google/wiki40b huggingface dataset:
Albert Désiré Barre

Tidlig karriere

Tiltrukket av malerkunsten, begynte Barre på École nationale supérieure des beaux-arts i 1838 og ble elev av Paul Delaroche. Hans interesse for antikk kunst førte til at han foretok flere reiser til Italia. Han stilte ut bibelske temaer i Parissalongen i perioden 1843 til 1851. Og mottok en medalje av fra Parissalongen i 1846. Han malte freskene i kapellet i Saint-Eustache kirken i Paris. Etter at han mislykkes i å fullføre freskene i kapellet for St-Innocens i samme kirke, ble disse fullført av Paul-Dominique Gourlier i 1855. Albert Désirés karriere endret seg etter at hans far, Jacques-Jean Barre, ansatte han som sin assistent ved mynten i 1845. Han ble farens nærmeste samarbeidspartner, til slutt så nær at det er vanskelig å skille deres respektiv bidrag fra hverandre, spesielt for de franske frimerke prosjektene fra 1848 og utover.

Sjefsgravør

I februar 1855, etterfulgte han faren i stillingen som sjefsgravør ved Mynten i Paris. Han skrev Graveurs Généraux et particuliers des Monnaies de France', Contrôleurs Généraux des Effigies, Noms de quelques graveurs en Médailles de la Renaissance Française, publisert i 1867.
Fra 1855 fortsatte han farens arbeide, inkludert graveringen av franske frimerker. Barre samarbeidet, i motsetning til sin far, dårlig med Anatole Hulot som hadde anbudet for trykking av frimerkene. Hulot var ekspert på Galvanotypi, og benyttet denne metoden for å lage trykkplatene for frimerkene. For å kunne konkurrere med denne teknikken for produksjon av trykkplatene begynte Barre å prøve ut pregeteknikker med myntpressene i 1858 og 1859. Han utførte, på bestilling fra Myntpregekommiteen, prøvetrykk av Ceres frimerkene. Tilslutt beholdt Hulot kontrakten ved å redusere sitt anbudet. I 1861, takket være at Hulot var forsinket, gjorde teknikken med å bruke myntpressen Barre i stand til å få anbudet med å lage trykkplater for de første greske frimerkene. Barre hadde utført tegningen og matrisene til den nye Hermes utgaven, noen måneder tidligere. I 1876 utførte han samme arbeidet for to nye frimerker i samme serie.
Det anstrengte forholdet mellom Barre and Hulot forårsaket forsinkelser i produksjonen av nye frimerker tidlig på 1860-tallet. Uenig med Hulots arbeidsmetode, forsinket Barre leveringen av de nye retusjerte matrisene av det laurbærkransede portrettet av Napoleon III merkene, som hadde vært utformet tidlig i 1861. Ved to anledninger under den ny denomineringen, returnerte Hulot matrisene til Barre for retusjering i skadet stand. In August 1866, nektet Barre å gravere matrisen til det nye 5 France frimerket, selv om han allerede hadde utført modelleringen i juli. Hulot måtte greie seg med kopier av gamle matriser.
Etter at han døde ble han etterfulgt av sin bror Jean-Auguste Barre som sjefsgravør i 1879.
Fylkesvei 5164

Fylkesveg 5164 går mellom Sandven og Fana kirke i Bergen. Veiens lengde er 4,6 km.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen Fv167.
Nørrebro Teater

Nørrebro Teater ligger i Ravnsborggade 3 i København.
Teateret åpnet 7. juni 1886 som serveringsteater i varietélokalet i Store Ravnsborg på en bevilling som ikke tillot forestillinger av lengre varighet enn 45 minutter og kun med et begrenset antall skuespillere. Repertoaret har gjennom tidene hovedsakelig vært i den lettere genre: revy, operette, farser og lystspill. Osvald Helmuth fikk i 1929 sitt store gjennembrudd med Ølhunden glammer av Poul Henningsen. Av andre skuespillere som har hatt sine gjennombrudd på Nørrebros Teater kan nevnes Buster Larsen, Poul Reichhardt og Poul Bundgaard.
I en periode fra 1956 het teateret Det ny Scala.
Qais

Qais (arabisk: قيس),også transkribert Qays eller Kais, var et arabisk stammefellesskap som hadde sitt uspring fra mudharske adnanittiske stammegrupper.

