google/wiki40b huggingface dataset:
Perkusjonslås

Perkusjonslås er etterfølgeren etter flintlåsen for skytevåpen.  
Perkusjonslåsen har en hane som slår på en tennhette som sitter på en pistong. Pistongen har et lite hull i midten som fører inn til kammeret i bakenden av løpet. Når hanen slår på tennhetta blir det en liten eksplosjon og en stikkflamme går gjennom hullet i pistongen og antenner kruttladningen i kammeret. Tennhetta ble funnet opp av den skotske presten Alexander John Forsyth som tok patent på oppfinnelsen i 1807, men den kom først i alminnelig bruk på 1830-tallet. De første perkusjonsvåpnene var enkeltskudds munningsladevåpen.
Perkusjonsvåpen ble faset ut til fordel for våpen med patroner med tennhetter i på 1860-tallet.

Perkusjonsrevolvere

Med perkusjonslåsen og fenghette ble det mulig å lage praktiske revolvere. På 1850-tallet designet både briten Robert Adams og amerikaneren Samuel Colt en rekke praktiske perkusjonsrelvolvere som ble antatt av hæren i dere respektive hjemland, som Beaumont–Adams revolver, Colt 1851 Navy Revolver og Colt 1860 Army Revolver.
Philippe de Vitry

Liv

Detaljer om hans liv er få. Mens noen middelalderkilder hevder at han var født i området Champagne har nyere forskning gitt hentydninger om at han kan ha hatt opprinnelse i Vitry-en-Artois i nærheten av Arras. Gitt at han ofte blir referert til i dokumenter som «Magister» er det antatt at han må ha studert ved Universitet i Paris.
Senere var fremtredende ved hoffene til kongene Karl IV, Filip VI og Johan II av Frankrike, tjenestegjorde som sekretær og rådgiver, kanskje støttet av disse forbindelsene til Bourbon, holdt han også flere kannikembeder, blant annet Clermont, Beauvais, og Paris, og tjenestegjorde for en tid ved det antipavelige følget i Avignon fra Clemens VI den milde. I tillegg til alt dette var han også diplomat og soldat, og det er kjent at han tjenestegjorde ved beleiringen av Aiguillon i 1346. I 1351 ble han biskop av Meaux, øst for Paris. Ved å bevege seg innenfor de viktigste politiske, kunstneriske og geistlige sirkler ble han kjent med de mest lysende begavelser i sin tid, blant annet den italienske forfatteren Francesco Petrarca og den berømte matematikeren, filosofen og musikkteoretikeren Nicole Oresme.
De Vitry døde i Paris den 9. juni 1361.

Ars Nova

Vitry har blitt kjent i musikkhistorien for å ha skrevet Ars Nova (1322), en avhandling om musikk som ga sitt navn til musikken for en hel tidsalder. Mens forfatterskap og faktisk hele eksistensen til denne avhandlingen har i den siste tiden blitt betvilt har en håndfull av hans musikalske verker blitt bevart for ettertiden, og de viser hans nyvinninger i notasjon, spesielt i mensuralnoteskrift og rytme som han ble kreditert innenfor et århundre for deres begynnelse. Slike nyvinninger som er eksemplifisert i hans stilistisk-tilskrevet motett (flerstemt kirkesang) Roman de Fauvel som var spesiell betydningsfull, og gjorde det mulig med framveksten av en stil polyfonsk og mer harmonisk og mindre avhengig av begrensninger som kulminerte i Ars subtilior. På noen måter begynte det «moderne» systemet med rytmiske notasjoner med Ars Nova og hvor man kan si at musikken begynte å «bryte fri» fra de eldre tankene om rytmiske metoder, mønstre som ble gjentatt uten å være i individuelle notasjoner. 
Vitry er antatt å ha skrevet chanson og motett, men kun noen få av de siste har blitt bevart. Hver motett er påfallende individuelle som utforsker en egen strukturell ide. Vitry er også ofte kreditert for utviklingen av konseptet med isorytme (en isorymisk linje er en som har gjentatt rytmemønstre og stemmer, men hvor mønstrene overlapper hverandre heller enn korresponderer — eksempelvis en linje med tretti sammenhengende noter kan inneholde fem repetisjoner av en melodi på seks noter og seks repetisjoner av en rytme på fem noter).
Fem av Vitrys tredelte motetter har blitt bevart i Roman de Fauvel; og i tillegg kan ytterligere ni bli funnet i Ivrea-kodeksen. Han ble viden kjent som en av de største musikere i sin tid, og selv Petrarca skrev en glødende hyllest om ham: «...han er den største filosofen og sannhetssøker i vår tid».
Landhockey under Asialekene 1970

