google/wiki40b huggingface dataset:
Høgskolen i Gjøvik

Historie

Skolen var et resultat av at to statlige høgskoler i Gjøvik ble slått sammen som en del av Høgskolereformen i 1994. De to sammenslåtte skolene var Gjøvik ingeniørhøgskole og Sykepleierhøgskolen i Oppland. Etter at Handelshøyskolen BI besluttet å legge ned sin skole i Gjøvik i desember 2007, overtok Høgskolen BIs funksjoner og økonomiske og administrative fag, og kunne selv også tilby økonomiutdanning på bachelornivå.

Studieprogrammer

Høgskolen tilbød en rekke studieprogrammer innen helse, IT, teknologi, mediteknologi, økonomi og ledelse. De fleste ble tilbudt både på bachelornivå og mastergradsnivå, og noen også på doktorgradsnivå. I tillegg hadde høgskolen en rekke halvårsenheter, årsenheter, kurs-, etter- og videreutdanninger.  
Høgskolen i Gjøvik hadde innført verdiskaping (innovasjon, entrepenørskap og kvalitetsøkende prosesser) som en komponent i alle sine studieprogrammer  i tillegg til å tilby et eget bachelorprogram i medieledelse og innovasjon. Innovatoriet var høgskolens tverrfaglige idélaboratorium, et verksted for utvikling av ideer og prosjekter der studenter og ansatte arbeider sammen om forbedringer på tvers av fagområde, seksjon og avdeling. Deltakelse i den 24-timers idékonkurransen Idélab-24 var obligatorisk for alle studenter.   
Høgskolens drev forskerutdanning på alle sine avdelinger. Alle mastergradsprogrammene tilbød veier videre til doktorgradsprogrammer, enten gjennom et av høgskolens egne programmer, eller i samarbeid med andre universiteter. Høgskolen hadde egne ph.d.-programmer i informatikk og i informasjonssikkerhet. Skolen var også medlem i flere forskerskoler, inkludert Norwegian Research School in Technology og European Graduate School in Technology (EuTec), som tilbyr studieemner, veiledning og industri- og arbeidslivskontakter på tvers av sine medlemsinstitusjoner.  
Høgskolen i Gjøvik var internasjonalt orientert, med ansatte fra 21 nasjonaliteter. De fleste av masterprogrammene ble tilbudt på engelsk. Høgskolen tilbød internasjonalisering av studiene, både gjennom muligheter for å ta deler av sin ordinære utdanning i utlandet, og gjennom institusjonsavtaler fortsette å utdanne seg i utlandet etter endte studier.
VDM Verlag Dr. Müller

VDM Verlag Dr. Müller er et tysk forlag som er en del av VDM Publishing Group. Forlaget spesialiserer seg på å utgi Wikipedias artikler i bokform samt på å publisere masteroppgaver og andre akademiske oppgaver og arbeider i bokform. Forlaget bruker ikke fagfellevurdering og bøkene gjennomgår ikke redaksjonell behandling. Bokproduksjonen baserer seg på print-on-demand-teknologi. Forlaget sender ut store antall e-poster der de tilbyr seg å utgi slike arbeider og har blitt kritisert for å gi ellers ikke publiseringsverdige forfattere et skinn av en akademisk publiseringshistorikk og for å ikke opplyse tydelig nok om at mye av innholdet er hentet fra Wikipedia.
Forlaget har et stort antall imprintnavn og de samme personene er gjerne ført opp som redaktører for inntil flere hundre tusen bøker bestående utelukkende av innhold fra Wikipedia. Noen av imprintnavnene er Alphascript, Betascript, Fastbook Publishing og Doyen Verlag.

Forretningsmodell

VDM Verlag Dr. Müller baserer seg på en forretningsmodell hvor de søker på internett etter akademiske forfattere og inviterer dem via e-post til å sende inn manuskript. E-poster sendes ut til tusenvis av personer som har skrevet et arbeid for en mastergrad eller doktorgrad. Bøkene de publiserer er ikke fagfellevurderte og har ikke gjennomgått noen form for kvalitetskontroll eller redaksjonell bearbeiding.
VDM Publishing group har hovedsete i Saarbrücken, Tyskland, og kontorer i Argentina, Latvia, Mauritius og Moldova.

