google/wiki40b huggingface dataset:
John Gerard (prest)

Utdannelse og første oppdrag

Ettersom katolikker ikke hadde adgang ved universitetene i England ble Gerard sendt til den engelske, katolske skolen i Douai, som senere ble flyttet til Reims. Deretter studerte han hos jesuittene i Clermont. I likhet med mange andre jesuitter som ble sendt til England ble han på grunn av sine utenlandske klær og sin aksent arrestert straks han hadde steget i land i Dover. Han ble sendt til Marshalsea fengsel. Anthony Babington, som senere ble henrettet for høyforræderi etter Babingtonkomplottet, kausjonerte for ham.

Andre oppdrag

Etter å ha blitt kausjonert ut reiste Gerard til Roma, hvor jesuittene gav ham et nytt oppdrag i England. I november 1588, tre måneder etter at den spanske armada hadde lidd nederlag, sted han sammen med Edward Oldcorne i land i Norfolk. Etter hvert ble han tatt med til jesuittenes lder i England, Henry Garnet. Gerard ble raskt en populær person i det katolske undergrunnsmiljøet. Han forkledde seg som en svært sekulært orientert gentleman, som gikk kledd i siste mote og gamblet. Denne forkledningen brukte han på en svært overbevisende måte. Han hadde minst ni identiteter som han vekslet mellom. Enkelte ganger snørte nettet seg sammen rundt ham, og han måtte flere ganger skjule seg i prestehull.

Arrest og tortur

Til slutt ble han arrestert i London. Han ble funnet skyldig og sendt til Poultry Compter. Han ble så flyttet til Clink fengsel. Der satt det flere katolikker, og han virket som prest for dem. Da det ble oppdaget at han utførte prestegjerningen i fengselet ble han sendt til Tower of London, hvor han ble satt i Salt Tower. Gerard ble hengt etter armene i lenker, og utsatt for hard tortur for å få ham til å avsløre andre prester. Han insisterte på at han aldri brøt sammen under torturen, noe saksmappen i Towers arkiver bekrefter.

Flukten

Gerard flyktet sammen med John Arden, etter at andre katolikker hadde fått hengt opp et tau over vollgraven. Selv om hendene var skadet av torturen klarte han å klatre ned. Rett etter flukten sluttet han seg til Henry Garnet og Robert Catesby, og senere flyttet han til Elizabeth Vauxs hus. Derfra fortsatte han sitt oppdrag, og fikk blant annet sir Everard Digby til å vende tilbake til den katolske tro. Senere mistenkte han at Digby var involvert i et komplott, men gjorde ikke noe med dette. Da kruttkomplottet ble avslørt ble Gerard, i likhet med andre katolske ledere, ettersøkt. Han ble angitt av Robert Catesbys tjener Thomas Bates, men klarte å flykte til Harrowden og så videre til London. Han fikk så økonomisk hjelp fra Elizabeth Vaux og ambassadørene for Flandern og Spania slik at han kunne flykte til kontinentet. Han forlot England samme dag som Henry Garnet ble henrettet. 
Gerard fortsatte å virke for jesuittene på kontinentet, og skrev sin selvbiografi og andre verker. Han døde i 1637, 73 år gammel, i Roma.
Verdensby

En verdensby er en alminnelig betegnelse for en by som spiller en avgjørende rolle i vår verden innen kultur og økonomi.
Generelt anses New York, London, Tokyo og Paris for å være de fire dominerende verdensbyene. Deretter kommer «sekundære» verdensbyer som Hongkong, Singapore, Milano, Berlin, Toronto, Chicago, Los Angeles med flere. De til stadighet voksende byene, både økonomisk og befolkningsmessig, gjør at det kan være nødvendig å utvide begrepet slik at noen av de sekundære byene kommer opp i samme klasse som de fire dominerende, og at nye byer kommer inn under begrepet verdensby.
Kjennetegn ved en verdensby er dens rolle innenfor forskjellige deler av samfunnet; at det i byen er statlige myndigheter, store internasjonale virksomheter, børser, storbanker og internasjonale organisasjoner.
Gan De