Landhockey under Asialekene 1970. Landhockey var en av sportene under de sjette Asialekene som ble arrangert i Bangkok i Thailand. Det var fjerde gangen som landhockey var med på programmet i Asialekene. Landhockeyturneringen ble avviklet i perioden 10. til 19. desember 1970. Åtte herrelag deltok i turneringent og Pakistan vant finalen med 1-0 over India.
Christen Collin

Familie

Han var sønn av inspektør Georg Fredrik Collin (død 1867) og Marie Fredrikke Dreyer (1833–1901).  Han giftet seg i 1894 med Astrid Greve (1874–1947) av Greve (slekt).
Julepyramide

Julepyramiden har sine røtter i Erzgebirge i Tyskland, men har blitt populær i andre land. Det er en karusell med flere etasjer som kan vise både kristne scener og tradisjonelle hverdagsscener. Generelt er en julepyramide laga i tre. Stearinlys varmer opp luft som stiger opp og driver en propell på toppen av pyramiden som igjen sørger for at de ulike etasjene beveger seg. I enkelte tyske byer blir det i desember satt opp store julepyramider.
I Sverige har det etter krigen blitt masseprodusert englespill som har likhetstrekk med julepyramiden, men i tillegg er de utstyrt med bjeller.
Snorkelbil

Snorkelbil er en brannbil utstyrt med heve-/teleskopbom, med plattform og vannkanon på toppen som er hydraulisk drevet og kan rotere 360`. Den brukes både til slukning og redningsarbeide.
En snorkelbil er ideell ved branner i høye bygninger. Ved brann kan mennesker bli hindret fra å bruke vanlige evakueringsveier, og blir stående fast høyt oppe. De må da hentes ned fra vinduer eller balkonger.
Brannvesenet har hatt ulike form for utstyr til denne bruken opp igjennom årene, vanlige stiger, fallkle, redningssekker som gled ned ved hjelp av stokker, redningsgevær til å skyte opp redningsline og selvsagt stigebiler.
En har også fordelen ved å komme bedre til med slokkemidlene, og kan angripe brannen ovenfra og fra flere sider.
Bobsey-barna

Bobsey-barna, på engelsk Bobbsey Twins, er hovedpersonene i og den norske tittelen på en lang rekke populære amerikanske spenningsbøker for barn. Bøkene ble masseprodusert som en underholdningsserie av et syndikat etablert av forleggeren Edward Stratemeyer og skrevet av forskjellige skyggeforfattere under pseudonymet Laura Lee Hope. Den første tittelen kom allerede i 1904, den siste i 1979, med en atskilt serie på tretti bøker som ble utgitt mellom 1987 og 1992.
Bobsey-barna handler om opplevelsene til to par toeggede tvillinger i den øvre middelklassefamilien Bobsey: Bert og Nan på tolv år og Flossy og Freddy (originalt Flossie og Freddie) på seks år. Bøkene er oversatt til en mengde språk og har kommet i flere opplag. De norske utgavene har blitt utgitt av Forlagshuset siden 1950-tallet, ofte med bokomslag tegnet av illustratøren Sten Nilsen.