Status i Norsk vitenskapsindeks

Forlaget var fra 2008 til 2010 registrert som en vitenskapelig publiseringskanal på nivå 1 i Norsk vitenskapsindeks. Et av kravene for slik registrering, og som regel for å regnes som vitenskapelig i vitenskapssamfunnet, er at forlaget har fagfellevurdering og at publikasjoner ellers gjennomgår normal redaksjonell behandling, krav som VDM Verlag aldri har oppfylt. Publiseringsutvalget i Universitets- og høgskolerådet vedtok i august 2010, etter å ha fått en rekke bekymringsmeldinger om forlaget, å nedjustere forlaget til nivå 0 (ikke-tellende) med virkning fra 1. januar 2011 på bakgrunn av "manglende rutiner for fagfellevurdering", og forlaget er etter dette ikke lenger anerkjent som en vitenskapelig publiseringskanal i Norsk vitenskapsindeks.
Monocladum

Utseende

Middelsstore til store (18-55 millimeter), kraftige, gulbrune til svarte trebukker. I likhet med andre Prioninae har de store, kraftige mandibler. Hannene har kamformede antenner.  Kroppsformen er nokså bred. Pronotum har små pigger på sidene. Dekkvingene er tilsmalnende bakover, med stumpvinklede "skuldre" ogg opphøyde lengderibber.

Levevis

Arten lever i ørkenområder.

Utbredelse

Artene finnes i Midtøsten (vest til Egypt), på Den arabiske halvøya og i Sentral-Asia øst til Iran.
Fylkesvei 5654

Fylkesvei 5654 går mellom Eidsvik og Birkeland i Hyllestad kommune. Veien er 3,3 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 64.
Fjellglassvinge

Utseende

En ganske liten (vingespenn 14-24 mm), mørk glassvinge. Antenennene er svarte, hos hannen med fine hår. Hodet, forkroppen og bakkroppen er svarte, bakkroppen med en smal, gul tverrstripe i midten. Hos nyklekte individer kan man av og til se to til, ganske smale, gule tverrstriper. Bakerst har den en svart haledusk. Forvingen er glassklar, bredt mørkbrun langs forkanten og langs roten. I tillegg til den mørke fargen har den ganske mange rødoransje skjell langs kanten av vingen, særlig ved roten, og rundt diskflekken, som er nokså smal og mørkbrun. Bakvingen er glassklar med smal, mørk ytterkant, diskflekken knapt synlig.

Levevis

Arten finnes på heier i fjellet, solvarme fjellsider og på myrer i barskogsregionen. Larvene lever på lappvier (Salix lapponum), sølvvier (Salix glauca) og grønnvier (Salix phylicifolia). De borer i stammen og røttene på vierbuskene. Larveutviklingen tar to eller tre år. De voksne sommerfuglene flyr om dagen fra slutten av juni til begynnelsen av august.

Utbredelse

Arten finnes i Alpene, i fjellområdene i Fennoskandia, i det nordlige Russland og i Mongolia, trolig også like øst til Stillehavet. I Norge er den funnet fra indre Aust-Agder og Telemark til Dovrefjell, og dessuten i Karasjok i Finnmark. Trolig er den vidt utbredt i fjellet.
Río Muni

Río Muni (kjent som Mbini i Fang) er fastlandsdelen av Ekvatorial-Guinea. Den har et samlet areal på 3&504&26017&26 017 km² og en befolkning på rundt 3&505&300000&300 000 innbyggere.

Historie

Río Muni ble avstått av Portugal til Spania under El Pardo-traktaten fra 1778. Spania håpet å hente ut slaver i området til arbeid i øvrige spanske kolonier. Kolonialiseringsforsøket mislyktes da de spanske nybyggerne døde av gulfeber. Området ble senere kolonisert på nytt av spanjolene og benyttet til kakaoplantasjer.
The Faculty

The Faculty er en science-fiction film fra 1998. Den er skrevet av Kevin Williamson og regien er av Robert Rodriguez. I de sentrale rollene er Elijah Wood, Clea DuVall, Laura Harris, Jordana Brewster og Josh Hartnett.
James Collinson

