google/wiki40b huggingface dataset:
Torsø herregård

Torsø herregård (også Tose, Thorsø eller Thorsø herregård) er en tidligere adelig setegård som ligger i Torsnes i Fredrikstad kommune. Gården ligger øst i kommunen og vest for Tosekilen, og har g.nr. 687, b.nr. 1. Dens arealer omfatter i 2009 ca. 1100 dekar benyttet til jordbruk, ca. 7000 dekar skog og 6000 dekar annet areal. Ved Mjølnaren sydøst for gården har man hatt både sag og møller ved et mindre vannfall når vannføringen var stor nok, noe andre gårder i Torsnes eller Borge ikke hadde mulighet for. Tose lå fram til 1910 i Borge kommune, fra 1910 til 1964 i Torsnes etter delinga av Borge, fra 1964 igjen i Borge etter gjenforeninga med Torsnes, og siden 1990 i Fredrikstad, etter at Borge ble en del av den nye storkommunen.
Gården nevnes for første gang i en skriftlig kilde i 1472 i forbindelse med skifte av arv. Gården ble da kalt Tosowe nedræ Tosove, noe som angir at Tosowe antagelig var delt i to. Den skal også være nevnt i Biskop Eysteins jordebok fra ca 1400. 
Tose ble antagelig adelig setegård da den på slutten av 1500-tallet kom i kansler  Oluf Kalips' eie . Da den senere kom i Steen Willumsens eie ble den utviklet slik at den i 1639 var landets tredje største gård med hensyn til areal, kun forbigått av Hafslund og Sem ved Tønsberg. Willumsen eide forøvrig begge setegårdene i Torsnes / Borge en periode, han satt på Nes da Thorsø tilfalt ham som betaling for et lån til Christian Schnitter.
Flere andre mer eller mindre kjente personer har eid eller besøkt Tose opp igjennom årene. Familiene Bildt og Sehested hadde sete her, senere fulgt av familien Møller, med Katti Anker Møller som et av de mest kjente medlemmene. Under et besøk hos Edvard og Dikka Møller i siste halvdel av det 19. århundre skal Bjørnstjerne Bjørnson ha skrevet Sigurd Jorsalfar her.
Hovedbygningen med én sidefløy ble i 1900 oppført i empire med noen innslag av jugendstil, etter arkitekt Olaf Lilloes tegninger. Våningshuset den erstattet ble bygget i begynnelsen av 1800-tallet og hadde to sidefløyer, men brant ned i 1899.

Den tidligste skrevne historien

Som nevnt i innledningen handlet den første skrevne kilden om et arveoppgjør som fant sted mellom arvingene etter Alf Haraldssøn  3. mai 1472. Det er beskrevet i brev 885 i Diplomatarium Norvegicums bind to, og her nevnes at blant annet at en av eiendommene Agnes Alvsdatter Bolt arvet var Tosowe nedræ i «Obyghæ skyffredhæ» (Åbygge skipreide, som tilsvarer bygdene Onsøy, Borge og Torsnes).

Setegård og storgård

Frem til slutten av 1570-tallet, da gården kom i Oluf Calips' eie
Internasjonale Sosialister

