google/wiki40b huggingface dataset:
Likekjønnede par som adoptivforeldre

Kontrovers hei

Et argument brukt mot adopsjon for likekjønnede par er at dette kan føre til unødvendige belastninger for barn med denne typen foreldrepar. Det hevdes at barnas biologiske foreldre nesten aldri vil gi samtykke til adopsjon med et likekjønnet par som adoptanter. Barnas foreldre har tradisjonelt foretrukket ektepar som passer godt til barnet som adoptanter, eventuelt enslige når foreldrene har funnet det best for sitt barn. Siden det er barnas foreldre som har adopsjonsretten og selv bestemme om de vil skille seg fra sitt barn eller ikke, må foreldrenes syn på adopsjon respekteres. Er tvangsadopsjon på tale, er det det offentlige som bestemmer om barnet skal adopteres og evnt. hvem adoptantene skal være. 
På den motsatte side påpekes det at tidligere praksis og de fleste foreldre eller adopsjonsorganisasjoners tradisjonelle ønsker ikke bør ligge til grunn for hvem den norske stat tillater vurdert som adoptivforeldre. 
Tilhengerne på sin side peker på at forskning tyder på at disse barna slett ikke har større belastninger enn andre barn, og at adopsjonsprøvingsrett for likekjønnede par vil være med å sikre nettopp barnas rettigheter. Her brukes det eksempler som at et barn født inn i partnerskap mellom to kvinner juridisk blir foreldreløs dersom den biologiske moren dør, og at det derfor er til barnets beste om det fra fødselen av også regnes som barn av den biologiske morens partner (medmor), slik det fungerer for ektepar der biologisk far er død, ukjent, eller unnfangelsen har skjedd ved hjelp av donorsæd (se Pater est-regelen). LLH Oslo og Akershus hadde i den forbindelse i 2005 en annonsekampanje der de la fram informasjon om partnerbarns juridiske status.
I mai 2006 endret Barne- og likestillingsdepartementet retningslinjene for behandling av søknader om stebarnsadopsjon for registrerte partnere, slik at søknadene ikke lenger ble behandlet etter regler som kun var tilpasset ulikekjønnede ektepar der den ene bringer med seg barn fra tidligere forhold inn i et nytt ekteskap.
I 2007 gjorde MMI på oppdrag av LLH en undersøkelse for å kartlegge nordmenns holdninger til homofile. Undersøkelsen viste at 61 % av de spurte mener at homofile skal ha samme rettigheter til å gifte seg og til å adoptere som heterofile, og at 42 % av de spurte personlig kjenner en homofil person. I 1998 var de tilsvarende tallene henholdsvis 25 % og 12 %.

Forskning

Spørsmålet om oppvekstvilkårene for barn med foreldre som lever i likekjønnede parforhold er dårligere enn for andre barn har vært gjenstand for forskning både i Norge, Sverige og andre land. Mange motstandere av adopsjonsprøvingsrett for likekjønnede par hevder at disse barna har ulemper som følge av foreldrenes samlivsform, til tross for at mange norske, svenske, britiske og amerikanske forskningsprosjekter har kommet fram til at det ikke er grunn til å tro at dette er tilfelle.
Generelt er det lite sammenliknende forskning om en adopsjonsvirkning på barn; i oppveksten og i et livsperpektiv. Noen systematisk evaluering av adopsjonen i Norge har aldri vært gjort.
Ecole de Commerce de Tahiti

École de Commerce de Tahiti er en høyere utdanningsinstitusjon i Papeete i Fransk Polynesia. Den ble etablert i 2010 og tilbyr treårige studier i bedriftsøkonomi og -ledelse.
Skolen ble til etter initiativ fra Chambre de commerce d'industrie, des services et des métiers de la Polynésie française (CCISM), da det manglet et utdanningstilbud på dette feltet og unge franskpolynesiere søkte seg utenlands for å studere.
Koh Ker

