google/wiki40b huggingface dataset:
München Süd kraftverk

München Süd kraftverk (tysk: Heizkraftwerk (HKW) München Süd GuD) er et varmekraftverk utenfor München i Bayern i Tyskland. Det har en installert produksjonskapasitet på 833 MW fordelt på to blokker med 2+1 gassturbiner fra Siemens og Alstom, operert av kommunen. Anlegget ble ferdig i 1979 med andre byggetrinn ferdig i 2005. Brenselstypen er naturgass og fyringsolje. Det leveres også fjernvarme.
De totale CO₂-utslippene i 2008 var 1 332774 tonn, betraktelig under kvoten som var ca 2 mill tonn.
Agnathosia mendicella

Utseende

En liten (vingespenn 8-13 millimeter), kontrastrikt tegnet møll. Antennene er trådformede og omtrent tre fjerdedeler så lange som forvingene. Hodet er kledt med gulaktige, hårlignende skjell, mørkere på sidene. Forkroppen er brunsvart med en bred, lyst gulbrun stripe i midten. Forvingene er brunsvarte med store, kremhvite flekker langs kantene. Bakvingene er grå.

Levevis

Arten lever i gammel skog der det er rikelig med død ved der det vokser kjuker, larvene utvikler seg inne i disse. Arten har blitt registrert fra rosenkjuke (Fomitopsis rosea) på gran og fra eikemusling (Daedalea quercina) på eik, men kan trolig leve i andre arter også. Selv om den er regnet som en sjelden art, kan den være ganske tallrik på enkelte lokaliteter. Larvene lever inne i et silkerør og gnager ganger i kjuken. Den voksne sommerfuglene flyr om natten i juni-juli, men kan gjerne være noe oversett fordi de sjelden kommer til lys.

Utbredelse

Det er spredte funn av denne arten over mye av Europa. I Norge finnes den langs kysten av Øst- og Sørlandet vest til Vest-Agder. Den beslektede arten Agnathosia sandoeensis Jonasson, 1977 er bare kjent fra Gotska Sandön i Sverige og fra Latvia.
C-type-asteroide

C-type-asteroider er karbonrike asteroider. De er den mest vanlige asteroidetypen og utgjør rundt 75% av alle kjente asteroider. Andelen av C-type-asteroider kan faktisk være høyere enn dette, ettersom C-typer er mye mørkere enn de fleste andre asteroidetyper (unntatt D-typer og andre asteroidetyper som bare er vanlige i den aller ytterste delen av hovedbeltet).

Karakteristika

Denne asteroidetypen har spektra som er svært like karbonrike kondritter (meteoritter av type CI og CM). C-type-asteroider er svært mørke, med albedoer som typisk ligger i området 0,03 til 0,10. Som en følge av dette kreves et lite teleskop for å kunne se selv de største C-type-asteroidene, i motsetning til S-typene som vanligvis kan ses med kikkert ved  opposisjon. Den potensielt lyseste C-type-asteroiden er 324 Bamberga, men dette objektets svært eksentriske bane betyr at det svært sjelden oppnår sin maksimale lysstyrke.
C-typenes spektra inneholder moderat sterke ultrafiolett absorpsjon ved bølgelengder under 0,4 μm til 0,5 μm, mens de ved lengre stort sett er uten særtrekk, men svakt rødlige. De såkalte «vann-absorpsjonstrekkene» rundt 3 μm, som kan være en indikasjon på vanninnhold i mineralene, er også til stede.
Den største utvetydige C-type-asteroiden er 10 Hygiea. Dog plasserer SMASS-klassifiseringen den største asteroiden, 1 Ceres, her, fordi denne klassifiseringen ikke inneholder G-typer.

C-gruppe-asteroider

Se også asteroidespektralklasser.
François de Joyeuse

Bakgrunn

François de Joyeuse var annen sønn av Guillaume de Joyeuse og hans hustru Marie Eléanor de Batarnay. Som den yngre sønn av en seigneur i en meget religiøs familie med mange biskoper og soldater, ble han bestemt for en kirkelig karriere. 
Han studerte i Toulouse og deretter ved Collège de Navarre i Paris, og tok så doktorgrader i kirkerett og sivilrett ved universitetet i Orléans.

