Øst-Pakistans provinsforsamling

Delingen av Bengal

20. juni 1947 stemte 141 østbengalske medlemmer av Bengals lovgivende forsamling i saken om deling av Bengal. 107 støttet forslaget om å slutte seg til Pakistans konstituerende forsamling, dersom India ble delt.
 Innbyggerne i Sylhet-regionen i Assam stemte i et referendum for at deres region skulle slutte seg til Øst-Bengal. Etter opprettelsen av Dominion of Pakistan ble Øst-Bengals lovgivende forsamling dannet av de 141 medlemmene av Bengals lovgivende forsamling og medlemmene fra Sylhet i Assams lovgivende forsamling. Muslim Leagues Khawaja Nazimuddin ble den første sjefsminister (chief minister). Han ble etterfulgt av Nurul Amin i 1948. Forsamlingen holdt til i Jagannath Hall, som ligger i nærheten av Dhakas universitet og High Scourt of Dhaka. Området var senter for Bengali Language Movement i 1952.

Jordreform

Øst-Bengals lovgivende forsamling vedtok East Bengal State Acquisition and Tenancy Act of 1950. Loven opphevde de tidligere lovene og reguleringene som hadde dannet permanent settlement under det britiske styret.

United Front kommer til makten

United Front-koalisjonen, ledet av Krishak Praja Party og Awami League, utklasset Muslim League under det allmenne valget i provinsen i 1954. Lederen for The Farmer and Labour Party,  A.K. Fazlul Huq, ble sjefsminister (chief minister) i seks uker. The United Front krevde komplett selvstyre for Øst-Bengal, bortsett fra i forsvars- og utenrikspolitikk samt at bengalsk skulle anerkjennes som et føderalt språk. Øst-Bengals lovgivende forsamling vedtok en lov om etablering av Bangla Academy. Huqs regjering ble imidlertid entlediget innen to måneder. Huq ble satt i husarrest. Etter en periode der provinsen ble styrt av guvernøren ble Abu Hussain Sarkar sjefsminister (chief minister) i 1955.

One Unit og grunnloven av 1956

Som et resultat av One Unit-planen ble forsamlingen omdøpt til Øst-Pakistans provinsforsamling i 1955. Pakistan ble en republikk ifølge grunnloven av 1956, hvor bengalsk ble anerkjent som et føderalt språk som en innrømmelse overfor Øst-Pakistan. 
Ataur Rahman Khan ble sjefminister (chief minister) i 1956. I 1957 vedtok Øst-Pakistans provinsforsamling enstemmig en resolusjon med krav om fullt selvstyre.

Unntakstilstand

I 1958 brøt det ut håndgemeng mellom politiske fraksjoner i forsamlingen, noe som førte til at dens visepresident Shahed Ali Patwary ble skadet. Han døde senere. Konfrontasjonen ble brukt som et påskudd av Pakistans president Iskander Mirza til å erklære unntakstilstand 7. oktober 1958.
Hærens stabssjef, general Ayub Khan, ble utnevnt til Chief Martial Law Administrator. Han erstattet senere Mirza som president. Både Vest-Pakistans provinsforsamling og Øst-Pakistans provinsforsamling ble oppløst.  
Mange politiske ledere og journalister ble arrestert. The Elected Bodies Disqualification Order forbød 75 politikere å bekle offentlige embeter i åtte år (fram til 1966).

Grunnloven av 1962

Pakistans grunnlov av 1962 avskaffet det parlamentariske systemet og innførte et president- og guvernørsystem på henholdsvis det føderale og provinsielle planet. Det viktigste elementet ved systemet ble kalt «grunnleggende demokrati»  («Basic Democracy»), hvor valgkollegier ville bli tildelt ansvaret med å velge Pakistans president samt guvernørene for Øst- og Vest-Pakistan.
I 1962 ble Dhaka erklært som Pakistans lovgivende hovedstad. På 1960-tallet holdt Øst-Pakistans provinsforsamling til i Parliament House i Tejgaon. Pakistans nasjonalforsamling ble periodevis også sammenkalt i denne bygningen. Den huser i 2019 kontoret til Bangladeshs statsminister.
I 1966 krevde Awami League i seks punkter et føderalt parlamentarisk demokrati.

Unntakstilstand erklæres på ny

I 1969 ble president Ayub Khan avsatt av hærsjef Yahya Khan. Masseopprøret i Øst-Pakistan spilte en rolle i avsettelsen av president Ayub Khan. Den nye lederen anordnet allmenne valg i 1970 basert på allmenn stemmerett (de første i Pakistans historie). Awami League vant 288 av de 300 setene i Øst-Pakistans provinsforsamling. Den pakistanske militærjuntaen nektet å overføre makt til forsamlingen, noe som ledet til Den bangladeshiske frigjøringskrigen i 1971.

Den bangladeshiske konstituerende forsamlingen

Etter det pakistanske militære angrepet mot Øst-Pakistan, som tok til 25. mars 1971, trådte flesteparten av medlemmene av Øst-Pakistans provinsforsamling og de bengalske medlemmene av Pakistans nasjonalforsamling sammen i Mujibnagar 17. april 1971, der de underskrev proklamasjonen om uavhengighet for Bangladesh.