'Koh Ker' (khmer: ប្រាសាទកោះកេរ) er et angkoriansk område i det nordlige Kambodsja. Koh Ker ligger 100 km nordøst for selve Angkor, og var i en kort periode mellom 928 og 944 hovedstad i Khmerriket under kong Jayavarman IV og hans sønn Hasavarman II. Etter at Khmerriket ble etablert i Angkorområdet (Roluos), flyttet Jayavarman IV i 928 hovedstaden i riket nesten 100 km nordøstover til Koh Ker. I hans regjeringstid ble det bygget et stort antall templer i Koh Ker. Hans etterfølger vendte tilbake til Angkorområdet omtrent tjue år senere, og da opphørte tempelbyggingen i Koh Ker. 
Koh Ker-området domineres av Prasat Thom, et 30 meter høyt tempelfjell som hever seg høyt over sletten og den omkringliggende skogen. I steinblokkene på toppen av Prasat Thom er det hugget inn store ørnefugler, såkalte garudaer, som i dag er delvis dekket av plantemateriale. 
Over hele Koh Ker er det mange Prasat, eller tårnhelligdommer. Et par av dem har fremdeles en stor linga – en slags skulptur som representerer den hinduistiske guden Shiva – som står på en yoni – en slags sokkel eller plattform som representerer den hinduistiske gudinnen Shakti. Da tempelet var i bruk ble det ført vann over lingaen, og dette vannet ble ansett for å få guddommelig kraft når det passerte lingaen. På veggen til en av tårnhelligdommene der lingaen er intakt, kan man se åpningen der det hellige vannet ble ledet ut av tempelet. På et annet område av Koh Ker står tre prasat ved siden av hverandre, viet til henholdsvis Brahma, Shiva og Vishnu. De fleste prasatene er omgitt av biblioteker og annekser, og mange hadde også vollgraver. Opprinnelig hadde tårnhelligdommene tak tilvirket av tre. I dag vitner bare hull i steinbjelkene om dette. 
Området ligger om lag tre timer unna Siem Reap.
Magnus Lagabøtes bylov

Magnus Lagabøtes bylov ble lovvedtatt for Bergen i 1276 i kong Magnus Lagabøtes styretid. Det kom også egne redaksjoner av byloven for Oslo, Trondheim og Tønsberg omtrent på samme tid, uten at det vites nøyaktig årstall for når disse ble vedtatt. Byloven tok utgangspunkt i Magnus Lagabøtes landslov vedtatt i 1274 og Bjarkøyretten – Trondheims gamle bylov som kom på plass utover 1100-tallet. Audun Hugleiksson var medvirkende ved utformingen av loven.
Magnus Lagabøtes bylov hadde egne regler og forordninger som gjaldt kaupstadene jamført med landsloven. De lovene som gjaldt landsbygda ble utelatt. Lands- og Byloven var utvilsomt mer kjent og utbredt enn alle andre verdslige åndsverk i Norge i seinmiddelalderen.
Lovene ble overlevert muntlig under streng justis. Rett skulle være rett. I dag finnes Byloven i 25 håndskrifter, for det meste som utfyllende tillegg til Landsloven.
Ifølge byloven ble byen styrt av bymøtet eller bytinget der alle byens «husfaste menn» møttes tre ganger om året. I tillegg skulle det være et råd, vanligvis tolv menn. Rådet ble ledet av en gjeldker, senere kalt byfogd.
Shangri-La (Titan)

Shangri-La er en stor, mørk region på Titan, planeten Saturns største måne. De er oppkalt etter Shangri-La, det mytiske paradiset i Tibet. Det antas at disse er enorme sletter av mørk materiale, og at disse regionene tidligere var hav, men at de nå er tørrlagte.
Romsonden Huygens landet på en vestlig del av Shangri-La, nær grensen med Adiri.
Federalist Papers

