google/wiki40b huggingface dataset:
Ytre Arna kirke

Historie

Kirken i Ytre Arna er en kopi av Berger kirke fra 1895 i Svelvik i Vestfold. Kirkene har samme arkitekt, Schak Bull, og er fra samme tidsperiode. Årsaken til at disse kirkene er like, har sin bakgrunn i industrihistorien til de to stedene. Bygdene Ytre Arna og Berger ble endret til industristeder og ble begge bygget opp omkring tekstilindustrien. Det var den danskfødte industripionéren Peter Jebsen som i 1846 kjøpte fallrettighetene til Blindheimselven som renner ut i Arna, og han etablerte landets første mekaniske bomullsveveri på stedet. Senere etablerte han også ullvarefabrikk, og virksomheten ble samlet i selskapet Arne Fabrikker AS.
Den industrielle virksomheten førte til at innbyggertallet i Arna økte kraftig på siste halvdel av 1800-tallet. Tradisjonelt hadde bygdefolket vært vant til å ro over fjorden til Haus kirke, men befolkningsøkningen medførte at det ikke var plass til alle der. Peter Jebsen ønsket da å bygge en kirke i Ytre Arna for å ha den tett på industrivirksomheten, men fikk ikke tillatelse til dette. Det ble derfor først bygget kirke i Indre Arna, denne stod i 1865 ferdig som Arna kirke. Til slutt fikk Jebsen også gehør for å bygge kirke i Ytre Arna, men han fikk selv ikke oppleve den ferdige kirken ettersom han døde i 1892. Parallelt med byggingen i Ytre Arna stod Jürg Jebsen for oppbygningen av kirken i Berger hvor Jebsen-familien også drev tekstilindustri med selskapet Berger & Fossekleven Fabrikker.
Da kirken ble oppført lå den i Haus prestegjeld. Den ble vigslet 5. november 1895. Den er lokalisert like sør for fabrikkområdet i Arna. Tårnet har tre etasjer medregnet den øverste etasjen hvor de to klokkene befinner seg. Begge er gitt som gave av Johan Jebsen, og er inngravert «BARWELL FOUNDER BIRMINGHAM 1899» I 1967 ble Haus prestegjeld delt opp, og Ytra Arna kirke befant seg da i Arna prestegjeld.
Kirkeorgelet som ble montert ved bygging av kirken var levert av Olsen & Jørgensen i Kristiania. Dette orgelet ble ombygget i 1942. Ytterligere endringer ble gjort i 1949 på interiøret under ledelse av Ole Landmark, da ble blant annet prekestolen og altertavlen byttet ut. Prekestolen som står i kirken i dag er designet av Landmark, mens Axel Revold har laget altertavlen som viser Jesus på korset med teksten «Det er fullført». Kirken har døpefont i marmor.
I vindfanget ved inngangen til kirken henger et skilt med skriften «Herr Fabrikeier Jurg Jebsen! Modtag vor oprigtige og dybfølte Tak for den store og kjærkomne Gave, De har skjænket os ved at lade opføre et smukt og værdigt Gudshus i vor Midte. Gud velsigne Dem! Arne den 5te Oktober 1899. I Hengivenhed, Arne Fabrikers Befolkning».

Kirkebygg i Arna

Arna kirke – Takvam kapell – Trengereid kapell – Ytre Arna kirke
Peloconus

Utseende

Pachystolini er små til middelsstore, brunlige trebukker. Kroppsformen er sylindrisk. Dekkvingene har ofte lysere tegninger.

Levevis

Som de fleste andre trebukker borer larvene i ved.