Historie

IS i Norge oppstod som en følge av en splittelse i Sosialistisk Ungdom (SVs ungdomsorganisasjon) i 1981, der blant annet flertallet i Oslo-organisasjonen ble ekskludert, og dannet Arbeidermaktgruppa (AMG). I februar 1985 gikk en fraksjon ut av AMG og dannet Internasjonale Sosialister.
Politisk hørte IS til den trotskistiske tradisjonen, nærmere bestemt den retningen som ble stiftet av palestineren Tony Cliff. Det politiske utgangspunktet for Cliffs kritikk av Den fjerde internasjonale var dennes syn på Sovjetunionen. Mens deres offisielle forståelse var at det var en degenerert arbeiderstat, mente Cliff at systemet i Sovjetunionen og Kina var statskapitalisme. IS-tendensen hevder å stå i tradisjonen fra Lenin, og legger stor vekt på det de mener er manglende kontinuitet mellom Lenin og Stalin. IS regner også marxistiske teoretikere som Luxemburg, Gramsci og Lukács som sine forløpere. Organisasjonen beskrev den politikken de står for, som «sosialisme nedenfra». De la også stor vekt på internasjonalisme, som betyr å fokusere på den internasjonale arbeiderklassens fellesinteresser, i motsetning til nasjonalisme.
På begynnelsen av 2000-tallet la IS stor vekt på de såkalte nye bevegelsene, i Norge i særdeleshet Attac, som de beskrev som en antikapitalistisk organisasjon og Fredsinitiativet. Den internasjonale IS-tendensen er sterkest i Europa, men det finnes større organisasjoner også i blant annet Sør-Korea og Egypt.
IS deltok i mobiliseringen fra Norge til protestene mot toppmøtet til IMF og Verdensbanken i Praha september 2000 og EU-toppmøtet i Göteborg i 2001. I Göteborg arrangerte organisasjonen den såkalte antikapitalistmarsjen, som ble slått ned av politiet.
Organisasjonens landsmøte vedtok i januar 2008 å slutte seg til partiet Rødt.
Lockheed C-5 Galaxy

Historie

Den første C-5A Galaxy kom av samlebåndet 2. mars 1968. 30. juni samme år tok flyet til vingene første gang.
C-5A var ferdig utprøvet i desember 1969, og ble da overført til Altus Air Force Base i Oklahoma. Den første operative Galaxy ble levert i juni 1970.
På midten av 70-tallet ble det oppdaget sprekkdannelser i vingene på mange av flyene. På grunn av dette ble lasten satt til maksimalt 22 700 kg per fly. For å øke løfteevnen og levetiden gjennomgikk 77 C-5A i perioden 1981 til 1986 et modifikasjonprogram der vingekonstruksjonen ble endret. I den nye vingekonstruksjonen ble det brukt en ny aluminiumslegering som ikke hadde eksistert ti år tidligere.
Den første C-5B, som hadde forbedringer slik som styrket vingekonstruksjon og oppdaterte flyinstrumenter, ble levert i januar 1986. C-5 produksjonen ble avsluttet da den siste C-5B modellen ble levert i april 1989. I tillegg til endringer i avionikk og vingekonstruksjon inneholder C-5B over 100 andre endringer for å forbedre pålitelighet og vedlikehold.
To spesielt modifiserte C-5C varianter ble tilpasset for NASA. Disse to flyene ble modifisert med større lasterom, for blant annet å transportere satellitter. Dette var bare en av mange modifikasjoner. Selv om flyene er eiet av NASA blir de fløyet av personell fra det amerikanske luftforsvaret.
Fulani