Federalist Papers var en serie på 85 artikler som argumenterte for ratifiseringen av USAs grunnlov. De ble først trykket som en serie i aviser i New York. En samling, kalt The Federalist ble utgitt i 1788. «Federalist Papers» er en primærkilde for å forstå den amerikanske konstitusjon; de beskriver filosofien og begrunnelsen bak det foreslåtte styringssystemet for den nye staten. Forfatterne av «Federalist Papers» sto ikke tilbake for å benytte anledningen til å gi sin egen versjon av ulike deler av forfatningen. Dels ble det gjort for å påvirke avstemningen rundt ratifiseringen og dels for å påvirke fremtidig tolkning av enkelte deler av den.
Artiklene ble skrevet av James Madison, Alexander Hamilton, og John Jay under pseudonymet «Publius» for å hedre den romerske konsul Publius Valerius Publicola. Madison blir vanligvis regnet som den amerikanske forfatnings far og ble USAs fjerde president. Hamilton var en innflytelsesrik delegat ved konstitusjonskonforsamlingen i Philadelphia og ble USAs første finansminister. John Jay ble USAs første høyesterettsjustitiarius. Hamilton skrev mesteparten av artiklene og Madison ga flere viktige bidrag til serien. Jay som ble syk tidlig i prosjektet skrev bare fem av artiklene.
Artikkel nummer 10 og 51 er vanligvis regnet som de viktigste av de 85 artiklene. Artikkel nummer 10 argumenterer for en stor og sterk republikk og inkluderer diskusjoner vedrørende fraksjoner; artikkel 51 forklarer behovet for maktfordeling. Artikkel nummer 84 er også interessant for dens motstand overfor det som senere skulle bli USAs «Bill of Rights».
Borde Benzinbrenner

Borde Benzinbrenner er en kompakt primus (turkokeapparat) som i dag blir produsert av Norbert Bader i Kilchberg, Sveits. Brenneren ble oppfunnet av Josef Borde i 1955 eller -56. Brenneren måler 18 x 4 x 5 cm (lengde, bredde, høyde) og veier 250 gram i tom tilstand.

Konstruksjon

Brenneren består av en drivstofftank på 12,4 x 4 cm med en skrue i enden for etterfylling av drivstoff; i motsatt ende finnes det et kveilet rør forbundet med drivstofftanken i begge ender. Røret gjennombores på midten av en ventil, som reguleres med en skrue.
Konstruksjonen er selvmatende. Det betyr at man ikke trenger å skape trykk i drivstofftanken manuelt. Brenneren må dog forvarmes. Dette gjøres ved å holde den opp-ned, og åpne for drivstoffet. Når drivstoffet antennes, varmer dette opp rørkveilen. Etter hvert vil varmen få drivstoffet i rørkveilen til å fordampe, og det skapes sirkulasjon i røret. Brenneren kan da snus riktig vei, og flammehøyden reguleres ved å vri på skruen.
Borde Benzinbrenner er konstruert for å brenne bensin. Det anbefales å bruke «renset bensin» (heptan) for å unngå soting, men den fungerer også med vanlig bensin.

Tilbehør

I tillegg til selve brenneren hører det med en metallpinne til regulering av skruen, samt et «håndtak» som passer over drivstofftanken. Sistnevnte gjør det mulig å holde i brenneren uten å måtte ta direkte på drivstofftanken, som kan bli svært varm. Håndtaket brukes også som skrujern for å stramme fylleskruen på drivstofftanken.
Skepparkroken

Skepparkroken er et tettsted i Ängelholm kommune i Skåne län i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 743 innbyggere.
Hispoleptini

Utseende

Nokså små til middelsstore, avlange skjoldbiller, gjerne matt gulbrunlige og svarte. Hodet er fremstrakt, ikke påfallende lite (ulikt mange andre skjoldbiller). Antennene er tynne. Pronotum er firkantet. Dekkvingene er snale og jevnbrede, med rader av grove punkter, langs bakkanten med en rad skarpe pigger.

Levevis

Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Disse lever på ulike palmer.

