Wamba

Wamba var vestgoternes konge i Spania fra 672 til 680.

Militære hendelser

Umiddelbart etter at han kom på tronen i 672, stod Wamba overfor et opprør fra Hilderuk, guvernør i Nîmes. Mange undertrykkede jøder sluttet seg til hans opprør. Da Wamba sendte Flavius Paulus for å få slutt på fiendtlighetene, konverterte Paulus til jødedommen og ble selv opprører i Narbonensis og Tarraconensis.
Som del av sine forsøk på å slå ned opprøret, beleiret Wamba i 673 og tok Castellum Cauclibéri , en strategisk katalansk havn som lå hvor Pyreneene nådde Middelhavet (i dag kalt Collioure, i det sørligste hjørnet av Frankrike). Opprøret ble endelig slått ned og jødene i Narbonne ble utvist samme år. Faktisk var der en formell utvisning av alle jøder fra kongedømmet som ikke konverterte til kristendom.
Wamba gjenoppbygde de romerske murene rundt Toledo. Han befestet også andre steder på denne tiden, som Hondarribia (Fuenterrabia) , en liten landsby i Spania på et lite utkikkspunkt mot den franske grensen over Txingurri-bukten.
Under hans styre brakte Wamba asturerne og rucconerne (luggonerne) under sin kontroll og innlemmet dem i en ny provins. De hadde kjempet for sin uavhengighet siden vestgoternes invasjon i det 5. århundre, men gav nå etter.
Alfonso IIIs krønike sier at «på Wambas tid, angrep 270 sarasenerskip Spanias kyst og der ble alle brent.» Et enkelt angrep av denne størrelsen er tvilsomt siden ingen andre kilder nevner det. Men det er fornuftig å anta at der var et antall små muslimske raid. Krøniken for 754, som gir utførlige detaljer om Wambas styre, sier at maurerne «hadde lenge raidet» Andalucía «og samtidig rystet mange byer». Videre bestemmer Wamba i de vestgotiske lovsamlingene at alle folk, uansett deres religion og selv om de er geistlige, er påkrevd å forsvare kongedømmet dersom det blir angrepet av en utenlandsk fiende. Loven ble opprettet for å løse problemet med deserteringer: «For når en fiende invaderer provinsene i vårt kongedømme...forsvinner (mange av) de som bor ved grensen...slik at, på denne måten, der ikke er felles støttet i kamp.» Denne tankegangen impliserer regelmessige angrep.
At folket sjelden var villige til å forsvare kongedømmet, klargjøres videre av en annen av Wambas vedtak hvor slaver ble frisatt for å fylle rekkene i hæren. Dette antyder ikke bare mangelen på frivillige blant de spansk-romerke innbyggerne som utgjorde hoveddelen av befolkningen som de vestgotiske herrene hersket over, men også en armé av utskrevne eller uvillige.
Under en borgerkrig som delvis skyldtes hans forsøk på å utføre påkrevde reformer i militærets struktur, ble Wamba forgiftet i Pampliega, nær Burgos, på Erwigs ordrer. Erwig etterfulgte ham som konge. Dette ble gjort med hjelp fra Julian av Toledo som ble gjort til overhode av den vestgotiske kirke i belønning for sine tjenester. Men Julian udødeliggjorde Wambas minne i en biografi, Historia Wambae regis.
Fra nå av ble vestgoternes kongedømme revet i stykker av interne stridigheter og preget av monarkiets dekadense. Manérene var avslappede og umoralen øket. Denne generelle nedgangen endte bare med kongedømmets undergang i den muslimske erobringen av Iberia i 711.

Religiøse hendelser

Det tredje konsilet i Braga (Bracara) ble holdt i 675. Denne katolske konklaven satte i verk åtte vedtak som hadde med ritualene å gjøre, behandling av hellige gjenstander, hvem som kan og hvem som ikke kan leve med en prest, uakseptable former for straff av geistlige og uakseptable former for betaling av geistlige og rektorer.
Wamba var en reformvennlig konge ifølge Charles Julian Bishko , han «forsøkte å etablere ett klostersete i Aquis (Chaves) i Lusitania av samme type som Dume-Braga, dvs. involvere samme type episcopus sub regula som ble assosiert med tidlig avtaleformer, denne manøveren ble effektivt blokkert av bykirken Emérita med full støtte fra fedrene i det tolvte konsilet i Toledo (681)».

Fødested

Wamba var ifølge en tradisjon, født i Egitânia , en beskjeden landsby omgitt av romerske murer som i dag kalles Idanha-a-Velha  og som ligger nordøst for Castelo Branco i Portugal. En spansk tradisjon sier at han ble født i Galicia i kirkeområdet Santa María de Dozón  i et gammelt hus med et skjold.
Men den mest kjente tradisjonen sier at han ble født og oppfostret i Pujerra  (eller Buxarra som det en gang het) i Málaga-provinsen, en andalusisk fjellandsby, omgitt av skoger av kastanjetrær nær Genal-elven i det sørlige Spania. I nærheten er ruinene av Molino de Capilla («møllen til kapellet»), som ligger når det som en gang var Cenay, som noen få sier er det faktiske fødestedet.

St Egidius

I et skrift om Sankt Egidius fra det 10. århundre, skrevet for pilegrimer, ble en legende skrevet ned om hvordan kong Wamba (også kjent som Flavius) en dag jaktet i skogen mellom Arles og Nîmes i Provence. Han begynte å forfølge en hind. Dyret flyktet og gjemte seg i en hule hvor eneboeren Egidius ba i stillhet. I noen versjoner var hinden Egidius eneste ledsager, gitt av Gud, og som gav ham melk. Wamba skjøt en pil inn gjennom åpningen. Men han bommet på hinden og traff Egidius som ble permanent skadet i foten. Kongens jakthunder løp inn for å drepe. Men da Wamba ankom fant han hundene sine lamslått. Da han oppdaget hva han hadde gjort, ba han om tilgivelse og forsøkte å gjøre det godt igjen. Men Egidius fortsatte sine bønner og nektet all hjelp eller kompensasjon. Kongen sørget likevel for leger til å ta seg av såret. Han tilbød også Egidius landet hvor han kunne bygge et kloster, men Egidius nektet.
På grunn av helgenens berømmelse som vismann og miraklene rundt ham, samlet en mengde seg rundt ham over tid. Wamba bygget rundt 674 et kloster til dem. Egidius ble dets første abbed. Snart vokste en liten landsby opp der, kjent som Saint-Gilles-du-Gard.
På grunn av denne tradisjonen ble Egidius skytshelgen for krøplinger, spedalske og diende mødre. Hans emblem er en pil. Catholic Encyclopedia  bemerker at kongen i denne fortellingen må opprinnelig ha vært en franker, «siden frankerne hadde kastet ut vestgoterne fra Nîmes' nabolag nesten et og et halvt århundre tidligere.»