Fulani (eller fulafolket; fulfuldespråk: Fulɓe) er et folkeslag som hovedsakelig bor i Sahel i Vest-Afrika og i områder som grenser til dette området. Det er en av de største etnolingvistiske grupper i Afrika og utgjør bortimot 40 millioner mennesker til sammen. De utgjør også en av de mest spredtliggende og kulturelt mangfoldige folk i Afrika. Fulaniene er knyttet sammen i et felles språk, fulfulde, som er et nigerkongo-språk, foruten også en del grunnleggende elementer fulanikulturen, slik som pulaaku, en moralkodeks for felles oppførsel som gjelder for samtlige i fulanikulturen.
Et betydelig andel av dem, beregnet til rundt 13 millioner, var nomader, handelsmenn og jordbruksfolk, noe som gjorde dem til den største nomadiske gruppen i verden. I dag lever flertallet av dem i urbane områder. 95 % av dem er muslimer.
De er spredt over mange land, men er hovedsakelig i Vest-Afrika og de nordlige delene av Sentral-Afrika, men er også i Sudan og Egypt. Spesifikt bor det fulanier i Mauritania, Senegal, Guinea, Gambia, Mali, Nigeria, Sierra Leone, Benin, Burkina Faso, Guinea-Bissau, Kamerun, Elfenbenskysten, Niger, Tsjad, Togo, Den sentralafrikanske republikk, Ghana, Liberia og Sudan. De er i mindretall i alle disse landene, men er den største folkegruppen er i Guinea, der de utgjør rundt 40 % av befolkningen.
Fulɓe (der ɓ er en implosiv b-lyd), som er flertall av pullo, er deres fortrukne navn på dem selv. Det er avledet fra hausabegrepet av fulani eller hilani. I franskspråklige land tenderer de å bli kalt for peul eller fulata. Ettersom de er spredt ut over et stort område og ettersom de har tatt til seg kulturelle trekk fra omliggende folkegrupper, er det stor forvirring om deres etniske vesen. Denne forvirringen er reflektert i forvekslingen og sammenblandingen av navnene til de ulike segmentene eller lokale grupper av fulaniene, slik som toroobe og bororo'en, med hele den etniske gruppen.
Mens de er flere teorier om deres opphav, har arabiske forfattere nedtegnet deres eksistens for over tusen år tilbake. Forskere mener at det er sannsynlig at de oppsto som et folkeslag i region som dag er nordlige Senegal. I århundrenes løp har de forflyttet seg med sin krøtterflokker til å dekke store områder i vestlige Afrika og utviklet seg til mange undergrupper. Historisk sett har fulanifolket spilt en betydelig rolle i framveksten og sammenbruddene til oldtidens afrikanske riker som Ghana, Mali, Songhai og Mossirikene. Verdensarvminnet Bassarilandskapet omfatter kulturlandskap formet av bassarifolket, bedikfolket og fulanifolket.
Eposet Kaidara, som ble nedskrevet på 1960-tallet, understreker fulanienes etiske idealer og tilknytning til kvegdrift.
Den Norske Rigstidende

Den Norske Rigstidende var ei norsk avis som ble grunnlagt i 1815 av presten Niels Wulfsberg (1775–1852). Bladet representerte ei avisteknisk nyskapning fordi Wulfsberg kombinerte nyhetssaker med annonser. Avisa fikk enerett til alle meldinger fra regjeringa og var et offisielt kunngjøringsorgan fram til 1882. Dermed ble Norske Intelligenz-Seddelers annonsepivilegium for Oslo og omegn brutt, noe som fikk betydning for den videre utviklinga av norsk presse.
Den Norske Rigstidende opptok i 1848 Norsk Handels-Tidende, som ble starta 1825,  og i 1847 Den Constitutionelle, ei dagsavis som ble starta i 1836. I 1883 ble avisa avløst av Norsk Kunngjørelsestidende.
Amager Strand metrostasjon

Amagerbanen

Amagerbanens «Engvej trinbræt» lå litt syd for der hvor Amager Strand stasjon ligger nå.
Mary Poppins

Mary Poppins er hovedperson i en serie barnebøker av den australsk-britiske forfatteren P.L. Travers (1899–1996). Bøkene ble utgitt fra 1934 til 1988. 
Mary Poppins er en barnepike med magiske evner som arbeider hos familien Banks i London, der hun finner på mye merkelig sammen med barna i huset. Hun eier en magisk paraply som blant annet gjør henne i stand til å fly. 
I de tre første bøkene er Mary Poppins' tilstedeværelse hos familien flyktig; hun dukker opp, og forsvinner igjen. Forfatterens opprinnelige intensjon var at disse tre bøkene skulle utgjøre et avsluttet hele, men etter mange oppfordringer fra begeistrede lesere skrev hun flere fortsettelser. Mary Poppins From A-Z (1962) består av 26 korte episoder, én for hver bokstav i alfabetet, og Mary Poppins in the Kitchen (1975) er en blanding av fortelling og matoppskrifter. De tre andre bøkene fra 1952 til 1988 består av episoder som kronologisk sett utspiller seg mellom Mary Poppins' første ankomst i bok 1, og hennes avskjed i bok 3.