Utbredelse

Arten er utbredt i det sentrale og sørlige Afrika.
Paul van Dyk

Biografi

Van Dyk (et pseudonym han valgte tidlig i sin karriere, på grunn av sin daværende kjærlighet for musikk fra Belgia) ble født i Eisenhüttenstadt og flyttet sammen med moren til Øst-Berlin da han var syv år gammel, etter at foreldrene ble skilt. Der hørte han på musikk fra radiostasjoner i Vest-Berlin og ble kjent med elektronisk musikk.En uke før Berlinmurens fall i 1989, fikk han og moren lov til å utvandre til Vest-Tyskland, og de slo seg ned i Hamburg. Men i begynnelsen av 1990 flyttet han tilbake til Berlin.  
Hans første produksjon, i samarbeid med Cosmic Baby, ble utgitt i 1992. I 1993 ble Paul kjent med remixen hans av Humates «Love Stimulation». Paul slapp debutalbumet 45RPM i 1994. De følgende årene tok Paul forskjellige spillejobber hovedsakelig i Nederland, men også flere og flere i utlandet etter hvert som han ble kjent. I 1997 slapp han sitt andre album Sewen ways, som ble en suksess. 
Han har i dag sitt eget plateselskap som heter Vandit Records.
Paul van Dyk er per 2007 rangert på en fjerdeplass i DJ Magazines kåring av verdens fremste DJ-er, etter å ha toppet listen de to foregående årene.
Platyderides

Utseende

Små til  middelsstore, brunlige gjødselbiller. Hodet er stort og bredt, skovlformet, foranten nærmest halvsirkelformet uten innbuktninger eller tenner. For-randen er bredt avsatt som en list, hodet er sterkt innsnevret foran fasettøynene. Hodet er nesten like bredt som pronotum, som er rundet og nokså blankt med bredt avsatte sidekanter ("brem" langs ytterkanten). Dekkvingene er smalere enn pronotum, noe hvelvede og rundede, blanke, men ofte mer eller mindre tett kledt med gulaktig bestøvning, med dype lengdefurer (nedsenkede punktrader). Beina er forholdsvis lange og kraftige, leggene på forbeina med tre korte tenner.

Levevis

Disse billene lever trolig i møkk i tørre områder.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Asia (Russland, Kina, Thailand, Vietnam og Taiwan). Noen amerikanske arter som tidligere ble plassert her er nå flyttet til andre grupper, særlig slekten Cephalocyclus.
Ma Jianzhong

Bakgrunn

Ma kom fra en ledende katolsk familie. Etter studier ved en fransk katolsk skole i Shanghai dro han til Frankrike i 1876 for å studere internasjonal rett. Han ble den første kineser som tok det franske baccalauréat, og i 1879 fikk han diplom i rett (licence de droit) fra École Libre des Sciences Politiques i Paris.

Karriere

Etter sin hjemkomst til Kina i 1880 ble Ma med i Li Hongzhangs sekretariat, og der kom hans kjennskaper innen internasjonal rett til god nytte. Blant andre oppgaver var Ma med på å implementere Qing-regjerinens politikk overfor i Korea i 1880-82 og han tok del i arrestasjonen av Taewŏn'gun. Samme år fremla Ma et utkast til det koreanske flagg, Taeguk, og det ble benyttet og er fremdekes i bruk i som Republikken Koreas flagg. I 1884 ble han involvert i China Merchants' Steam Navigation Company, der han samarbeidet nært med  Tong King-sing.
Ma er forfatter av verket Mashi Wentong (馬氏文通 «Grunnleggende prinsipper for klar og sammenhengende skriving av herr Ma») i 1989. Dette var den første kinesiske grammatikk forfattet av en kineser (det fantes allerede flere som var skrevet av vesterlendinger). Det antas nå at Mas storebror Ma Xiangbo, som var en ledende pedagog, medlem av jesuittordenen og grunnlegger av det som skulle bli Fudanuniversitetet i Shanghai, også bidro til grammatikkverket.
Jay Greenberg

«På høyde med Mozart»

Greenberg ble verdensberømt delvis på grunn av Juilliard-lærer Samuel Zymans hyllest av hans ungdommelige talent i CBS-programmet 60 Minutes som ble sendt i USA 28. november 2004 og på nytt 26. november 2006. «Vi snakker om et vidunderbarn på høyde med de de største vidunderbarn i historien i forhold til komposisjon. Jeg snakker om slike som Mozart, og Mendelssohn, og Saint-Saëns.» Hans hovedlærer i komposisjon var Samuel Adler.

