google/wiki40b huggingface dataset:
Karlshamn oljekraftverk

Karlshamn oljekraftverk er et varmekraftverk i Sverige. Det har en installert produksjonskapasitet på 680 MW fordelt på 2 blokker av 340 MW hver. En tredje slik blokk er lagt opp. Anlegget ble ferdig i 1973. Brenselstypen er lettolje og fyringsolje. Operatør er Vattenfall.
De totale CO2-utslippene i 2008 var ca. 80.000 tonn.
Landskyld

Landskyld er opprinnelig den avgift som jordbrukere i et føydalsystem betaler til sin overherre (jorddrott) for bruk av ressursen. I Norge var det opprinnelig bare Kongen og kirken som regnet seg som jorddrott. Jorddrottene regnet seg etterhvert som eiere av den jord de mottok landskyld for og makeskiftet landskyld både med hverandre og med private. Etterhvert ble landskyld en måleenhet for jordeiendommers verdi. Landskylden ble opprinnelig fastsatt i naturalier (smør, fisk, korn, huder osv.) men ble senere omregnet i penger etter faste priser. Matriklene, som frem til 1865 bestemte skatteplikten for de ulike jordeiendommene, er basert på en landskyld som fastsettes for den enkelte gård (hovedbruk) og så fordeles på parsellene. Løs landskyld er avgift til gårdeieren som ikke er knyttet til matrikkelen. Slik løs landskyld ble avskaffet i 1939
Neican

Neican (kinesisk: 内参, forkortet fra neibu cankao ziliao (参考资料), ordrett «interne referanserapporter» eller «internt referansematerial») er interne rapporter med begrenset spredning beregnet for høyt rangerte embetsmenn og politikere i Folkerepublikken Kina. 
Ifølge kinesiske regelverk for massemediene, skal visse typer eller grader av nyheter ikke publiseres for almenheten, men forbeholdes intern rapportering. Dette omfatter alt som redaksjonen oppfatter som skadelig for det kinesiske kommunistiske partis eller regjeringens omdømme, en trussel mot sosial stabilitet og enhet, eller andre hendelser som  korrupsjon, sosial uro og større forretningssvindel. Neican-materialet skal holde lederskapet oppdatert om anliggender som ansees som for sensitive til å bli rapportert i de vanlige massemedier. De er dermed ment å gi en mer realistisk og mindre sensurert versjon av begivenhetene enn massemediene. De kan ha likhetstrekk med undersøkende journalistikk, og forberedes av journalister som arbeider for offisielle partiorganer som nyhetstjenesten Xinhua eller Folkets Dagblad. Dette innebærer at en stor del av den informasjonsinnhentelse som foretas av kinesiske medier ikke meldes videre til almenheten, men bare i neicanform.
Neicanenes popularitet har tiltatt sterkt ut over 2000-årene, med en stadig større leserskare. Noen neicaner på lavere nivå er blitt inntekstkilder for sine utgivere (som for eksempel ministerier), som forsøker å øke abonnenttallene.
Neican er blitt kritisert for å være sene og ikke effektive. Ofte gir de informasjon som allerede er tilgjengelig på internet, skjønt ikke i kinesisk tradisjonell presse, som er underlagt sensur og der det råder en stor grad av selvsensur. De er også til tider preget av at de vil tekkes sine utgivere eller overordnede, slik at ubehagelige opplysninger nedtones eller utelates. 
Uttrykket neican benyttes også av noen om boklitteratur som ikke er i vanlig salg, men er tilgjengelig for dem med særlige tillatelser.
Morgenposten

