google/wiki40b huggingface dataset:
S-type-asteroide

S-type-asteroider har en silikatrik («steinete») sammensetning, herav S-en i navnet. Rundt 17 % av alle asteroider er av S-typen, som er den nest mest vanlige etter C-type-asteroidene.

Karakteristika

Asteroidene av S-typen er moderat lyse med en albedo på 0,10 til 0,22 og består hovedsakelig av jern- og magnesiumsilikat. S-typen dominerer i det indre hovedbeltet innenfor 2,2 AE og er vanlige i sentralbeltet innenfor 3 AE, men blir mere sjeldne lengre ut. Den største er 15 Eunomia (rundt 300 km langs dens lengste dimensjon). Deretter kommer (etter diameter) 3 Juno, 29 Amphitrite, 532 Herculina og 7 Iris. Disse større S-type-asteroidene er synlige i 10x50 kikkerter ved de fleste opposisjoner. Den lyseste, 7 Iris, kan til tider bli lysere enn 7,0 magnitude, som er lysere enn noen annen asteroide unntatt den usedvanlig reflektive 4 Vesta
S-typenes spektra har en moderat spektralhelling ved bølgelengder kortere enn 0,7 µm, og har moderate til svake absorpsjontrekk rundt 1 µm og 2 µm. Absorbsjonen ved 1 µm indikerer tilstedeværelsen av silikater (steinete mineraler). Ofte er det et bredt men grunt absorpsjonstrekk sentrert rundt 0,63 µm. Sammensetningen til disse asteroidene er lik mange steinmeteoritter, som også har lignende spektralegenskaper.

S-gruppe-asteroider

Se også asteroidespektralklasser.

Tholen-klassifisering

I  Tholen-klassifiseringen er «S-type» en svært vid gruppering som omfatter alle typene i SMASS' S-gruppe unntatt typene A, Q og R, som har spesielt sterke «steinete» absorpsjonstrekk rundt 1 µm.
Jomfrua

«Jomfrua» er et populært navn på en grafisk figur som består av streker og finnes i mange bumerker. Figuren er en trekant (triangel) med en spiss opp og på denne spissen er det et lite, likearmet kors.
Jomfrua er også et navn på et stort tungt redskap til å hardstampe jord, overflatebelegg til vei og lignende. Redskapet har en tung, nærmest trekantet nedre del, og en tynnere øvre del med et håndtak på tvers, slik at redskapet ligner litt på den grafiske figuren jomfrua.
Hvorvidt den grafiske figuren jomfrua ble brukt som kvinnesymbol, er heller tvilsomt.  Trolig er det bare et navn som henspiller på trekanten som et kvinnelig kjønnsorgan og korset på jomfru Maria. 
Den grafiske figuren jomfrua er brukt i segl fra flere steder i Norge og utlandet. Den forekommer i mange bumerker brukt av bønder, håndverkere, handelsmenn og andre. Figuren finnes i en rekke varianter: korset kan være like stort som trekanten, det kan være festet på trekantens underside, korsets loddrette strek kan være trukket ned og gjennom trekanten osv.
Navnet «førkja» skal også ha vært brukt på figuren jomfrua, men det virker som førkja oftere har vært brukt på en annen grafisk figur: en trekant med en spiss og to sidestreker ned, sidestrekene trukket ut av trekanten og de ender i små loddrette streker.
Saint-Germain des Prés

Saint-Germain-des-Prés er en delområde eller et kvarter i det 6. arrondissement i Paris. Det har sitt navn etter det kjente benediktinerklosteret med samme navn.
I området ligger en rekke kjente kaféer som Les Deux Magots og Café de Flore. Her var også sentrum for eksistensialistbevegelsen, som forbindes med Jean-Paul Sartre og Simone de Beauvoir.
Raufoss