Bakgrunn og virke

Collinson var en inderlig kristen som var tiltrukket til de religiøse aspektene ved pre-rafaelittenes idealer. Som en konvertitt til katolisismen vendte han tilbake til Den engelske kirke for å kunne gifte seg med Christina Rossetti, søster av kollega Dante Gabriel Rossetti i Broderskapet, men hans samvittighet tvang ham igjen til å vende tilbake til katolisismen og den beslutningen var en effektiv avslutning av hans forlovelse med Christina Rossetti (som aldri giftet seg siden). Da John Everett Millais’ maleri Jesus i sine foreldres hus (1850) ble anklaget for blasfemi på grunn av deys realistiske skildring av mennesker og miljø trakk Collinson seg fra Det Pre-Rafaelittiske Broderskap i den overbevisning at gruppen brakte kristendommen i vanry.
I løpet av sin tid som pre-rafaleitt bidro Collinson med et langt og dypt religiøst dikt til gruppens kvartalsmagasin «The Germ» og han malte rekke religiøse verker, det mest betydningsfulle var Sankt Elisabeth av Ungarn ydmyker seg foran den korsfestede Kristus (The Renunciation of St. Elizabeth of Hungary) i 1850, som var malt i henhold til pre-rafaelittenes idealer angående fargeskala, komposisjon og formspråk. Etter at han trakk seg fra Broderskapet studerte Collinson teologi for å bli prest ved en jesuittskole, men fullførte aldri studiene.
Da han i 1854 fortsatte sin kunstnerkarriere malte han et antall verdslige genremalerier, det best kjente er To Let og For Sale, begge med et tema hvor en vakker kvinne er i en situasjon som antyder en moralsk fristelse. Hans kunst var generelt rotfestet i genremaleriet, nettopp det som pre-rafaelittene hadde gjort opprør mot. Den tenksomhet og omtanke han ga til sine malerier og hans oppmerksomhet på detaljene er den arv han tok med seg fra sitt korte opphold hos pre-rafaelittene.
I 1858 giftet han seg med Eliza Wheeler, svigerinne til maleren John Rogers Herbert, en av de først påvirket pre-rafaelittene.
Han var sekretær for Samfunnet for britiske kunstnere (Society of British Artists) fra 1861 til 1870.
Red White and Crüe

Red, White & Crüe er et samlealbum av Mötley Crüe. Albumet kom ut 1. februar 2005, og  ble gitt ut i både dobbelt-CD og enkelt-CD-versjon. Enkeltalbumet inneholder bandets mest kjente sanger og tidligere uutgitte sanger, mens det på dobbelt-albumet også finnes flere coverlåter.
Skopin

Skopin (russisk: Скопин) er en by i Rjazan oblast i Russland. Byen ligger ved elva Vjorda (i Okas nedbørfelt), rundt 100 km sør for Rjazan. Innbyggertall: 32 300 (2005 est.), 25 092 (folketelling 2002).

Historie

Skopin er en av de eldste byene i Rjazan oblast. En bosetning kalt Likharevskoje Gorodisjtsje nær dagens Skopin ble grunnlagt en gang på 1100-tallet. Den var befestet med vollgraver og voller for beskyttelse mot kiptsjakene. I 1663 (eller 1597, ifølge en annen kilde) bygde tsaren en festning i tre på stedet til dagens Skopin, som skulle bli en del av forsvarssystemet sørøst for Storfyrstedømmet Moskva. Det ble kalt Skopinskaja sloboda fra slutten av 1600-tallet. I 1778 fikk byen navnet Skopin. På 1700-tallet mistet byen sin militære betydning.
I andre halvdel av 1800-tallet begynte utvinning av brunkull i utkanten av Skopin, noe som skulle pågå helt til 1989.
Herbie – Full tank

Handling

Etter en lang karriere som racerbil havner til slutt folkevognen Herbie hos bilopphuggeren. Når «Maggie Peyton» (Lindsay Lohan) uteksamineres fra universitetet bestemmer hennes far (Michael Keaton) seg for å gi henne en bil. Han kjører henne til bilopphuggeren der hun etterhvert bestemmer seg for Herbie. «Maggie» stiller opp i en kappkjøring mot racerbilføreren «Trip Murphy» (Matt Dillon).
Maripanus

Utseende

En middelsstor, avlang, blank trebukk. Den er rødbrun med svarte dekkvinger, dekkvingene har to brede, blekgule tverrbånd. Antennene er litt kortere enn kroppen. Pronotum er rundet med tre opphøyde lengdevalker. Dekkvingene er smale og jevnbrede. Beina er forholdsvis korte.