Morgenposten var en dagsavis som utkom i Oslo fra 1861 til 1971. Opprinnelig navn var Christiania Nyheds- og Avertissements-Blad, men dette ble endret før 1940. Avisa ble som oftest bare referert til som «Sværta». Dette hadde imidlertid ikke noe med trykksverte å gjøre, men skyldtes at avisas grunnlegger eide en skosvertefabrikk, og i den første tida holdt avisa til i de samme lokalene som fabrikken.
Morgenposten var en av de store dagsavisene som ikke var knyttet til et bestemt politisk parti eller ideologi. Den var tidlig på 1900-tallet Norges største, blant annet fordi den fikk fotfeste blant arbeiderklassen. Morgenposten fikk som en av fire aviser i Oslo komme ut uavbrutt gjennom andre verdenskrig. Den var kjent for å holde en høy kvalitet på kristenlivsjournalistikken, og ble av mange kristne oppfattet som en langt mer interessant avis enn Vårt Land, blant annet ved at den favnet bredere. Særlig blant folk innen Frelsesarmeen hadde den høy status, og var nesten betraktet som et supplement til Krigsropet.
Morgenposten ble sentral i avisoppgjøret etter andre verdenskrig og ble valgt ut av Erstatningsdirektoratet som en prøvesak for å få avklart om det var rettslig grunnlag for tilsvarende saker mot andre aviser. Høyesterett slo tre år senere fast at det kunne foretas inndragning av inntekter så lenge en hadde hatt NS-innsatt redaktør og brakte videre propagandameldinger, kommentarer og bilder fra den tyske okkupasjonsmakten. Morgenposten ble til slutt dømt til å få inndratt 170 000 kroner, fastsatt av Høyesterett. Beløpet var et av de høyeste i landet, for eksempel betalte Aftenposten bare inn 100 000 kr, selv om den avisa tjente mer på at den fikk komme ut under hele krigen, enn det Morgenposten gjorde.
Morgenposten tjente på krigen på den måten at mange av abonnentene fra Arbeiderbladet, som ble stanset, fant veien til den avisa som kom ut. Etter krigen opplevde Morgenposten en jevn nedgang fram mot nedleggelsen i 1971. Redaktør ved nedleggelsen var Leif Husebye.
Forum for Kommunal Planlegging

Forum for Kommunal Planlegging (FKP)  er en nettverksorganisasjon for bedre kommunal planlegging og fagutvikling. Forumet har særlig fokus på samfunnsplanlegging og arealplanlegging etter plan- og bygningsloven.
FKP ble etablert i 1990, da som Forum for Kommunale Planleggere. Forumet skiftet navn på generalforsamling i 2012. Pr 2015 har FKP ca 630 medlemmer, de fleste fra kommuner, fylkeskommune, Fylkesmannen, departement og direktorat, men også flere fra privat konsulentfirmaer som jobber med og interesserer seg for, kommunal planlegging. Det er personlig medlemskap i forumet. 
FKP arrangerer hvert år Kommuneplankonferansen, på ulike steder i Norge. Det arrangeres også årlig studietur til inn- eller utland der målet er å se på trender og nyheter innen europeisk planlegging. 
Forumet blir mye brukt som referansegruppe for FOU-er og høringsinstans. FKP utviklet i 2008 en etisk plattform for planleggere. Gjennom en etisk plattform ønsker FKP å bidra til at planleggere er seg bevisste sitt samfunnsansvar, og at dette kommer til uttrykk i handling. 
For internasjonal kontakt er FKP medlem av ECTP-CEU, European Council of Spatial Planners, som er en paraplyorganisasjon for planleggerforeninger i Europa.
Fyrebilsbibelen