Raufoss som industristed

I 1854 begynte det som skulle bli et av de største industrieventyrene i landet. Stedet fikk da en etter forholdene stor ljåsmie bygget like øst for Hunnselva sør for gården. (En nyere utgave av ljåsmia ble satt opp for få år siden.) 
Raufoss gård ble i 1868 solgt til en interessentselskap. Fem år senere ble Rødfos Tændstikfabrik (fyrstikkfabrikken) opprettet. I denne forbindelse ble det bygget tre store arbeiderboliger på Raufoss gårds tidligere grunn, og en av disse er bevart og står i dag på Toten Økomuseum på Stenberg lenger øst i kommunen.
1895 kjøpte staten fyrstikkfabrikken, og året etter startet Rødfos Patronfabrikk virksomheten. Statens lager for ammunisjon ble flyttet fra Kristiania til Raufoss, og mange arbeidere fulgte med. 
I boken "Fars krig" av Bjørn Westlie, beskriver han hvordan produksjonen av ammunisjon – for tyskerne – fortsatte etter tyskernes okkupasjon av Norge og Raufoss, og at den fortsatte under hele krigen. Dette skjedde med støtte av fagbevegelsen. 
Raufoss Ammunisjonsfabrikker (RA) startet på 1960-tallet produksjon av bildeler, som er hovedgeskjeften til industriparken på Raufoss i dag, under navnet Raufoss industripark.  
Som følge av stadig vekst ble kravet om egen kirke på stedet sterkere. Følgelig ble Raufoss kirke innviet i 1939, på stedet hvor et lite gravkapell tidligere lå. Baptistmenigheten på stedet fikk egen kirke i 1927. Stedet huser også en frikirkelig menighet.
Utover på 1900-tallet økte stedet hurtig i innbyggertall og nye boligområder vokste opp: Tollerud (vest i Raufoss) ble etablert i 1907 rundt en tidligere «forpagtet plads» med samme navn, og var totalt utbygd på slutten av 50-tallet. Vestrumenga, vest for gården Vestrum, ble utbygd fra ca. 1910 og utover. Nyere boligområder omfatter Lønnberget (like i nærheten av hoppbakken med samme navn), Åkersve-feltet ble utbygd på begynnelsen av 1980-tallet. I 1915 ble det tinglyst avtale om utbygging av Grimås-feltet, og de første tomtene ble solgt samme år.  I Vassfaret, som ligger sørvest for sentrum, ble boligbyggingen satt i gang omkring 1950.

Kommunikasjon

Hovedveien fra Kristiania over Vestoppland, i dag kjent som riksvei 4 nådde stedet på 1880-tallet. Raufoss sentrum har de senere tiår vært belastet med en relativt tung biltrafikk og strekningen har vært åsted for mange trafikkulykker. En ny parsell av riksvei 4, fra Reinsvoll til Hunndalen går langs stedets østside og ble åpnet sommeren 2006. 
Raufoss fikk jernbaneforbindelse med Kristiania i 1901, og Raufoss stasjon er i dag siste stoppested før endestasjonen Gjøvik på Gjøvikbanen.
H

H, h er den åttende bokstaven i det latinske alfabetet.  Den tilhører den gruppen bokstaver som kalles konsonanter.
Box Car Racer

Triva

Mens Angels And Airwaves har vært på turné, har Tom Delonge spilt «My First Punk Song» og «There Is». 
På det nye albumet til Angels And Airwaves, Love, er det en sang som heter «Letters to God Pt. 2» som er fortsettelsen på «Letters to God» fra Box Car Racer.
Nicholas Shi Jingxian

