google/wiki40b huggingface dataset:
August Heinrich Hoffmann von Fallersleben

Liv og karriere

Hoffmann var sønn av Heinrich Wilhelm Hoffmann og Dorothea Balthasar. Faren var kjøpmann, vertshuseier, senator og borgermester i Fallersleben.
I 1816 begynte han på et teologistudium ved Georg-August-Universität i Göttingen, men interesserte seg mer for antikkens historie; Johann Joachim Winckelmann var et forbilde.
Et avgjørende vendepunkt ble bekjentskapet med  Jakob Grimm høsten 1818, og Hoffmann besluttet seg deretter å konsentrere seg om germanistikk. I 1819 flyttet han over til Bonn, men ble skuffet over forelesningene og fikk en stilling som bibliotekassistent, og drev et intensivt selvstudium. Han var aktiv i studentbevegelsen, noe som fikk et varig virkning på hans politiske syn.
I 1823 ble Hoffmann bibliotekar i Breslau, i 1830 professor i germanistikk. Hans liberale innstilling og innsats for et samlet Tyskland, førte til at han i 1842 ble fratatt professoratet og mistet pensjonsrettighetene. I revolusjonsåret 1848 ble han  rehabilitert takket være en amnestilov og de prøyssiske myndighetene utbetalte ham deretter vartpenger som pensjon. Professoratet fikk han derimot ikke igjen.
Hieratisk stil

Hieratisk stil er en kunststil kjennetegnet av høytidelighet og avmålthet. Fremstillingsmåten er typisk for egyptisk-, arkaisk- gresk- og bysantinsk kunst. Den hieratiske fremstillingsmåten bygger på tradisjonsoverleveringer og faste regler. 
Betegnelsen kan også bli brukt om billedkunst fra alle perioder der figurene er fremstilt stivt og frontalt.
Plagiomus

Utseende

Små til middelsstore trebukker, oftest svarte, ofte med gule tegninger.
Mange av artene er ganske fargerike.

Levevis

Som de fleste andre trebukker borer larvene i ved.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sentral-Afrika, mot sør til Zimbabwe.
V for vendetta (film)

Handling

Handlingen utspiller seg i det futuristiske Storbritannia, og forteller historien om en ung dame ved navn «Evey» som blir reddet fra en livstruende situasjon av en maskert mann bare kjent som «V». «V» er veldig karismatisk og rasende flink i kampsporter og bedrageri. Han starter en revolusjon da han bomber to kjente landemerker i London og tar over de regjeringsstyrte radiobølgene der han ber sine medborgere om å reise seg mot tyranni og undertrykkelse. Etter som «Evey» finner ut sannheten om «V»s mystiske bakgrunn oppdager hun også sannheten om seg selv, og oppstår som en usannsynlig alliert i utførelsen av «V»s planer om å skape frihet og rettferdighet i Storbritannia.
Temaet er tatt fra historien om Guy Fawkes
Steinstue

Steinstue er betegnelse for en spesiell type bolighus, bygd med naturstein som hovedmateriale. Hustypen er kjent på Østlandet i Norge, og i Sverige. Dette er den opprinnelige svenske backstuga. 
I Norge er denne hustypen spesielt knyttet til Tjøme, der den knyttes til innvandring av fattige svensker midt på 1800-tallet. 
Steinstuas yttervegger var gjerne gravd inn i en skrånende bakke. Veggene var konstruert som en dobbel mur, stein utvendig og innvendig, med mold til isolasjon mellom. Over stuerommet var det trebjelker som bar et loft. Huset kunne være tekket med torv eller takpanner av tegl. 
Enkelte steinstuer eksisterer fremdeles som deler av større bygninger. De er da brukt som kjellere eller bryggerhus under nye bolighus av tre. 
En fredet steinstue er lokalisert på Humlesekken eller Steinane, nær Verdens Ende på Tjøme.
Guang'an (Guang'an)

Guang'an (kinesisk: 广安区; pinyin: Guǎng'ān Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Guang'an i provinsen Sichuan i Folkerepublikken Kina. 
Deng Xiaoping ble født her.
WOW air

WOW air var et Islandsk lavprisselskap som startet opp 1. juni 2012. Selskapet  hadde base på Keflavík internasjonale lufthavn og sitt hovedkvarter i Reykjavík på Island.
WOW Air slo seg selv konkurs 28. mars. 2019
Rigas historie

Rigas historie starter på 1000-tallet, da de første lokale stammene etablerte seg i området.