Norske utgaver med utgivelsesår og originaltittel

Utgaver fra og med nr. 78 er "2-i-1":

78 Dataspionen - Det mystiske fugleskremselet (The Ghost in the Computer - The Scarecrow Mystery)

79 Tempelmysteriet - I spøkelseshuset (The Mystery of the Hindu Temple - The Haunted House Mystery)

80 Mysteriet i jungelparken - SOS-signalet (The Secret of Jungle Park - The Grinning Gargoyle Mystery)

81 Jager smykketyvene - Den tomme skattekisten (The Clue That Flew Away - The Case of the Runaway Money)

82 Kaketyven - Leketøymysteriet (The Chocolate-Covered Clue - Trouble in Toyland)

83 Den mystiske mumie - Miljødetektivene (The Mystery of the Missing Mummy - The Clue at Casper Creek)

84 Dyremysteriet - Den uheldige tryllekunstneren (The Secret at Sleepaway Camp - The Case of the Tricky Trickster)

85 Klovnegåten - Robotmysteriet (The Case of the Crying Clown - The Clue in the Classroom)

86 De forsvunne valpene - Perlemysteriet (The Secret of the Stolen Puppies - The Weird Science Mystery)

87 Spøkelsesslottet - Videojakten (The Case at Creepy Castle - The Case of the Vanishing Video)

88 Den forsvunne dukken - Det mystiske fotavtrykket (The case of the Crazy Collections - The Show-and-tell Mystery)
Rød bil til salgs

Handling

Ole vil selge bilen sin og setter inn en avisannonse. Ganske hurtig får han napp. En interessent melder seg på telefonen og de avtaler å treffes. Til Oles store forbauselse viser mannen seg å være blind.
Nero Alpin

Nedre Romerike Alpinklubb, til vanlig kalt NeRo Alpin, er en norsk særidrettsklubb for alpin skiidrett i Nedre Romerike, etablert i 1994. Nylendlia skianlegg regnes som klubbens hjemmebane.
Klubben rekrutterer hovedsakelig fra områdene Aurskog-Høland, Enebakk, Fet, Lørenskog, Nittedal, Rælingen, Sørum, og Skedsmo, men har medlemmer også fra andre deler av Akershus og Oslo.
Gordon setter

Bruksområde

Gordon setter er en typisk jakthund og en ypperlig fuglehund, men krever tålmodighet hos sin eier i opplæringensperioden. Den søker gjerne ikke like vidstrakt som de andre setterne, men regnes som dyktig og energisk, og skal være spesielt godt utrustet å for jakte på storfugl i skogen, men også rype i fjellet. Den er dessuten er ypperlig familiehund, spesielt for folk som er glade i å ferdes mye ute i naturen.

Lynne og væremåte

Gordon setter er en tøff og utholdende hunderase som trenger mye mosjon for å trives maksimalt. Den er rolig av natur, regnes som lett å håndtere og skal være flink med barn. Individer fra slekter med meget sterk jaktlyst kan bli noe egenrådige. Pelsen krever normalt vedlikehold, men må undersøkes jevnlig for flått, midd og lignende.

Annet

Rasen regnes som sunn og har et generelt godt gemytt.
James Bradley (astronom)

James Bradley (født 3. mars 1693 i Shelborne i Gloucestershire i England, død 13. juli 1762 i Chalford) var en engelsk anglikansk prest og astronom. Han er best kjent for flere grunnleggende funn i astronomi, blant annet aberrasjon av lys (1725–1728). Bradley ble utnevnt til medlem av det britiske Royal Society den 6. november 1718. Han holdt flere kurs og forelesninger ved Ashmolean Museum. I 1722 målte Bradley diameter på planeten Venus med et stort teleskop med en objektiv brennvidde på 65 meter. Bradley var medlem av Astronomer Royal fra 1742 til 1762 og han ble tildelt den vitenskapelige utmerkelsen Copleymedaljen i 1748.

Liv og virke

James Bradley ble født i Sherborne nær Cheltenham. Fra 1711 til 1718 studerte han teologi ved Balliol College i Oxford. I 1719 ble Bradley vicar av Bridstow, og hans venn parlamentarikeren Samuel Molyneux, skaffet ham en prebende i Wales.