Tidlig begynnelse som komponist

Faren er en amerikaner som jobber som slavisk lingvist. Moren har israelsk bakgrunn. Ingen av foreldrene har noen musikalsk bakgrunn. Jay opplevde imidlertid i svært tidlig alder at han var tiltrukket av musikk. I to-årsalderen begynte han å spille cello etter å ha utvist en fiksering på dette instrumentet ved å tegne gjentatte celloer, som etterhvert utviklet seg til gånoter, og ved dessuten å klare å skrive ordet CELLO. Hans første forsøk på å komponere kom da han var tre. 
Greenberg komponerer primært på sin datamaskin ved hjelp av et spesielt  dataprogram for musikknotasjon der han kan nedfelle sine ideer på papiret og avspille sine partiturer på syntetiske instrumenter. Han har allerede skrevet fem symfonier og mange andre verker. Hans mest berømte arbeid hittil er en ouverture til 9/11 om terrorangrepet 11. september 2001. Da angrepene fant sted bodde han i Makedonia, men har siden flyttet tilbake til USA.

Får musikken ferdig i hodet

Greenberg beskriver prosessen der han får musikken på den måten at han hører musikken ferdig framført inne i hodet, ofte flere musikkstykker samtidig, og han kan da bare notere ned etterpå det han har hørt. Det er sjelden han behøver å gjøre rettelser av det han har nedtegnet. Mye annet kommer til ham på denne måten, ikke bare musikk som han mer ser på som en hobby. Han er interessert i det aller meste og kan tenke seg å studere for eksempel, fysikk, psykologi, informatikk eller kartografi.

Utgitt av Sony BMG i 2006

Musikkselskapet Sony BMG Masterworks utga hans første CD 15. august 2006 som inneholder hans Symfoni nr. 5 og Strykekvintett fremført av henholdsvis London Symphony Orchestra under ledelse av José Serebrier og av Juilliard String Quartet med cellist Darrett Adkins. Han er kanskje den yngste komponist som noensinne har skrevet en eksklusiv platekontrakt med et stort plateselskap.
Mateus Evangelista

Bakgrunn

Evangelista har medfødt cerebral parese, som i hans tilfelle påvirker høyre side av kroppen. Han begynte med friidrett 13 år gammel. Han har også drevet med fotball 7-a-side, og deltok i denne idretten under Parapanamerikanske ungdomsleker 2009.

Idrettskarriere

Evangelista deltok i Parapanamerikanske leker 2015 i Canada, og vant der 100 meter, 200 meter og lengdehopp i klassen T37. Under Paralympiske sommerleker 2016 i Rio de Janeiro, fikk han sølv på 100 meter i klassen T37, bak Guangxu Shang fra Kina. Han deltok i Para-VM i friidrett 2017 i London, der han vant 100 meter, og fikk sølv på 200 meter og i lengdehopp. 
Han deltok i Parapanamerikanske leker 2019 i Lima i Peru, og fikk der gull på 100 meter og sølv på 200 meter og i lengdehopp.
Brunhilde Pomsel

Bakgrunn

Brunhilde Pomsel ble født i Berlin i 1911 og arbeidet som stenografist for en jødisk sakfører samt som maskinskriverske for en nasjonalsosialist samtidig.

Under nazismen

I 1933 ble hun med i nazipartiet i 1933, rett etter at Hitler ble utnevnt til Rikskansler. Snart fikk hun jobb som sekretær i propagandaorganet i Nazi-Tyskland. Etter en anbefaling fra en venn ble hun overflyttet til Ministeriet for offentlig opplysning og propaganda i 1941, der hennes arbeide under Goebbels som stenograf begynte og sluttet først etter Berlins fall i 1945.
Ifølge Kate Connolly i den londonske utgave av The Guardian hadde Pomsel som en av sine arbeidsoppgaver å massere statistikker om falne soldater nedad, såvel som å overdrive antallet av voldtekter av tyske kvinner av Den røde armé. Blant de mange tusen dokumentene som passerte skrivebordet hennes, husket hun mappen til Sophie Scholl, som var sentral i motstandsgruppen Die weisse Rose.