Utbredelse

Gruppen er utbredt i Sør-Amerika.
Aud Jensen

Aud Jensen er en norsk handikappidrettsutøver som har deltatt i paralympiske vinterleker to ganger for Norge. Hun vant sølv i langrenn i Paralympiske leker 1980. Hun deltok også i Paralympiske vinterleker 1976
Spilluka i Arendal

Spilluka i Arendal er en spillfestival som går av stabelen på Kilden aktivitetssenter i vinterferien hvert år, første gang i 2001.
Kjerneaktivitetene er åpen spillkafé hele uka og turneringer i ulike brettspill og kortspill. Hvert år kåres det bl.a. en Sørlandsmester i spill.
Spilluka arrangeres av kulturnettverket i Arendal kommune. Uka ble grunnlagt for å gi et tilbud til alle som er uten fritidstilbud i vinterferien og for å slå et slag for de gode, gamle brettspillene.  Her kan folk samles, ha det sosialt og bli kjent rundt spillebordene, samtidig som konkurranseinstinktet får utløp.
Programmet kan variere litt fra år til år, men spill som Carcassonne, Dominion, Magic:The Gathering, Monopol, Othello, Risk, Rummikub, Settlers fra Catan, Sjakk, Stratego og Ticket to Ride står som regel på programmet.
Hovedmålgruppa er barn og ungdom fra 10-18 år, men voksne er også velkomne til å delta.
Sør for Alpene, nord for Po

Handling

Ifølge omslaget  starter turen i Verona, går til Vicenza, Mantova, Padova og ender i Venezia.  Avstikkere ble gjort til Trento, Sabbioneta, Treviso, Torcello, trekkspillbyen Cremona, Ferrara og Parma.  Men, i innholdet er det andre historier som gjelder.

Mottakelse

Hans Christian Vadseth ga den fem øyne på en terning den 2.11, fordi boken «ikke forteller meg hvordan jeg raskest kommer meg fra A til B». Den 2.11 kalte Per Haddal den «en kulturell og kultivert festreise».  Den 17.11 sa Tom Stalsberg at de var «to pent kledde herrer»,
og 18.11 startet utstillingen «Italienske Bilder» med Thor Furulund i Galleri Haaken. Den 1.12 fikk Berg Eriksen Arthur Holmeslands pris for sakprosa fordi han hadde fornyet sjangeren. Den 20.12 forslo Aftenposten å gi en reisebok i julegave, og Hans Fredrik Dahl mente denne var ideell, samt at Furulund's «mat-stilleben gir [boken] et vakkert preg, og kan kompensere [for] at Berg Eriksen selv er en nøktern mann, som ikke bryr seg om slike ting som vinen og maten på sin reise».

Oppfølger

Berg Eriksen har skrevet mange bøker om Italia. Denne var om byer i Lombardia og Veneto Fire år etter Poboken utkom «Reisen til Toscana» med Finn Graff på Aschehoug på tur i Emilia-Romagna, Marche, Umbria og Toscana.
Järvevana

Järvevana er Estlands tolvte største selskap målt etter omsetning, og er et selskap som driver bygge- og anleggsvirksomhet. Det har vært omfattet av rettstvister omkring økonomiske misligheter. Selskapet er børsnotert i Tallinn og har hovedkvarter der.
I 2007–08 hadde selskapet en årsomsetning på 178,9 mill euro.
Gustaw Herling-Grudziński

Bakgrunn

Han ble født i Kielce og viet seg til polsk litteratur ved Universitetet i Warszawa, men fikk ved begynnelsen av andre verdenskrig et avbrudd i studiene. I løpet av høsten 1939 var han med på å grunnlegge en undergrunnsorganisasjon, "Polska Ludowa Akcja Niepodległościowa, PLAN".