Historie

Qais-stammenes hovedgrener er banu sulaym, hawazin og banu ghatafan. Disse tre hovedgrupper holdt seg i øst i Hijaz til 600-tallet.
I førislamsk tid var qaisittene en trussel mot karavanene som passerte gjennom Najd eller Hijaz. Qureshene gav dem en tredel av hvert års daddelinnhøstning for deres hjelp til å bekjempe muslimene i Yathrib (Mekka). Qaisittene bekjempet de muslimske ansari- og qurayshi-muslimene, men gikk over til islam etter at de led nederlag i slaget ved Hunayn. Qaisittene ble oppsplintret i flere undergruppeer under Umajjadekalifatet.
Rivaliseringen mellom qaisittene og banu kalb, som utviklet seg til strid mellom nord-araberne (qais-ledede) og sør-araberne/jemenittene (kalb-ledede), var en fast etablert motsetning etter slaget ved Marj Rahit (684).
Stridighetene mellom azdiene og qaisittene skulle vedvare frem til 1700-tallet, uavhengig av at de begge etter hvert var muslimske, både i Tunisia, Sicilia, Syria, Libanon og Spania.
Pararhopaloscelides

Utseende

En middelsstor, slank, brunlig trebukk. Arten er ganske variabel i fargene. Antennene er tynne og lengre enn kroppen. Pronotum er rektangulært med en kraftig, butt tann midt på hver sidekant. Dekkvingene er jevnbrede.

Levevis

Larvene lever inne i død ved, gjerne små kvister av løvtrær. De kan også finnes inne i store urter, for eksempel arter av vortemelk-slekten. Disse artene er ikke spesialiserte og en art kan ofte utnytte flere ulike vertsplanter.

Utbredelse

Arten lever i det nordlige India, Pakistan og Nepal.
Norsk Landbrukssamvirke

Bakgrunn

Før samvirkene ble etablert solgte bøndene varer hver for seg fra egen gård. Hver enkelt bonde hadde liten makt til å påvirke verdikjeden. Bøndene hadde lav kjennskap til markedet, ble ofte presset på pris og fikk ikke ta del i verdiskapningen som foregikk lenger ut i verdikjeden. Ved å organisere seg i samvirker ble makten deres styrket. Gjennom samvirkene kunne bøndene samle inn varer, foredle dem og forhandle priser med oppkjøpere og kjøpmenn. Opprettelsen av samvirke ga bøndene økt markedsmakt. 
Verdiskapningen som foregår i verdikjeden for mat har stor betydning for næringsgrunnlag og bosetting ute i distriktene. Eierne av samvirkebedriftene bor spredt over hele landet, og bedriftene har anlegg i alle regioner. Overskuddet som skapes gjennom foredlingen og salg bringes tilbake til samvirkebøndene. At disse bedriftene er organisert som samvirker garanterer for et langsiktig nasjonalt eierskap.

Virksomheten

Norsk Landbrukssamvirke har som mål å jobbe for gode og forutsigbare rammebetingelser for norsk landbruksbasert matproduksjon. Organisasjonen driver næringspolitisk arbeid, tilbyr kompetansebygging til tillitsvalgte i medlemsbedriftene og jobber med forskning og innovasjon. 

Medlemsbedriftene

Hovedaktiviteten til medlemsbedriftene er knyttet til matproduksjon basert på norske råvarer kjent gjennom merkevarer som TINE, Gilde, Prior og HOFF. Medlemmene har også en betydelig forretningsvirksomhet innen skogbruk, fôr, avl, rådgiving, bank, forsikring og innkjøp. Samlet har medlemsbedriftene en omsetning på rundt NOK 75 milliarder og ca. 16 000 ansatte. Medlemmene deles i kategoriene salgssamvirke, innkjøpssamvirke, avlssamvirke og bank/forsikringssamvirke. Alle bortsett fra Gjensidige er 100 % eid av norske bønder.
Gregory Point

Gregory Point er et kupert nes på nordvestkysten av Smith Island i Sør-Shetlandsøyene i Antarktis som stikker 700 m ut i Drakestredet. Det ligger 12,85 km vest-sørvest for Cape Smith, 3,9 km nordvest for Mount Pisgah og 2 km nord-nordøst for Markeli Point.
Neset ble grovt kartlagt av kaptein Henry Foster i 1829 og kalte Cape Gregory.
Rudolføya