Fyrebilsbibelen eller Studentmållagsbibelen er navn på den første oversettelsen av hele Bibelen til landsmål. Bibelen kom ut sommeren 1921 med tittelen Bibelen eller Den Heilage Skrifti og undertittelen Dei kanoniske bøkerne i Det Gamle og Det Nye Testamentet. Den ble trykket i et opplag på 50 000.
Navnet fyrebilsbibelen kom av at man ikke hadde ferdig en hel vitenskapelig oversettelse fra grunntekstene. Oversettelser på andre skandinaviske språk ble derfor lagt til grunn for oversettelsen. Arbeidet i bibelnemnden til Studentmållaget i Oslo ble ledet av Peter Hognestad. Som helhet bærer bibelutgaven mest preg av Alexander Seippel, som samlet oversatte omkring en tredjedel av Bibelen. Elles var flere med på å oversette større eller mindre deler av skriftene. Blant disse kan man nevne Lars Eskeland, Jon Mannsåker, Arne Bergsgård, Torkell Mauland, Erik Eggen, Elias Blix, Ivar Mortensson og Anders Hovden. Gustav Indrebø gikk gjennom språkføringen, og sørget for at alt fikk samme form og rettskrivning. Midtsommersdagen i 1921 tok bibelnemnden imot de første eksemplarene av den ferdige Bibelen, og etter ti år var hele opplaget utsolgt. Det Norske Bibelselskapet sikret seg rettene til bibelutgaven, og gikk i gang med å forberede en ny revidert utgave i samsvar med bokmålsutgaven fra 1930. Ragnvald Indrebø tok på seg revisjonen, og i 1938 kom den første «endelige» nynorske Bibelen ut. Denne bibelutgaven blir gjerne kallet Indrebøbibelen.
Seippel brukte en fulltonende og klangrik nynorsk, og han var en språkkunstner. Med Martin Luther som forbilde la han vekt på å få et folkelig bibelspråk. Seippel sa at «språket skulle vera so folkelegt som råd var; difor satte eg meg fyr at eg inkje ville skrive ei setning som eg inkje visste eller trudde at ein norsk bonde kunde segja». Seippel greide å gi det nynorske bibelspråket den rike klangen som har preget det nynorske bibelspråket helt fram til i dag. Det var Seippel som først brukte «Lat»-formene i dei tre første bønnene i Fadervår: «Lat namnet ditt helgast». I 1978 kom en form med «La -» også inn i bokmålsoversettelsen.
Evarcha arcuata

Utseende

Evarcha arcuata er sammen med de andre artene i denne slekten, forholdsvis små edderkopper og mange er ganske like hverandre, samtidig som de kan være fargevariable av utseende. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens genitalier, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). Hodet har åtte øyne, to uvanlig store midt foran, og to litt mindre på hver side. De resterende fire øynene er plassert på siden av hodet. Hoppeedderkoppene skiller seg ut ved at de har evnen til i en viss grad å fokusere blikket.
Zindan Kapija

Zindan Kapija er et halvrundt befestningsverk i Beograds festning Kalemegdan. Det ble bygd på midten av 1400-tallet foran «Despotens port». Det består av to avrundede tårn og en bro. Tårnet har ved siden av de massive dører også hjelperom.
Tyrkerne benyttet porten som fengsel (Zindan er tyrkisk for «fengsel»).
Norgesmesterskapet i boksing 2018

Norgesmesterskapet i boksing 2018 ble arrangert 9.-11. mars i Oslo.
Kongepokalene ble vunnet av Madeleine Angelsen og Hadi Hassan Srour. Forbundspokalene ble vunnet av Ingrid Egner og Ruslan Shidokaev. Beste klubb ble Viking Bokseklubb.
Walkin' My Baby Back Home

«Walkin' My Baby Back Home» er en populær amerikansk sang, skrevet av Fred E. Ahlert (melodi) og Roy Turk (tekst) i 1930. Den kom første gang på den amerikanske listen i 1931 med versjoner av Nick Lucas (# 8), Ted Weems (også # 8), The Charleston Chasers (# 15) samt Lee Morse (# 19).
En innspilling gjort av Jo Stafford 9. november 1945 ble utgitt på 78-platen Capitol 20049 samt på hennes LP-plate Songs by Jo Stafford (Capitol B-D23).
Harry Richman spilte inn sangen 4. november 1947. Denne versjonen ble utgitt på 78-platen Decca 24931.
En slagerversjon ble spilt inn av Nat King Cole 4. september 1951 og utgitt på 78-platen Capitol 2130. Den kom på en åttendeplass i 1952.
Sangen lå også på listen samme år som nummer fire i en versjon spilt inn i februar 1952 av Johnnie Ray og utgitt på 78-platen Columbia 3971.
«Walkin' My Baby Back Home» var også tittelmelodien til en film fra 1953 med Donald O'Connor, Janet Leigh, Buddy Hackett og Scatman Crothers i hovedrollene. I filmen ble sangen fremført av Donald O'Connor.
I 2008 spilte Natalie Cole inn sangen som en virtuell duett med sin far og det var den første singlen fra CD-platen Still Unforgettable. Den ble utgitt 9. september 2008.