Arrestert som spion

Som organisasjonskurér reiste han til det sovjetiskokkuperte Lvov, men ble i mars 1940 arrestert av NKVD da han prøvde å krysse grensen for å tilslutte seg den polske hær i Frankrike, og ble etter falske beskyldninger dømt for spionasje. Herling-Grudziński ble plassert i Vitsebsk, og fikk gjennom påfølgende fengselsopphold i Leningrad og arbeidsleir i Arkhangelsk stifte kjennskap til gulag. 
To år senere skjedde omveltningen i det tyskerne gikk til angrep på Sovjetunionen. Herling-Grudziński led av sult og skjørbuk da han som del av Sikorski-Majskij-avtalen ble løslatt i 1942.

Krigshelt

Mot slutten av andre verdenskrig gikk Herling-Grudziński inn i general Władysław Anders' polske hær, og deltok blant annet i felttoget mot Monte Cassino i Italia. For sin innsats i kampene ble han dekorert med Ordenen Virtuti Militari, Polens høyeste militære orden.

Litterært liv og hederspriser

Herling-Grudziński mottok en rekke litterære priser: Kultura (1958), Jurzykowski (1964), Kościelskis (1966), The News (1981), den italienske Premio Viareggio prisen, den internasjonale Prix Gutenberg, og den franske PEN-Club. I 1998 (eller 1995) ble han tildelt Den hvite ørns orden, som er den høyeste utmerkelse en polsk borger kan få.
Hans mest berømte bok, A World Apart (1951), ble forfattet i London, og ble oversatt til engelsk av Andrzej Ciolkosz og utgitt samtidig i Polen og England, med forord av Bertrand Russell. Til den første engelske utgaven etter Herling-Grudzińskis død kom verket med nytt forord av Anne Applebaum (2005). Den svenske utgaven, En värld för sig, kom i 1952, og den norske utgaven, En annen verden, i 1953. Her beskriver han livsforhold i det sovjetiske gulag, basert på egne erfaringer fra fangeleiren, og gir samtidig en grundig innsikt i forutsetningene for Det sovjetiske kommunistsystemet. I sluttordet får vi vite at det for ikke å bukke under for systemet og råskapen er umulig å opphøre å tro på mennesket og på meningen med å kjempe for å forbedre sine lodd på jorden.
Turisme i Bergen

Turisme i Bergen har vært en del av byens næringsliv siden de første reisende til Vestlandet brukte byen som innfallsport fra omkring midten av 1800-tallet. Havnen var da besøkt av skip fra fjernt og nært, og folk som kom i land og skulle videre måtte ha steder å bo mens de oppholdt seg i byen. 
Bergensbanen og senere utbygginger av veinettet, samt etablering av faste skipsruter til England og Europa, ga etterhvert en økende trafikk med Bergen som beleilig transitthavn. Både beliggenheten og de lokale severdighetene gjorde sitt til at en del turister nøyde seg med bare å besøke byen og nærmeste omegn. Etterkrigstiden har gitt større økning av turistbesøk, blant annet med bussturisme og cruiseskip, slik at Bergen og Oslo fra ca. år 2000 konkurrerer om hvilken by som er størst på turisme. Per mai 2009 er der tilmeldt 260 anløp fordelt på 74 skip med kapasitet for ca. 275 000 passasjerer. Det største skipet er Queen Mary II (148 528 bruttotonn) som har to anløp, mens max. anløp på en dag blir med 7 skip ved kai den 1. juli.  
Utbyggingen av Bergen lufthavn Flesland har også gitt økt trafikk.
Hotellnæringen i og omkring Bergen har stort sett vært en vekstnæring, men med en del tilbakeslag. Hoteller finnes stort sett i alle prislag. I tillegg finnes pensjonater og ungdomsherberger. Skal man ha campingplass eller -hytte, finnes slike, men i begrenset utstrekning nær sentrum. Også bobilturister har litt tilbud om plass, men det meldes om underkapasitet i høysesongen.
Bergen er også utgangspunkt for bussturisme med temaer som blomstring i Hardanger, «Norge i et nøtteskall» (går også fra Østlandet), komponisthjem, samt vanlige sightseeinger i og omkring byen. Mulighetene kan utvides ved bruk av et hurtigbåtnett som dekker strekningen Stavanger til Florø, med fjorder og øyer underveis. Bergen er også endestopp for Hurtigruten.
Breibogen