Gān Dé (kinesisk: 甘德, Wade-Giles: Kan Te, cirka 400 f.Kr. – cirka 340 f.Kr.), var en kinesisk astronom født i staten Qi også kjent som Herren Gan (Gan Gong).
Vi kjenner to bøker han skrev, nemlig Avhandling om Jupiter og åtte-bindsverket Avhandling om astronomisk astrologi, begge tapt. Dette vet vi fra sitater i Shiji (bind 27) og Hanshu (bind 26), men mest er bevart gjennom Avhandling om astrologi fra Kaiyuan-perioden. I 1973 ble en liknende katalog av ham og Shi Shen avdekket i Mawangdui, og under navnet «Divinering av fem planeter» er det der nedtegnet bevegelsene til Jupiter, Saturn, Venus og andre planeter i omløp mellom 246 f.Kr. og 177 f.Kr.
Han rapporterte å ha sett en av Jupiters måner (muligens Ganymedes) med det blotte øye i 364 f.Kr., lenge før Galileo Galileis feirede oppdagelse av denne i 1610 (alle fire av de mest lyssterke månene er teknisk synbare for det blotte øye, men i praksis er de normalt dekket av skinnet fra Jupiter). Ved å skjule selve Jupiter bak en høy tregrein som står vinkelrett på satellittens baneplan, kan en eller flere av de galileiske satellittene beskues under gunstige forhold.
Ayoub El Kaabi

Landslaget

Han ble tatt ut i Marokkos tropp til VM i fotball 2018 i Russland.
Az Zour kraftverk

Az Zour kraftverk er et varmekraftverk i Kuwait. Det har en installert produksjonskapasitet på 4 314 MW. Anlegget er det største i landet målt etter installert effekt, og det nest største i hele Midtøsten. Blant olje- og gassfyrte kraftverk er dette blant de fem største i verden. Brenselkilden er tungolje eller fyringsolje
Pedostrangalia pubescens

Utseende

En middelsstor (12-17 mm), spoleformet trebukk som forekommer i to fargevarianter. Arten kjennes lett på kroppsformen: den er forholdsvis bred og sidekantene av pronotum, dekkvingene og bakkroppen danner én kontinuerlig kurve. Antennene er ganske mørke og rundt halvparten så lange som kroppen. Kroppen er matt svart, dekkvingene er enten brungule eller svarte. Hodet er omtrent så bredt som langt, fasettøynene runde og markert utstående. Pronotum er klokkeformet sett ovenfra, bakhjørnene dratt ut til spisser. Bakerst er pronotum like bredt som dekkvingenes rot. Dekkvingene er jevnt kurvede, svært fint punkterte og hårete. Bakerst er de tvert avskåret og dekker ikke det bakerste bakkroppsleddet. Beina er middels lange og mørke, hos lyse eksemplarer (med brungule dekkvinger) er leggene og føttene brunlige. Larven er opptil 3 centimeter lang, hvit, med en påfallende bred, gulaktig hodekapsel. De tre beinparene er tydelige, og kroppen er kledt med korte hår.

Levevis

Larven utvikler seg i gamle, døde stokker og stubber av furu uten bark. Andre steder i Europa er arten også funnet i løvtrær, men ikke i Norden. Larveutviklingen tar to-tre år, samme stokk kan brukes av arten i mange år. De voksne billene kan finnes på blomster i juli-august, de er dermed noen av de seneste blomsterbukkene ute.