Tidlig historie

Tyske kjøpmenn etablerte Riga allerede i 1158 som et handelssted, i nærheten av lokale stammer. Byen regner sin grunnleggelse som 1201, da den fikk byprivilegier av erkebiskop Albert av Buxhoeveden-Bremen, som flyttet hit fra Ikšķile. Byen ble da hovedstad i Livland, som tilhørte Den tyske orden, et rike med flytende grenser som strakte seg over store deler av Baltikum og senere Preussen. Tysk var byens eneste offisielle språk frem til 1891.
Riga med sine befestninger ble base for tyske framstøt mot de baltiske stammene. I løpet av 1200-tallet økte handelen, og byen ble et av de viktigste knutepunkter mellom øst og vest.
Fra 1289 var byen med i den mektige Hansaen. Hansaens proteksjonisme ga Riga et solid økonomisk fundament fram til slutten av 1300-tallet, da Hansens mange konkurrenter svekket dens innflytelse. Den siste Hansadagen (hanseatisk parlament) ble satt i 1669.

Svensk okkupasjon

På 1500-tallet, under Martin Luthers tid, ble området protestantisk. Etter en periode som fri by (1561–1581) under det tysk-romerske rike kom Riga under kontroll av Det polsk-litauiske samveldet, senere av Sverige (1621–1710)

Under tsaren

og deretter Russland. Etter den store nordiske krig vokste Riga til en ledende havneby, og senere industriby, innenfor det russiske rike. I 1900 hadde Riga en befolkning på 282 943, og var den nest største byen vest i det russiske imperiet (etter St. Petersburg). Av befolkningen var halvparten baltiske tyskere, en fjerdedel latviere og en fjerdedel russere.
1914–1920 var byen rammet av krigen, da beliggenheten var helt på frontlinjen. 200 000 arbeidere ble sammen med familiene sine og produksjonsmidlene evakuert til mer sentrale strøk.
Senere fulgte den russiske revolusjonen og påfølgende borgerkrig. 18. desember 1918 ble Latvia erklært som en suveren stat, og Riga ble dens hovedstad. Både byen og landet ellers var sterkt preget av krigens herjinger, men i løpet av 1920-tallet bygde Riga seg opp til å bli et senter for utdanning og kultur.

Sovjettiden

Dette varte frem til annen verdenskrig, da Sovjetunionen under Stalin invaderte Latvia og igangsatte massedeportasjoner av både latviere og tyskere og brutal russifisering av landet. I krigens løp ble russerne kastet ut av landet av tyske styrker, men mot slutten av krigen erobret Stalin landet på nytt. Det forble okkupert av Sovjet frem til Sovjetunionen gikk i oppløsning 45 år senere. I mellomtiden ble landet forsøkt kolonisert med russere, mens mange latviere ble deportert til Sibir, og det bor derfor idag 30 % russere i byen.

Moderne tid

Byens våpen ble godkjent 31. oktober 1925 og fornyet i 1988. Det viser en åpen port og to tårn som symboliserer byens uavhengighet. Over porten er to svarte nøkler i kryss som symboliserer herredømmet til paven, og over nøklene er et gyllent kors og en gyllen krone som symboliserer underdanighet ovenfor biskopen. Den store versjonen av våpenet holdes av to gylne løver.
Kromeríž slott

Historie

Slottet ble bygget på tuftene til en gotisk borg, reist over en liten bekk som munner ut i elven Morava. Stanislaus Thurzo ble i 1497 biskop av Olomouc og oppførte på begynnelsen av 1500-tallet et slott på stedet. I begynnelsen var byggestilen gotisk, men den ble etterhvert som arbeidene skred frem endret til renessansestil. Biskop Stanislaus tok slottet som sin residens og opprettet dessuten en orkidehage, kjøkkenhage og blomsterhage. Han mottok stor ros for dette arbeidet da kong Vladislav II besøkte stedet i 1509.
Etter svenskenes ødeleggelser under tredveårskrigen ble slottet renovert fra 1686 av erkebiskopen av Olomuc etter utkast i senbarokkstil av Wien-arkitektene Filiberto Lucchese og Giovanni Pietro Tencalla. Parkanleggene og blomsterhagen er også oppført i denne stilen.
Etter en brann utførte Franz Hiernle fra 1752 til 1760 ombygginger til empirestil av bl.a. biblioteket og senere (1770) også den store salen.
Malerisamlingen i slottet omfatter verker av bl.a. tyske, italienske og nederlandske kunstnere fra 1400- til 1800-tallet. Blant de representerte kunstnerne er Lucas Cranach den eldre, Hans von Aachen, Jacob Bassano, Paolo Veronese, Tizian (Apollo und Marsyas), Jan Brueghel den eldre, Anthonis van Dyck og Johann Heinrich Schönfeld.
Germanwings Flight 9525

