651, og siden ble oversatt til tysk (1663) og fransk (1670). Boken inneholder to deler. Den første omhandler braminenes liv og seder, mens den andre beskriver deres tro og gudstjeneste. Rogerius synes å ha vært den første som offentliggjorde en oversettelse av en tekst på sanskrit, nemlig Bhartṛharis ordspråk, som utgjør en del av boken.
Johannesudd

Johannesudd er et tettsted i Vallentuna kommune i Stockholms län i Uppland i Sverige. Det er et villaområde som ble oppført på 2000-tallet. I 2010 hadde tettstedet 249 innbyggere.
Militære kommandonivå

Kilde

https://brage.bibsys.no/xmlui/bitstream/id/317149/FFOD%202014.pdf
Fylkesvei 3964

Fylkesvei 3964 går mellom Tangvall og Sangvik i Søgne kommune. Veien er 1,3 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 164.
LPGA-touren 2019

LPGA-touren 2019 er en serie golfturneringer arrangert av LPGA. Sesongen begynner i Florida 17. januar og blir avsluttet i november i Naples.
Theresianum

Theresianum er en privat kostskole i Wien, grunnlagt av keiserinne Maria Theresia i 1746. Det er en av Europas mest tradisjonsrike privatskoler, med alumner som bl.a. kong Alfonso XII av Spania, mange politiske ledere fra flere land, nobelprisvinnere, forfattere og tenkere.
Skolen drives av en privat stiftelse, Theresianische Akademie, og opererer som hel- og halvinternat. Skolen har ca. 800 elever, og begynte å ta opp kvinnelige elever i 1989. Mens et østerriksk gymnas omfatter undervisning fra femte til 13. klasse, driver Theresanium barnehave, Volksschule (grunnskole, første til fjerde klasse) og Gymnasium (videregående skole, klassetrinn 5 til avsluttende eksamen, Matura).
The National

The National var golfturnering på PGA-touren som ble arrangert fra 2007 til 2018 i Washington, D.C. rundt nasjonaldagen 4. juli. Vertskapet var Tiger Woods og hans Tiger Woods Foundation, og ble de tre første årene lagt til Congressional Country Club.
VM i fotball 2018 – Gruppe F

Gruppe E i VM i fotball 2018 består av Mexico, Sverige, Sør-Korea og regjerende mester Tyskland. Kampene i denne gruppa spilles mellom 17. og 27. juni.