Liv og virke

Han var augustinerrekollekt, skjønt opprettholdelse av medlemskap av en internasjonal katolsk presteorden var ulovlig i Folkerepublikken Kina.
Spanske misjonærer fra augustinerrekollektene kom til Kina i 1923, men deres utenlandske medlemmer ble utvist i 1950-årene, kort etter at Folkerepublikken Kina ble etablert i 1949.
Nicholas Shi Jingxian ble presteviet i 1948, året før kommunistenes seier under den kinesiske borgerkrig. Han ble utnevnt til biskoppelig vikar men ble etter kort tid forbudt utøvelsen av pastorale oppgaver. Han ble da oculist men ble så sendt til en laogai-teglsteinsverk i 1958.
Mer plage fulgte under kulturrevolusjonen, da han satt fengslet i to år. Etterpå bodde han sammen med sin mor, som var blitt enke, under miserable forhold, og led under myndighetenes og fiendtlig innstilte naboers forakt. Han underviste i engelsk fra 1979 til han gikk av i 1986. Da kunne han gjenoppta sitt prestelige virke i bispedømmet.
Han forsøkte å gjenoppta kontakten med sine medbrødre i augustinerordenen utenfor Kina tidlig i 1980-årene, da regjeringen tillot at religiøst virke skulle få gjenopptas. Han var usikker på om ordenen overhodet eksisterte lenger – under den psykiske tortur han var blitt utsatt for tidligere var han blitt fortalt at ordenen var helt borte. Og augustinerne i utlandet hadde heller ingen anelse om deres kinesiske medlemmer var i live. Da kontakten kom i stand, var det til stor overraskelse for begge parter.
I 1991 ble Shi hemmelig bispeviet som første kinesiske biskop av Shangqiu.
I 1996 bispeviet biskop Shi hemmelig sin ordensmedbror Joseph Wang Dianduo til undergrunnsbiskop av Heze i naboprovinsen Shandong.
Biskop Shi var undergrunnsbiskop, men Kristi Himmelfartsdag den 13. mai 1999 ble han også anerkjent – og formelt innsatt i katedralen – som myndighetsgodkjent biskop av Shangqiu. Før han kom opp til «overflaten» hadde han innhentet tillatelse til dette fra Pavestolen. Han ble dermed den andre biskop i hele provinsen Henan som hadde offentlig godkjenning – de fleste av de da syv biskopene i Henan tilhørte undergrunnskirken. Han antok at det dermed ville bli lettere å få tilbakeført konfiskert tidligere kirkelig eiendom, slik at det skulle gå bedre med utviklingen av det kirkelige liv. I Shaoqiu ledet han en kirke som bare disponerte over to kirkebygninger og hadde tre eldre prester. Ved sin død hadde bispedømmet ni prester – alle med bånd til augustinerne -, hvorav tre var til videreutdannelse i Spania. Bispedømmet hadde om lag 20.000 katolikker i Shangqiu og to omliggende distrikter og seks fylker. Det har 30 kirker.
Fra mai 2008 og til sin død var biskopen syk og sengeliggende. Han led også av Parkinsons, Alzheimers og av hjertesykdommer under sine siste leveår.
Shigeki Tsujimoto

Karriere

Shigeki Tsujimoto startet sin profesjonelle karriere i Yokohama Flügels i 1998. Han har også spilt for Kyoto Purple Sanga, Tokushima Vortis, Sagawa Printing og FC Osaka.
Han ble tatt ut i Japans tropp til VM i fotball U-20 1999.
Kontinentalcupen i friidrett

Kontinentalcupen i friidrett (engelsk: IAAF Continental Cup), tidligere Verdenscupen i friidrett (engelsk: IAAF World Cup), er et internasjonalt friidrettsstevne der verdensdeler samler sine beste utøvere. Verdenscupen er i dag arrangert av IAAF hvert fjerde år og verdensdelene som stiller er Afrika, Amerika, Asia-Pacific og Europa.
Tidligere var også større friidrettsnasjoner som Russland, Tyskland og USA representert separat. Det stilte da vanligvis fem verdensdeler og tre nasjoner til konkurransen, både for kvinner og menn. Vinnerne av den forutgående Europacupen i friidrett og nummer to her kunne stille nasjonslag, sammen med USA. Dersom stadionet har ni løpebaner har arrangørlandet mulighet til å stille eget nasjonslag.
Podgorica