Flyet

Flyet var en Airbus A320-211-maskin med registreringsnummer D-AIPX og serienummer 147, og la ut på sin første prøveflyvning 29. november 1990. Det ble levert nytt til Lufthansa 5. februar 1991 og fløy første gang for Germanwings i 2003. Flyet fløy deretter for Lufthansa igjen fram til 31. januar 2014, da det gikk tilbake til det omstilte datterselskapet Germanwings. Det hadde fløyet 58 313 timer fordelt på 46 748 flyvninger. Motorene var av merket CFM56-5A1. Venstre motor var installert 30. juni 2012, og høyre motor 12. april 2011.

Redningsarbeid og etterforskning

Rundt 500 personer deltok i redningsarbeidet, derav 360 fra brannvesen i området, 350 soldater og ni helikoptre. Det ble satt opp en provisorisk operasjonssentral for arbeidet samt et krisesenter i Le Vernet i Blanche-dalen. Redningsmannskap på stedet opplyste til media at flyet var fullstendig ødelagt, og den største delen var «på størrelse med en liten bil». 
Franske Bureau d'Enquêtes et d'Analyses pour la Sécurité de l'Aviation Civile (BEA) og den tyske havarikommisjonen for luftfart, Bundesstelle für Flugunfalluntersuchung (BFU), er ansvarlige for etterforskningen av flyulykken.Taleregistratoren ble funnet samme dag, og det ble raskt bekreftet at opptakene lagret på denne var brukbare og i orden. Flyets ferdsskriver ble funnet 2. april 2015.
Analyse av opptak fra flyets taleregistrator tyder på at kaptein Sondenheimer ble låst ute av cockpiten omtrent 10 minutter før styrten. Kapteinen prøvde å banke på, hardere og hardere, og til slutt prøvde han å bryte ned døra med øks, men andrepilot Lubitz som befant seg inne i cockpiten reagerte ikke. 26. mars kunngjorde franske myndigheter at det fra opptakene var klart at andrepiloten Andreas Lubitz hadde låst kapteinen, Patrick Sonderheimer, ute av cockpiten, for så kontrollert å styre flyet ned i bakken. Etterforskerne sier de kunne høre på opptakene at Lubitz pustet helt til krasjen, noe som tyder på at han var i live.
Norgesmesterskapet på ski 1953

Norgesmesterskapet på ski 1953 ble arrangert i Trondheim og Oslo fra 15. til 22. februar 1953. Bare menn deltok.
Holzweiler

Historie

I 2007 startet søsknene Susanne Holzweiler og Andreas Holzweiler å dra på klesagenturer sammen. Der de solgte andres merkeklær, når dette ikke var av interesse lenger begynte de å selge, samt lage en egen løsning med skjerf på rull. Som ble lanserte høsten 2012. Skjerf på rull ble tidlig en suksess (ut ifra salgstallene). De laget deretter stativer med målebånd til formålet, og lot kundene bestemme hvor mange meter skjerf de ønsket å kjøpe. Det første året omsatte selskapet for 10 millioner kroner.
I 2012 ble Maria Skappel Holzweiler partner i selskapet, som er gift med Andreas Holzweiler og datter av Dorthe Skappel. Hun har en designutdannelse fra Kunsthøgskolen i Oslo (KHiO). Med Skappel på teamet ønsket de nå å utvide sortimentet ved å lage noe annet enn skjerf. Høsten 2013 startet de planleggingen av Holzweilers første kleskolleksjon. Skappel fikk den kreative lederrollen i prosjektet. Det tok tid før det ble noen suksess, og det var først da de skapte kleshengerlogoen, at de begynte å selge mer klær enn skjerf. I 2015 startet Holzweiler en egen veskekolleksjon med referanser til skjerfenes stil.
Holzweiler startet som en familiebedrift, og har fortsatt å være det. Etter at moren til søsknene Holzweiler hjalp til med startkapital, ble hun medeier. Faren likeså. Andreas' ektefelle, Maria Skappel Holzweiler, er Holzweilers designer. Og da Susannes mann, Øystein, investerte litt ekstra kapital på et litt labert tidspunkt for selskapet, ble også han medeier.
Den store oppturen for selskapet kom i 2017, da supermodellen Gigi Hadid ble fotografert utenfor hennes leilighet i New York, iført en oransje hettegenser med kleshengerlogoen fra Holzweiler. Dette var med på å skape internasjonal opperksomhet for det norske klesmerket. Etter den store blesten rundt klesmerket, ble de en del av det eksklusive sortimentet til Net-A-Porter.com. Også varehuset Colette i Paris begynte å føre merket.
Under Holzweilers motevisning i København i 2019, valgte merket å holde deres visning mobilfri. Andreas Holzweiler forklarte dette med at han ville unngå at publikum skal se klærene gjennom et mobilkamera. Dette er ikke første gang en mobilfri motevisning har vært gjennomført. Amerikanske Marc Jacobs er en av designerne som har oppretthold et forbud mot bruk av mobiltelefon under motevisning i 2017. Det er fjerde gang det norske motehuset viser frem sin kolleksjon under Copenhagen Fashion Week.
Laurence Rees

