William Langland

Tvetydige detaljer

Det øvrige som vi vet om forfatteren kan bli konstruert fra Piers Plowman selv. Det er faktisk en rik kilde av tilsynelatende biografiske data i diktet, men det er vanskelig å avgjøre hvordan det skal bli behandlet. C-teksten av Piers Plowman inneholder et avsnitt hvor Will beskriver seg selv som en «loller» som lever i Cornhill-området av London, noe som kanskje er en referanse til lollardismen, og refererer direkte til sin hustru og barn. Det er også antydninger at han var større enn gjennomsnittlig høyde og hadde et levebrød av å si bønner for de døde.
Imidlertid skal man være forsiktig med å ta disse hentydningene som sannheter. Forskjellen mellom allegori og det virkelig liv i Piers Plowman er ikke absolutt, og hele avsnittet er, som Wendy Scase har observert, mistenkelig likt middelalderens tradisjon av såkalte «falske tilståelser», eksempelvis representert i Confessio Goliae og av Fals-Semblaunt i Jean de Meuns Roman de la Rose (Roseromanen). Et tilsvarende avsnitt i den siste passus i B- og C-tekstene viser også tvetydige detaljer. Her blir det referert til Wills hustru og beskriver hans plager med «Elde» (alderdom) og hvor han klager over skallethet, gikt og impotens. Dette kan være en indikasjon på at forfatteren allerede hadde nådd middagshøyden på 1370-tallet, men igjen er beskrivelsen mistenkelig lik en litterær konvensjon (se eksempelvis Walter Kennedys In Praise of Aige og The Parlement of the Thre Ages), og de fakta som kommer mot slutten av diktet når Wills personlige utvikling har nådd sin logiske konklusjon.

Vagabond eller prest?

Andre detaljer kan bli sluttet fra diktet, men disse er også langt fra uproblematiske. For eksempel kan det detaljerte og meget sofistikerte nivået av religiøs kunnskap i diktet gi en pekepinn på at Langland var prest eller forbundet til geistligheten, men denne forbindelsen er fortsatt usikker. Diktet viser ingen opplagt skjevhet mot noen bestemte grupper eller ordner innenfor kirken, men er heller klart en motstander av kirken ved å angripe kirken som helhet uten å skille mellom enkeltdeler. Langland kan kanskje bli sett på, som John Bowers skriver, som et medlem at «den betydelige gruppen av arbeidere som dannet de radikale frynser på samtidens samfunn.. den stakkarslige Will er portrettert «y-robed in russet» reisende rundt på landet, en sprø avviker som viste ingen respekt for sin overordnete». Malcolm Godden har foreslått at han levde som en omreisende lærer og eremitt som tidvis knyttet seg opp mot enkelte beskyttere, utvekslet tjenester som skriver og leser for husly og mat.
Tradisjonen at William Langland en tilhenger av John Wyclif ble fremmet av Robert Crowleys 1550-utgave av Piers Plowman, og komplisert av tilhengere av lollardismen omfavnet Piers-figuren som en av deres egne og tok Piers til inntekt for deres egen sak (selv om det var på det motsatte av Langlands meninger og hensikter med Piers Plowman), er ganske sikkert ikke riktig. Det er sant at Langland og Wycliffe delte mange saker: begge stilte spørsmål ved avlat og pilegrimsreiser, fremmet bruken av morsmålet i preken, angrep korrupsjon i kirken, og fremmet inndraging av kirkens eiendommer. Men disse sakene ble diskutert bredt på denne tiden. Selv om Wycliffe inspirerte lollardismen var Langland absolutt ingen tilhenger av det samme, tvertimot ville han bevare det føydale samfunnet, ikke oppløse det.