Interesse for astronomi

Ved siden av teologien interesserte Bradley meget for astronomi. Hans første observasjoner foretok han under rettledelse av sin unkel, den dyktige amatørastronom presten James Pound (1669–1724), i hans prestegård i Wanstead i Essex. I ble han opptatt som Fellow i Royal Society.
I 1721 ble Bradley kalt til University of Oxford, der han overtok Savilian Chair of Astronomy. Han forelsete blant annet om «eksperimentell filosofi».

Vitenskapelig forskning

Bradleys spesialområde var astrometrien, det vil si posisjonsbestemmelse av stjerner. Under sine himmelsobservasjoner med hans for dette formål spesialkonstruerte senitteleskop, som han foretok sammen med Samuel Molyneux i hans observatorium, oppdaget han i 1725 under studiet av stjernen Gamma Draconis fenomenet at lyset bøyes på en måte som henger sammen med jordens bevegelse runst solen. Heri var et tidlig virkelig bevis for det gheliosentriske verdensbilde. Likeledes gav observasjonen et holdepunkt for å begynne å regne på lysets hastighet. Og dette klarte Bradley ganske godt (i motsetning til Christiaan Huygens), nemlig med det ettertiden har funnet å være «feil» med bare én prosent. Han diskuterte sine funn i 1728 med hoffastronomen Edmond Halley og offentliggjorde i januar 1729.
Ved nøyaktige målinger av månebanen over 19 år oppdaget Bradley videre jordaksens nutasjon. Dette publiserte han i 1748.
I 1742 etterfulgte han Edmond Halley som Astronomer Royal og direktør for Royal Greenwich Observatory. Under hans ledelse foretok han en meget kostbar forbedring av Greenwich-observatoriets istrumenter og utstyr. I 1750 ble det tatt i bruk en kvadrant av John Bird. I 1752 ble Bradley bevilget en årslønn på 250 £ fra det britiske kongehus.
I 1761 måtte han tre tilbake av helsegrunner. Han trakk seg tilbake til Chalford i Gloucestershire, og ser døde han året etter i en alder av 69 år i Skiveralls House.
Saltoluokta

Saltoluokta er en fjellstasjon som drives av Svenska Turistföreningen. Stasjonen befinner seg langs Kungsleden omkring 20 km nord for Sarek nasjonalpark.
Stedet er tradisjonelt et oppholdssted for Sirkas sameby om våren, sommeren og høsten. Svenska Turistföreningen kom til området i 1890 og bygde Sjöfallsstugan like nedenfor Stora Sjöfallet. Omkring 20 år senere ble det behov for flere sengeplasser for besøkende, og da stedet lå i det opprinnelige området for Stora Sjöfallets nasjonalpark, som ble grunnlagt i 1909, flyttet STF utenfor nasjonalparkens grenser.
De bygde i stedet på sandåsene i Sáltoluokta, en kilometer nedenfor nasjonalparken, der Kungsleden går videre sørover. I 1912 bygde man Gamla stationen, og året etterpå ble förarstugan bygd.
Saltoluoktas hovedbygning ble tegnet av arkitekt John Åkerlund. Den ble bygd i 1918 og økte antall senger på anlegget til ca. 70. Stasjonens seneste tilskudd av bygninger kom på begynnelsen av 1980-tallet, da servicebygningen Nåiden ble bygd, og på midten av 1990-tallet, da annekset Laponia ble bygd. I dag har stasjonen ca. 100 senger. Stasjonens hovedbygning er stort sett bevart i sin originale form, med møbler og innredning fra 1918.
Saltoluokta besøkes av såvel fjellvandrere, barnefamilier og nygifte, som av skiløpere, naturelskere og konferansedeltagere. Vintertids går det en markert islede over innsjøen Langas til Sáltoluokta. Sommerstid trafikkeres strekningen av fergen M/S Langas.
Riksdagsvalget i Tyskland 1871

Valget i Tyskland 1871 var det første føderale valg i Tyskland etter den tyske riksgrunnleggelse.
Neja (by)