Ved hoffet

Takket være storebroren Anne de Joyeuse, som var en av kong Henrik III av Frankrikes favoritter og som kongen hadde gjort til hertug og pair i 1581, ble han kongens rådgiver.

Erkebiskop, kardinal

Han gjorde også rask karriere i kirken. Han ble utnevnt til erkebiskop av Narbonne den 20. oktober 1581 (med pavelig dispens på grunn av sin unge alder), kardinal den 12. desember 1583  (da bare 21 år), erkebiskop av Toulouse den 4. november 1588, og erkebiskop av Rouen den 1. desember 1604. 
Hans brødre Anne og Claude ble tatt til fange i 1587 etter slaget ved Coutras og drept i den påfølgende massaker. Som en følge av dette ble François også hertug av Joyeuse. I 1590 gikk tittelen som hertug av Joyeuse videre til en annen av hans yngre brødre, Scipion, som druknet seg selv i elven Tarn etter nederlaget ved Villemur i 1592, og så gikk tittelen til Henri de Joyeuse, den yngste av brødrene, som døde i 1608. Tittelen gikk så til Henris datter Henriette, som hadde giftet seg med Henri de Montpensier i 1597.
Den 16. februar 1587 ble han utnevnt av Henrik III til fransk sendemann (ambassadør) til Den Hellige Stol, som kardinalprotektor av Frankrike. Han beholdt sin forgjengers sekretær, Arnaud d'Ossat, en dyktig diplomatsom ladde lang erfaring fra Roma og tjente som et bindeledd til pavedømmet under Joyeuses mange fravær. 
Joyeuse vendte tilbake etter mordet på kong Henrik i 1589 og ble med i Den katolske liga. Men han brøt med ligaen i 1593 for å støtte Henrik av Navarra (kong Henrik IV av Frankrike), og returnerte til Roma der han utvirket pavelig absolusjon for Henrik fra pave Klemens VIII i 1595. Han ble gjenutnevnt til kardinalprotektor i januar 1596, og vendte tilbake til Franke, og så sendt til Roma av Henrik IV i september 1598. Dit ankom han i februar året etter; det året forhandlet han ffrem nullitetserklæringen av kong Henriks ekteskap til Marguerite de Valois, noe som åpnet veien til hans ekteskap med Marie de' Medici.
François ble erkebiskop av Rouen i 1604, men tok ikke opp residens der. Han deltok i pavevalgene i 1605. I 1606-07 spilte han en avgjørende rolle i tilnærmingen mellom Pavestolen og Republikken Venezia under det venetianske interdikt. 
Etter mordet på Henrik IV i 1610 mistet han sin innflytelse ved hoffet nå som Marie de' Medici var regent. Han døde i Avignon, i en alder av 53 år, på reise underveis til Roma.
Diskusjonsforeningen Skuld

Diskusjonsforeningen Skuld ble stiftet i 1883 i Kristiania «til kvindesakens fremme».

Bakgrunn

I 1882 ble Universitetet i Oslo, som den gang var Norges eneste universitet, åpnet for kvinnelige studenter. Dette skjedde som en konsekvens av Cecilie Thoresens kamp for å få ta universitetsutdannelse. Hun avla som første kvinne i Norge examen artium i 1882.
Høsten 1883 ble det startet et privat kurs for kvinner som ønsket å lese til examen artium hos løytnant Michael Hald i Kristiania. Hald var matematikklærer på Aars og Voss' skole, og startet denne undervisningen etter at en ung kvinne ved navn Marie Holst hadde erfart at vanlige skoler ikke ville ta opp kvinnelige elever. Hald averterte etter flere studenter, og Betzy Børresen (senere Betzy Kjelsberg) ble en av seks unge piker som utgjorde Halds privatskole i hans hjem i Damstredet. En annen av elevene var Laura Rømcke. I 1883 opprettet flere av elevene «Skuld», og foreningen fikk raskt en rekke medlemmer som ikke var elever på artiumskurset, deriblant Cecilie Thoresen. Initiativet til å stifte «Skuld» skal ifølge en kilde fra 1914 ha kommet fra Laura Rømcke.

