google/wiki40b huggingface dataset:
Rob Burnett

Oppvekst og karriere

Burnett vokste opp i North Caldwell, New Jersey.
Han gikk på West Essex High School
Han ble uteksaminert i 1984 fra Tufts University, hvor han tok hovedfag i engelsk.
I august 1985, som 22-åring, startet Burnett sin TV-karriere som praktikant for Late Night David Letterman. Programmet hadde egentlig ikke plass til flere praktikanter så han begynte i en ubetalt pratikantstilling, men etter bare 3 uker fikk han en betalt jobb som talent assistant. Et år senere ble han forfremmet til talent researcher. I februar 1988, som 25-åring, begynte han som tekstforfatter for programmet, før han i 1992, som 29-åring, ble forfremet til head writer. Burnett forsatte som head writer når han i 1993 ble med Letterman og co. fra NBC til CBS og Late Show with David Letterman. I 1996 tok han over jobben som produksjonsleder for Late Show with David Letterman. Han tok også over jobben som president og administrerende direktør i David Lettermans produksjonsselskap Worldwide Pants Incorporated.
Sammen med Jon Beckerman, som han tidligere jobbet med som tekstforfatter for Late Show with David Letterman, har Burnett utviklet to kritikerroste tv-serier. Den første serien Ed, ble sendt på tv-kanalen NBC fra 2000 til 2004. For Ed ble Burnett og Beckerman belønnet med People's Choice Award og en Emmy-nominasjon. I 2006 gikk Burnett og Beckerman sammen igjen for å lage komedien The Knights of Prosperity for ABC. I 2012 ga de ut filmen We Made This Movie, som er duoens første helaftens spillefilm.
Som produksjonsleder for Late Show with David Letterman har han vunnet 5 Emmy Awards for Outstanding Variety, Music or Comedy Series i 1998, 1999, 2000, 2001 og 2002.
I 2008 fikk han uttdelt P.T. Barnum Awards fra Tufts University for sitt arbeid i media og underholdningsbransjen.

Voksenliv

Rob Burnett bor for tiden i Connecticut, sammen med sin kone Eunice og deres tre barn, døtrene Sydney og Lucy, og sønnen Charlie.
Hvalstadbroen

Hvalstadbroen (1872–1915) var i sin tid skandinavias største trebro og ble bygget for at den nye smalsporede Drammenbanen skulle kunne krysse Hvalstaddalen. Broen ble revet i forbindelse med utvidelsen til normalspor i 1914–1915. Toget krysser i dag Hvalstaddalen på en fylling.
Fotballens urkraft

Fotballens urkraft (2003) er en norsk dokumentar. Den er 54 minutter lang og har regi ved Tore Buvarp og Aslaug Holm. Filmen ble nominert til Gullruten i 2004.
Dokumentaren portretterer Nils Arne Eggen i hans aller siste sesong som hovedtrener i Rosenborg.
Brasme

Beskrivelse

Brasme blir vanligvis 0,5–3 kg, men den kan bli opptil 8-9 kg og 75 cm. Kroppen er høy og sammentrykt fra sidene. Norgesrekorden for brasme tatt på stang, er hele 5,526 kg. Denne ble satt den 21. mai 2003 i Steinsfjorden i Ringerike. Dette er 276 gram tyngre enn den gamle rekorden (som var fra samme området).
Den kan ligne på sin mindre slektning flire, men kan skilles ved antallet finnestråler i gattfinnen. Brasme har 23-32 finnestråler, mens flire har 19-22.

Utbredelse og habitat

Brasme finnes i ferskvann i Europa nord for Alpene og Pyreneene og østover mot Aralsjøen og Kaspihavet. I Østersjøen, Aralsjøen og Kaspihavet finnes den også i brakkvann. I Norge er utbredelsen hovedsakelig på Østlandet, men den finnes også i spredte vann oppover mot Trøndelag, og sørover mot Agder-fylkene.

Atferd

Brasmen blir kjønnsmoden i 3 til 6-årsalderen og gyter normalt i perioden mai-juni. Den gyter i puljer, og det er helt normalt at antall egg kommer opp i mellom 200 000-300 000. Gytingen finner sted fortrinnsvis i grunne viker/sideelver med mye vegetasjon. Brasmen er også en av de fiskene som når høyest levealder, da det er dokumentert eksemplarer som var over 30 år gamle.
Masayoshi Yoshida

Karriere

Masayoshi Yoshida startet sin profesjonelle karriere i Kyoto Purple Sanga i 2001. Han har også spilt for Ventforet Kofu, Sagawa Express Kyoto, FC Kariya og Matsumoto Yamaga FC.
Riflepatron