Neja (russisk: Не́я) er en by i Kostroma oblast i Russland. Byen ligger på høyre bredd av elva Neja (ei sideelv til Unzja), rundt 190 km nordøst for Kostroma. Innbyggertall: 11 200 (2005 est), 11 506 (folketelling 2002).
Bosetningen Neja ble grunnlagt i 1906 og fikk bystatus i 1958.
Francisco Furtado

Francisco Furtado (kinesisk navn:  傅汎濟, Fu Fanji, født ca. 1589 på øya Fayal i Asorene i Portugal, død 21. november 1653 i Macao) var en kinamisjonær tilhørende jesuittordenen.

Biografi

Han trådte inn i jesuittordenen i 1610 og seilte i april 1618 med skuten São Carlos til Kina, der han ankom Macao den 15. juli 1619.  Der fikk han sin avsluttende forberedelse på sitt virke i Kina ved jesuittenes universitetskollegium São Paulo.
Han ble først sendt til Jiading i Jiangnan og i 1625 til Hangzhou og 1630 til Shaanxi. Fra 1631 residerte han i Xi'an. Han var viseprovinsial for jesuittenes misjonsprovins Kina 1635-1641. I 1640 ble det ennå ikke evangeliserte Korea utskilt og overdratt til jesuittenes Japan-provins. I 1646-47 var han i Puzhou i Shanxi.
Pater Furtado var filosof, og samarbeidet fruktbart med den ledende kinesiske konvertitt stormandarinen Li Zhizao. Pater Furtado hadde åpenbart en forkjæringhet for Coimbrakommentarene til den aristotelianske filosofi (Commemntaria Collegii Conimbricensis S.J., ca. 1592-1606), og sammen oversatte de to til kinesisk en rekke verker fra denne samlingen. i tillegg til kosmonolgi og filosofi kom verkene blant annet inn på medisinske emner som blodets bevegelse og hjerteslagene, hjernens virksomhet og hukommelsen, og introduserte de fire humores.
Under Qing-dynastiet ble deler av hans arbeider oversatt videre fra kinesisk til mandsjuisk, særlig mens pater Adam Schall virket ved keiserhoffet.
Samuel Hahnemann

Oppvekst og utdanning

Christian Friedrich Samuel Hahnemann ble født i Meissen i Sachsen. Faren og flere andre familiemedlemmer levde av å designe og male porselen. Som ung lærte Hahnemann seg engelsk, fransk, italiensk, gresk og latin. Senere levde han av å oversette og undervise i språk, og lærte seg i den forbindelse også "arabisk, gammelsyrisk, kaldeisk og hebraisk".
Hahnemann studerte medisin i to år i Leipzig, deretter ett år i Wien.
Et halvt år senere, den 10. august 1779, var han ferdig lege fra universitetet i Erlangen. Hoveoppgaven hans het "Conspectus adfectuum spasmodicorum aetiologicus et therapeuticus", Om årsakene til, og behandling av, kramper.

Yrkesliv

I 1781 etablerte Hahnemann seg som lege i en landsby ved kobbergruvene i Mansfeld i Sachsen, i dag delstaten Sachsen-Anhalt. Han giftet seg med Johanna Henriette Kuchler og fikk 11 barn med henne.
Hahnemann var lite fornøyd med kvaliteten på medisinfaget på den tiden, og var spesielt uenig i at pasienter skulle årelates. Han mente at  legeyrket han hadde blitt opplært til noen ganger skadet pasienten mer enn den gavnet:
"Min pliktoppfyllenhet vil ikke med lett hjerte la meg behandle de ukjente patologiske tilstander hos mine lidende brødre med disse ukjente medisiner. Tanken på å på denne måten bli en morder eller skadegjører mot livet til mine medmennesker var så grusom for meg, så fryktelig og forstyrrende at jeg helt gav opp min praksis det første året jeg var gift, og beskjeftiget meg kun med kjemi og skriving"  Etter å ha oppgitt praksisen rundt 1784, tjente Hahnemann til livets opphold hovedsakelig ved å oversette medisinske lærebøker.
Han reiste rundt i Sachsen i mange år, bodde i mange forskjellige byer og landsbyer, blant annet Dresden, Torgau, Leipzig og Köthen før han til slutt flyttet til Paris i juni 1835.
Foynøya