Historie

Øya fikk navn i 1873 av Julius von Payer som ledet en østerriksk-ungarsk ekspedisjon. Den ble oppkalt etter kronprins Rudolf av Østerrike.
Umberto Cagni etablert base på øya 1899-1900 i et forsøk på å nå Nordpolen, og slo fast at det ikke var land lenger nord.
Zieglerekspedisjonen 1903-05 satt opp den første bygningen, nord for Teplitsbukta.
Georgij Sedov nådde Nordpolen, men omkom på tilbakeveien. Han ble begravet på øya i 1914.
En meteorologisk stasjon ble åpnet sommeren 1932 som en del av programmet for det andre internasjonale polaråret. Fire menn overvintret første året. Senere ble stasjonen utbedret, og i 1936 ble en base for den første sovjetiske Nordpolbasen, Nordpol-1 (Северный полюс-1), etablert på øya. En flystripe ble tilrettelagt på isen, og i mai 1937 fløy fire tunge firemotors ANT-6 med forsyninger til Nordpolbasen. Stedet var forlatt i perioden april 1942 til 1947, og var igjen bemannet i perioden 1947-1995.

Geografi

Øya ligger ved Nordishavet. I sør skiller Neumaierstredet fra Oktoberøyene og Hohenloheøya. Det høyeste punktet, 461 moh., ligger midt på øya, i sørenden av Middendorfbreen. I vest, nær Teplitsbukta, ligger polarstasjonen.
Beta Pictoris c

Beta Pictoris c (forkortet som β Pic c) er en eksoplanet i bane rundt stjernen Beta Pictoris, og befinner seg ca 63 lysår fra Jorden i stjernebildet av Pictor. Den har en masse på rundt 9 Jupiter masser, og befinner seg omtrent 2,7 au fra Beta Pictoris, ca 3,5 ganger nærmere enn eksoplaneten Beta Pictoris b som også befinner seg i systemet. β Pic c har en omløpstid på 1 200 dager (3,3 år). β Pic c sin omløpsbane ermoderat eksentrisk, med en eksentrisitet på 0,24.

Oppdagelse

Beta Pictoris c ble oppdaget ved bruk av indirekte metoder, gjennom 10 år med observasjoner gjort med High Accuracy Radial Velocity Planet Searcher (HARPS) spektrografen ved Det europeiske sørobservatorium sitt Very Large Telescope i Chile.

Masse, radius og temperatur

Beta Pictoris c er en super-Jupiter, en eksoplanet som har en radius og masse større enn planeten Jupiter. Den har en masse på rundt 9 Jupiter masser (MJ).

Moderstjernen

Planeten går i bane rundt stjernen Beta Pictoris. Stjernen har en masse på 1.75 solmasser (M☉) og en radius på 1,8 solar radier (R☉). Den har en overflate temperatur på 8056 K og er bare 12 millioner år gammel. Stjernen er noe metall-rik, med en metallisistet (Fe/H) av 0.06, eller 112% av det som er funnet i Solen. Dens lysstyrke (L☉) er 8.7 ganger Solens.

Bane

Beta Pictoris c går i en bane på rundt 2,7 au fra sin vert stjerne Beta Pictoris, ca 3,5 ganger nærmere enn Beta Pictoris b. Det har en omløpstid på 1 200 dager (3,3 år).
Kohortstudie

Kohortstudie er en type longitudinell statistisk undersøkelse som er ofte benyttet innen medisin, økonomi, forsikringsmatematikk og økologi.
Adriopea

Utseende

Parmenini er ganske små, brunlige trebukker. Antennene er vanligvis omtrent så lange som kroppen. Dekkvingene er ovale uten markerte "skuldre". Beina er forholdsvis korte og kraftige.

Levevis

Disse billene har larver som lever i død ved av løvtrær, ofte like under barken.