Utbredelse

Arten har en relativt begrenset utbredelse i Europa, mot sør og vest til Pyreneene, mot nord til det sørlige Finland, mot øst et stykke inn i Russland. I Norge er det noen få funn fra Telemark og Aust-Agder, men det nyeste av dem er over 100 år gammelt.
Adler Vogt

Liv

Han var sønn av havnefogd Johan Vogt og Dorothea Heidemann Lie. I 1893 ble han cand. jur. og var deretter fullmektig hos borgermesteren i Drammen. Fra 1896 til 1897 studerte han i Tyskland med et stipend. Fra 1899 var han praktiserende sakfører i Drammen, inntil han i 1917 ble utnevnt til sorenskriver i Malangen. I 1923 ble han sorenskriver i Sør-Gudbrandsdal, med bolig på Lillehammer, og ble værende i denne stillingen til han tok avskjed i 1940.
Vogt var formann i Drammen høyreforening og riksmålforening. På Lillehammer var han medlem av bystyret og av styret for De Sandvigske Samlinger. Han interesserte seg for historie og utga flere slektshistoriske arbeider. Ved sin død etterlot han seg manuskriptet til en biografi over juristen Bernhard Getz, som ble utgitt i 1950 av Eilif Moe.
Angelo Genocchi

Biografi

Genocchi studerre ved universitetet i Piacenza, først jus, men også noen enkelte kurs i matematikk som interesserte haom. Hans interesse for jus var svak, og han var muligens akademisk begavet, men han var en ussel debattant. Han ble, uten å ha søkt, tilbudt jusprofessoratet ved Piacenzas universitet og i mot tjenesten.
Den 6. august 1845 bosatte Genocchi seg i Torino, der han gjenopptok sine studier i matematikk. Etter en stund begynte han også å undervise. I 1859 lyktes hans kolleger ved universitetet å overtale ham å delta i konkurransen om professoratetn i algebra og komplementær geometri. Året deretter så fikk han professoratet i høyere analyse. I 1862 ble han professor i infinitesimalanalyse.
Angelo var mest aktiv innen tallteori og publiserte mellom år 1851 og 1886 176 artikler.
Mellom 1881 og 1882 hadde han Giuseppe Peano som assistent. Under sin semesterpause i 1882 skadet Angelo sin kneskål såpass meget at han ikke kunde ivareta sin undervisning, og Peano fikk overta. Etter år 1883, da hans kne var blitt bedre, gjenopptok han sin undervisning, men fikk kort deretter avbryte idet han atter syknet.
Karinelund

Karinelund (gnr 53, bnr 1) var et gårdsbruk på Moholt Østre i tidligere Strinda kommune, nå del av Trondheim. 
Gården lå på Moholt vest for Omkjøringsvegen. Moholt Storsenter ligger nå der.
Joseph Silver

Navnet

Hans opprinnelige polske navnet "Lis" betyr "Fox". Hans alias "Silver", var en referanse til hans mor, hvis pikenavn var Kweksylber, noe som betyr kvikksølv . Han var også kjent som Joe Liss, Joe Eligmann, James Smith, Joseph Schmidt, Charlie Silver, Charles Greenbaum, Abraham Ramer og Ludwig.

Tidlig liv

Han ble født i 1868 i Kielce, Polen i en jødisk familie, som et av ni barn til skredderen og den småkriminelle, Ansel Lis. Da Joseph ble født lå Kielce i det russiske Polen.

Karriere

Ifølge en bok som redegjør for hans forbrytelser, The Fox and the Flies begynte Silver sin kriminelle karriere i London i 1880-årene. Han satt en tid for innbrudd i Sing Sing-fengselet i New York før han dukket opp i Sør-afrika i 1898. I Johannesburg drev han et nettverk av kaféer, sigarbutikker og politi-beskyttede bordeller. I løpet av sin tid i Sør-afrika engasjerte Silver seg ofte i ulovligheter og skrev heftig brev til aviser. De fleste av hans aliaser kommer fra hans tid i Sør-afrika.
Det sies at han dro fra Johannesburg til Syd-Amerika, og derfra til Europa, hvor hans bilde ble tatt av Parispolitiet i 1909. Under første verdenskrig dukket Silver  opp i Østerrike-Ungarn. Han ble henrettet i østerrikske Polen for spionasje i 1918.