Foynøya er ei øy som utgjør en del av Svalbard. Øya ligger rett nord for Nordaustlandet, og 40 km sørøst for Karl XII-øya. Den er en del av Orvin Land og inngår i Nordaust-Svalbard naturreservat.
I vest ligger Brochøya. Arealet av øya er om lag 1,5 km².
Ka då ittepå

Ka då ittepå var navnet på en kampanje holdt i 2007-2008 som del av kunstprosjektet Stavanger2018.
Ka då ittepå er dialektord fra Stavanger som kan oversettes med Hva da etterpå. Uttrykket ble etablert av kunstner Trond Hugo Haugen som et begrep med referanse til tidsperioden etter at Stavanger/Sandnes-regionen var europeisk kulturhovedstad i 2008.
Ka då ittepå har fått stor spreding og er blant annet brukt i større offisielle taler, som overskift i oljeindustrien og som sjekkereplikk. Ordene er også gjengitt i omslagene til Darlah og Bsider, begge Johan Harstad.
Leptorhoptrum robustum

Utseende

Leptorhoptrum robustum er en liten edderkopp. Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). Forkroppen er bredt oval, litt flat og forholdsvis liten. Bakkroppen hos hunnen er stor og kuleformet. Avstanden fra det fremste øyet til hodets fremkant er forholdsvis stor, mye mer enn to ganger øyets diameter.
Leptorhoptrum robustum er den eneste norske arten fra denne slekten, så forveksling med andre arter skulle ikke by på et problem. Men flere av dvergedderkoppene er ganske like hverandre, samtidig som de kan være fargevariable av utseende. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens genitalier, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Trialis

Trialis er et grammatisk tall som representerer tallet tre .
Norsk har ingen egne trialisformer. Eksempelvis der man i språket larike sier aridu, sier man på norsk vi tre. Skulle man rett fram sagt vi tre i larike, ville man sagt ami tidu. 
Språk som har trialis er blant annet: tolomako, manam og larike.
Alle språk som har trialis, har også dualis. Dette er på grunn av et numerus-hierarki som gjelder alle verdens språk:
singularis > pluralis > dualis > trialis

Systemet ovenfor forklarer at intet språk har trialis hvis det ikke har dualis. Likeledes at intet språk har dualis hvis det ikke har pluralis.
Even Northug

Idrettskarriere

Ved Junior-NM på ski 2013 kom han på 61.-plass på 10 km klassisk, i klassen M18. Northug kom på 9.-plass på sprinten ved Junior-VM på ski 2014 i Val di Fiemme i januar, der franske Jean Tiberhien vant. 
I mars 2014 deltok han i klassen M19/20 ved Junior-NM på ski 2014, der han kom på 28.-plass på 20 km klassisk. På 10 km fri teknikk kom han på 80.-plass, og han deltok også på Sør-Trøndelags 3. lag som kom på 34.-plass på stafetten. Han deltok også i NM på ski 2015 for seniorer, der han kom på 16.-plass på sprinten og 11.-plass på 20 km skiathlon. 
I februar 2015 vant han sprinten ved Junior-NM på ski 2015, i klassen M 19/20. I mars samme år debuterte han i verdenscupen i langrenn i den klassiske sprinten i Drammen, men klarte ikke å komme seg videre fra prologen.
Under U-23-VM 2018 i Goms i Sveits ble han nummer tre på sprint fristil. Det ble tredobbelt norsk, Erik Valnes vant, og Jan Thomas Jenssen ble nummer to.
Rosentorv