Andre versjoner

Blant de tallrike artistene som har spilt inn «Walkin' My Baby Back Home» kan en nevne Louis Armstrong, Maurice Chevalier, Bing Crosby, Ella Fitzgerald, Paul Anka samt Dean Martin.

«Sakta vi gå genom stan»

I 1961 spilte Monica Zetterlund med Georg Riedels orkester inn «Sakta vi går genom stan» til en EP med samme navn (Philips 433 404 PE). Beppe Wolgers skrev den svenske teksten med lokalisering til Stockholm.

Norske versjoner

Beppe Wolgers og Hartmann er kreditert for den norske teksten. Viggo Sandvik har også skrevet en norsk tekst. og Inge Ulrik Gundersen har skrevet en norsk tekst på Fredrikstad-dialekt. Edvard Hoem har skrevet en tekst på nynorsk.
Reisen mot Vest

Reisen mot Vest (kinesisk: 西游记; pinyin: Xīyóujì; Wade-Giles: Hsiyu-chi) er en av de fire klassiske romaner i kinesisk litteratur. Den ble opprinnelig utgitt anonymt i 1590-årene under Ming-dynastiet. Selv om det ikke finnes noen direkte beviser på hvem som skrev historien, tilskriver man tradisjonelt forfatterskapet til Wu Cheng'en.
Romanen er en fiktiv og mytologisk beretning om den buddhistiske munk Xuanzangs pilegrimsferd til India under Tang-dynastiet for å hente sutraene. Bodhisattvaen Guan Yin gir, etter ønske fra Buddha Amitabha, denne oppgaven til munken og hans tre disipler og beskyttere: apen (Sūn Wùkōng), grisen (Zhū Bājiè) og sandmonsteret Shā Wùjìng.

Religiøs bakgrunn

Romanen låner inspirasjon fra tradisjonell kinesisk folketro. Buddhisme, taoisme og konfucianisme. Reisen har et buddhistisk formål. Ofte har uhyrene forkledd seg som taoister, og som Sun Wukong forteller en konge i kapitel 47: «Jeg håper du vil ære de tre religioners enhet: hedre buddhistmunkene, også hedre taoistene, og sørge for å understøtte de talentfulle.»
En lang rekke guder og mytiske personer opptrer i romanen, og hjelper ofte Sun med å beseire uhyrene. Guan Yin, Lao-tse og Jadekeiseren med hele hans hoff opptrer hyppig, og landskapets lokale guddommer kommer når Sun Wukong kaller.

Svensk oversettelse

I Sverige er hele verket blitt utgitt i fem bind 1995-1996 i en oversettelse av Göran Malmqvist.
Gonaphodiellus

Utseende

Små til middelsstore (3,5 - 6 millimeter), blanke, gulbrune gjødselbiller, pronotum gjerne mørkere. Hodet er skovlformet, neppe innbuktet foran. Pronotum er avrundet firkantet. Dekkvingene har en liten tann på "skulderen" og fine punktrader og er ellers fint punkterte. For-leggen har tre skarpe tenner.