Jack the Ripper Mistenkt

I 2007 skrev Sør-afrika-historikeren Charles van Onselen i boken The Fox and the Flies: The World of Joseph Silver, Racketeer and Psychopth at Silver var den beryktede Jack the Ripper seriemorderen i London i 1888. Kritikere skriver blant andre ting at van Onselen gir ingen bevis for at Silver var i London da mordene pågikk, og at anklagen er i sin helhet basert på spekulasjoner. Van Onselen har svart at antallet av omstendigheter som er involvert bør gjøre Silver mistenkt. Han 
ville ha vært 20 år på den tiden, mye yngre enn moderne beskrivelser av Jack the Ripper.
Skrimmel Skrammel

Skrimmel-Skrammel er en norsk musikalsk eventyrserie for barn på åtte episoder som gikk på NRK1 i 2007. Den er laget og funnet på av musikkgruppen Cheezy Keys i samarbeid med regissør Johan Osuldsen. Det handler om fem gutter (Kim Arne Hagen, Morten Bergheim, Hans Petter Moen, Anders Kjepperud og Kjærand Moe) som kommer til det hemmelige og fantastiske stedet som kalles for Skrimmel-Skrammel. Skrimmel-Skrammel er en magisk lekeverden, og her finnes blant annet det mystiske orakelet Mr. Mysterioso. Orakelet kan ofte hjelpe gutta, men da må de synge og det kan ikke være en hvilken som helst låt framført på hvilket som helst vis. I hvert program ser de nærmere på forskjellige musikktyper; rap, country, rock, folkemusikk, opera, reggae og korpsmusikk. Det ble produsert av Monster Media.
Serien gikk på NRK fra 2007.
Bundesliga 2008–2009

Playoff om plass i neste sesong Bundesliga

Som tredjesist i sesongens Bundesliga skulle Energie Cottbus spille to playoff-kamper mot nummer tre fra 2. Bundesliga, som var 1. FC Nürnberg. Nürnberg vant kampene med henholdsvis 3-0 og 2-0 og sikret seg dermed sammen med de to øverstplasserte i 2. Bundesliga, SC Freiburg og 1. FSV Mainz 05, opprykk til 1. Bundesliga i 2009-10-sesongen, mens Cottbus måtte rykke ned sammen med Karlsruhe og Bielefeld.
Tobben (Disney)

Kilder

Tobben hos induck. www.coa.inducks.org.
Serbias herrelandslag i håndball

Resultater i internasjonale turneringer

Serbias landslag har holdt på siden 1992 og har hatt deltagelser i både VM, EM og OL. De har tatt bronse i VM og EM, og har en 4.-plass fra OL i 2000.
Grunnkretser i Vestre Slidre kommune

Grunnkretser i Vestre Slidre kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Vestre Slidre kommune, Oppland, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Fusong

Jernbane

En gren av jernbanestrekningen Meihekou-Ji'an (Mei-Ji tielu) fører gjennom fylket.

Vei

Kinas riksvei 201 fører gjennom området. Den begynner i Hegang i provinsen Heilongjiang og fører via blant annet Mudanjiang og Dandong sør til Liaodonghalvøya til Lüshunkou/Dalian.
Gongylidiellum murcidum

Utseende

Gongylidiellum murcidum er en liten edderkopp. Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). Forkroppen er bredt oval, litt flat og forholdsvis liten. Bakkroppen hos hunnen er stor og kuleformet. Avstanden fra det fremste øyet til hodets fremkant er forholdsvis stor, mye mer enn to ganger øyets diameter.
Artene i denne slekten er ganske like hverandre, samtidig som de kan være fargevariable av utseende. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens genitalier, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Shuangtaizi