Medlemmer

Cecilie Thoresen var foreningens første formann, eller «præsidentinde» som foreningen selv kalte vervet. 
Foruten Thoresen var stifterne Laura Rømcke, Betzy Børresen (Kjelsberg), Marie Holst, Gina Krog (som var søster av Cecilie Thoresens ektemann), Anna Bugge Wicksell, og Minda Ramm (senere gift med Hans E. Kinck).

Navnet

Diskusjonsforeningen fikk navn etter den norrøne nornen Skuld, som representerte fremtiden.

Avisutgivelse

Kvinnene i «Skuld» produserte en håndskrevet avis med artikler om temaer som medlemmene brant for. Fernanda Nissen var en av bidragsyterne til dette organet. Gina Krog skrev senere at selv om de ikke utga mange numre av denne publikasjonen, var det ved hjelp av avisen at foreningen fikk postulert målsetningen om «Fri undervisning for kvinder», som Norsk Kvindesagsforening senere førte videre.

Norsk Kvindesagsforening

Sommeren 1884 var medlemmene av «Skuld» med på å stifte Norsk Kvindesagsforening. Tredve år senere skrev Gina Krog at «Skuld» dermed hadde «opfyldt sin mission», og at diskusjonsforeningen uomtvistelig var opphørt å eksistere i 1886.
Alte Nazarethkirche

Alte Nazarethkirche er en kirke på Leopoldplatz i Wedding i Berlin. Kirken er tegnet av Karl Friedrich Schinkel og den er en av fire kirker han tegnet for Berlins forsteder. Kirken er oppkalt etter Nasaret, Jesu fødested. Den ble oppført mellom 1832 og 1835 og innviet 5. juli 1835.
Verdensmesterskapet i volleyball

Verdensmesterskapet i volleyball ble arrangert første gang i 1949 i Tsjekkoslovakia, og arrangeres hvert fjerde år. I tillegg til verdensmesterskapet, arrangeres verdenscupen hvert fjerde år.
Nikolaikirken i Bergen

Nikolaikirken var en middelalderkirke i Bergen. Allerede i 1580 sto den som ruin og omkring 1860 avdekket utgraving deler av skipet. Stein fra kirken ble gjenbrukt og finnes trolig i kjellermurene i nabolaget, rester av grunnmuren ble avdekket ved utgraving i 1895. Kirken lå skråningen ovenfor det som i dag kalles Bryggen, øverst på den tids Breidalmenning, mellom dagens Nikolaikirkeallmenningen og Lindebergsmuget, like nedenfor Forstandersmuget. Bygget var orientert parallelt med Øvregaten med kortveggen mot Nikolaikirkeallmenningen. Det var en typisk romansk steinbygning. Kirken hadde et stort vesttårn der byklokken hang. I tårnet var det også brannvakt (etter byloven av 1276), kirken lå så høyt at man fra tårnet hadde utsikt over hele byen. Det forfalne bygget er synlig på Scholeusstikket fra 1580, der det ifølge Helle feilaktig er angitt som Halvardskirken.
Kirken skal ha blitt grunnlagt av kong Øystein Magnusson som også skal ha grunnlagt Munkeliv kloster tvers over Vågen. Kirken nevnes første gang i Heimskringla (Snorres kongesagaer) omkring 1160. I Håkon Herdebreis saga (del 12) omtales «Nikolaskirken» i forbindelse med stridigheter mellom Erling Skakke og Gregorius. Kirken kan ha blitt reist i tiden 1120-1130. Bygget ble skadet brannen i 1198, 1248 og 1413.
Henry County (Iowa)

Navn

Fylket er oppkalt enten etter Henry Dodge, guvernør i Wisconsin-territoriet, eller militsoffiseren James D. Henry. Begge deltok i Black Hawk-krigen.
Bunraku

Bunraku (文楽) er en form for tradisjonelt japansk dukketeater som oppstod i Osaka på slutten av 1600-tallet. Ordet «bunraku» er avledet av navnet til en teatertrupp etablert av dukkemesteren Uemura Bunraken tidlig på 1800-tallet.

