Fritz Leiber

Biografi

Leiber (uttales Li-ber) giftet seg med Jonquil Stephens den 16. januar 1936, og deres sønn Justin Leiber ble født i 1938. Jonquils død i 1969 medførte en tre år lang periode med alkoholisme, men han returnerte til sin opprinnelige form med en fantasy-roman plassert i samtidens San Francisco, Our Lady of Darkness — serialisert i The Magazine of Fantasy and Science Fiction som «The Pale Brown Thing» (1977) — hvor storbyer var hjemsted for nye typer elementaler kalt paramentaler, som kunne påkalles via den mørke kunsten «megapolisomantikk», og hvor disse aktivitetene var sentrert rundt bygningen Transamerica-pyramiden. Our Lady of Darkness vant World Fantasy Award.
I sine siste år giftet Leiber seg på nytt med Margo Skinner, en journalist og poet som han hadde hatt vennskap med gjennom mange år. Mange mennesker trodde at Leiber levde i fattigdom på gata, men sannheten var at Leiber foretrakk å bo enkelt i byen, og heller bruke pengene sine på restauranter, filmer og reising. På slutten av livet var royalty-betalinger fra TSR, produsentene av Dungeons & Dragons, som hadde lisensiert mythosen fra Fafhrd and the Gray Mouser-serien, i seg selv tilstrekkelig til å sikre han en komfortabel tilværelse.
Leibers døde bare noen få uker etter at han kollapset mens han var på reise fra en science fiction-konvensjon i Toronto sammen med Margo Skinner. Dødsårsaken ble oppgitt som «organisk hjernesykdom».
Han skrev en kort selvbiografi, «Not Much Disorder and Not So Early Sex», som finnes i samlingen The Ghost Light (1984). En kritisk biografi, Witches of the Mind av Bruce Byfield, er utgitt på Necronomicon Press, og et essay som undersøker hans litterære forhold til H. P. Lovecraft finnes i S. T. Joshis The Evolution of the Weird Tale (2004). Leibers egen litteraturkritikk, herunder flere banebrytende essays om Lovecraft, ble samlet i boken Fafhrd and Me (1990), utgitt av Wildside Press.

Leiber og teateret

Som sønn av to Shakespeareanske skuespillere – Fritz Leiber sr. og Virginia (født Bronson) — var Leiber fascinert av teater og scenekunst. Han beskrev omreisende shakespearianske teatertrupper i historier som «No Great Magic» og «Four Ghosts in Hamlet», og skapte en skuespiller/produsent som hovedperson for romanen A Specter is Haunting Texas.
Selv om Change War-romanen, The Big Time, handler om en krig mellom to grupper, «Snakes» og «Spiders», som endrer historien og endrer den tilbake igjen over hele universet, så foregår hele handlingen i en liten boble av isolert romtid omtrent på størrelse med en teaterscene, med bare en håndful figurer. (The Big Time inneholder forresten en åpenbar numerisk skrivefeil: I et sitat til en kapittel-overskrift sies det at 100 000 meter er lik 5,6 miles, mens det riktige er rundt 60 miles. Ingen amerikanske eller britiske utgivere har noensinne rettet dette).
Leiber spilte også i noen få filmer, en gang med sin far i Warner Bros.' The Great Garrick (1937).
Judith Merril (i sin hyllest til Leiber i juli 1969-utgaven av F&SF  — se under) bemerker hans skuespillerferdigheter da han vant et kostymeball på en sci-fi konferanse. Leiber's kostyme bestod av en militær krage i papp over oppbrettede jakkeslag, gradsmerker i papp, et armbånd, og en stor, svart edderkopp tegnet i panna hans, og på den måten ble han forvandlet til en offiser fra «Spiders» (edderkoppene), en av de stridende partene i hans Change War-historier. «Den eneste komponenten i tillegg», skriver Merril, «var Leibers instinkt for teater».

Fafhrd og Gråmuseren

Hans arv ser ut til å ha blitt befestet av hans mest berømte produkt; historiene om Fafhrd og Gråmuseren (Fafhrd and the Gray Mouser), skrevet over en periode på 50 år. Den første av disse, «Two Sought Adventure», ble utgitt i Unknown i 1939. Historiene befatter seg med to usannsynlige helter som befinner seg i og rundt byen Lankhmar, i et univers som inspirert av Samuel Butlers utopi Erewhon er kalt Nehwon. Fafhrd var basert på Leiber selv og Museren på hans venn Harry Fischer. Disse historiene var blant de forløperne som dannet mønster for mange felles tema og motiv innen sword and sorcery-sjangren (et uttrykk laget av Leiber). De er også bemerkelsesverdige blant sword and sorcery-historier ved at de to heltene, i løpet av historiesyklusen, modnes, påtar seg større ansvar, og til slutt slår seg til ro i giftermål.
Leibers Fafhrd og Gråmuseren-historier var også nominert til og vinnere av priser: «Scylla's Daughter» ble nominert til en Hugo (1961), og både Hugo og Nebula-priser ble tildelt «Ill Met in Lankhmar» (1970). Passende nok var det i hans siste større arbeid, «The Knight and Knave of Swords» (1991), at Leiber brakte serien til en tilfredsstillende slutt, som dog også lot det være rom for mulige etterfølgere. I det siste året han levde vurderte Leiber å la serien bli fullført av en annen forfatter, men hans plutselige død satte en stopper for den ideen.
Historiene var betydningsfulle i formingen av sjangeren, og var også en direkte påvirkning for andres arbeider. Joanna Russ' historier om tyven og leiemorderen Alyx (samlet i 1976 i The Adventures of Alyx) var delvis inspirert av Fafhrd og Gråmuseren, og Alyx hadde faktisk en gjesteopptreden i to av Leibers historier. Mange forfattere har hyllet historiene. For eksempel har Terry Pratchetts by Ankh-Morpork mer enn bare en tilfeldig likhet med Lankhmar (muntert anerkjent av Pratchett ved å plassere sverdmann-tyven «The Weasel» og hans gigantiske barbariske kamerat «Bravd» i åpningsscenen på den første Discworld-romanen).