Shuangtaizi (kinesisk: 双台子区, pinyin: Shuāngtáizi Qū) er et bydistrikt i provinsen Liaoning i Folkerepublikken Kina. Det tilhører byprefekturet Panjin.
Det har et areal på 62 km² og teller ca. 190 000 innbyggere (2004).
Egbin gasskraftverk

Egbin gasskraftverk er et varmekraftverk ved Ikorodu utenfor Lagos i det sørvestre Nigeria. Det har en installert produksjonskapasitet på 1 320 MW, fordelt på seks dampturbiner à 220 MW. Anlegget ble bygget ut fra 1980 med ferdigstillelse i 1986.
Brenselkilden er naturgass, og ustabile forsyninger fører til at reell utnyttet effekt bare er 100–600 MW.
Raycasting

Konsept

Raycasting er ikke synonymt med raytracing, men kan tenkes som en forenklet og mye raskere versjon av raytracing algoritmen. Begge benyttes innenfor datagrafikk for å rendrere tredimensjonelle scener til todimensjonelle bilder ved å følge lysstråler fra et virtuelt øye til en lyskilde. Raycasting regner ikke ut hvilken retning en lysstråle vil kunne ta etter å ha truffet en overflate på sin vei fra øyet til en lyskilde. Dette gjør det umulig å kunne rendrere refleksjoner, refraksjon, eller naturlige skygger, men alle disse elementene kan til en viss grad 'jukses' frem ved hjelp av kreativ bruk av teksturer eller andre metoder. Den raske beregningen gjorde at raycasting var en hendig rendreringsmåte i tidlige 3D spill.
I naturen sender en lyskilde ut en stråle av lys som beveger seg til den treffer en overflate. En kan tenke på denne strålen som en strøm av fotoner som beveger seg langs samme bane. Idet strålen treffer overflaten, kan en kombinasjon av tre ting skje; refleksjon, absorpsjon eller refraksjon. Overflaten kan reflektere alt eller deler av lysstrålen, i en eller flere retninger. Den kan også absorbere deler av lyset, noe som fører til en reduksjon i intensiteten til det reflekterte (eller refraksjonerte) lyset. Hvis overflaten er helt eller delvis gjennomsiktig, kan den også refraksjonere en del av lyset inn i seg selv, samtidig som noe (eller hele) lysspekteret kan bli absorbert, noe som muligens endrer fargen til lyset. Av kombinasjonen refraksjon, absorpsjon og refleksjon må hele lysmengden medregnes, og ikke mer. En overflate kan for eksempel ikke reflektere 66% av en lysstråle samtidig som den refraksjonerer 50%, siden de to andelene ville bli 116%.
Fra dette punktet kan de reflekterte eller refraksjonerte strålen treffe andre overflater, hvor beregningen gjentas. Noen av disse strålene vil til slutt nå øyet, noe som gjør det mulig for oss å se bildet. Å simulere denne prosessen fullt ut i en datamaskin kan betegnes som svært bortkastet, siden bare en liten mengde av lyset som faller på en scene vil faktisk nå øyet.
Den første raycasting (i motsetning til raytracing) algoritmen brukt for rendrering ble presentert av Arthur Appel i 1968. Ideen bak raycasting er å sende ut stråler fra øyet, en stråle per piksel, og finne det nærmeste objektet som blokkerer den strålens bane. Dette blir da objektet øyet normalt ser igjennom den pikselen. Ved hjelp av materialet og effekten av lyskiler i scenen, kan denne algoritmen regne ut skyggeleggingen av dette objektet. Det forenklede resonnementet er at hvis et objekt er vendt mot et lys, vil det lyset nå objektets overflate, og ikke bli blokkert eller ligge i skygge. En viktig fordel raycasting ga ovenfor eldre Scanline algoritmer er dens evne til å kunne håndtere ikke-planare overflater, slik som koner og sfærer. Hvis en matematisk overflate kan bli truffet av en stråle, kan den rendreres ved hjelp av raycasting. Komplekse objekter kan skapes med modelleringsteknikker, og rendreres på en enkel måte.
Hermann Josef Abs