Historie

Oldtidens Doclaea lå 3 km nordvest for dagens Podgorica, og hadde 3–10 000 innbyggere under Romerriket. Omkring 1000, i den serbiske perioden, ble Birziminium dannet på stedet der Podgorica nå ligger. Huset Nemanjić anerkjente den viktige handelsveien her ved elven Ribnica, og grunnla en befestet by i ufredstidene som hersket. Bysants var en konstant trussel i disse årene.
Det serbiske dynastiet styrket byen som handelssenter, og den kalles Podgorica i arkiver i Kotor fra 1326. Etter den ottomanske invasjonen bygde tyrkerne en stor borg her i 1474, og byen motstod alle angrep. Tyrkerne styrte byen i 404 år, den ble ikke integrert i Montenegro før ved Berlin-kongressen i 1878.
I 1902 fikk byen sin første industribedrift – en tobakksfabrikk – og 1904 fikk Podgorica sin første sparebank – den senere Podgorička bank. Folketallet i mellomkrigstiden var om lag 13 000, byen var da hovedstad i Banat Zeta i kongeriket Jugoslavia. Under andre verdenskrig ble byen hardt rammet av bombing og krigshandlinger, helt til byen ble frigjort av partisanene den 19. desember 1944.

Transport og økonomi

Sør for byen ligger Aerodrom Podgorica, en internasjonal lufthavn med ruter til blant annet Frankfurt am Main og Wien. Det går jernbane til Serbia i nord via Bijelo Polje, og til den montenegrinske byen Nikšić i nordvest. Mot sør går jernbanen til Bar med jernbanetunnel under Rumijafjellene.
Podgorica har et privatisert aluminiumsverk – Kombinat Aluminijuma Podgorica (KAP) – som foredler bauxitt fra gruver i storbyen Nikšić i nordvest. Det fraktes med godsjernbane som det er planer om å elektrifisere og bruke til passasjerdrift. Aluminiumsverket er største bedrift i Montenegro, og kritiseres for å forurense jordsmonent på Zetasletten.
Tre utenlandsk-eide teleselskaper har hovedkvarter i Podgorica – tyske T-Mobil Montenegro, norske Promonte (100% eid av Telenor), og serbisk-eide M-Tel.
Det dyrkes vindruer i Podgorica, og på sletten er vinkollektivet AD Plantaže mest kjent. De produserer både hvit og rød vin av god kvalitet.
Universitetet i Montenegro har et komplett studietilbud innen humanistiske, samfunnsvitenskapelige og naturvitenskapelige fag, samt egen business- og jus-utdanning. I 2005 ble det startet også opp undervisning i medisin.
Nikka Vonens Pigeinstitutt

Nikka Vonens Pigeinstitutt grunnlagt i 1871 på gården Steia i Dale i Sunnfjord av Nikoline (Nikka) Vonen .
Undervisningen omfattet engelsk, tysk, historie, norsk, musikk, religion og matematikk. Fritiden ble brukt til lek og dans.
Cristina Fernández de Kirchner

Utdanning og yrke

Cristina Fernández er utdannet jurist fra Universidad Nacional de La Plata («Universitetet i La Plata»). Der traff hun medstudenten Néstor Kirchner som hun giftet seg med 9. mars 1975. Under det argentinske militærdiktaturet fra 1976 til 1983 utøvde paret Kirchner sine advokatkarrierer i Río Gallegos.

Politisk karriere

Fernández ble i 1970-årene medlem av Peronistpartiet. Etter at ektemannen Néstor i 1987 ble valgt til borgermester i Río Gallegos, ble også Cristina Fernández politisk aktiv. I årene 1989 og 1993 ble hun valgt og gjenvalgt til regionalparlamentet for Santa Cruz. I 1995 representerte hun Santa Cruz i Representantenes hus i den argentinske Kongressen, to år etter ble hun innvalgt i senatet. I 2001 ble hun gjenvalgt som senator.