Etterkrigstiden

Etter Berlins fall ble Pomsel dømt av sovjeterne til femårs fengsel.
Etter løslatelsen i 1950 arbeidet hun i den tyske radiofoni inntil sin pensjonering i 1971.
På sin 100. fødselsdag i 2011 talte hun offentlig ut imot Goebbels. En dokumentarfilm A German Life, som ble vist på Münchens filmfestival i 2016, bygger på et 30-timers intervju med Pomsel.
Pomsel bodde i München til sin død.
Hun påstod at hun intet visste om nazistenes forbrytelser.
Goebbels var ifølge Pomsel «kald» og poserende, og mante frem et bilde av propagandasjefen som fremførte som en tillært tollr den «resende dverg» som hylte og gestikulerte foran mengdene. «Han snakket ikke til meg i det hele tatt, ikke engang ett ord», sa Pomsel i et intervju gjort før 70-årsdagen for Goebbels' død 1. mai 1945. Hun beskrev han som en hoven narsissist som sjelden viste vennlighet - like kald i det private som fargerik i offentligheten.
Christopher Lintrup Paus

Biografi

Han studerte ved Jesus College ved University of Oxford 1900–1904 og tok mastergrad der. Fra 1911 til 1914 var han prokurist og daglig leder i firmaet Eilert Sundt & Co. i Oslo, den norske avdelingen i firmaet Sundt Hnos. & Cia i Argentina som brødrene Eilert og Hans Sundt hadde startet i 1911 og som drev handel mellom Amerika og Skandinavia.
Han ble utnevnt til handelsattaché ved Storbritannias legasjon i Oslo i desember 1914 og ble forfremmet til legasjonssekretær for handel 1. mai 1919. Han var britisk konsul i Oslo fra 1926 til 1931. Han ble handelsråd i desember 1939. Hans 26-årige virke som britisk diplomat i Oslo opphørte ved krigsutbruddet i 1940; sammen med ektefellen ble han evakuert til Sverige, og de tok seg videre med fly til Skottland, der de bodde frem til hans død. Han gikk av med pensjon fra den britiske diplomatiske tjenesten 27. april 1941.
I sin tjeneste i Oslo skrev han en rekke trykte rapporter om økonomiske forhold i Norge. Imperial War Museum har en del av hans private papirer, herunder hans korrespondanse med ulike britiske diplomater, akademikere og nordmenn om Norges stilling under første og andre verdenskrig.
Han var medlem av Norske Selskab fra 1915. Han er begravet på Grantown Cemetery i Grantown-on-Spey.

Familie

Han tilhørte den norske slekten Paus på farssiden og var sønn av grosserer i Manchester og Bradford Christopher Paus (f. 1843 i Elverum, d. 1919 i Shipley) og Ellen Sophie Lord (f. 1847 i Manchester, d. 1917); han var barnebarn av fogd Henrik Johan Paus og hans far var fetter til Henrik Ibsen. Mellomnavnet hadde han fra sin oldefar, amtsfysikus Christian Lintrup. Christopher Lintrup Paus' brødre Charles Johan Paus, Rudolph Henrik Paus og Oscar Lionel Paus (1880–1917) var alle grosserere i Manchester. Oscar Lionel Paus falt som britisk løytnant i første verdenskrig. Hans far og brødre drev vesentlig engroshandel med bomull og ulltekstiler, hovedakelig eksport fra Storbritannia til det europeiske kontinentet, bl.a. i firmaet Blydt, Paus and Pace i Manchester og Bradford som de etterhvert overtok alle aksjene i. Christopher Lintrup Paus var bl.a. fetter til pavelig kammerherre, grev Christopher Tostrup Paus samt tremenning til statsminister Sigurd Ibsen. Han var onkel til den britiske diplomaten og statssekretær i den palestinske mandatregjeringen Robert Paus Platt, som ble drept i bombingen av King David Hotel.
Han ble gift 28. september 1909 i Oxford med Gunda («Dunde») Resch Knudsen (f. 1879 på Frednes i Porsgrunn, d. 1977), datter av skipsreder og odelstingspresident Jørgen Christian Knudsen og niese til statsminister Gunnar Knudsen. Dunde Paus var den første kvinnen som fikk sertifikat i Oslo i 1917.
Syktyvkar