Utbredelse

Arten er utbredt i Chile og Argentina.
Mantı

Mantı er en tyrkisk rett som består av melboller eller pasta fylt med kjøttdeig, eventuelt også med ris, og kalles også for tyrkisk ravioli. Mantı blir servert med en saus av yoghurt og litt smeltet smør eller olje med paprika, eventuelt også med hvitløk, sumak og mint. Den kan også tilberedes som en suppe, eller tilberedes vegetabilsk.
Axel Hirschs pris

Axel Hirschs pris er en svensk litterær pris som deles ut av Svenska Akademien. Prisen er på SEK 110 000 (2007) og deles ut til forfattere som i de siste to årene har utgitt en biografi av høy kunstnerlig og kulturhistorisk verdi eller et betydningsfullt historisk arbeid.
Aneflomorpha

Utseende

Middelsstore, avlange, matte, brunlige trebukker. Antennene er tynne og litt lengre enn kroppen. Pronotum er tønneformet, vanligvis litt lengre enn bredt. Dekkvingene er jevnbrede, beina slanke.

Levevis

Larvene lever i død ved, mest av løvtrær.

Utbredelse

Slekten er utbredt i det sørvestlige USA, Mexico og Guatemala.
Ataenioides

Utseende

En liten (ca. 4 millimeter), avlang, blank, mørkt rødbrun gjødselbille. Hode og pronotum er tett og kraftig punkterte. Hodet er skovlformet, nokså sterkt innbuktet i midten foran. Pronotum er bredere enn langt, rundet, med markert rand ved bakhjørnene. Dekkvingene er nesten jevnbrede med fine punktstriper, mellomrommene mellom disse er litt hvelvede.

Levevis

Ingenting er kjent om biologien til denne arten.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Brasil og Bolivia.
Xihulou

Xihulou (kinesisk: 西湖楼, «West Lake Chamber») er en restaurant i Changsha, hovedstaden i provinsen Hunan i Folkerepublikken Kina. Den er blant verdens største restauranter. Med plass til over 4.000 gjester er den både Kinas og Asias største restaurant, og verdens største kinarestaurant.
Xihulou ble opprettet i 2000 ved foten av Veststøfjellet i middelalderbyen Liuyang av fru Qin Lingzhi. I begynnelsen av 2003 begynte byggearbeider i bydistriktet Kaifu i Changsha, og etter ett år ble restauranten flyttet dit og gjenåpnet i oktober 2004.
Diskotek (band)

Diskotek er et norsk pop/electronica-band.
Ralph Carmichael

Nat King Cole

Hans store gjennombrudd kom på slutten av 1950-tallet, da han ble oppdaget av Capitol Records som spurte han om å lage arrangement for et album med kristne julesanger som skulle bli innspilt av en av selskapets største stjerner, Nat King Cole. Resultatet ble platen The Magic of Christmas som ble sluppet i 1960. Da hadde Carmichael allerede fått i oppdrag av Capitol å jobbe med Cole på flere album.
Carmichael ble Cole sin mest regelmessig brukte sangarrangør fra dette og fram til sangerens død i 1965. Deres første mainstreamsamarbeid var albumet The Touch Of Your Lips som også kom i 1960 og deres siste samarbeid var Coles siste album, L-O-V-E, som ble tatt opp i desember 1964, bare to måneder før Cole døde av lungekreft.
Mellom disse to svært ulike utgivelsene samarbeidet de på flere svært ulike album som More Cole Espanol (1962), Those Lazy-Hazy-Crazy Days Of Summer (1963) og I Don't Want To Be Hurt Anymore (1964).

Andre artister

Carmichael skrev arrangement for andre toppartister som Ella Fitzgerald, Bing Crosby, Stan Kenton, Jack Jones, Peggy Lee, Julie London, Al Martino, Roger Williams og Sue Raney. Han var også musikalsk ansvarlig for I Love Lucy i showets siste år.
I 1958 ble Carmichael hentet inn av produsent Jack H. Harris for å lage filmmusikken til hans Sience-Fiction fargefilm The Blob.  Han ble senere også brukt til å lage musikk til oppfølgeren 4D Man.

Kristen musikk

Det er innen kristen musikk Carmichael har vært mest profilert. Spesielt har forsøkene hans med pop og rock stil på 60 og 70-tallet gjort at han av noen blir omtalt som «Father of Contemporary Christian Music». Han grunnla Light Records for å utvide publikumsmassen for musikken til Jesusbevegelsen. Han ble omdiskutert innen kirken, og ble kalt heretiker for sin bruk av gitarer i lovsang og for å arrangere gospelsanger i storbandstil.
Carmichael stod også for musikken til flere plater på plateselskapet RCA av gosplesangeren George Beverly Shea som platene  The Love of God i 1958 og How Great Thou Art i 1969.
I 1969 samarbeidet Carmichael med Kurt Kaiser om Tell It Like It Is, en folk-musikal om Gud. Platen med musikken fra musikalen, som inneholdt sangen «Pass It On», solgte 2500 eksemplarer, noe som gjorde at den i første omgang ble totalt utsolgt. Den solgte så hele andreopplaget på 100000 plater.
En av Carmichaels moderne salmer, «Reach Out to Jesus», ble spilt inn av  Elvis Presley på platen He Touched Me. Han fikk en Dove Award i 1995 i kategorien «Instrumental Album».
I Norge er han representert med salmen «Kjære Gud, når eg bed» i Norsk Salmebok og Norsk salmebok 2013.