Førstedame

I 2003 var Fernández ledende i kampanjen som førte til at hennes ektemann ble valgt til president, som kandidat for det nystartede partiet Frente para la Victoria. Også som argentinsk «primera dama» (førstedame) forble hun politisk aktiv, og hun ble i 2005 senator for provinsen Buenos Aires. Cristina Fernández ble også en slags reisende ambassadør for ektemannens regjering. Hun besøkte i den anledning Brasil, Chile, Ecuador, Uruguay, Venezuela og Mexico og hadde et nært forhold til Chiles daværende president Michelle Bachelet, til Hillary Clinton i USA og til Ségolène Royal i Frankrike. Hennes svært stridbare stil som politisk taler har vunnet henne både venner og motstandere; stilen sies å minne flere om Eva Perón.

President

Etter at Néstor Kirchner erklærte at han ville fratre etter bare én presidentperiode, ble Cristina i juli 2007 offisielt bekreftet som det styrende Frente para la Victoria-partiets kandidat som president av Argentina ved valget i oktober 2007. Hun vant, og ble dermed Argentinas andre kvinnelige president, men den første som er valgt til denne posten. Den første, Isabel Martínez de Perón, var også folkevalgt, men til visepresident, og rykket inn som president da hennes mann Juan Perón døde fra presidentvervet i 1974. 
Fernández de Kirchner fikk mer enn 44 % av stemmene i første valgomgang, og ettersom avstanden til nestemann, Elisa Carrió (ARI) var på hele 20 %, bortfalt ifølge argentinsk valglov behovet for enda en valgrunde. Resultatet var geografisk meget forskjelligartet. Nord i landet og i Patagonia fikk hun over 70 % av stemmene (stedvis over 95 %). Men i de tre største byene, Buenos Aires, Córdoba og Rosario kom hun på andre- eller tredjeplass.
Notre-Dame de Reims

Historien

Kirken er bygget på samme sted som en eldre kirke, ødelagt av brann i 1211. Denne ble i sin tur bygd på samme sted som basilikaen hvor Klodvig I ble døpt av Sankt Remigius, biskop av Reims, i året 496. Den første basilikaen var reist på samme sted som byens romerske bad. 
Kirkebygget ble for det meste utført på 1200-tallet, men ikke uten stridigheter og pengemangel. Den siste delen av taket kom ikke på plass før i 1299, da kongen innførte en særskatt for å finansiere byggingen. Vestfronten ble fullført på 1300-tallet; med tanke på kirkens enhetlige uttrykk må denne byggefasen også vært gjort med utgangspunkt i planer fra den første anleggsperioden. 
Navnene på katedralens fire arkitekter eller byggeledere er kjent fra en labyrint i kirkegulvet: Jean d’Orbais, Jean le Loup, Gaucher de Reims og Bernard de Soissons. Labyrinten ble ødelagt i 1779, men er kjent fra eldre tegninger. Navngivningen tolkes som et tegn på at arkitektenes status var økende.
En restaurering ble påbegynt i 1875. I 1991 ble katedralen oppført på UNESCOs verdensarvliste.

Bygget

Hver av tårnene er 81 m høye, men var opprinnelig planlagt å bli 120 m høye. Kirkeskipet har en innvendig lengde på 138,75 m, og en største indre høyde på 38 m. 
Hver av de tre inngangene på vestfronten er viet til en helgen. Midtinngangen er viet til jomfru Maria, siden det er hennes navnekirke. Over midtinngangen er et rosevindu innebygget i en egen portal. Vestfronten viser ellers skulpturer av konger som er kronet her. Sideskipene har egne skulpturfronter. På nordsiden kirkens biskoper, dommens dag og Kristus. På Sørfronten apostler og profeter. 
Kirkens historiske gjenstander omfatter en billedvev fra 1500-tallet som viser Marias liv, dette er nå utstilt i Tau-palasset, den tidligere bispeboligen. Den «Sainte Ampoule» som ble brukt ved kroningene ble knust i 1793 av revolusjonsregimet. I forbindelse med kroningen i 1825 ble fragmenter fra denne samlet og montert på en ny; som nå også befinner seg i Tau-palasset.
Lampronia luzella