Utbredelse

Arten lever på New Zealand.
Den syro-malabariske kirke

Historie

De tomaskristne kirkene fører sine røtter tilbake til apostelen Tomas’ misjonering på 50-tallet e.Kr.. Hvis denne legenden stemmer, var de tomaskristne over flere hundre år isolert fra de kristne kirkene i Midtøsten og Europa. På 700-tallet inngikk de en kommunion med katolikos-patriarken av Selevkia-Ktesifon (eller ble kristnet derfra), dvs. ble en del av den assyriske kirke i øst og overtok dennes kaldeiske ritus. Den tomaskristne metropolitten ble heretter utnevnt av den assyriske katolikos-patriarken.
På 1500-tallet ble Malabarkysten misjonert av portugisiske jesuitter, og de tomaskristne ble fra 1534 innlemmet i den romersk-katolske kirkens hierarki. Innen 1599 hadde den romersk-katolske kirke opphevet de tidligere strukturene og erstattet dem med det latinske erkebispedømmet Angamaly. Den romersk-katolske kirkens manglende respekt for de lokalene liturgiske særegenhetene førte i 1653 til at de fleste tomaskristne forlot den katolske kirke og valgte på nytt en egen metropolitt. Imidlertid returnerte mange tomaskristne til den katolske kirke i 1662 etter å ha forsonet seg med pave Alexander VII. Dette var opphavet til den syro-malabariske katolske kirke, men også til det tomaskristne skismaet. De resterende tomaskristne inngikk nemlig i 1665 en union med den syrisk-ortodokse kirke, noe som ga opphav til den syrisk-ortodokse kirke av Malankara (og senere til flere «avleggere» fra denne).
Etter en konflikt om en kirke i Trichur i 1814 vendte en mindre delgruppe av syro-malabarere tilbake til den assyriske kirke i øst. 1861 grunnla disse erkebispedømmet Malabar og hele India.
Fra 1887 fikk kirken egne lokale apostoliske vikarer, som ble opphøyet til biskoper i 1896. Det syro-malabariske hierarkiet ble (gjen)opprettet med opphøyelsen av Ernakulam bispedømme til metropolitanerkebispedømme i 1923. Opphøyelsen til storerkebispedømme skjedde i 1993.
Nanpiao

Nanpiao (kinesisk: 南票区; pinyin: Nánpiào Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Huludao i den kinesiske provinsen Liaoning.
Det har et areal på 512 km² og teller ca. 150 000 innbyggere (2004).
Neriene montana

Utseende

Neriene montana er en liten edderkopp. Kroppen er todelt i en bakkropp (opisthosoma eller abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). Forkroppen er noe bred bakerst, men smalner framover. Bakkroppens overside har en stor litt eikeblad-formet mørk flekk på lys bunn. Men farger og mønster kan variere. Hos hunnen er bakkroppen stor og kuleformet, hos hannen noe slankere. Beina har markerte mørke og lyse ringer. Avstanden fra det fremste øyet til hodets fremkant er forholdsvis stor, mye mer enn to ganger øyets diameter.
Artene i denne slekten er ganske like hverandre, samtidig som de kan være fargevariable av utseende. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens genitalier, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.

Levevis

Neriene montana er predatore og bygger små teppelignende fangstnett, disse har flere «etasjer» med tallrike silketråder som går på kryss og tvers. Edderkoppen henger vaktsomt, oppned (med buken opp), litt høyt i fangstnettet. De er hurtige edderkopper og tar straks et eventuelt byttedyr. Om de blir forstyrret klatrer eller slipper de seg ned fra nettet.
Kjønnsmodne hanner bygger sjeldent fangstnett, men vandrer vanligvis rundt på leting etter en hunn. De lever vanligvis ikke lenge etter en parring.
USS «Kitty Hawk»

Kollisjon med sovjetisk undervannsbåt

21. mars 1984, under den amerikanske og sør-koreanske øvelsen «Team Spirit» i Japanhavet, kolliderte USS «Kitty Hawk» med den sovjetiske atomdrevne angrepsubåten «K-314 Petropavlovsk». Ubåten, som var av Victor I-klassen, hadde skygget innsatsstyrken i en uke, men mistet kontakten med hangarskipet på grunn av dårlig vær. Kapteinen beordret ubåten til periskopdybde for å skaffe seg et overblikk og oppdaget at hangarskipet kom mot dem i stor fart, like forut. Han beordret et nøddykk, men kollisjonen var ikke til å unngå. «Petropavlovsk» fikk store skader i sammenstøtet, blant annet satte en del av propellen seg fast i hangarskipet, noe som medførte at den ble nødt til å gå til overflaten. USS «Kitty Hawk» begynte å ta inn vann og det hadde gått hull på en tank med flydrivstoff, men skadene var ikke større enn at midlertidige reparasjoner holdt til skipet kom i tørrdokk for reparasjon. «Petropavlovsk» ble slept til den nærmeste sovjetiske marinebasen.
Tåken