Syktyvkar (russisk og syrjensk: Сыктывка́р, før 1930 Ust-Sysolsk) er hovedstaden i den autonome republikken Komi, som ligger lengst nordøst i den europeiske delen av Russland. Innbyggertall: 230 011 (folketelling 2002).
Syktyvkar ligger ved elva Sysola, som er opprinnelsen til byens tidligere navn, Ust-Sysolsk. Byens nåværende navn er fra 1930, da byen fikk navn på syrjensk (komi), i samsvar med den sovjetiske språkpolitikken. Syktyvkar kommer av Syktyv, som er det syrjenske navnet på Sysola, pluss kar, som betyr «by» på samme språk.
Byen ligger nær stedet hvor Sysola løper sammen med den større Vytsjegda, som igjen er en sideelv til Nordre Dvina. Disse elvene er seilbare og er viktige transportveier for skogbruksprodukter fra Syktyvkar, som har både elvehavn og skipsverft. Tømmer og treskjæring er byens største næringer. Byen har også institusjoner for vitenskap og kultur, som teater, museum og universitet. Det er to lufthavner i byen.
Klimaet i Syktyvkar er kontinentalt og kaldt, med humid preg. Temperaturen er i januar i gjennomsnitt -17°C, mens det i juli er +17°C. Årlig nedbør er 541 mm. Syktyvkar ligger 96 moh.
Det har trolig vært en bosetning der byen nå ligger i alle fall siden 1500-tallet. Ust-Sysolsk (Syssolskoje) ble grunnlagt i 1586. Den ble innvilget bystatus av Katarina den store i 1780, og ble senere hovedstaden i den autonome Komi oblast. Byen har bibeholdt sin stilling som komienes hovedstad siden da, selv om de nå faktisk er i mindretall i byen, på grunn av en stor tilflyttning av etniske russere på 1900-tallet.
Saltasjon

Saltasjon er en form for materialtransport hvor partiklene i transport hopper eller spretter langs overflaten. Denne formen for materialtransport forekommer både i vann og vind. Hvorvidt et materiale transporteres ved saltasjon er avhengig av transportevnen. Eksempelvis vil en sterk vind eller stor vannføring kunne transportere større partikler i saltasjon enn ved svak vind eller lav vannføring.
Andre former for materialtransport er suspensjon og rulling.
Living Colour

Living Colour er et rockeband som ble dannet i New York, USA i 1984. Gitaristen Vernon Reid hadde tidligere spilt i Defunkt og deltatt i en del andre prosjekter innen jazz, funk og rock. De øvrige bandmedlemmene var sanger Corey Glover, bassist Muzz Skillings og trommeslager Will Calhoun. Mick Jagger hjalp dem med å få platekontrakt, som resulterte i debuten Vivid i 1988, og plasserte dem blant bandene som ble klassifisert som funk metal sammen med Red Hot Chili Peppers, Jane's Addiction og Faith No More.
Vivid forble deres største suksess, med 6.-plass på Billboards liste i USA, selv om senere album også kom inn på listene. I Norge gjorde oppfølgeren Time's Up fra 1990 det bedre enn debuten, med 13. som topplassering versus 15. for Vivid på VG-lista.
Living Colour ble oppløst i 1995, men kom sammen igjen i 2000.
Rania