Utseende

En liten (vingespenn 10 – 12 mm), mørkbrun møll, vingene med en lys tverrstripe og to trekantede, lyse flekker. Den kan kjennes på liten kroppsstørrelse, mørkt hode og forholdsvis lange antenner. Antennene er trådformede og omtrent halvparten så lange som forvingen. Hodet, kroppen og forvingen er mørkbrune med litt purpurskjær. Hodet har ikke påfallende, oppstående skjell og virker derfor forholdsvis lite sammenlignet med de fleste andre knoppmøll. Forvingen har et kremhvitt tverrbånd ca. 1/3 ut i vingen, dette blir smalere mot fremkanten. Rundt 2/3 ut i vingen er det to trekantede, kremhvite flekker som står midt mot hverandre, en ved bakkanten og en ved framkanten av vingen. Den ved bakkanten er størst. Vingerfrynsene er mørkbrune. Bakvingen er mørkgrå med purpuraktig skinn, nokså tynt skjellkledt.

Levevis

Denne arten finner man på myrer der det vokser molte (Rubus chamaemorus), som sannsynligvis er larvenes vertsplante, men ingenting er kjent med sikkerhet om livssyklusen til denne arten. De voksne sommerfuglene flyr om dagen i juni – juli rundt molteplantene, og man kan se at de sitter og soler seg på bladene.

Utbredelse

Den er funnet i Nord- og mellom-Europa. Sannsynligvis finnes den også ganske langt mot øst i Russland. Det er sannsynlig at den finnes over hele Norge på egnede lokaliteter, men foreløpig mangler det funn fra noen områder.
Vaterholmen militærleir

Vaterholmen var en militærleir som lå i Verdal kommune i Nord-Trøndelag. Den lå ved elven Inna, rundt 1,5 km vest for fjellgalleriene i De Værdalske Befestninger.

Leirens historie

Leiren ble i sin tid bygd som forlegning for soldater som tjenestegjorde ved de to festningsgalleriene «Galleri Nord» og «Galleri Sør», som var en del av de Værdalske befestninger. Leiren ble bygget i årene 1915–1920, og var i bruk fram til den ble solgt i 1996.
Leiren ble okkupert og benyttet av Nazi-Tysklands soldater under den andre verdenskrig. Etter krigen fikk heimevernet ved Verdal HV-område anledning til å bruke leiren til øvelser. Fra 1953 ble ansvaret for forvaltningen av leiren overført fra hæren og til HV-13. Den ble da brukt til øvelser og kurs for hele heimvernsområdet. Bygningene ble vedlikehold og utvidet helt fra til leiren ble solgt til private eiere i 1996. Etter 1996 har leiren vært benyttet som asylmottak for rundt 80 asylsøkere.
Høsten 2009 etablerte Hoff Eiendom AS statlig mottak for asylsøkere i leiren. De første asylsøkerne ankom tidlig i september 2009, men på grunn av mindre tilstrømming av asylsøkere ble dette mottaket nedlagt allerede høsten 2010.

Navnet

Det er ingen felles enighet om hva som er navnets opprinnelse, men det finnes flere teorier. En av dem er at det var et vadested der før det ble bygget bru over elva. En annen teori som favoriseres av navnforskere og lokalhistorikere er det kan ha vært en holme i elva som har blitt kalt for Vaterholmen. Hvis dette er tilfelle, har den antagelig ligget nedenfor brua på den holmen som i dag heter Buholmen.