Senere år

Carmichael ble tatt opp i GMA Gospel Music Hall of Fame i 1985 og i National Religious Broadcasters' Hall of Fame i 2001. 
Selvbiografien hans, He's Everything To Me, ble utgitt av Word Books i 1986.
De forente arabiske emiraters herrelandslag i ishockey

De forente arabiske emiraters herrelandslag i ishockey representerer De forente arabiske emirater i ishockey.
Laget, som holder til under De forente arabiske emiraters ishockeyforbund, som ble grunnlags så sent som i 2007 og som er medlem i IIHF, det internasjonale ishockeyforbundet. Treneren for landslaget er den serbiske treneren Marko Zidarevic.
I sitt debutår 2007, deltok laget i Asialekene der de spilte sin første kamp den 26. januar 2007 mot Thailand, der de vant 4-0. Dagen etter spilte laget mot Kasakhstan, der de tapte 38-0. I turneringen endte man på en hederlig 6.-plass av 11 deltakende land.
I juni 2008 deltok landslager i den nye ishockeyturneringen: Det Arabiske Cupmesterskapet i Ishockey, som er åpen for lag fra de arabiske landene. De forente arabiske emiratene stod igjen som turneringsvinnerer etter kamper mot Marokko, Kuwait og Algerie. Samme år (2008) gikk de med som en av de seks opprinnelige i det arabiske ishockeyforbundet.
I 2009 vant De forente arabiske emirater den Asiatiske Challenge Cup, administrert av IIHF, der de vant finalen 5-3 mot Thailand.
Man prøver å få til å delta i Ishockey-VM i 2010 i D-VM.
Sagaen om slaget på heia

Sagaen om slaget på heia (Heiðarvíga saga eller Víga-Styrs saga og Heiðarvíga) er en islendingesaga fra ca 1200. Historien foregår ca år 1000 og handler om Egil Skallagrimsons etterkommere. Sagaen regnes vanligvis som den eldste av sagaene, og har blitt beskrevet som «a rather rough-hewn and old-fashioned work.»
I den første halvdelen av sagaen handler det om at drapsmannen Styr (Viga-Styr) blir drept av en ung mann som hevner sin far, og om alle konsekvensene av Styrs død. I den andre halvdelen skildres en kamp mellom to bygdelag, mellom folk fra Borgarfjörður og Húnavatnssýsla, kjent som «slaget på Tvídægra-heia» og datert til 1014.
Det eneste kjente manuskriptet av sagaen gikk tapt i Københavns brann i 1728, og sagaen er rekonstruert etter minnet. Oversatt til bokmål av Arnhild Mindrebø, 2014.
Vuk (film)

Vuk er en ungarsk animasjonsfilm produsert av Pannonia Filmstudio og utgitt i 1981. Filmen er basert på boken Vuk av István Fekete.
Marche Pontificale

«Marche Pontificale» også kjent som «Inno e Marcia Pontificale» er Vatikanstatens nasjonale hymne.

Bakgrunn

Den ble skrevet av den franske komponisten Charles Gounod (1818–1893). Hymnen ble fremført for første gang om ettermiddagen den 11. april 1869, under jubileet for innsettelsen av pave Pius IX. Denne dagen, skulle det derfor holdes en konsert til ære for paven. «Sangen ble godt mottatt, og måtte spilles flere ganger i løpet av dagen,» slik Vatikanets avis, L'Osservatore Romano beskrev det, den påfølgende dagen. Paven fikk flere gratulasjoner av internasjonale diplomater, og av de 5000 tilskuerne som hadde møtt opp. Hymnen ble ikke tatt i bruk som Vatikanets nasjonalsang før i 1949.