Etymologi

Rania er avledet av arabiske rana (arabisk: رنا), som betyr «å skue».
Danske Dramatikeres Hederspris

Danske Dramatikeres Hederspris (Dansk: Danske Dramatikeres Hæderspris) er en dansk pris, som deles ut av Danske Dramatikeres Forbund. Prisen tildeles et medlem av foreningen, som har et dramatisk forfatterskap av verdi. I særlige tilfeller kan prisen tildeles yngre dramatikere, som ikke har kunnet oppnå medlemskap av foreningen, funksjonærer i foreningen og teaterledere, som har fremmet dansk dramatikk. 
Prisen ble innstiftet 9. mars 1956 i anledning av foreningens 50-årsjubileum.
De første årene ble prisen utdelt hvert år. I 1960 og 1962 ble den ikke delt ut og det ble bestemt at
den fra da av skulle deles ut annethvert år. Prisen har siden blitt utdelt uregelmessig.
Moonwalker

Anmelderne

Aftenpostens anmelder mente historien var tynn og at den var for spesiell til å være en vellykket barnefilm, og at den passet best for fans av Jackson.

Priser

Moonwalker ble nominert til Oscar for beste spesial effekter og en Grammy for beste musikk. Brandon Quintin Adams vant en Young Artist Award for sin rolle i filmen.
Haakon Jarls forlis i Vestfjorden 1924

Teksten

1.Jeg for Eder her en sang vil synge,

som enhver i hjertet røre må,

thi de handler om de menn og kvinner

som omkom på Vestfjords dype blå.
2.Haakon Jarl fra Bodø kai utstyrte

i den mørke tåkefulle natt,

skipperen og losen har sin hyre

med å styre etter kompass, kart.
3.Tåken ligger som en røk på fjorden

ei man øyne kan hvor hen man er.

Derfor lar man signalfløyten lyde

thi en hurtigrute krysser her.
4.Alle aner fred og ingen fare,

passasjerer legger seg til ro,

mens to øyne våker blank og klare

det er losen på kommandobro.
5.Da med ett i nattens stillhet lyder

det tre lange faresignalstøt.

men og kvinner opp på dekket iler

Haakon Jarl er nu i dødens nød.
6.Kong Harald som et lyn i natten kommer

med en fart men ei så stor,

skjærer inn i Jarlens styrbords side

senker den til bunns foruten ord.
7.Vill panikk der ble ombord i båten

da man så den synkeferdig var,

alle trengte frem til redningsbåten

og i fortvilelse den skandal var.
8.Redningsbåten ned mot skipets sider

den ble knust, den andre firtes ned.

Men den fyltes av de svære bølger

og den sank med ett i dypet ned.
9.Her en mor må sine små forlate

og sin ektemake likeså,

dødens engler intet hensyn taker

når det bud du får da må du gå.
10.Mange ting vi her i livet møter

som vi ei kan fatte og forstå.

Men en gang skal alle gåter løses

som er skjult for oss i dette blå.
Straumsbotn (fjord i Berg)

Straumsbotn er en fjordarm av Bergsfjorden på Senja i Berg kommune i Troms. Fjorden har innløp gjennom sundet Trongstraumen ved Straumsneset i nord og strekker seg 7,5 kilometer sørøstover til Elvevollen innerst i fjorden.
Bygda Straumsbotn ligger på østsida av fjorden. Lenger sør og inn i fjorden ligger gårdene Håverjorda og Løvdal. Fra Straumsnes var det fergeforbindelse med kommunesentret Skaland, over Bergsfjorden, fram til riksvei 864 (nå del av fylkesvei 862), med Skalandtunnelen, åpnet i 1987. 
Fylkesvei 86 går langs hele østsida av fjorden og over Trongsundet.
Charlie Siem

