Filosofi på 1600-tallet

1600-tallets filosofi er den epoke innen filosofiens historie som kommer mellom renessansen og opplysningstiden. Den utmerkes først og fremst av at naturfilosofien og vitenskapsteorien ikke lenger var dominert av kirkens teologer og geistlige, men ble sekularisert, og naturvitenskapene ble etter hvert skilt ut fra filosofien som egne disipliner; arven fra Francis Bacon og Galileo Galilei ble i lang tid kjent som philosophia experimentalis.
Innenfor samfunnsfilosofien fikk krigsretten en fortolker i Hugo Grotius, og en reformert natur- og folkerett av Grotius, John Locke, Thomas Hobbes og Samuel von Pufendorf. Renessansen skeptisisme ble dratt til det ytterste av René Descartes, og med dette fulgte problemet for metafysikken å skille det åndelige fra det materielle.
Fra århundret stammer den engelske empirismen og den kontinentale rasjonalismen som ble grunnlaget for kulturbruddet mellom den engelske og den kontinentale filosofien som fortsatt gjelder.

Vitenskapsteori

En kort oversikt over 1600-tallets vitenskapsteori kan begynne med Francis Bacon som allerede mot slutten av 1500-tallet hadde vist hvilken vekt empiri hadde i vitenskapen, å se hvordan vår verden er, uten egentlig å utforske den. Man kan også i Bacons skrifter se hvordan det redegjøres for store muligheter til tekniske tillempinger som gagner menneskeheten om bare vitenskapelige fakta først samles inn. Samtidig har Bacon tydelige rester av tenkningen fra middelalderens filosofi og hadde ikke innsett matematikkens viktighet i den vitenskapelige metode. Galileo Galilei utviklet en metodikk som er langt sterkere enn Bacons og hvor eksperiment og matematikk har en langt tydeligere del av den mer innsamlede metodikken som Bacon gjorde seg til talsmann for. Isaac Newton utviklet det som vi i dag beskriver som klassisk mekanikk. På 1600-tallet ble både vitenskapen og vitenskapsteorien moden. Royal Societys motto er «Nullius in Verba», som betyr «Ikke på noens ord». Mottoet skal understreke selskapets holdning om at andres forsikringer ikke er tilstrekkelig, og at selskapet forkaster tidligere tiders autoritetstro. Isteden bør vitenskapelige sannheter fastsettes ved hjelp av eksperimenter. Først når noe var bevist, var det «sant», inntil det ble motbevist.

Royal Society

Man kan se hvor mange av Francis Bacons drømmer om vitenskapelig forskning og vitenskapelige framsteg som ble virkeliggjort i slutten av 1500-tallet. Bacon så for seg en storstilt forskning hvor vitenskapsmenn og forskere arbeidet sammen, ikke bare som ensomme genier spredt utover. I 1623 beskrev Bacon sine måt og ideer i boken Det nye Atlantis. Boken ble utgitt i 1627 og beskrev et ideelt land hvor «sjenerøsitet og opplysning, verdighet og prakt, fromhet og offentlig ånd», vanlige egenskaper i landet Bensalem. I dette arbeidet ga Bacon en visjon om hvordan menneskene i framtiden arbeidet for vitenskapelige oppdagelser og kunnskap. I boken viste Bacon hvordan han tenkte seg at dette skulle gjøres i «Salomos hus», noe som antyder det moderne universitet med undervisning og forskning.
Bacon var gjennom sine bøker en direkte forbilde for at Royal Society som ble grunnlagt den 28. november 1660 i Gresham College i London av naturfilosofer som hadde kommet sammen siden 1650-tallet for å diskutere Bacons ideer. Mye av framgangen for vitenskapen i løpet av 1600-tallet kan tilskrives matematikk og empiri kombinert med en vilje til å søke sannheten uten autoriteter. På samme vis er det slående at vitenskapens framganger tok fart akkurat da man begynte å opprette organisasjoner og samarbeide som fremmet vitenskap, et eksempel er nettopp Royal Society i England.
Thomas Willis var en framstående medlem av The Oxford Circle og en av grunnleggerne av Royal Society. Hans mest banebrytende innsats lå innenfor nevrovitenskapen, og har således blitt kalt for nevrologiens far. Hans beskrivelse av hjernens og nervesystemets anatomi fikk et stort sprang framover sammenlignet med hva som eksisterte før Willis' tid. Christopher Wrens tegninger av hjernens anatomi basert på Willis' arbeid kom til i mange hundre år å være hele verdens neurologers kart over nervesystemet.
Robert Hooke studerte i Oxford, ble i 1662 «Curator of experiments» hos Royal Society, og ble dets sekretær senere, og i 1664 professor i geometri ved Gresham College i London. Som Newton søkte Hooke å utforske allmenne lover for himmellegemenes bevegelser, og syslet med mange oppgaver innenfor astronomi og fysikk. Han oppfant et helioskop og andre instrumenter, søkte i 1669 med en rundt 10 meter lang kikkert for å gjøre nøyaktige observasjoner av fiksstjerner for å bestemme stjerneparallakser, men måtte gi opp forsøket da kikkertens objektiv gikk i stykker. Han produserte i 1676 en fungerende kardangaksel og i England er denne oppfinnelsen oppkalt etter ham som «Hooke's joint».
Isaac Newton forleste om sin optiske teori for Royal Society og var dets president i tiden 1703-1723. Vitenskapsmetoder har tatt mange skritt siden middelalderen og Francis Bacons Novum organon scientiarum kan bli sett i Newtons Philosophiæ naturalis principia mathematica fra 1687.

Vitenskapelig framskritt

Noen vitenskapelig framskritt på 1600-tallet har hatt stor betydning for filosofiens utvikling. Filosofi ble utviklet helt uberørt av samfunnet rundt seg istedenfor at det fantes en sterkt samspill mellom vitenskap og filosofi. Vitenskapelige oppdagelser ga inspirasjon til filosofiske tanker, og vitenskap og samfunnet påvirket filosofenes interesseområder.

Matematikk

Matematikken fikk en betydelig rolle i tilknytning til den vitenskapelige revolusjonen som begynte rundt 1600 da Johannes Kepler og Galileo Galilei benyttet seg av matematikk i beskrivelsen av fysikalske fenomen. På 1600-tallet ble også grunnlaget til den matematiske analysen utviklet, løst uttrykt var det læren om forbindelsen mellom storheter gjennomgår endring, noe som var et betydelig verktøy for problemløsning innenfor alle tekniske og vitenskapelige retninger. Analysen ble grunnlagt av Gottfried Leibniz og Newton uavhengig av hverandre. Newton anvendte siden denne for å formulere den klassiske mekanikken.

Newtons mekanikk

På grunnlag av Galileo Galilei utviklet Isaac Newton den klassiske mekanikken, beskrevet i boken Principia som kom ut i 1687. Denne beskrivelsen kom i all vesentlighet til å bestå helt fram til Albert Einstein igjen revolusjonerte mekanikken med den generelle relativitetsteorien og den spesielle relativitetsteorien.