Begrepshierarki

Det japanske samlebegrepet for bunraku og tilsvarende typer dukketeater er ningyō jōruri (人形浄瑠璃). Ningyō betyr «dukke» på japansk, mens jōruri er en fortellende musikkform hvor en forteller (太夫, tayū) akkompagneres av en tre-strenget lutt, en såkalt samisen eller shamisen. Den korrekte betegnelsen på «dukketeater» på japansk er ayatsuri jōruri.
Britiske Jeremy Bidgood dokumenterte i sin doktoravhandling The Problem of Bunraku: A Practice-led Investigation into Contemporary Uses and Misuses of Ningyo Joruri (London University, 2015) at de fleste i Vesten har en feilaktig oppfatning om at bunraku er den eneste formen for ningyō jōruri som fortsatt er en levende tradisjon i Japan. Det korrekte er at det finnes flere parallelle tradisjoner, blant annet på Awaji-øyene, Iida og Tonda.

Særtrekk ved bunraku

Til forskjell fra mange andre former for dukketeater, bruker man ikke tråder eller andre triks for å bevege dukkene og skjule dem som styrer dukken. Dukkeførerne er fullt synlige på scenen, selv om de som oftest er diskret kledd i sort og bærer maske. Slike helt sortkledte scenearbeidere kalles kuroko på japansk. Dukkene kan være i nesten naturlig størrelse, og hver dukke blir operert av hele tre profesjonelle dukkeførere, som må koordinere bevegelsene sine perfekt med hverandre for at fremførelsen skal virke naturlig.

Bunraku i dagens Japan

Det japanske kulturrådet driver (pr. 2017) flere teaterkompanier som tar vare på og viderefører tradisjonelle japanske teaterformer. Et av disse er det som på engelsk kalles National Bunraku Theatre – Det nasjonale bunrakuteateret.
Chelsea McClammer

Bakgrunn

Hun drev med både basketball, tennis og friidrett som barn, men skadet ryggmargen i en bilulykke da hun var seks år gammel, og måtte da begynne med rullestol. Hun fortsatte imidlertid med idrett, og ble USAs yngste deltaker ved Paralympiske sommerleker 2008 i Beijing, 14 år gammel. I 2008 konkurrerte hun i klassen T54, men etter operasjon for skoliose har hun konkurrert i klassen T53.
Flius

Flius (gresk: Φλειοῦς, Fleioûs eller Φλιοῦς, Flioûs, latin: Phlius) var en antikk gresk by i det nordvestlige Argolida på Peloponnes i nærheten av elven Asopos’ øvre løp i landskapet Fliasia som var kjent for sin vinproduksjon. Flius ble først bosatt av jonere, men ble siden dominert av dorere. Selv om det lå geografisk nær mektige Argos, ble byen en spartansk alliert og medlem av det peloponnesiske forbund.
Som mange andre byer i antikkens Hellas, ble det en sosial og politisk kamp i Flius mellom demokratiske og oligarkiske fraksjoner i 300-tallet f.Kr. Den demokratiske fraksjonen fikk innledningsvis kontroll og sendte sine motstandere i eksil, men i 380 f.Kr. beleiret en spartansk hær under Agesilaos II byen i mer enn 20 måneder. Til slutt var fliuserne tvunget til å kapitulere og akseptere oligarkisk styre.

Ruiner

Selv i dag finnes det rester av den antikke byen igjen i nærheten av byen Agios Georgios. På overflaten av jorden er deler av bymuren samt restene av et antikt teater synbare. Det er blitt utgravd en del av byens østlige port, den såkalte «korintiske porten», et lite tempel på akropolis som muligens var dedikert Demeter, samt en basilika fra hellenistisk tid.
SWOT-analyse

SWOT-analyse er en analyse som nyttes ved strategisk planlegging eller kartlegging av en organisasjon eller bedrifts egne sterke og svake sider, samt identifisering av eventuelle problemer og muligheter som kan påvirke utvikling. SWOT er akronym for de engelske ordene strengths (styrker), weaknesses (svakheter), opportunities (muligheter), og threats (trusler). Analyseformen kan også brukes i mange andre sammenhenger. Eksempelvis ved en persons valg av studieretning eller studiested.