Liv og virke

Rees har sin utdannelse ved Solihull School og Universitet i Oxford, og begynte sin karriere som redigerer på BBC-serien Timewatch. Han skrev, regisserte og produserte TV-serien The Nazis: A Warning from History (1997); Horror in the East (2001); og Auschwitz: The Nazis and the 'Final Solution'  (2005). Han fikk flere priser for sine fjernsynsfilmer, inkludert en BAFTA, en Grierson-pris, en internasjonal dokumentarpris, en pris fra den britiske presseforbundet og BANFF-festivalens pris. Han skrev også, foruten å regissere og produsere, dokumentaren World War II Behind Closed Doors (2008) med dramatiske innslag, også for BBC. Det handlet om Josef Stalins rolle under den andre verdenskrig og inneholdt ny informasjon fra russiske arkiver som tidligere ikke var kjent for offentligheten.
Han skrev også bøker som kunne leses som ledsager til TV-seriene: The Nazis: A Warning from History; Horror in the East: Japan and the Atrocities of World War II; The War of the Century: When Hitler Fought Stalin; og Auschwitz: A New History. I 2006 vant han prisen Årets historiebok ved British Book Awards for sin bok om Auschwitz.
Hans bøker om nazisme har også blitt diskutert i det norske TV-programmet Først & sist hvor han var gjest den 20. oktober 2006. 
I 2005 ble han belønnet med en grad som æresdoktor ved Universitet i Sheffield. Han fikk tilsvarende æresbevisning i 2011 ved Open University.
I mai 2010 lanserte han nettstedet WW2History.com, en pedagogisk multimediaressurs om den andre verdenskrig på Internett.
Shower of Stars

Historie

Shower of Stars ble vist omtrent månedlig fra 1954 til 1958 og var sponset av Chrysler. Episodene består av musikalkomedie, med tidvise drama, med William Lundigan som vert. Gjesterollene inkluderer Jack Benny, Bob Crosby, Betty Grable, Van Johnson, Shirley MacLaine, Fredric March, Frankie Laine, Ethel Merman, Basil Rathbone, Red Skelton, Mario Lanza og Ed Wynn. I en episode fra 1954 spiller March og Rathbone rollene som henholdsvis Ebenezer Scrooge og Jacob Marley i en musikalversjon av Charles Dickens' En julefortelling. Sangene ble skrevet av Bernard Herrmann og Maxwell Anderson. Dette var både den første musikalversjonen av denne historien som ble sendt på fjernsyn og den første i farger.
Evolusjonær etikk