Film og musikal

Walt Disneys musikalfilm Mary Poppins (1964) er basert på de fire første bøkene. Filmen hadde Julie Andrews og Dick van Dyke i hovedrollene som Mary og Bert. Ellers medvirket David Tomlinson som George Banks, Glynis Johns som Winifred Banks, Karen Dotrice som Jane Banks og Matthew Garber som Michael Banks. Ordet Supercalifragilisticexpialidocious ble introdusert i filmen, som en sangtittel.
Filmen er en familiemusikal, delvis med en blanding av levende skuespillere og tegnefilmfigurer. Travers selv var ikke fornøyd med filmen, til tross for at den gjorde stor suksess. Hun syntes at Disney hadde gjort Mary Poppins for snill: «The diagreeable qualities of Mary Poppins vanished». 
Musikalen ble satt opp  i London i 2004 med nyskrevne musikalske tilleggsnumre. Musikalen kom til New York i 2006.
Det er også laget en sovjetisk TV-filmatisering av bøkene: Ha det bra, Mary Poppins! (1983-84)
1. april

Navnedag

Aron, Arvid og Arve
Wuzhishan (Hainan)

Wuzhishan (kinesisk 五指山; pinyin: Wǔzhǐshān) er et bydistrikt i provinsen Hainan  i Folkerepublikken Kina.
Distriktet har sitt navn etter fjellpartiet Wuzhi Shan, som ligger her.
Det har et areal på 1 129 km² og et folketall på 107 000 innbyggere.
Gourbeyrella

Utseende

Forholdsvis små, avlange, brunlige trebukker. Antennene er tynne og omtrent så lange som kroppen. Hodet er forholdsvis stort og bredt. Pronotum har rundede sider og er nærmest tønneformet sett ovenfra, innsnevret ved roten. Pronotum er vesentlig lengre enn bredt. Dekkvingene er jevnbrede med omtrent rettvinklede "skuldre". Beina er middels lange med kraftige lår.

Utbredelse

Slekten er utbredt på de Små Antiller.
Washington Freedom

WUSA (2001–03)

På tross av at laget hadde allerede legendariske Mia Hamm, greide Washington bare en relativt beskjedeen sjuendeplass av åtte lag. På grunn av draftingreglene fikk dermed Freedom velge nest først blant spillere, og de valgte Abby Wambach. Blandet med en del forandringer i styre, ble nykomlingen og Mia Hamm en stor hit, og Washington Freedom endte på tredjeplass, bare to poeng bak vinneren, Carolina Courage. Nettopp Courage ventet Freedom i finalen i Founders Cup (de fire beste spiller mot hverandre i cup), men Courage vant 3-2.
I 2003 sank Freedom en plass i den ordinære serien, men de kom til finalen igjen i Founders Cup, og denne gangen slo de Atlanta Beat i finalen på overtid. Seieren ble sikret gjennom den siste Golden Goal-scoringen i en FIFA-sanksjonert toppdivisjonskamp før hele konseptet "Golden Goal" ble avskrevet.

Showår (2004–05)

Da WUSA kollapset etter 2003-sesongen, ble Washington Freedom, om enn på sparebluss og med bare noen av stjernene, et showlag som spilte mot de beste amatørlagene (W-league). Freedom var fortsatt gode nok til å ende opp med en 7-2-2 serie, og i enkeltkamper hadde flere tidligere stjerner blitt med for å skape oppstyr.

W-League (2006–08)

Washington Freedom flørtet med W-League i 2006, og spilte en oppvisningsliga med østkystlag fra W-League. I desember samme år ble Washington Freedom et fullverdig W-League-lag. Freedom virket uslåelige i 2007, og hadde en 12-1-1 sesong, før de slo Ottawa Fury i kamp om Eastern Conference-mesterskapet, og deretter slo nok et Atlanta-lag, Atlanta Silverbacks, 3-1 i W-League-finalen.
I 2008 var det mye av det samme, men Freedom møtte her Atlanta Silverback i Eastern Coference-mesterskapet. Denne gangen vant de 2-1, men tapte mot Pali Blues, et lag fra utkanten av Los Angeles, i semifinalen. Pali vant også finalen det året.

