Karl Dönitz

Liv og virke

Karl Dönitz ble født i bydelen Grünau i Berlin. Med sin kone Ingeborg, datter av general Paul Weber, hadde han to sønner, Klaus (f. 1920 - 13. mai 1944) og Paul (f. 1922 - 19. mai 1943), som begge døde i sjøkrigen. Datteren Ursula (f. 1917) giftet seg med ubåtkommandanten Günter Hessler. Sammen fikk paret datteren Ute og sønnene Peter og Klaus, oppkalt etter Ursulas brødre.
Dönitz døde av hjerteinfarkt julaften 1980 i Aumühle, og ble begravet 6. januar 1981. Ved den store begravelsen ble han hedret av en rekke utenlandske marineoffiserer og tidligere fiender. Han greide aldri å slippe tak i forestillingen om at han var Tysklands siste lovlige rikspresident, og ordnet det slik at forbundspresidenten etter hans død fikk oversendt et slags testamente, der der stod: «I bevissthet om mitt uavsluttede ansvar for det tyske folk, overdrar jeg mit embetes innhold og oppgave som det tyske rikes siste statsoverhode til forbundspresidenten i forbundsrepublikken Tyskland.» 
Han gikk inn i den tyske marinen i 1910. Han deltok under første verdenskrig frem til han ble tatt som krigsfange av britene.

Andre verdenskrig

Under andre verdenskrig var han storadmiral og sjef for det tyske ubåtvåpenet. 31. januar 1943 overtok han kommandoen over den tyske krigsmarinen etter Erich Raeder.

Kapitulasjon

Etter Hitlers død ble den partiløse Dönitz 30. april 1945 Tysklands president, med grev Lutz Schwerin von Krosigk som rikskansler, fra 1. mai 1945 til 23. mai 1945. Hitler hadde utpekt Joseph Goebbels til ny rikskansler og dagen etter Hitlers selvmord tok også Goebbels sitt eget liv. Dönitz og Schwerin von Krosigk gikk inn for å slutte fred med de allierte og prøvde å forhale overgivelsen enda noen dager for at Kriegsmarine skulle å få evakuert flest mulig flyktninger fra Østpreussen og Pommern. Den 7. mai gav han general Alfred Jodl tillatelse til å kapitulere betingelsesløst.
De tyske styrkene i Danmark, Nederland og det nordvestlige Tyskland kapitulerte for Montgomery på Lüneburger Heide 4. mai. Alfred Jodl skrev under på vegne av Dönitz. De tyske styrkene i Norge var ikke med i kapitulasjonen på Lüneburger Heide noe som skyldtes uklarhet om inndeling av soner fordi både Storbritannia og USA insisterte på å frigjøre Norge samtidig som sovjetiske styrker hadde frigjort Øst-Finnmark.
Admiral Dönitz meldte 7. mai over kringkasteren i Flensburg at tyske styrker kapitulerte betingelsesløst (general Alfred Jodl natt til 7. mai signert betingelsesløs kapitulasjon). Hitler begikk selvmord 30. april og innsatte Dönitz som sin etterfølger. Dönitz uttalte mål var å avslutte krigen og sørge for at færrest mulig tyske soldater ble tatt til fange av sovjetiske styrker. Terboven fikk ikke gjennom sitt ønske om å holde Norge for enhver pris. I møte med Dönitz i Flensburg 3. mai fikk general Franz Böhme kommandoen over samtlige tyske styrker i Norge.

Dönitzs forhold til jøder og nazisme

Til tross for sine påstander etter krigen ble Dönitz under krigen sett på som en tilhenger av nazismen. Flere marineoffiserer omtalte ham som «nært knyttet til Hitler og naziideologien.» Ved en anledning gikk han så langt at han skrøt av Hitlers menneskelighet. Ved en annen anledning, da han talte til Hitlerjugend-medlemmer på det som ble kalt «en upassende måte», fikk han tilnavnet Hitlerjugend Dönitz. Han nektet å hjelpe Albert Speer med å stoppe den brente jord-politikken Hitler beordret og er også sitert slik: «i forhold til Hitler er vi alle null. Alle som tror de kan være bedre enn Føreren er dumme.»
Flere antisemittiske utsagn fra hans side er kjent. 
Da Sverige under andre verdenskrig stengte sine havområder for Tyskland, beskyldte han «internasjonal jødisk kapital» for å stå bak. I august 1944 erklærte han: «Jeg ville heller spise møkk enn å se mine barnebarn vokse opp i den skitne og giftige jødiske atmosfæren.»
På Tyske Helters dag (12. mars) 1944 sa Dönitz at uten Adolf Hitler ville Tyskland vært omgitt av «jødisk gift» og at landet ville vært ødelagt uten nasjonalsosialisme. Under Nürnberg-prosessen hevdet Dönitz at utsagnet om jødisk gift gjaldt «utholdenheten, kraften til å utholde, til folket, som det var sammensatt, kunne bedre bli bevart enn om det var jødiske elementer i nasjonen». Til å begynne med slo han fast: «Jeg kunne forestille meg at det ville være svært vanskelig for befolkningen i byene å holde ut under de voldsomme bombeangrepene hvis en slik innflytelse ble tillatt å fungere.» 
Forfatteren Erich Zillmer hevder at ideologisk sett var Dönitz anti-marxist og antisemitt. Under Nürnberg-prosessen hevdet Dönitz at han ikke visste om Holocaust og erklærte at ingen av «hans menn» tenkte på vold mot jøder.
Dönitz fortalte Leon Goldensohn, en amerikansk psykiater, i Nürnberg: «Jeg hadde aldri noen idé om hendelsene når det gjaldt jøder. Hitler sa at hver mann skulle ta seg av sine saker, og mine saker var ubåter og marinen». Til Goldensohn fortalte også Dönitz om sin støtte til admiral Bernhard Rogge da NSDAP startet en forfølgelse av ham fordi han var kvart jøde.