Evolusjonær etikk er en gren av etikken som prøver å forklare utbredelsen av moralske verdier i menneskelige samfunn på bakgrunn av vår arts evolusjonære forhistorie.
Evolusjonsbiologisk og -psykologisk forskning har ført til erkjennelsen av at det menneskelige sinn ikke er en «ubeskrevet tavle» (tabula rasa), men inneholder en god del medfødte tilbøyeligheter. Evolusjonære etikere mener at disse tilbøyelighetene delvis er tilpasninger til vår arts biologiske og sosiale miljø, som det naturlige utvalg har formet i våre forfedre og -mødre. Dette innebærer også at våre normative forestillinger ikke oppstår i et tomrom, som hver kultur fyller med sine egne verdier, men at en del verdier faktisk er universelt menneskelige. Andre verdier varierer mellom kulturer, men selv en del av denne variasjonen kan forklares ut ifra kulturenes biologiske og sosiale miljøer.
De fleste utøvere er enige om at evolusjonær etikk hører inn under den deskriptive etikken, ikke den normative. Ifølge dette synet kan evolusjonære etikere altså forklare hvorfor visse verdier er veldig utbredt, hvilke verdier dette er, og hvorfor andre verdier varierer mellom kulturer. Evolusjonær etikk kan derimot ikke begrunne verdier som «riktige», dvs. kan ikke avgjøre hvilke verdier vi bør ha. Det følger heller ikke av den evolusjonære etikken at samtlige verdier kan forklares evolusjonært, eller at medfødte verdier er uforanderlige (jf. gendeterminisme). Verdier og normative systemer antas heller å utvikles i et samspill mellom medfødte tilbøyeligheter og kulturelle (deriblant religiøse) påvirkninger, delvis også bevisste valg.
Det fantes flere historiske forsøk på å avlede en normativ etikk fra biologiske ideer (f.eks. «sosialdarwinisme»), men det er ytterst få evolusjonære etikere som har dette som en målsetning i dag.
Evolusjonsetiske forklaringer kan illustreres med incesttabuer, dvs. forbudet mot og den moralske fordømmelsen av seksuelle forhold mellom nære slektninger som ser ut til å finnes i alle kulturer (jf. incest og tabu). Evolusjonært sett kan dette forbudet forklares med innavlsdepresjonen, dvs. den økende sannsynligheten for forekomsten av arvelige sykdommer ved innavl. Individer som unngikk paringer med nære slektninger, fikk friskere og mer overlevelsesdyktig avkom, slik at mentale mekanismer som førte til incesttabuer kunne spre seg gjennom naturlig seleksjon.
Et annet eksempel er at snylting på sosiale goder anses som uakseptabel i alle samfunn. En frisk person som får hjelp av andre, men selv aldri (gjen)yter hjelp, vil oppfattes som en snylter med lav moral og eventuell straffes gjennom sosiale sanksjoner. Dette lar seg forklare gjennom viktigheten av samarbeid for en sosial art som mennesket. Ved en for høy andel sosiale snyltere i populasjonen vil samarbeidet bryte sammen, og man vil derfor i alle samfunn finne former for sosial avstraffelse av snylting.
Aall

Aall er navnet på en norsk borgerslekt. Den stammer opprinnelig fra Aal sogn i Vester Horne herred i Jylland i Danmark, hvor dens eldste kjente medlem Søren Nielsen var bonde til 1534, da han mistet gården. Fra Danmark kom slekten på slutten av 1600-tallet til London. Derfra innvandret i 1714 den norske slektens stamfar, Niels Aall den eldre (ca. 1702–1784) til Norge, hvor han ble en velstående kjøpmann, sagbrukseier, trelasthandler og skipsreder i Porsgrunn. Han var gift tre ganger og med norske ektefeller. Han hadde med disse i alt 14 barn, men 8 av barna døde før ham. Den ene ektefellen var Benedicta Henrica Bergh (1714–1748) som var datter til lagmann Nicolas Bergh. Hun har vært oppkalt i etterslekten helt til våre dager.

Slektens våpenskjold

Slektsvåpenet er tatt i England og tilhørte der en slekt Hall. Våpenet har slekten Aall brukt i Norge og det kan ha denne heraldiske beskrivelsen (blasoneringen): I rødt en gull linnorm innenfor en blå skjoldbord med vekselvis gående løver og liljer, alle i gull. På hjelmen en svart linnorm med et sverd i en hevet klo.
Våpenet finnes blant annet i mange segl fra slektsmedlemmer og det er tegnet inn i Nicolas Berghs våpenbok.
Avbildning av våpenskjoldet er lagt ut på Arnstein Rønnings nettsted.
Som valgspråk bruker en del familiemedlemmer «Opes industria parit», som betyr Flid skaper rikdom. Dette står blant annet i seglet til eidsvollsmannen Jørgen Aall på Grunnloven av 17. mai 1814.
Nødpeilesender