Breibogen er en 10 km bred bukt på nordvestsiden av Spitsbergen på Svalbard. Den går 5-7 km inn i landet, mellom Biscayarhuken i vest og Reinsdyrflya i øst – Haakon VII Land. Den munner ut i Nordishavet.
Sør i bukta reiser høye og bratte fjell seg – Primatesfjella når hele 765 meter. Området er en del av Nordvest-Spitsbergen nasjonalpark.
Steve Prefontaine

Dødsfallet

På vei hjem fra en fest den 30. mai 1975, slapp han av sin venn og konkurrent Frank Shorter. Prefontaine kjørte ned Skyline Boulevard, øst for University of Oregon ved Hendricks Park. Da trakk hans oransje 1973 MGB kabriolet til venstre, uten at det er kjent hvorfor, og opp etter en steinvegg og veltet. Prefointaine ble klemt under den snudde bilen. Det første vitnet bodde i et hus like ved, og kom raskt til og fant løperen levende, men fastklemt under bilen. Etter fånyttes forsøk på å løfte bort bilen løp han etter hjelp. Innen han kom tilbake med flere hjelpere hadde bilens vekt blitt for mye for Prefontaines brystkasse, og han var død. Blodprøver viste i ettertid at Prefontaine hadde dobbelt så mye alkohol i blodet som loven tillot.
Pulmonal arteriell hypertensjon

Pulmonal arteriell hypertensjon (PAH) innebærer høyt blodtrykk i lungenes blodårer og det er en sykdom som påvirker både lungene og hjertet.
Nancy Wake

Bakgrunn

Nancy Wake var den yngste datter av i alt seks barn av Ella Rosieur og Charles Augustus Wake. Hennes oldemor – en maori – hadde giftet seg med en britisk misjonær, langs en annen slektslinje nedstammet hun fra franske hugenotter. Familien, som faren forlot, bode fra 1914 i Sydney i Australia.
Nancy Wake forlot som 16-åring sin mor og arbeidet som sykepleier, til hun fikk 200 £ fra en tante og reiste til London.

Journalist

I 1930-årene arbeidet hun som journalist i Paris, senere som europakorrespondent for Hearst-pressen. I Wien opplevde hun Anschluss i mars 1938, da tyske Wehrmachtstyrker marsjerte inn.
Sommeren 1936 møtte hun velstående fransk industrimann Henri Edmond Fiocca (1898–1943), som hun giftet seg med i november 1939. Hun bodde i Marseille, Frankrike da Tyskland invaderte landet.

Motstandsagent

Da Frankrike kapitulerte i 1940, begynte Wake som kurer for den franske motstandsbevegelsen. Hennes liv var konstant i fare og Gestapo avlyttet telefonen hennes og stjal hennes post. Innen 1943, var hun en av Gestapos mest ettersøkte personer i Frankrike. Da omgangskretsen hennes ble forrådt senere samme år, bestemte hun seg for å flykte fra Marseille. Hennes mann, Henri Fiocca, ble igjen og han ble senere arrestert, torturert og henrettet av Gestapo. Frem til krigens slutt var hun uvitende om ektemannens tortur og død.
Wake ble senere arrestert i Toulouse, men kom seg fri og rømte til Storbritannia der hun meldte seg til SOE. Om natten mellom 29. til 30. april 1944 hoppet Wake i fallskjerm over Auvergne, der hun ble et bindeledd mellom den franske motstandsbevegelsen og London. Wake skal ha drept en SS-soldat med bare hendene for å hindre ham i å slå alarm under et raid.