Bakgrunn

Siem er sønn av den utvandrede norske forretningsmannen Kristian Siem og sørafrikanske Karen Ann Siem, født Moross. Han er bror til musikeren Sasha Siem.
Han studerte ved Eton College og Girton College i Cambridge. Siem videreførte sine studier på fiolin hos Itzhak Rashkovsky og Shlomo Mintz. Han spilte sin første konsert som 15-åring, og spilte med Royal Philharmonic Orchestra som 18-åring. Siem har også spilt sammen med popmusikere som Lady Gaga, Bryan Adams og The Who.
Siems fiolin er en d’Egville av Guarneri del Gesu fra 1735. Instrumentet er tidligere eid av Yehudi Menuhin. Siem har siden 2011 også tatt oppdrag som modell for Dunhill, Armani og Dior.
Varg veum

Varg veum eller varg i veum (norr.: vargr í véum) er et norrønt uttrykk, som direkte oversatt betyr ulv i helligdommene eller ulv i tempel, og som ble brukt om personer som ble lyst fredløs etter å ha begått en forbrytelse på et hellig sted eller på et rettssted.
Colantonio

Niccolò Antonio (født omkring 1420, død omkring 1470), bedre kjent som Colantonio, var en italiensk maler, aktiv i Napoli 1440–1470. Han var sannsynligvis lærer til Antonello da Messina.
American Field Service

Historie

AFS ble opprettet i 1914 som et frivillig ambulansekorps i tjeneste hos de allierte tropper under første verdenskrig. Under krigen erfarte ambulansesjåførene at personlig kontakt over landegrensene bidrar til forståelse og vennskap. I mellomkrigstiden ga AFS universitetsstipendier til fransk og amerikansk ungdom. Etter aktiv innsats også under andre verdenskrig tok ambulansesjåførene i 1946 initiativet til å starte med utveksling av ungdom i videregående skole. Siden har over 325 000 ungdommer og like mange familier vært deltakere i denne internasjonale læringsopplevelsen.
Fra 1980-tallet har organisasjonen på verdensbasis hett AFS Intercultural Programs, og ikke American Field Service. Dette for å signalisere at AFS ikke er en amerikansk, men en internasjonal organisasjon, hvis hovedmål er å utdanne ungdom til å forstå og finne mening i kontakt på tvers av landegrenser og kulturelle skillelinjer.
På verdensbasis har AFS rundt 30 000 frivillige som gir av sin tid og sine ressurser for at organisasjonen skal kunne tilby programmer som er trygge og lærerike for så vel vertsfamilier som for AFSere. Mange frivillige er organisert i lokallag, men noen fungerer også mer som kontaktpersoner der det ikke finnes lokallag.

Programmene

Selv om skoleprogrammet fremdeles er det største, har AFS på internasjonalt nivå flere typer programmer. På slutten av 1980-tallet ble et nytt program utviklet: 18+, eller Community Service Program, for ungdom mellom 18 og 29 år. Programmet varer i et halvt år, og deltakerne arbeider stort sett med prosjekter av humanitær karakter mens de bor hos vertsfamilier.
AFS arrangerer også lærerutvekslinger, bl.a. mellom Kina og Australia og mellom Costa Rica og USA. I tillegg berøres titusenvis av mennesker av AFS’ arbeid i lokalsamfunn verden over. 
AFS Intercultural Programs har konsultativ status ved FNs Economic and Social Council. I 1989 mottok AFS et spesielt diplom fra FNs generalsekretær Javier Perez de Cuellar som anerkjennelse for organisasjonens internasjonale ungdomsarbeid.

I Norge

I Norge ble AFS etablert i 1947 da de tre første norske deltakerne dro til USA. Over 3 000 utenlandske ungdommer har vært i Norge og bodd i vertsfamilier i et år eller en sommer. Siden den gang har også over 11 000 norske ungdommer reist til andre land, bodd hos vertsfamilier, gått på videregående skole, lært språket der og blitt kjent med kulturen.
AFS Norge Internasjonal Utveksling er en selvstendig partner i AFS Intercultural Programs. AFS Norge er medlem av Landsrådet for norske ungdomsorganisasjoner (LNU) og enkelte andre organisasjoner.