SWOT- og situasjonsanalyse

SWOT-analyse er ikke det samme som en situasjonsanalyse, men den har utgangspunkt i situasjonsanalysen. En SOFT-analyse dekker kun styrker, svakheter, trusler og muligheter, mens situasjonsanalysen også dekker arbeidsforholdene i bedriften.

Historie

SWOT blir av enkelte forfattere tilskrevet Albert S. Humphrey, som på 1960-tallet var en del av en forskningsgruppe ved Stanford Research Institute (nå SRI International), finansiert av Fortune 500-selskaper. På bakgrunn av denne forskningen utviklet Humphrey SOFT-modellen, en forløper til SWOT-analyse. Men Humphrey selv hevdet aldri at han var skaperen av SWOT, så opprinnelsen er fortsatt uklar.
Bank Norwegian

Historie

4. mai 2007 annonserte Norwegian en satsing innen bank med Bank Norwegian, som er et heleid datterselskap av Norwegian Finans Holdning. 18. september samme år fikk Bank Norwegian konsesjon fra Finansdepartementet til å drive virksomhet som forretningsbank. Banken ble lansert i oktober. 17. oktober ble de planlagte synergiene kjent da Norwegian annonserte sitt nye kombinerte kreditt- og bonuskort «Norwegian Reward». Tidlige anslag fra banken var å nå 10 000 kunder innen 31. desember 2007 og 50 000 kunder innen 31. desember 2008. Målet ble nådd allerede før åpningen  19. november 2007, da mer enn 30 000 kunder hadde tegnet seg. 
I 2013 etablerte banken virksomhet i Sverige. Norwegian Finans Holding ASA ble 23. juni 2014 registrert på NOTC-listen, et informasjonssystem for handel av unoterte aksjer. Den 7.desember 2015 kunngjorde Bank Norwegian at de starter opp virksomhet i Finland og Danmark, der de i førsteomgang tilbød låne- og innskuddsprodukter. De tilbød fra juni 2016 også Bank Norwegian kredittkort. 17. juni 2016 ble morselskapet Norwegian Finans Holding ASA notert på Oslo Børs.

Aksjeinformasjon

Selskapet eies 100% av holdingselskapet Norwegian Finans Holding ASA (OSE: NOFI), hvor største aksjonær er Norwegian Air Shuttle (16,4 prosent), nest største er Folketrygdfondet (8,29 prosent). Aksjen er notert på Oslo Børs med ticker NOFI, og er en del av OBX-indeksen, der de 25 mest omsatte selskapene i hovedindeksen er presentert. Selskapets hadde per 16. august 2018 en markedsverdi 18,5 milliarder NOK.
I august 2019 kunngjorde Norwegian Air Shuttle at de selger alle sine aksjer i Bank Norwegian for 2,2 milliarder kroner.
Gewandhausorchester Leipzig

Gewandhausorchester Leipzig er et symfoniorkester med sete i Leipzig i Sachsen. Det er et av verdens mest kjente orkestre.

Historie

Orkesterets historie går tilbake til 1400-tallet, og det regnes som det eldste borgerlige konsertorkesteret i verden (da i motsetning til orkestre av fyrstelig eller kirkelig opprinnelse). Det har vært kjent under dagens navn siden 1781, da det begynte å holde sine konserter i Leipziger Gewandhaus, byens tøyhus. Mens orkesteret opprinnelig var en forening, er det siden 1840 en offentlig institusjon underlagt byen Leipzig. Svært mange betydningsfulle, musikalske verk, blant annet av Beethoven, har blitt uroppført av Gewandhausorchester Leipzig.
Idag spiller Gewandhausorchester i Gewandhaus, i Leipziger Oper (operaen), samt i Thomaskirche. Dessuten foretar det tallrike turnéer over hele verden. I 2005 spilte orkesteret i konserthuset i Oslo, og konserten ble overført i NRK. Denne konserten var en gave fra den tyske stat til Norge i anledning hundreårsmarkeringen. Verker av norske og tyske komponister ble oppført.
Snekkerbukse