Levevis

De voksne billene kommer til lys. For øvrig er biologien til denne gruppen ukjent.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Mellom- og Sør-Amerika, nord til Mexico.
Gul påfuglspinner

Utseende

En stor (vingespenn 90 – 100 mm), lyst gul spinner. Antennene er ganske korte hos begge kjønn. Hodet er gult, den fremre delen av brystet og forvingenes fremkant lyst rødbrune. Begge vingepar har et rosa område ved roten, og en stor, rund, rødlig øyeflekk med en mørk, kommaformet kjerne. Utenfor øyeflekken er det to tynne, brune siksaklinjer. I forvingens spiss er det en blekrosa flekk, bak denne en mørkebrun flekk. Larven er mørkebrun med lysegrønne, trekantede flekker på siden.På ryggen har den kjegleformede vorter med en hårkvast ytterst, i tillegg noen lange, lyse hår.

Levevis

Larven lever på vinranke (Vitis) og villvin (Parthenocissus). Som andre påfuglspinnere har de voksne sommerfuglene reduserte munndeler og tar ikke næring til seg.
Softball under Asialekene 2014

Softball under Asialekene 2014. Softball var en av flere sporter under de 17. Asialekene som ble arrangert i Incheon i Sør-Korea. Softballturneringene ble avviklet mellom 27. september og 2. oktober 2014. Det var en turnering for kvinner, seks damelag deltok. Japan vant finalen med 6-0 over Kinesisk Taipei.
Metro Manila

Metro Manila (filipino: Kalakhang Maynila) eller Hovedstadsregionen (engelsk: National Capital Region) omfatter Filippinenes hovedstad Manila og ytterligere 15 byer, [[Manila]], Quezon City, Caloocan, Las Piñas, Makati, Malabon, Mandaluyong, Marikina, Muntinlupa, Navetas, Paranaque, Pasay, Pasig, San Juan, Taguig, Valenzuela,  og den eneste kommunen i metropol/sentrale manila område som heter Pateros .  Quezon City er den mest befolkede byen av disse byene som står så  tett mellom hverandre hadde i 2015 2,936,116 innbyggere, deriblant Quezon City, Filippinenes største by som også var hovedstad i landet mellom 1948 og 1976. Regionen som forser Filippinenes politiske, økonomiske, sosiale og kulturelle sentrum. Befolkningen var I 2015 på 12,877,253 innbyggere på 619.57 km²  , men det som i dag kalles Metro Manila kan kalles sentrum av det større urbane Manila området 1813 km² (Greater Manila Area) som er det (4 mest befolkede urbane byområde i verden) 
Til arealet er regionen den minste på Filippinene med blotte 636 km² med vann (Laguna). Vest for Metro Manila ligger Manilabukten og i sørøst er Filippinenes største innsjø Laguna de Bay. Regionen deles i to av Pasigelvens løp.

Administrativ inndeling

Til forskjell fra andre regioner i Filippinene deles ikke Metro Manila inn i provinser, men i distrikter. Dets fire distrikter er i sin tur inndelade i 17 mindre administrative områder, hvorav seksten er [byer; én er kommune. Disse byer og kommuner er til slutt inndelte i sammenlagt 1 710 barangayer i Metro Manila (Filippinenes minste administrative enhet), samtlige av tettstedskarakter.
Anund Jakob