Handling

Noen barn er på utflukt til en strand utenfor Antonio Bay, et lite kystsamfunn på USAs vestkyst. De sitter rundt et bål og en gammel mann forteller legenden om Antonio Bay: «For 100 år siden i natt drev en mystisk og tett tåke innover kysten. Et fartøy på vei til Antonio Bay gikk på grunn og sank. All om bord omkom. De hadde satt kurs etter et falskt fyr. Når tåken kommer tilbake kommer de døde sjømennene til å stige opp fra havet og hevne seg på byens innbyggere». Samtidig begynner Stevie Wayne, innehaveren av den lokale radiostasjonen, sine sendinger. Hun gir en spesiell melding til en båt til havs. En advarsel om en usedvanlig tåke. Hun oppdager at tåkebanken virker selvlysende og går mot vinden. Dagen etter blir det oppdaget at tre menn om bord i en båt ute på havet har blitt drept i løpet av natten, selv om det ser ut som om de har vært druknet i flere måneder. Presten Malone (Hal Holbrook) tror han har funnet en slags forklaring på fenomenet etter at han finner en gammel journal i en vegg i kirken. Samtidig med alt dette forbereder byen seg til feiringen av sitt 100-årsjubileum.
Tagline: «What you can't see won't hurt you... it'll kill you!»

Om filmen

Ble tildelt "Kritikerprisen" ved Avoriaz Fantastic Film Festival i 1980.
Kostet ca. $1 million å spille inn. Inntjeningen ble hele $21 millioner da den gikk på amerikanske kinoer.
Filmen ble innspilt på nytt i 2005 (regissert av Rupert Wainwright) med samme tittel, Tåken (2005). Denne ble dårlig mottatt både av kritikere og publikum.

I Norge

Filmen hadde premiere på norske kinoer sommeren 1980.
VGs anmelder gav den terningkast fire.
Fergesambandet Storoddan–Sunde–Hemnskjel–Sandstad

Storoddan–Sunde–Hemnskjel–Sandstad var et fergesamband over Hemnfjorden og Trondheimsleia mellom Storoddan i Hemne kommune, Sunde og Hemnskjel i Snillfjord kommune og Sandstad i Hitra kommune, alle i Sør-Trøndelag.
Fergeforbindelsen ble etablert i mars 1964. Ved ferdigstillingen av Riksvei 714 ble anløpssted på Storoddan i 1971 flyttet til Sunde, men Storoddan fergeleie ble fortsatt trafikkert fram til nedleggelsen 1982. Fergeleiet på Hitrasiden ble i 1984 flyttet fra Matvika ved tettstedet Sandstad til Jøsnøya.
Fergesambandet ble i sin helhet lagt ned da Hitratunnelen og Hemnskjelbrua åpnet for fri ferdsel 8. desember 1994.
Sambandet ble trafikkert av Fosen Trafikklag og ble betjent av fergene M/F Hitraferja, M/F Austråt, M/F Lagatun og M/F Ladejarl.
Puerto Libertad kraftverk

Puerto Libertad kraftverk er et kombinert oljekraftverk og gasskraftverk i Mexico. Det har en installert produksjonskapasitet på 632 MW, fordelt på 4 turbiner i ett anlegg. Anlegget ble påbegynt omkring 1980, og stod ferdig i 1985. Brenselkilden er naturgass og olje. Dette er et av landets største kraftverk målt etter installert effekt.
Konkurranseteorien

Konkurranseteorien er en arkeologisk teori om hvordan overgangen til jordbruk ble motivert – den såkalte neolittiske revolusjonen.
Arkeologen Melinda Zeder (1999) mener at de nye planteartene som spredte seg tidlig i holocen, ble beitet av både mennesker og dyr, og at denne økte kontakten og konkurransen mellom mennesker og beitedyr med planteetende dyrearter førte til en gradvis prosess med domestisering.
Forbundet Tenner og Helse

Forbundet Tenner og Helse er en norsk pasientorganisasjon som arbeider ut fra et ønske om alternative tannfyllingsmaterialer og mindre belastning på miljøet. Forbundet ble stiftet i 1990 under navnet Tannskadeforbundet i Norge, og fikk sitt nåværende navn i 1996. Forbundet Tenner og Helse er medlem av Funksjonshemmedes Fellesorganisasjon. Det utgir bladet Tenner & Helse (grunnlagt i 1995 av  Geir Bjørklund). Lignende foreninger finnes i mange andre land. I Sverige finnes Tandvårdsskadeförbundet.
Forbundet hevder en sammenheng mellom bruk av amalgam i tannfyllinger og helseplager, men det finnes ikke god vitenskapelig støtte for dette. Foreningen har også fremmet kontroversielle påstander om tannhelse som at fluor ikke motvirker hull i tennene, og at rotfyllinger gir skade på kroppens indre organer.
Dakar stasjon

Historie

Den 6. juli 1885 ble det bygget en jernbanestasjon i Dakar som gikk til Saint-Louis. Dagens jernbanestasjonen ble bygget mellom 1913 og 1914.
På 2000-tallet bestemte Abdoulaye Wade, den daværende presidenten, at jernbanestasjonen skulle rives og erstattes av en kulturpark. Stasjonen ble derfor stengt og ikke vedlikeholdt. Denne parken skulle hete «Les sept merveilles de Dakar» («Dakars syv underverker»).
Stasjonen har imidlertid blitt stående, og skal nå restaureres.

