Romsdalsdialekt

Romsdalsdialekt er dialekten i Romsdal eller det tidligere Romsdal fogderi, altså områdene omkring Molde, Romsdalsfjorden og Romsdalen (bygdene Vestnes, Sylte, Eid, Voll, Grytten, Hen, Veøy, Nesset, Eresfjord, Vistdal, Tresfjord, Bolsøy, Aukra, Fræna, Sandøy, Bud, Rauma). Dialekten har trekk både fra vestnorsk og fra østnorsk.

Viktige trekk

Romsdalsdialekten er ei overgangsdialekt mellom tre dialektgrupper - østnorsk, trøndsk og vestnorsk. Dette har gjort at dialekten har trekk fra alle tre, men kan ikke enkelt plasseres i noen av kategoriene. Den har en av hovedegenskapene ved østnorsk, nemlig tykk l, men bare av l, ikke av rð. Således gar for norrønt garðr. Samtidig har den en av hovedegenskapene ved vestnorsk, nemlig at den ikke er berørt av jamvektsloven i ord som ender på vokal. Således har den alltid endelsen -e i infinitiv av verb og i svake hunkjønnsord: å gjære, å komme, jente.
Romsdalsdialekten har det til felles med de nordligere norske dialektene at nn og ll uttales palatalt. Derimot gjelder dette ikke så ofte nd. Dialekten har i likhet med østnorsk konsonantforbindelser som mn, ŋn, fs, ft. Et østnorsk trekk er det også at utlydende -r i bøyningsendelser ikke blir til Ə, men bortfaller: som bøk for bøker, og at utlydende -e i trestavelsesformer av bestemt han- og hunkjønn er bortfalt: hæstann.
Som i vestlandsk er det stor bøyningsforskjell mellom sterke og svake substantiver. Bøyningen er stort sett lik den som finnes på Nordmøre og Sunnmøre.
Dativ kan brukes.
Det romsdalske ordet for jeg er i.

Klassifikasjon

Konvensjonelt har romsdalsdialekten, eller romsdaling, blitt klassifisert under nordvestlandske e-mål, men går en nøyere inn på målmerkene og ordforrådet, viser det seg raskt at dette gir et lite presist totalinntrykk av dialekten. Romsdalsdialekten står i en mellomstilling mellom andre nordvestlandske e-mål, trøndsk og midlandsmål — ne som også passar godt med den geografiske plasseringen.

Utjamning

Det finnes noen få ord i romsdalsdialekten som tyder på at det tidlegere var et jamnvektsmål med utjemning. Ordet vare (‘vera’; Eikesdalen: vara som på Nordmøre) er et slikt ord. Der er det likevel mulig at posisjonen mellom v og r kan ha påvirket, og former som å vara og å va blir brukt langt utenfor det tradisjonelle området, inkludert i helgelending.

Midlandske trekk

Bevart kortstavelse i ord med kort rotvokal + kort konsonant var ganske utbredt i Romsdal. Dette trekket finner en også på deler av Nordmøre, men er mer konsekvent i nordenden av Gudbrandsdalen. Mangel av palatalisering ved historisk nd (ónnde (‘under’), venn (‘vind’), stønn (‘stund’)) er svært vanlig, særlig i indre strøk (og dessuten i Sunndalen på Nordmøre).
Den ikke-palatale endekonsonanten i dativ entall og bunden form flertall av svake hunkjønnsord i det meste av Romsdal, ser vi delvis i Nord-Gudbrandsdalen (vísun ~ vísøn ~ vísøyņņ) også. Overgang fra u, trolig via ø, til e samsvarer med senking av historisk korte vokalar foran ikke-palatale konsonantar (venn (‘vind’), stønn ~ stónn (‘stund’)) og bør ses på som en felles tendens med Gudbrandsdalen, heller som samsvar med de mer fonologisk ulike formene i sunnmørsdialekten (vísiņņe ~ víseņņe).

Nordvestlandske trekk

De nordvestlandske trekkene i romsdalsdialekten er først og fremst trekk som er felles med sunnmørsmålene. Trekkene det dreier seg om er først og fremst gjennomført e-ending i infinitiv (å kom(m)e, å éte, å hæte) og i ubunden form av svake hunkjønnsord (ei veke, ei víse). Et annet nordvestlandsk trekk er runding av a før ng i enkelte ord (mǫnge ~ mange (‘mange’)). Andre enkeltord som er felles med vestnorsk inkluderer då (‘da’) og presensformer som gjęng (‘går’), stęnn (‘står’) og fłér (‘flår’).