Snekkerbukse eller snekkerbukser er en buksetype med lange bein og overdel med smekke eller brystklaff som blir holdt oppe av breie seler som krysser bak, dekker nederste del av ryggen og går over skuldrene. Bukseplagget brukes vanligvis som arbeidstøy, blant annet av snekkere og andre håndverkere og kroppsarbeidere. Buksene er gjerne utstyrt med praktiske lommer og hemper for verktøy og annet og framstilt i grovt, slitesterk tekstil, tradisjonelt dongeri (denim) med nagleforsterkede lommer og sømmer. Liknende varianter av selebukser brukes også som moteplagg, av barn og andre.

Historikk

Vide snekkerbukser i billige stoffer ble tatt i bruk som beskyttende arbeidsplagg for blant andre bønder og landarbeidere, jernbanearbeidere, gruvearbeidere, håndverkere og visse industriarbeidere  i USA,  særlig i Sørstatene og Midtvesten, sist på 1800-tallet og tidlig på 1900-tallet. Plagget kom til Norge i 1920-åra. Buksemodellen har i perioder, blant annet på 1970-tallet og i ulike varianter, også vært moteriktig fritidsplagg for menn og kvinner. Snekkerbukser har vært barnetøy siden tidlig på 1900-tallet.

Navn på engelsk

Snekkerbukse kan på britisk engelsk kalles dungarees eller a pair of dungarees («et par dongeribukser»), i amerikansk engelsk overall, bib overall eller bib-and-brace overall («heldekkende med smekke og seler»).
Betegnelsen overalls kan også på norsk brukes om snekkerbukser. Det norske overall betegner vanligvis ulike typer heldresser, særlig kjeledress (kalles coveralls på amerikansk og boiler suit på britisk).
Olabukser i form av arbeidsbukser med mange lommer og hemper kan i USA kalles carpenter jeans («snekkerjeans»).

Andre selebukser

Ulike typer selebukser brukes gjerne som arbeidsantrekk for voksne, men er også vanlig som ytterplagg for småbarn. Samme buksesnitt med lange bein, seler og bryststykke er for eksempel vanlig som del av vanntett oljehyre og regntøy. Forede selebukser kan dessuten brukes som skiantrekk sammen med vinterjakker. Store selebukser bæres ofte som ytterplagg over tynnere bukser.
Kosakk-registeret i Russland

Kosakk-registret i Russland (russisk Государственный реестр казачьих обществ) har siden 1995 tillatt frivillige organisasjoner med kosakktradisjoner som har tatt på seg å utføre tjenester for allmennheten, men likevel ikke kan sette opp militære eller paramilitære forband.

Kosakk-registret

Gjennom en føderal lov av 2005 blir en kosakk definert som en russisk innbygger som er medlem i et godkjent kosakksamfunn. En kosakk som regner seg selv som kosakk, men som ikke er registrert i Kosakk-registret, har ikke rett til å utføre tjenester for allmuen med den statusen og de rettene som dette fører med seg.
Larvesopp