Anund Jakob, også kalt Emund Kullbrenneren (født en gang mellom 1007–09, og ifølge Snorre Sturlason født på den 25. juli, selveste Jakobsdagen, død ca. 1050), var konge over sveaerne fra 1022 og til sin død.
Anund Jakob var sønn til Olof Skötkonung og Estrid (eller Astrid). Den tyske kronikøren Adam av Bremen forklarer dobbelnavnet med at da sveaerne på tinget valgte ham som medkonge kunne de akseptere at han var kristen, men ikke at han hadde et kristent navn. ‘Anund’ var ofte det navnet sveaerne ga dem som hadde et fremmedartet som var vanskelig å uttale (jf. Anund Gårdske). Jakob skal dog ha vært dåpsnavnet. Snorre har samme forklaring i sin Olav den helliges saga, der Anund Jakob omtales.
Anund Jakob hadde ambisjoner om å markere seg i nabolandene i Norden og han støttet den norske kongen Olav Haraldsson med hærfolk i dennes strid mot den danske kongen Knut den store i slaget ved Helgå, som danskekongen likevel vant. I perioden etter dette slaget er det uklart om Anund Jakob hadde noen egentlig makt over det svenske riket. I Sigtuna ble det presset mynt med Knut den stores navn. Sveaerne hadde valgt danskekongen som sin konge, skjønt det var nok mest i navnet, i håp om å få være i fred.
I Anund Jakobs tid ble det organisert en berømt ferd i østerled, det såkalte «Ingvarstoget», se Ingvar den vidfarne.
I Vestergøtalovens kongeliste kalles han for «Emund» og nevnes for å ha opprettholdt lov og orden med en uvanlig strenghet, blant annet ved å la lovbryternes hus brenne ned til kull, og ble derfor kjent som «Kullbrenneren» (svensk «Kolbränna»).
Anund Jakob ble etterfulgt av sin halvbror Emund den gamle.
Louis-quinze

Louis-quinze er en kunst- og interiørstil som knyttes til tiden fra ca. 1730 til 1755 i Frankrike. Navnet knytter an til kong Ludvig XV og hans regjeringstid, likeledes som æraene under hans forgjenger Ludvig XIV og etterfølger Ludvig XVI gjerne kalles Louis-quatorze og Louis-seize.
Som stilretning karakteriseres den ved at den bryter med de strenge barokkformer som var utpregende for «Solkongen»s tid, henimot rokokkoens lettere og intimere former. I motsetning til Louis-quatorze-periodens allesteds nærværende marmorflater trådte nå edle tresorter og lyse veggflater i forgrunnen. Typisk for Louis-quinze er bruken av filigran-forgylte rankemotiver.

Møbelkunst

Periodens franske møbler kom den gang typisk i to utførelser, for sommer og for vinter, og var rikt ornamentert, elegant og utformet for å passe med resten av hjemmets dekor. Orientalia—temaer fra Det fjerne østen—og det fabelaktige (inspirert av fabler) var viktige for de tematiske uttrykk, og eksotiske tresorter og steinsettinger ble tatt i bruk for å forsterke dette.
Blant de ébénister som arbeidet under Ludvig XV var Jean-François Oeben, Roger Vandercruse Lacroix, Gilles Joubert, Antoine Gaudreau og Martin Carlin.

Billedkunst

Blant de mest fremtredende Louis-quinze-malere var Juste-Aurèle Meissonier, François Boucher, Jean-Baptiste Huet, Jean-Baptiste Le Prince, Pierre Migeon, og familien van Loo: Jean-Baptiste van Loo, Louis Michel van Loo, Charles-Amédée-Philippe van Loo og Charles André van Loo. Madame de Pompadour, kongens maitresse, var en av kunstnernes viktigste begunstigere i denne perioden.
Vincenz Grimm

Liv

Vincenz Grimms familiebakgrunn og utdanning er ikke kjent. Han kom opprinnelig fra Wien og slo seg ned i Pest i 1823 der han først arbeidet som lærer, seinere som funksjonær i et kanalselskap. I 1831 åpnet han en blomstrende kunst- og musikkforretning og i 1839 var han medgrunnlegger av Pest kunstforening. Han gjorde seg bemerket som pianist og malte bilder som fremdeles handles på det internasjonale kunstmarkedet. Det ungarske nasjonalgalleriet oppbevarer enkelte av Grimms verk.
Grimm var interessert i fargelitografitrykk, en teknikk i rivende utvikling på hans tid, og han skal i den forbindelse ha tapt en anselig formue på risikofylte investeringer.
Grimm deltok aktivt i den ungarske revolusjonen i 1848/49. Etter at oppstanden var slått ned flyktet han til Tyrkia der tegneferdighetene sikret ham arbeid som kartograf i den osmanske generalstaben i Aleppo, seinere i Konstantinopel. I 1868 vendte han tilbake til Pest hvor han bodde til sin død.