Women's Professional Soccer (2009— )

Da Women's Professional Soccer ligaen startet opp i 2008, ble Washington Freedom med allerede fra begynnelsen. Ekstra spesielt var det muligens at Freedoms gamle stjerne, Mia Hamm, ble brukt som symbolet, riktignok i silhuett, på WPS. Freedom greide å beholde Abby Wambach fra WUSA-tiden, samt Ali Krieger fra showtiden og fra W-League. 
I den internasjonale draften valgte Washington Freedom den japanske angrepsspilleren Homare Sawa, de franske spillerne Sonia Bompastor og Louisa Necib og den australske spissen Lisa De Vanna. Tre av de fire takket ja, men Louisa Necib ble ikke med til WPS. Dermed ble to nye navn vurdert, kanadiske Erin McLeod og Lene Mykjåland. På grunn av rot forsvant Mykjåland ut av bildet, og Erin McLeod tok over. Andre spillere for Washington Freedom ble Sarah Huffman, som spilte med Mykjåland i Røa i 2008, og Becky Sauerbrunn, som gjorde det samme i 2009. Lene Mykjåland fikk et ryddigere tilbud etter avsluttet toppseriesesong året etter, og takket ja til tilbudet den 23. desember.
Defensie Cyber Commando

Defensie Cyber Commando (DCC) er en kommando i det nederlandske forsvaret som har ansvar for integrasjon av cyberoperasjoner i militære operasjoner. DCC ble opprettet 25. september 2014, og er i full drift tidlig i 2017.
Pseuduroxys

Utseende

En liten, kort, bred og høyt hvelvet, blankt svart skarabide. Hodet er stort og platelignende med to store, butte tenner ved forkanten. Dekkvingene er nesten halvkuleformede med dype punktstriper. Oversiden er uten tydelige børster.

Utbredelse

Arten er beskrevet fra Ecuador.
Onjo av Baekje

Grunnleggelse

Dongmyeong hadde tre sønner, Yuri, Biryu og Onjo. Etter at Yuri, født av Dongmyeongs forrige kone i Dongbuyeo kom til Goguryeo for å bli tronarving, flyttet Biryu og Onjo sørover for å etablere sine egne kongedømer.
Ifølge Samguk Yusa grunnla Biryu kongedømmet Michuhol (hangul: 미추홀, hanja: 彌鄒忽) men det varte ikke lenge. Det hersker usikkerhet om hvor Michuhol lå, den har lenge blitt identifisert som Incheon, men nyere forskning tyder på at det kan være Asan i Sør-Chungcheong. Onjo grunnla sitt kongedømme i Wiryeseong og gav det navnet Sipje (십제, 十濟).
Biryus folk slo seg sammen med Sipje etter Biryus død og Onjo endret kongedømmets navn til Baekje. Deretter flyttet han hovedstaden sørover fra Habuk Wiryeseong fordi malgalene holdt til faretruende nær i nord, mens Nangnang lå vest. Begge hovedstedene ligger i eller nær dagens Seoul. I 3 f.Kr. og 8 f.Kr. angrep malgalstammer fra nord, begge gangene ledet Onjo hæren og slo invasjonene tilbake. I 5 f.Kr. flyttet Onjo hovedstaden til en mer defensiv plass sør for Hanelva og gav den navnet Hanam Wiryeseong. Han sendte en brudbringer til kongen av Mahan for å fortelle han om hva som hadde skjedd.
På denne tiden hadde Onjo planer om å erobre både Mahan og Jinhan. I år 7 forbrede han hæren på krig og angrep året etter. I all hemmelighet førte han hæren over grensa etter å ha satt ut rykte om at han skulle på jakt i skogen. Raskt ble alle Mahans festninger med to unntak erobret. De siste to overgav seg og innbyggerne fikk amnesti. Mahankongen begikk selvmord og etterlot Onjo et brev, der han ble bedt om å ta imot Mahans innbyggere med vennlighet og barmhjertighet. Onjo respekterte den avdøde kongens siste ønske.
Baekje hadde ekspandert vesentlig fra grunnleggelsen, og en sørget for å bygge festninger hele tiden. Freden hersket inntil år 16 da en tidligere Mahangeneral gjorde opprør. Onjo ledet en hær på 5 000 soldater og slo ned opprøret. I år 22 invaderte Malgalstammer på ny, men ble også denne gangen slått tilbake.