Utløser

Nødpeilesenderne i fly utløses ved kraftig støt. Det har skjedd at flyets nødpeilesender er utløst ved en hard landing, derfor bør flygeren lytte på nødfrekvensen et øyeblikk før flyet parkeres. De kan startes med en egen sikret bryter på flyets dashbord. Dersom flyet havner i en forsenkning i terrenget kan nødpeilesenderen taes ut for å plasseres på en høyde for å sikre større rekkevidde på signalene.
Nødpeilesenderne for skip monteres slik at de frigjøres, flyter til overflaten og startes enten når senderen kommer ned i vann, eller når de kommer ned til en bestemt dybde. Senderne er vanntette og flyter. Flere nødpeilesendere er utstyrt med blinkende lys.
Flygende personell i Luftforsvaret utstyres med nye personlige nødpeilesendere som i tillegg til å sende digitale signaler på 406 MHz, også kan brukes for talesamband på flyfrekvensene.
Det selges også nødpeilesendere for småbåtflåten.
De personlige nødpeilesenderne (PLB) krever som de andre nødpeilesenderne egen konsesjon og registrering. Det registreres også personens navn, adresse, mobilnummer, navn og mobil til pårørende. Det kan også registreres eventuelle kroniske sykdommer/tidligere sykdommer og annet som kan være nyttig for redningstjenesten.
John Sheridan

Klubbkarriere

Sheridan begynte sin spillerkarriere i Manchester City FC i august 1981, men fikk ingen førstelagskamper for klubben. I mars 1982 dro han videre til Leeds United AFC, hvor han fikk sin debut på førstelaget i november samme år i en seriekamp mot Middlesbrough FC. Han etablerte seg deretter på førstelaget til Leeds og spilte 230 seriekamper og scorte 47 mål frem til august 1989, da han røk uklar med Billy Bremners erstatter Howard Wilkinson. Den 3 august ble han solgt til storklubben Nottingham Forest FC for 600 000 pund, men etter kun én ligacupkamp for skogvokterne ble han solgt videre til Sheffield Wednesday FC i november samme år.
Også hos Sheffield Wednesday var han fast på førstelaget under ledelse av Ron Atkinson, og var en del av laget som vant Den engelske ligacupen i 1991 over Manchester United FC, hvor Sheridan scoret kampens eneste mål på et langskudd. Han fortsatte å være en sentral del av laget da Trevor Francis tok over managerrollen i juni 1991, og hjalp laget til en respektabel tredjeplass i serien, og finalen i begge de nasjonale cupmesterskapene i 1993. Da David Pleat tok over etter Francis høsten 1995 ble Sheridan i stor grad oversett, og høsten 1996 ble han derfor lånt ut til Birmingham City (under ledelse av Trevor Francis).
I midten av november 1996 ble han solgt til Bolton Wanderers FC og hjalp klubben mot opprykk til Premier League med sine 20 kamper og to scoringer. Sesongen etter endte med nedrykk for Bolton, og i august 1998 dro Sheridan videre på en fri overgang til Doncaster Rovers i Football Conference. Etter å ha spilt syv kamper for Doncaster dro han videre til Oldham Athletic AFC, hvor han etablerte seg på førstelaget. Med Oldham spilte Sheridan i Football League Two, hvor de hadde en rotløs tilværelse som verken endte med nedrykk eller opprykk. Våren 2004 la han fotballskoene på hylla etter å ha spilt over 140 seriekamper for Oldham.

Internasjonal karriere

Sheridan fikk sin landslagsdebut for Irland i 1988. Han ble tatt i troppen under EM i fotball 1988 av landslagstrener Jack Charlton, men fikk ikke spille noen av Irlands kamper. Han ble også tatt ut til henholdsvis VM i fotball 1990 og VM i fotball 1994, hvor han kom inn som innbytter én kamp i 1990, og startet i alle Irlands fire kamper under VM i 1994. Sheridan fikk totalt 34 landskamper og fem mål for Irland frem til 1995.

Trenerkarriere

Sheridan tok over som manager i Oldham Athletic sammen med David Eyres etter at Iain Dowie dro fra klubben til Crystal Palace FC mot slutten av 2003. De ble begge to like etterpå erstattet av Brian Talbot, men da Talbots senere erstatter Ronnie Moore ble sparket i juni 2006 tok Sheridan over rollen som manager for Oldham på permanent basis. Etter å ha ledet klubben på øvre halvdel av tabellen gjennom flere sesonger ble Oldham og Sheridan enige om å avslutte samarbeidet i mars 2009. I juni samme år ble han utnevnt til manager hos Chesterfield.