Rosentorv ble brukt som tettemiddel i dammer. Betegnelsen rosentorv kommer trolig fra det tyske ordet for gresstorv rasen. Ved Kongsberg Sølvverk ble det bygget tørrmurte steindammer tettet med rosentorv fra slutten av 1600-årene. De brukte håndstein som ble plukket opp fra terrenget ved byggeplassen. Steinene ble stablet opp i to parallelle murer uten å være hogget til eller bearbeidet for å passe sammen. Rosentorven ble stampet ned i mellomrommet mellom murene som tettekjerne i dammen. Dersom torvkjernen ble stående under konstant vanntrykk, slik at den ikke råtnet eller ble påvirket av frost, kunne slike dammer være tette i lang tid. Det viktigste vedlikeholdet var å etterfylle og stampe til med ny rosentorv. Byggemetoden var langt billigere enn muring med tilhogget stein.
Rosentorv er ikke betegnelsen på en bestemt type botanisk torv, men torv fra et bestemt stadium i den anaerobe nedbrytingen fra råtorv til svarttorv. Råtorv er fersk torv av myrplanter, svarttorv er helt omdannet til kolloide moldpartikler. Mellomtorven eller rosentorven består av en blanding av alle grader fra lite eller ikke nedbrutte planterester og kolloide partikler. Den ble hentet opp fra spadestikks dyp i torvmyr og har en fet konsistens og kan skjæres ut i blokker som kan stampes til en kompakt masse.
I sluser brukte de rosentorv ofte på en litt annen måte. Først en seng med rosentorv, for å forhindre at vann kom under slusen, deretter en homogen mur av kampesteiner tettet med rosentorv. På vannsiden ble det satt opp en trevegg og det ble stampet rosentorv mellom treveggen og steinmuren. Enkelt vedlikehold ble utført ved ar rosentorv ble rørt ut med vannet i slusen. Vannet tok med seg rosentorven og tettet selv lekkasjer i slusen.
Anne Hardenberg

Anne Corfitzdatter Hardenberg (født ca. 1539, død 15. februar 1589 på Bregentved) var en dansk adel- og hoffdame, kjent for å ha vært kong Frederik IIs ungdomsforelskelse.
Hun var datter av Corfitz Erik Hardenberg til Skjoldemose og Mette Christiernsdatter Skram. Hennes farbror var Eiler Hardenberg, som var daværende prins Frederiks hoffmester på Malmøhus. I 1557 nevnes Anne blant dronning Dorotheas jomfruer, en stilling hun besatt til dronningens død i oktober 1571. Hun hadde brevvekslet med prins Frederiks søster, kurfyrstinne Anna av Sachsen, samt med sin gode venninne Birgitte Gøye.
I 1558 bad dronning Dorothea sin sønn Frederik om ikke å hindre frøken Hardenbergs lykke. Oppfordringen kunne tyde på at planene om giftemål med Oluf Mouritzen Krognos var nært forestående. Frederik hadde vist begeistring for Anne, men skal i den umiddelbare tid etter tronbestigelsen i 1559, ha vært innstillet på å etterkomme familiens ønske om et fyrstelig ekteskap. Giftemålet med Krognos lot derimot vente på seg, og i 1569 fremgår det av et brev fra Frederik til fasteren Elisabeth av Mecklenburg, at han hadde i sinne å gifte seg med en dansk adelsdame.
Han oppga dog foretagendet, da det vakte motstand i vide kretser. I 1571 blir kongen i stedet trolovet med sin kusine Sophie av Mecklenburg, og igjen knyttes forbindelsen mellom Anne og beileren Krognos. Bryllupet fant sted den 11. januar 1573 i København, men kun et halvt år senere døde Krognos. Anne tilbragte sin enkestand på Bregentved, som husbonden hadde tilsagt henne på livstid. Selv døde hun 15. februar 1589, og ble begravet ved sin manns side i Sankt Bendts Kirke i Ringsted.
Anne skal ha vært musikalsk og ha gledet enkedronningen med sitt spill. Hennes håndarbeider var etterspurte, blant andre av kurfyrstinne Anna. Hennes brev er preget av melankoli og religiøsitet.