Etterkrigstiden

Etter krigen ble Wake tildelt flere utmerkelser og medaljer for hennes motstandsarbeid i Frankrike under krigen.
Nancy Wake arbeidet etter krigen frem til 1949 for etterretningstjenesten ved de britiske ammbassader i Paris og Praha. Hun utviklet da en dyp motvilje mot kommunismen. Årene 1951–1956 arbeidet hun i Whitehall for det britiske luftfartsministeriums etterretningsavdeling (for 'Assistant Chief of Air Staff at the Air Ministry').
I 1957 giftet hun seg med John Forward, en britisk RAF-offiser. I 1960 flyttet de til Port Macquarie i Australia.
Wake publiserte sin selvbiografi, The White Mouse, i 1985. Boken ble en bestselger og har blitt gjenutgitt mange ganger.
I 1997 døde hennes mann, og i 2001 vendte Wake tilbake til London. I 2003 flyttet hun inn i 'Star and Garter forces retirement home' der. Wake døde søndag kveld den 7. august 2011, 98 år gammel.
Gigi (skuespill)

Gigi er et populært skuespill skrevet av Anita Loos. Den er basert på Colettes roman Gigi fra 1945 og har blitt satt opp på Broadway med Audrey Hepburn i tittelrollen.

Handling

Handlingen i skuespillet ligger tett opp mot boken. En ung Pariserjente i det 19. århundre er blitt en populær kurtisane. Gigi bor med sin mor og bestemor og tar timer hos sin tante. Timene tar for seg oppførsel, samtaler og personlige forhold. Familien har mange viktige forbindelser i samfunnet og er blant annet gode venner med den rike lekegutten Gaston. Gaston er lei av livet sitt, men lykken smiler i selskap med Gigi og familien hennes.
Tante Alicia bestemmer seg for at Gigi endelig kan ta en del i samfunnet. Etter å ha kledd henne opp, presenterer hun ham til Gaston som en ung kvinne. Gaston er først misfornøyd med forandringen. Etter hvert innser han at han begynner å bli forelsket i Gigi, og han ber henne ut. I løpet av natten anerkjenner Gaston hvor tomt livet hans er og at han ønsker noe mer. Han frir til Gigi, som gledelig takker ja.
Gursken

Gursken er en arm av Sandsfjorden på sørvestsida av Gurskøya i Sande kommune i Møre og Romsdal. Fjorden er smal, fra 300 til 1100 meter og strekker seg 6,5 kilometer sørøstover.
Fjorden har et største dyp på 51 meter.
Gursken ligger på nordsida av Nupeneset og Nupen. Rundt mesteparten av fjorden ligger bosetninger i form av gårdsbruk og mindre bygder.
Kagera

Geografi

Elva begynner i Burundi, og renner i østlig retning. Den er grenseelv over store deler av sitt løp, først mellom Rwanda og Burundi, deretter mellom Rwanda og Tanzania. Etter Rusumofallene snur elva (og grensa) mot nord og deretter nordvest til den møter grensa til Uganda. Her snur elva brått mot øst og er fremdeles grenseelv, nå mellom Tanzania og Uganda. Etterhvert snur elva gradvis mot sørøst og forlater grensa og renner inn i Tanzania, før den på den siste delen snur mot nordøst, krysser grensa igjen og renner inn i Uganda, hvor den munner ut i Victoriasjøen ved Mubanzi, fem kilometer nord for grensa.
Den største sideelva er Ruvubu, som den løper sammen med like ovenfor Rusumofossen. Elva har gitt navn til Akagera nasjonalpark i det nordlige Rwanda.

Historie

Under folkemordet i Rwanda ble Kageraelva beryktet for TV-bildene av massakrerte mennesker drivende langs elva, som ved brua over Rusumofallene, hvor bildene viste flyktninger som rømte fra landet mens likene fløt forbi under brua. Ettersom Kagera drenerer hele Rwanda, unntatt områdene lengst mot vest, ble alle likene som hadde blitt dumpet i elver over hele landet etterhvert ført ned til Kagera, og deretter helt ned til Victoriasjøen, over 200 kilometer nedstrøms fra Rwanda. Dette førte i sin tur til at det ble erklært unntakstilstand rundt utløpet i Victoriasjøen i Uganda, hvor likene til slutt endte opp.