Sjakkbedrifter

Sammen med József Szén og Johann Jacob Löwenthal inngikk Grimm i Pest sjakklubbs «Triumvirat». Sjakklubben i Pest vakte stor oppsikt da de i en korrespondansesjakkmatch mellom 1843 og 1845 beseiret et lag parisiske sjakkmestre ledet av Pierre Saint-Amant med sifrene 3-0. Den korte blomstringstida i Pests sjakkmiljø endte med den ungarske revolusjonen. Grimm, Szén og Löwenthal ble invitert til å delta i den store internasjonale sjakkturneringen i London 1851, men omstendighetene hindret Grimm å delta, noe han forklarer i et brev gjengitt i Howard Stauntons turneringsbok.
Grimms sjakkbedrifter er ufullstendig dokumentert. Spillestyrken hans var betydelig, men ikke fullt på høyde med Szén og Löwenthals. I tillegg til korrespondansepartiene er bare tre av Grimms partier bevart, deriblant to mot Tassilo von Heydebrand und der Lasa som han spilte en serie partier mot i Wien 1846.
I tyrkisk eksil fant ikke Grimm likeverdige motspillere, men han var aktiv som sjakklærer og problemkomponist. Sjakkoppgavene ble publisert i internasjonale sjakktidsskrifter og bidro til at han holdt kontakten med europeisk sjakkvenner.
Høvisk litteratur

Høvisk litteratur (av tysk höfisch, «hoff-»), ridderromaner eller middelalderens romanser er diktning som er knytta til aristokratisk ideologi og kultur under en føydal samfunnsordning i europeisk middelalder. Den høviske diktninga hadde sin storhetstid i høymiddelalderen på 1100- og 1200-tallet, og ble gjerne fremført av trubadurer. Forfatterne kan være anonyme eller navngitt. Høvisk diktning finnes både i dikt- og prosaform, og både som lengre (ridderromaner) og kortere fortellinger (lais). Den mest vanlige formen både i romanene og i lais er åttetakters parrima vers.
Det internasjonale begrepet oppsto i Frankrike på 1100-tallet, og pekte på litteratur skrevet på romansk folkespråk, roman eller romanse, med høviske motiv, vanligvis med riddere og opphøyde damer. Et vanlig tema i den høviske diktninga er livslang og gjerne skjebnebestemt kjærlighet mellom mann og kvinne. I romanen Tristan og Isolde, drikker de to hovedpersonene en drikk som binder dem erotisk og åndelig til hverandre for resten av livet, og får dem til å trosse enhver hindring for å få være nær hverandre – med dødelig utgang.
En fremstående forfatter var hoffdikteren Chrétien de Troyes som også ble oversatt gjentatte ganger til norrønt ved det norske hoffet under kong Håkon Håkonsson. Tristan og Isolde er en berømt roman breton, som også ble oversatt til norrønt under tittelen Trístrams saga ok Ísondar på første halvdel av 1200-tallet.

I Norden

Høvisk diktning har øvd stor innflytelse på norrøn litteratur i høymiddelalderen. Flere norske konger og dronninger – fra Håkon Håkonsson til Håkon V Magnusson og dronning Eufemia var opptatt av å innføre kontinental kultur i Norge, og fikk fransk, høvisk diktning omsatt til norrønt språk, hvor det utviklet seg til en egen sjanger: norsk hofflitteratur. I tillegg fikk den hjemlige diktninga sterke impulser fra den høviske litteraturen på kontinentet. Både Snorres kongesagaer og de islandske ættesagaene har tydelige spor etter høvisk diktning.
La Nación (Costa Rica)

La Nación er en costaricansk avis. Den kommer ut hver dag i året, bortsett fra tre helligdager, og er landets mestselgende avis. La Nación ble grunnlagt 12. oktober 1946. Den eies i dag av Grupo Nación, som også eier flere andre aviser, blant annet Al Día og La Teja.