Bakgrunn og utdannelse

Hermann Abs var sønn av en advokat. Han gikk først på skole, og deretter fra 1919 i banklære, i  Bonn. Han hadde fra 1921 til 1929 stillinger i flere banker i inn- og utland. Han var fra 1929 ansatt og fra 1935 deleier i banken Delbrück Schickler & Co. I 1938 ble han medlem av styret (Vorstand) i Deutsche Bank,som den gang hadde hovedkontor i Berlin. Abs var i Deutsche Bank ansvarlig for utenlandsavdelingen.

Andre verdenskrig

Abs sto under andre verdenskrig nær Kreisau-kretsen, og han informerte dem om Bretton Woods-avtalen, som han kjente til. Han hadde aldri noe med nazistene å gjøre, selv om DDR-propagandaen søkte å skape et inntrykk av det. Etter avslutningen av andre verdenskrig ble han likevel i en periode, utelukket fra å delta i større økonomiske virksomheter. Det er i ettertid stilt spørsmål ved, og av noen også klart hevdet at han deltok i den såkalte arifiseringen av tyske virksomheter. Dette innebar blant annet beslagleggelse av jødisk eiendom.

De første etterkrigsårene

Allerede i 1948 var han igjen aktiv ved opprettelsen av Bank deutscher Länder, (banken for de tyske delstater), som fra 1957 ble til Deutsche Bundesbank. I november 1948 gikk han inn i ledelsen (stellvertretender Verwaltungsratsvorsitzender) i den nyetablerte Kreditanstalt für Wiederaufbau (KfW), som forvaltet midlene fra Marshall-hjelpen. Hermann Abs medvirket til å beholde det alminnelige tyske banksystemet etter andre verdenskrig, og dessuten til å gjenopprette storbankene. 
Abs var de første årene etter etableringen av Forbundsrepublikken Tyskland i 1949, en av forbundskansler Konrad Adenauers viktigste rådgivere i internasjonale gjelds- og valutaspørsmål. Abs ble kalt nesten-utenriksminister, i en periode da Tyskland ikke hadde et slikt verv. Han ledet den tyske delegasjonen i forhandlingene i London om Tysklands før- og etterkrigsgjeld. Han lykkes i Londonavtalen om tysk utenlandsgjeld å få 65 stater med krav mot Tyskland, til å redusere sine krav ned til det halve. Han deltok også parallelt i forhandlingene med Israel om Luxembourg-avtalen. David Rockefeller kalte ham verdens ledende finansmann.

Hermann Abs delte fra sin store formue til en rekke kunstformål.
Amara infima

Utbredelse

Amara infima finnes i nesten hele Europa. men er noe sjeldnere i sør. Den er utbredt østover i Asia. Finnes i Norge.

Utseende

Amara infima er i underkant av 10 mm lang.  Brystskjoldets bakhjørner er tydelig avsatt, men uten å være markert utstikkende. Sidene  og  bakhjørnene er like brede som dekkvingenes skuldre, slik at billen får et ovalt utseende.   Dekkvingene tredje rille-mellomrom (fra midtlinjen / sømmen)  mangler helt børstepunkter, en fordypning med ett stivt oppstående hår.