Spøkelse

Rykter og ikke verifisert folkeminne, som synes å strekke seg tilbake til 1960-tallet, forteller om en såkalt gjenganger på Vaterholmen. Det hevdes å være en tysk offiser ved navn Josef, etternavn ikke oppgitt, som angivelig begikk selvmord ved å henge seg i et rom i andre etasje av den såkalte Løytnantsboligen. Mangelen på alvor i avisenes omtale synes å vise at det er svært liten holdbarhet i disse ryktene, til tross for kortvarig oppmerksomhet fra NRK, Dagbladet og Trønder-Avisa. Lederen ved asylmottaket avviste ryktene som tøv og hevdet at det var kun lokalavisen som drev med skremsel av beboerne.
Pony the Pirate

Pony the Pirate er en norsk popgruppe.
Bandet ble kåret til Årets Urørt i 2009 med sangen «Walk the Shame». De ga ut debutalbumet This Is Our Psychopedia! på Sony Music i januar 2010. Låtene «Walk the Shame», «Psychopedia» og «Sing» ble A-listet på NRK P3 i 2009/2010. I 2009 var Pony the Pirate det 4. meste spilte norske band på NRK P3. De spilte på flere store norske festivaler i 2009 og 2010, blant annet hovedscenen på Hovefestivalen, Øyafestivalen, Quart festifalen, Norwegian Wood, Slottsfjellfestivalen og Pstereo. 
Bandet ble lagt på is med et nesten ferdig innspilt album høsten 2010 men startet opp igjen i 2015, da med redusert besetning.
Bayard

Bayard er en fortryllet hingst som forekommer i franske ridderlegender fra middelalderen. 
Hesten forekommer første gang i Quatre fils Aymon, en chanson de geste fra 1100-tallet, der den tilhører Renaud de Montauban og spiller en avgjørende rolle i Renauds forsoning med Karl den store. Quatre fils Aymon fikk stor spredning i middelalderen med flere etterligninger og bearbeidelser. 
Renaud og Bayard fikk gå igjen i andre ridderepos, som det italienske Morgante (1483) av Luigi Pulci, da med navnene Rinaldo og Baiardo. De forekommer også i renessanseeposene Den forelskede Roland og Den rasende Roland.
Bayard kjennetegnes av ridderkulturens forhold til hesten. Han er et uttrykk for det heroiske ideal og kjennetegnes ved sin troskap, intelligens og høye prestasjonsevne.
Hrauneyjafoss-demningen

Hrauneyjafoss-demningen er en demning med et vannkraftverk i elva Tungná på Island. Dette anlegget har en totalt installert effekt på 152 MW, og stod ferdig utbygd i 1981, etter fire års byggearbeider.
Lørdag... søndag

Handling

En gutt kommer i klemme mellom moren og faren etter at de har skilt seg. Under et weekendbesøk finner far og sønn hverandre igjen. Så kommer oppbruddet søndag kveld.
Norges Industriforbund

Norges Industriforbund (NI) var en næringslivsorganisasjon som ble dannet i 1919 gjennom delingen av Den Norske Fællesforening for Haandværk og Industri, som hadde blitt dannet 1886.  Industriforbundet organiserte de større industribedriftene som tidligere hadde vært medlem av det gamle forbundet. 
Norges Industriforbund var dannet for å fremme storindustriens interesser og arbeidet med næringspolitiske spørsmål, med reguleringslovgivning, skatte- og avgiftsspørsmål og andre offentlige tiltak.  Fra slutten av 1950-tallet argumenterte Industriforbundet sterkt for at Norge skulle gå med i EFTA – EF.
I 1989 gikk Industriforbundet sammen med Norsk Arbeidsgiverforening og Håndverkernes Arbeidsgiverforening og dannet Næringslivets Hovedorganisasjon (NHO).