Tartus

Tartus (arabisk طرطوس, Ṭarṭūs; også transkribet Tartous) er en by ved kysten av Middelhavet i Syria. Tartus er den nest største havnebyen i Syria (etter Lattakia), og den største byen i Tartus guvernement. Den hadde 115 769 innbyggere i 2004. Om sommeren reiser mange syrere hit på ferie. Det finnes mange ferieanlegg i regionen. Det ligger et lite russisk marineanlegg i havnen i Tartus.

Fønikisk Antaradus

Historien kan følges tilbake til 1000-tallet f.Kr., da Tartus ble grunnlagt som en fønikisk koloni under Aradus. Kolonien ble kalt Antaradus (fra gresk «Anti-Arados → Antarados», Anti-Aradus, som betyr «Byen som vender mot Arwad»). Ikke mye er igjen etter fønikisk Antaradus. Bosetningen var knyttet til den viktigere og større bosetningen Aradus, utenfor kysten av Tartus, og den nærliggende byen Amrit.

Gresk-romersk og bysantinsk tid

Byen ble kalt Antaradus på latin og var en av keiser Konstantins favorittsteder for venerasjonen av jomfru Maria. Det første kapellet som ble tilegnet jomfru Maria er sagt å ha blitt bygd her på 200-tallet.

Islamsk tid

Muslimske armeer erobret Tartus under Ayyan bin al-Samet al-Ansary i 636.

Korsfarerstiden

Korsfarere kalte byen Antartus og Tortosa. Den ble først erobret av Raymond av Saint-Gilles, og ble i 1105 gitt til sønnen Alfonso Jordan og ble da kalt Tortosa. I 1123 bygde korsfarerne den delvis befestede Katedralen Vår Frue av Tortosa over en bysantinsk kirke som ble populær hos pilegrimer. Katedralen ble senere benyttet som  moské etter at muslimene erobret byen, og senere som forlegning for osmanenne. Den ble renovert under franskmennene og er i dag et bymuseum med antikviteter fra Amrit og mange andre steder i regionen. Nur ad-Din Zangi tok Tartus tilbake fra korsfarerne en kort stund før han tapte den igjen. 
I 1152 ble Tortosa gitt ti Tempelridderne, som hadde den som militært hovudkvarter. De bygde flere store byggverk, som en borg med et stort kapell og et utførlig borgtårn, omgitt av tykke, doble, konsentriske murer. Tempelridderne hadde som mål å verne byen og landområdet rundt, som hadde blitt bosatt av kristne nybyggere, frs muslimske angrep. 
Byen Tortosa ble gjenerobret av Saladin i 1188, og hovedkvarteret til Tempelridderne ble flyttet til Kypros. I Tortosa klarte likevel noen tempelriddere å trekke seg tilbake til borgtårnet, som de holdt på som støttepunkt i de neste 100 år. De bygde stadig flere festningverk omkring tårnet, fram til det også falt, i 1291. 
Tortosa var den siste utposten for tempelridderne på det syriske fastlandet, etter at de trakk seg tilbake til en garnison på den nærliggende øya Arwad, der de holdt ut tiår til.

Geografi og klima

Byen ligger på østkysten av Middelhavet ved grensen til Alawitterfjellene i øst. Arwad, den einaste bosatte øya langs den syriske kysten, ligger noen få kilometer utenfor Tartus. 
Tartus dekker de fleste lavtliggende områdene og er omgitt i øst av fjell som hovedsakelig består av kalkstein, og ved enkelte byer, som ved Souda, basalt.
Byen har middelhavsklima med korte vintermåneder og moderate temperaturer fra april til oktober. Åsene øst for byen er med på å gi Tartus en del nedbør. Fuktigheten om sommeren kan nå 80 %.

Økonomi, samferdsel og marinebase

Tartus er et viktig handelssenter i Syria og har en av de to hovedhavnene til landet ved Middelhavet. Havnen ble utvidet ettersom mange importvarer som ble benyttet til gjenoppbyggingen av Irak gikk gjennom havnen.
Tartus er en populær turistdestinasjon. Byen har gode sandstrender og flere ferieanlegg. Det er blitt gjort store investeringer i byen i årene før borgarkrigen brøt ut. 
Tartus har et velutviklet nettverk av veier og motorveier. Chemins de Fer Syriens driver jernbanenettverk som knytter Tartus til storbyene i Syria, selv om bare Lattakia-Tartus-ruta er i drift i dag.

Russisk marinebase

Ein marinebase fra sovjettiden ligger i Tartus. Denne kom til i 1971 etter en avtale med Syria og er fremdeles bemannaetv russisk marinepersonell. Tartus var den siste sovjetiskee militærbasen utenfor Sovjetunionen, og den eneste ved Middelhavet. Dens forsatte eksistens gjør at russiske marinefartøy ikke trenger å dra tilbake til basene i Svartehavet for å fylle drivstoff og forsyninger, og slipper å dra gjennom Bosporosstedet i Tyrkia, som er NATO-medlem.