Arv

Onjo døde naturlig i år 28, etter å ha vært konge i 46 år. Han ble etterfulgt av hans eldste sønn Daru. Onjo la grunnlaget for et mektig kongedømme, som skulle vare de neste 632 årene og være ledet av 30 kommende monarker.
Gösgen kjernekraftverk

Gösgen kjernekraftverk er et kjernekraftverk som produserer elektrisk kraft i tettstedet Däniken ved elven Aare, i kantonen Solothurn i det nordlige Sveits. Dette er Sveits' nest største atomkraftverk målt etter produksjonskapasitet. Anlegget eies av energiselskapet Kernkraftwerk Gösgen-Däniken AG.
Det ble bygget og godkjent i perioden fra 1973 til 1979. Installert maksimal effekt er 1 020 MW (netto 970 MW), og årsproduksjonen i 2006 var på om lag 7,96 TWh elektrisk kraft. Anlegget har én reaktor.
Flyulykken i Andes-fjellene 13. oktober 1972

Flyulykken i Andes-fjellene var et fly med 45 mennesker som styrtet i Andesfjellene fredag den 13. oktober  1972. De siste 16 overlevende ble reddet den 23. desember 1972. Mer enn en fjerdedel av passasjerene døde i styrten og flere døde av kulden og skadene neste dag.
De overlevende hadde lite mat og ingen mulighet til å gjøre opp varme i det tøffe klimaet, over 10 000 fot over havet. De spiste av de døde passasjerene som lå begravet i snøen. Redningsmannskapene fant ikke de overlevende før 72 dager etter styrten da Nando Parrado og Roberto Canessa, etter tolv dagers vandring over Andesfjellene, fant to chilenske gjetere som viste dem vei i sikkerhet.
Zhouzhuang

Zhouzhuang (kinesisk: 周庄镇, pinyin: Zhōuzhuāng zhèn) er en storkommune i provinsen Jiangsu i Folkerepublikken Kina, 30 km sør for Suzhou. Den tilhører byfylket Jiangyin i byprefekturet Wuxi.
Zhouzhuang er en av de mest kjente av Kinas kanalbyer og dermed et viktig turistmål. Den historiske bykjerne er gjennomtrukket av mange kanaler som omgis av gamle historiske bygninger.
Zhouzhuang var en gang en blomstrende handelsby som spesialiserte seg på silke, steintøy og korn. Den tiltrakk seg mandariner og lærde som bygde staselige hjem og steinbruer fra Yuandynastiets til Qingdynastiets tid.
Blant severdighetene fra Mingdynastiets tid er Zhang-hallen, en stor residens med 70 værelser, og Shen-hallen med sine 100 værelser. Chengxutempelet er en daoistisk helligdom fra Songdynastiets tid.
Georg Is orden

Georg Is orden (gresk: Τάγμα του Γεωργίου Αʹ) var en gresk orden. Den ble innstiftet 16. januar 1915 av Konstantin I av Hellas og til minne om hans far, kong Georg I, og erobringen av nye områder for Hellas. Den ble tildelt grekere og borgere av andre land for innsats for Hellas. Ordenen fikk i 1921 en militær avdeling. Ved overgangen til republikk i 1924 ble ordenen opphevet. Den ble gjeninnført ved gjeninnføringen av monarki i 1935 og igjen avskaffet i 1975 ved etableringen av den demokratiske republikken som fulgte monarkiets fall og diktaturet i årene 1967 til 1974. Kongen var ordensherre. Under monarkiet rangerte Georg Is orden først som nummer to i det greske ordensvesenet, etter Frelserens orden, og før Føniksordenen og Velgjørenhetens orden. Senere ble ordenen plassert som nummer fire, etter Frelserens orden, husordenen Sankt Georgs og Sankt Konstantins orden og det militære Tapperhetskorset. I 1975 ble Georg Is orden erstattet av Æresordenen.

