Blaise Pascal

Bakgrunn

Blaise Pascal var født i Clermont-Ferrand, men flyttet sju år gammel til Paris med sin høyt utdannede far. Pascal var tidlig moden, og fikk tidlig ry som en selvstendig matematiker.

Forskervirke

Pascal oppfant og bygget mekaniske regnemaskiner. Etter tre år med anstrengelser og femti prototyper bygde han de tjue første maskiner (kalt for Pascals kalkulatorer og senere pascalinere) i løpet av de neste ti årene, etablerte ham som en av de første to oppfinnere av den mekaniske kalkulator.
Pascal var en betydningsfull matematiker som bidro med skape to betydelige nye forskningsområder: han skrev en viktig avhandling om emnet projektiv geometri i en alder av 16 år og senere brevvekslet med Pierre de Fermat om sannsynlighetsteori, og påvirket i stor grad utviklingen av moderne økonomi og samfunnsvitenskap.
Han la grunnlaget for moderne sannsynlighetsteori. Pascals tidligste verk var innen naturvitenskapen og anvendt forskning hvor kom med betydningsfulle bidrag til undersøkelsen av væsker, og klargjorde konseptene om trykk og vakuum ved å generalisere verkene til Evangelista Torricelli. Han skrev også til forsvar av den vitenskapelige metode. Som tenker tilhørte Pascal den kartesiske skolen, (den filosofiske lære til René Descartes, og delte sistnevntes dualistiske syn på kroppen og sjelen, og den mekaniske forklaringen hans for det kroppslige.
I følge Biffignandi fikk han i 1662 tillatelse av Ludvig XVI til å drive kollektivtransport med hester. De første rutene skal ha startet den 18. mars samme året.

Pascals tro og tanker

Etter en ulykke i 1640 gjennomgikk han en dyp religiøs omvendelse som han videreførte til faren og søsteren, Jacqueline, som ble nonne i Port-Royal ved Versailles. Gjennom henne kom Blaise Pascal i kontakt med jansenittene, og ble sterkt påvirket av deres strenge religiøsitet. Gjennom sine Lettres provinciales (Provinsiale brev) fra 1650-årene lagde Pascal et viktig bidrag til fransk litteratur. Disse brevene er både stilistisk imponerende, med bruk av kvikke replikker og satire, og innholdsmessig viktige for katolikker. 
Pensées: Hans Tanker (Pensées) fra 1669/70 er også en viktig og sentral bok. For en mer positiv fremstilling av sin egen livsanskuelse forberedte han i et tiltenkt stort arbeide, hvorved han skulle forsvare kristendommen mot ateistene. Da  døden rykket ham bort (han kjempet livet igjennom med kroppslig uhelse), hadde han imidlertid ikke rukket å fullbyrde denne plan, men  etterlok seg bare en samling løse blader, der han i hast hadde nedskrevet de tanker fra hvilke han anktet å bygge opp sitt verk. Etter hans død ble disse ugfitt av  hans jansenistiske venner under titteln Pensées sur la religion (1669).
Som tenker tilhøre Pascal den kartesiske skole. Han deler Rene Descartes' dualistiske oppfatning om förholdet mellom sjel og legeme og hans mekaniske forklaring av det kroppslige. I sine tidligere skrifter, som i Traité du vide (1647) og Entretien avec Saci sur Épictète et Montaigne (1654), stiller han seg også ved Descartes' side i kampen mot dogmatismen med den matematiske bevisføring som idealet for den vitenskapelige metode. 
De religiøse interesser driver ham siden over til en mystisisme som stadig mer distanserer ham fra det kartesiske utgangspunkt. Uendelig over den kroppslige virkeligheten setter han tenkningen, som formår å oppfatte den og dermed seg selv. Men det finnes en enda høyere virkelighet, like uendelig opphøyet over tenkningen, nemlig kjærligheten, som er en åpenbaring av Guds sjel. Den når vi ikke med vår tanke, men bare med vårt hjerte, vår kjensle. «Hjertet har sine beveggrunner som forstanden ikke griper». Ettersom vi selv er endelige kan vi ikke danne oss noe begrep om Guds uendelige vesen. Hans eksistens kan vi ikke bevise. Men vi kan velge å tro på den. Om vi tenker oss at det er som å inngå et veddemål, for eller mot denne tro, så vinner vi alt om vi velger troen på Gud og han virkelig eksisterer, men vi taper ingenting om han ikke eksisterer. Vi skulle derfor være ukloke dersom vi ikke trodde på ham. 
Pascals veddemål: Dersom vi har vanskelig for å på alvor bestemme oss for det så bør vi følge eksempelet fra de som er blitt troende før oss. Lat som som om du tror, ta vievannet og la lese messer, og så videre. Alldeles av seg selv kommer dette til å gi deg troen og gjøre deg uintellektuell (cela vous fera croire et vous abêtira). Det som kalles Pascals veddemål (Pari de Pascal, Pascal's wager) lar seg beskrive som en innsats i et spill der man kan vinne i proporsjon til sin innsats, med en firefeltsoppstilling der «Gud eksisaterer» og «Gud eksisterer» står horisontalt og «jeg tror» og «jeg tror ikke» står vertikalt. I følge spillteorien gir feltet «jeg tror» flest poeng.