Larvesopp (Ophiocordyceps sinensis) er en slags sopp som vokser i Himalaya. Den kalles Yartsa Gunbu på tibetansk, og på kinesisk Dōng chóng xià cǎo, 冬虫夏草 («vinterlarve, sommergress»). Soppen angriper larven av spøkelsessvermer, og tar bolig inne i den levende larven. Etter hvert blir larven drept og fortært av soppen, som utvikler seg videre med et stilkaktig fruktlegeme som etter hvert stikker ut av den mumifiserte larven. Soppen finnes i avgrensede høysletter (3.000 - 5.000 moh.) i Tibet, Nepal, Bhutan og Nord-India. Omsetningen for det kinesiske markedet skjer utfra byen Xining.
Larvesopp omsettes tradisjonelt som naturmedisin i Tibet i anslagsvis tusen år, og nevnes fra 1400-tallet i kinesiske skrifter som anbefalte den mot kramper og smerter ved utblanding i varmt vann, suppe eller kjøtt. I kinesisk folkemedisin har man tilskrevet soppen som middel for å styrke lungene, nyrene, immunforsvaret og potensen. Det er utført begrensede vestlige tester av virkningen, som tilsier en mulig anti-inflammatorisk effekt mot betennelse. Det siste tiåret har prisen på soppen steget til ufattelige nivåer i Kina, hvor en kur koster om lag 20.000 kroner, basert på en pris på 40-100 kroner per larve (2013).
Ralph Waldo Emerson

Bakgrunn

Ralph Waldo Emersons foreldre var den unitarianske presten William Emerson (1769–1811) og hans hustru Ruth Haskins (1768–1853). Han var det tredje av åtte barn. 
Emerson ble utdannet ved Harvard University (1821), der han også arbeidet som kelner og assistentlærer, og var deretter rektor for brorens skole i en kort periode.  Som sin far (død 1810) tok han utdannelse som prest i den lokale Unitarian Church, men sa opp i protest i 1832.  Hans senere uttalelse om at Jesus ikke er Gud, vakte bestyrtelse og ateisme-fordømming i 1838.  Rundt 1880 var likevel deler av kirkens filosofi positiv til enkelte av Emersons ideer.
Hans reise til Europa er beskrevet i boken English Traits (1856), og medførte møte med blant annet  John Stuart Mill.  Med Carlyle utviklet han et vennskap, som senere fortsatte i form av brevveksling over flere tiår fremover.

Forfatter

I 1835 etablerte han seg i Concord, giftet seg med Lydia Jackson og etablerte The Transcendental Club, med Henry David Thoreau og andre (1836). Denne filosofikretsen utga journalen The Dial (1840–), der Emersons første essay, Nature (1836), ble trykt anonymt.
Diktene Threnody og Experience uttrykte sorgen ved sønnens død.  Skriveriene og de godt besøkte forelesningene ble oppfattet som entusiastiske, men vanskelig tilgjengelige.
Blant hans verk merkes ellers Essays (1841 og 1844; to bind), Representative Life (1850), English Traits (1856; med inntrykk etter et andre besøk i England i  1847) og The Conduct of Life (1860).
Det som kjennetegner Emersons forfatterskap, er hans dype tro på menneskenaturens evne til å utvikle seg til det gode og hans sterke vektleggelse av personlighetens rett til fri utvikling. Den høyeste autoriteten er, etter hans mening, fornuften, men dette oppfatter han ikke bare som forstand, men medtar også følelse og samvittighet. Organet for innhentelse av religiøs kunnskap er for ham ikke refleksjonen, men intuisjonen og fornuftsaskuelsen.
Lite av Emersons poesi er gjendiktet til norsk, men enkeltdikt i Sigmund Skards gjendikting finnes i Under nye stjerner og Framande dikt frå fire tusen år.
Byen Emerson i Manitoba i Canada er oppkalt etter ham.
Leucophoebe

Utseende

Middelsstore, sylindriske trebukker, oversiden er for det meste skinnende hvit. Antennene er tynne og en del lengre enn kroppen. Pronotum er litt bredere enn langt, sylindrisk uten tenner på sidene. Dekkvingene er jevnbrede. Beina er nokså spinkle.

Utbredelse

Slekten er kjent fra Nicaragua i nord til Ecuador i sør.
Aphatum

Utseende

En ganske liten, blank, spinkel, brun trebukk. Antennene er tynne og omtrent så lange som kroppen. Pronotum er mye lengre enn bredt, tønneformet uten pigger langs kanten. Dekkvingene er parallellsidige med en liten spiss bakerst, beina nokså lange.

Utbredelse

Arten lever i nordlige og sentrale deler av Brasil.