Generelt

Sangens tekst ble revidert i samme år som den ble tatt i bruk. Teksten ble skrevet av Peterskirkens organist for tiden, Antonio Allegra. Videre har teksten blitt revidert én gang, i 1991. Dagens tekst er derfor den reviderte versjonen av 1991. Teksten fra 1991 er på latin, ettersom ingen av de tidligere versjonene hadde dette. Grunnen til at hymnen er på latin, kommer av at de troende trengte en sang hvor et felles språk ble brukt. Den latinske oversettelsen ble skrevet av Raffaello Lavagna (1918–). Den latinske versjonen ble fremført for første gang den 15. juni 1991, under et av pave Johannes Pauls besøk til Vatikanets radiostasjon.
New Zealands høyesterettsjustitiarius

New Zealands høyesterettsjustitiarius (engelsk: the Chief Justice of New Zealand; maori: Te Kaiwhakawā Tumuaki o Aotearoa) er leder for New Zealands øverste domstol. Inntil 2004 var «the High Court of New Zealand» landets øverste domstol, hvor høyesterettsjustitiarius inntil da var leder. I 2004 ble «the Supreme Court of New Zealand» opprettet, og tittelen høyesterettsjustitiarius har i ettertid vært forbeholdt dommeren som leder the Supreme Court. 
Embetet som høyesterettsjustitiarius ble opprettet i 1908 da loven som kalles Judicature Act 1908 («lov om rettsvesenet av 1908») ble vedtatt. Høyesterettsjustitiarius blir utnevnt av generalguvernøren etter råd fra New Zealands statsminister.
Høyesterettsjustitiarius er stedsfortreder for New Zealands generalguvernør i de tilfeller det ikke er utnevnt noen generalguvernør eller den sittende generalguvernøren ikke kan utføre sine oppgaver. Når høyesterettsjustitiarius ivaretar generalguvernørens embetsoppgaver benevnes høyesterettsjustitiarius som «Administrator of the Government».
Yohei Sasakawa

Virke

Sasakawa har sin utdannelse fra Meiji-universitetet. Han ledet Japan Motorboat Racing Association og var direktør for Japan Foundation for Shipbuilding Advancement, før han i 2005 ble styreformann i Nippon Foundation.   Virksomhetene og stiftelsene Sasakawa er engasjert i ble grunnlagt av faren, Ryoichi Sasakawa, og har møtt kritikk, både på grunn av farens politiske støtte til japansk militarisme før og under andre verdenskrig, farens angivelige bånd til organisert kriminalitet og at formuen den veldedige virksomheten bygger på i stor grad stammer fra familiens kontroll med pengespill i forbindelse med hurtigbåtløp.
Sasakawa har engasjert seg i en rekke saker av internasjonal betydning, deriblant skipsfart, universitetssamarbeid, miljøvern og helsespørsmål. Han har særlig engasjert seg i kampen mot spedalskhet og til fordel for de spedalskes menneskerettigheter. Engasjementet for å utrydde spedalskhet ledet til at han i 2001 ble utnevnt til goodwillambassadør for Verdens helseorganisasjon på dette feltet. Sammen med Václav Havel og Elie Wiesel står Sasakawa bak stiftelsen og konferansen Forum 2000. Gjennom Scandinavia-Japan Sasakawa Foundation, etablert i 1985, har han bidratt med støtte til norsk kultur, forskning, samt finansiert studiereiser og stipend til norske studenter for studier i Japan. Stiftelsen har drevet tilsvarende virksomhet i andre nordiske land.

Utmerkelser

I 2010 ble Sasakawa tildelt ordener fra alle de fem nordiske land: Han ble utnevnt til kommandør av Den Kongelige Norske Fortjenstorden, kommandør av 1. klasse av Nordstjerneordenen, ridder av Dannebrogordenen, kommandør av Finlands hvite roses orden og storkorsridder med stjerne av Den islandske falkeorden. Han har mottatt en rekke ordener fra andre land: Ordenen Djiboutis store stjerne (Djibouti), Al-Hussein bin Ali-ordenen (Jordan), kommandør av Monisaraphon-ordenen (Kambodsja), offiser av Madagaskars nasjonalorden, kommandør av Rikets forsvarerorden (Malaysia), kommandør av Malis nasjonalorden, Polarstjerneordenen (Mongolia), 3. klasse av Ordenen for utmerkede tjenester (Peru), storoffiser av Den nasjonale fortjenstorden (Romania), Vennskapsordenen (Russland) og storoffiser av Mono-ordenen (Togo). 
Sasakawa er æresdoktor eller æresprofessor ved fjorten universiteter og har mottatt en rekke priser.