Insignier

Ordenstegnet for Georg Is orden besto av et hvitemaljert gullkors med utbøyde korsender. Korset var lagt på en oval laurbærkrans i gull. Midtmedaljongen hadde Georg Is kongelige monogram i gull på rød bakgrunn, det hele omgitt av en bord i hvit emalje der innskriften «IΣXΥΣ MOΥ H AΓAΠH TOΥ ΛAOΥ» (folkets kjærlighet min styrke) var plassert. Dette var kongens valgspråk. Baksiden bar årstallene 1863 – 1915 – 1913, det vil si årene for Georg Is regjeringstid og året for ordenens innstiftelse. Korset hadde en kongekrone på toppen. Ved tildeling i den militære avdeling var ordenstegnene utstyrt med korslagte sverd. Ordenstegnene var i utforming identiske for de ulike gradene, men varierte i størrelse. Ordenskorset for laveste grad, sølvkors, var laget i sølv.
Ordensstjernen var i sølv og hadde åtte grupper av tagger. Ordenstegnet med krone var plassert i midten. Ordensbåndet var mørk rødt.

Tildeling

Georg Is orden ble tildelt som belønning for den som hadde utmerket seg i nasjonens tjeneste ved fremragende sivil eller militær innsats. Ordenen supplerte Frelserens orden ved at den ble tildelt flere og for innsats av mindre omfang enn det denne fornemste orden belønnet. Georg Is orden ble tildelt for innsats innen politikk, vitenskap, kunst og kultur, landbruk, handel og skipsfart. Ved innstiftelsen i 1915 ble det satt begrensninger på tildeling til grekere: 12 storkors, 30 storkommandører, 100 kommandører og 300 gullkors. Dette ble i 1960 utvidet til 20 storkors, 60 storkommandører, 200 kommandører og 600 gullkors. Antallet tildelinger av sølvkors var ubegrenset. Det samme gjaldt tildeling av enhver grad med sverd i den militære avdelingen. Ordenen kunne også tildeles utlendinger for fortjenester av Hellas. Slike tildelinger kom i tillegg og ble ikke medregnet i begrensningene på antallet tildelinger for hver grad.

Norske innehavere

Georg Is orden ble også tildelt nordmenn.
Det limbiske system

Det limbiske system (fra limbus på latin som betyr "grense" eller "kant") er et område i hjernen hvor de autonome funksjonene blir styrt ifra, slik som for eksempel ånderett og blodtrykk. Det limbiske systemet styrer også en lang rekke funksjoner, som for eksempel aggresjon og koordinasjonen mellom instinkter og atferd.
Kristian Hosar

Biografi

Hosar tok eksamen artium på norrønlinja på Gudbrandsdal gymnas i 1965. Han hadde fotoutdanning fra Oslo yrkesskole og fra Skjeberg Folkehøyskole (journalistlinja), journalistutdanning også fra Norsk journalisthøgskole.  Det meste av sin pressekarriere hadde han i Gudbrandsdølen Lillehammer Tilskuer (som nå heter GD – Gudbrandsdølen/Dagningen) – regionsavis for Gudbrandsdalen og Ringsaker. Hosar arbeidet mye med lokalhistorie for Gudbrandsdalen, aller mest fra Skjåk og Lom og Lillehammer/Fåberg. Han var i en årrekke billedredaktør i Årbok for Gudbrandsdalen, og hovedredaktør for årboka 2007-2011.
Hosar mottok i 2008 Kongens fortjenstmedalje i gull  og i 2012 fikk han kulturprisen for Gudbrandsdalen for sitt virke som journalist og forfatter, og sitt lokalhistoriske engasjement.
Atrichocera

Utseende

Middelsstore, avlange, mørkt brunlige trebukker. Antennene er omtrent så lange som kroppen. Pronotum er trapesformet, litt lengre enn bredt. Dekkvingene er litt avsmalnende bakover og tilspisset bakerst. Pronotum og dekkvinger har mer eller mindre tydelige, lyse lengdestriper.

Utbredelse

Slekten er kjent fra Laos, Borneo og Sulawesi.
Garrotxa

Garrotxa er et comarca i Catalonia, hvis hovedstad er Olot.
Det grenser i nord til Vallespir, i øst til Alt Empordà, Pla de l'Estany og Gironès, i sør til La Selva, og i vest til Osona og Ripollès.
Garrotxa har 53 507 innbyggere og et areal på 735,39 km².