Lokaltog

Toget «Le petit train du banlieu» («Det lille forstadstoget») går mellom Dakar og Rufisique. Toget begynte å gå i 1987, men ble innstilt da jernbanestasjonen i Dakar kanskje skulle rives til fordel for kulturparken «Les sept merveilles de Dakar». Da det ble avgjort at Dakars jernbanestasjon ikke skulle rives likevel, ble det bestemt at lokaltoget skal gå helt til Dakar stasjon etter at restaureringa er ferdig.
Eddie Jackson

Bakgrunn

Eddie gikk på «Cornish College of the Arts» i Seattle hvor han møtte Scott Rockenfield og Michael Wilton. Michael og Scott spilte i et band med navn «Cross+Fire», de fikk med seg Eddie og Chris DeGarmo og byttet navn til «The Mob». I 1982 møtte de Geoff Tate, og Queensrÿche ble dannet.
Eddie er kjent for å spøke på albumomslag
Max Hamburgerrestauranger

Historie

Max startet sin virksomhet i Gällivare i 1968 da Curt Bergfors sammen med sin samboer åpnet Uno-x-grillen, som var en grillbar med hurtigmat. Grillbaren lå i den østlige enden av Uno-X-bensinstasjonen som lå ved Västra Kyrkallén. To år senere ble navnet endret til Max etter eierens kallenavn, og det ble åpnet en restaurant i Skellefteå og en på Midgårdsvägen i Luleå. Siden da er det kommet tusenvis av ansatte til samt 116 restauranter rundt om i Sverige, 6 i Norge, 3 i Danmark, 3 i Dubai og 1 i Polen. I dag er Max representert fra Haparanda i nord til Ystad i syd.
Max har 6 restauranter i Norge. Den første restauranten i Norge åpnet på Egertorget i Oslo 12. mai 2011, den andre åpnet på Kjellstad i Lier 26. januar 2012, den tredje åpnet på Grønland i Oslo 31. mai 2012, den fjerde åpnet på Ringsaker 17. mars 2015. og den femte åpnet på Stavanger Lufthavn 5. februar 2018.  Max ved Stavanger Lufthavn drives av SSP, og er kjedens første restaurant som ligger utenfor Østlandet. Den sjette åpnet på Trondheim lufthavn, Værnes 6. november 2018.
Max har som mål å åpne 40-50 restauranter i Norge i løpet av de neste 10 årene.
Mørkved skole

Mørkved skole er en skole som ligger i bydelen Mørkved sør for Brumunddal sentrum. Den er en forsterket skole og har 280 elever og 50 ansatte.
Det pedagogiske arbeidet er inspirert av Early Years Literacy Program og skolen benytter LP-modellen som verktøy.
Heathrow Express

Heathrow Express er togforbindelsen mellom Heathrow flyplass og Paddington stasjon i London sentrum. Tjenesten utføres av Heathrow Express Operating Authority, som er et heleid datterselskap av Heathrow Airport Holdings. Det er ikke en del av National Rail-systemet, selv om det bruker deler av den samme skinnegangen og endestasjonen er en av Londons hovedjernbanestasjoner.

Beskrivelse

Toget kjøres fra ca. 05.00 om morgenen til midnatt. På Heathrow stopper toget på to stasjoner, Heathrow Central Station, som betjener terminal 1, 2 og 3, og på Terminal 4, som er litt lengre unna. Kjøretid er henholdsvis 15 og 22 minutter.

Anleggsperioden

Arbeidet med anlegget begynte i 1993. Hovedjobben bestod i å bygge en tunnel på ca. 8 kilometer og underjordiske stasjoner på Heathrow, samt elektrifisering av eksisterende linje.
Det skjedde en større ulykke under arbeidet i 1994 da en av tunnelene kollapset og et kontorbygg og en parkeringsplass havnet i det store krateret som oppstod mellom rullebanene på Heathrow. Fra januar 1998 ble en midlertidig løsning kalt Heathrow FastTrain satt i drift, og fra juni 1998 var hele anlegget i full drift.