Levevis

Amara infima tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår  en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de  voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Kija

Kija (russisk: Ки́я) er ei elv i Tomsk og Kemerovo oblast i Russland. Den er ei sideelv til Tsjulym (i Obs nedbørfelt). Elva er 548 kilometer lang og har et nedbørfelt på 32 200 km². Elva har sitt utspring i fjellkjeden Kuznetskij Alatau og renner i en nord-nordvestlig retning. Den munner ut i Tsjulym rundt 40 kilometer oppstrøms fra byen Asino.
De viktigste sideelvene er fra høyre: Tjazjin og Tsjet, og fra venstre: Kozjakh og Antibes.
Byen Mariinsk ligger ved Kija.
Borneoscelus

Utbredelse

Slekten er kjent fra Borneo (Sabah).
Palais des Tuileries

Bygningshistorie

Slottet fikk sitt navn av et tuilerie, dvs teglbrenneri som opprinnelig lå på grunnen. Den første begynnelse til tuileriene gjorde Katarina av Medici i 1564 under ledelse av byggmesteren Philippe de l’Orme og siden Jehan Bullant; de bygde i fransk renessansestil. Men bare en mindre del av slottet, den midterste, som vendte mot haven, ble bygd i Katarinas tid.
Henrik IV av Frankrike lot slottet betydelig utvide av byggmesteren Androuet du Cerceau, to nye fløyer bandt det sammen med Louvre, og han tilbygde Flora-paviljongen i sør.
Ludvig XIV foretok enda større endringer. Årene 1660—65 lot han Louis Le Vau fullføre slottsfscaden mot nord; de av de l’Orme oppførte bygninger ble høyere, midtpavilongen (Pavillon de l'Horloge) fikk i stedet for sin tidligere runde kuppel nå en kantet, og Marsan-paviljongen ble tilbygd inn mot byen. Senere forandringer, især indre, skjedde under det første keiserdømme. Under Ludvig Filip utførte Pierre François Léonard Fontaine ytre tilbygg. Under det annet keiserdømme ble Flora-paviljongen ombygd av Hector Lefuel, som etter 1871 gjenoppførte Flora- og Marsan-paviljongene.

Under den franske revolusjon og Napoleon

Bourbonene benyttet kun midlertidig Tuilerierne til residens; først Ludvig XVI ble etter bortførelsen fra Versailles 6. oktober 1789 under den franske revolusjon nødt til å bosette seg der, og Nasjonalforsamlingen tok opphold i ridehuset. Berømt ble Tuilerierne de den 20. juni 1792 pøbelen trengte inn og påsatte kongen jakobinernes røde lue, Den 10. august 1792 gikk mot slottet det veldige stormløp som voldte kongedømmets omstyrtelse og sveitsergardens heltemodige fall.
Årene 1793—95 ble Nasjonalkonventets møter holdt i Teatersalen; under Direktoriet huset Tuileriene såvel de yngres som de eldres råd. Den 1. februar 1800 oppslo Napoléon Bonaparte her sin residens som Førstekonsul og bodde der også som keiser. Han oppførte monumentet Arc de triomphe du Carrousel foran hovedinngangen på slottet.
Bourbonene oppslo likeså under restaurasjonen sin residens her, til Folkestormen 29. juli 1830 på nytt gikk mot slottet og styrtet kongedømmet; også Ludvig-Filip bodde der inntil 24. februar 1848.
Under Pariskommunen i 1871 ble slottet stormet og påtent, og bare utbrente fasader ble stående igjen. Mesteparten ble deretter revet.

Slottets ødeleggelse

Årene 1852—70 var Tuileriene det annet keiserdømmes hovedslott, men 24. mai 1871 ble det stukket i brann av kommunarderne med kruttfat og petroleum. Regjeringens tropper forsøkte forgjeves å slukke brannen. I 1883 ble ruinene fjernet, så Marsan- og Flora-paviljongene er det eneste som er tilbake av slottet.
Den vakre Tuilerihaven, som ble grunnlagt og beplantet av Katarina av Medici, fikk under Ludvig XIV ved hagearkitekten André Le Nôtre det preg den nå hovedsakelig fortsatt har, som en typisk «fransk have» prydet med kunstverk.

Gjenoppførelsesplanler

Siden 2003 har en komité arbeidet for gjenoppførelsen av slottet. Denne har fastsatt kostnadene for en gjenoppførelse til ca. 300 millioner euro.