Riflepatroner er patroner ment brukt til gevær, der kraften i patronen enten krever at skytteren bruker begge hender for å kontrollere rekylen, eller der kraften i patronen krever et våpen med såpass tung repetermekanisme at våpenet blir upraktisk å holde med bare én hånd. Slik patroner inneholder såpass mye krutt i forhold til prosjektilets diameter at løpet må ha en viss lengde fro at alt kruttet skal brenne opp før prosjektilet forlater løpet, nok en faktor som bidrar til at våpen som bruker riflepatroner vanligvis må holdes med to hender.
Tidlige geværpatroner fra midten av 1800-tallet og fram til 1880 hadde gjerne samme kaliber som pistolpatroner, men var 3 eller 4 ganger lengre for å gi plass til mer svartkrutt. Med utviklingen av mindre kaliber ble patronene ofte flaskehalspatroner, slik at de beholdt kruttmengden i de gamle patronene. Mange av de nye riflepatronene var laget slik at de gamle repetermekanismene kunne benyttes og bare bytte av løp var påkrevet. Med innføringen av røyksvakt krutt på midten av 1880-tallet dukket de første moderne riflepatronene med kaliber fra 8 mm og nedover opp.
Det er en glidende overgang mellom riflepatroner og pistolpatroner. De aller fleste riflepatroner i dag har forholdsvis lavt kaliber og flaskehalsformet hylse, men det lages fortsatt sylindriske patroner ment for rifler, slik som .444 Marlin og .450 Marlin. Mange bøylerifler er kamret for pistolammunisjon, men det det finnes også egne lette, men grovkalibrede patroner laget for bøylerifler, slik som .44-40 og .38-40. Allerede få år etter ble det laget revolvere .44-40-patronen og i dag er slike bøylerifle/revolver med på å viske ut forskjellen på rifle- og pistolpatroner.
Askesolvikler

Utseende

En liten (vingespenn 11-13 millimeter), grønnlig-grå vikler. Forvingen har en vag, lysere flekk ved bakkanten, ellers ingen tegninger.

Levevis

Larvene lever sannsynligvis på ask (Fraxinus excelsior), men dette er ikke kjent med sikkerhet.
Ellers er lite kjent om denne uvanlige arten, som er rødlistet i Sverige men ikke i Norge.

Utbredelse

Arten er utbredt i Nord-Afrika og i Vest-Europa østover til Baltikum.
I Norge er den bare kjent langs kysten fra Akershus til Aust-Agder.
Carystina

Utseende

Middelsstore (vingespenn ca. 40 millimeter), slankvingede, brune smygere. Vingene har en litt fettaktig glans. I alle fall forvingen, noen ganger også bakvingen, har hvite flekker.

Levevis

Larvene lever på gress.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Mellom- og Sør-Amerika, fra Costa Rica i nord til Bolivia i sør.
Molekylærbiologi

Teknikker

Siden slutten av 50- og begynnelsen av 60-tallet har molekylærbiologer lært å karakterisere, isolere og manipulere de molekylære komponentene av celler og organismer. Disse komponentene inkluderer DNA, oppbevaringsstedet til den genetiske informasjonen, RNA, som er nært knyttet til DNA og fungerer som en midlertidig kopi av en del av DNA-tråden og proteiner, hovedstrukturen til molekylene i cellene. Når molekylærbiologiske teknikker kombineres med genetiske metoder eller brukes til å utforske genetikk, kalles det ofte molekylærgenetikk.

Tidlig historie

Molekylærbiologi ble opprettet i 1930, og navnet ble satt av Warren Weaver i 1938. På denne tiden var Warren direktør for naturvitenskap i Rockefeller Foundation og var sikker på at biologi var i ferd med å gjennomgå store forandringer på grunn av nylige gjennombrudd i felt som røntgenkrystallografi. Derfor sendte han store summer inn i biologiske disipliner fra Rockefeller Foundation.
Pseudautomeris coronis

Utseende

Middelsstore (vingespenn 60-80 millimeter), brunlige påfuglspinnere med store øyeflekker på bakvingene. Forvingene er litt tilspissede, men ikke sigdformede, oftest med en lengdestripe. Bakvingens grunnfarge er gjerne rødlig, øyeflekken har blåaktig kjerne.

Levevis

Larvene lever gjerne selskapelig, i alle fall som unge, på ulike busker og trær. Som andre påfuglspinnere har de voksne reduserte mundeler, og de tar ikke næring til seg. Artene flyr om natten, om dagen hviler de mellom visne blader der de er godt kamuflert. Skulle et dyr likevel oppdage sommerfuglen, åpner den forvingene slik at de "stirrende" øyeflekkene kommer til syne - dette er ofte nok til å skremme vekk et lite rovdyr.

Neslehår

Larvene, til dels også de voksne sommerfuglene, er kledt med neslehår. Disse frigjør gift om man kommer i kontakt med dem og kan utløse hudirritasjon, av og til også mer alvorlige komplikasjoner. Larvene sitter gjerne i tette samlinger på trestammer, og er nokså godt kamuflert, slik at man uaktsomt lett kan komme i kontakt med dem.

Utbredelse

Arten er utbredt i Brasil.
IFOR (fredsorgansiasjon)

IFOR (International Fellowship of Reconciliation, Norwegian Branch) er den norske greina av en internasjonal fredsorganisasjon: IFOR (International Fellowship of Reconciliation). Tanken er å tolke og bruke IFORs plattform - Spirtually based non-violence - i en norsk kontekst, samt fremme samarbeid på tvers av alle grenser for fremme av ikkevold internasjonalt.
IFOR Norge ble opprettet 26. mai 2004, og forløperen var Kristent Fredslag som hadde eksistert siden 1946.
Internasjonalt ble IFOR startet i august 1914 for å demme opp for verdenskrigens redsler, og har nå 72 medlemmer i 48 land på alle kontinenter. Internasjonalt hovedkontor er i Alkmaar, Nederland. IFORs medlemmer fremmer ikkevold, menneskerettigheter og forsoning ved hjelp av utdanning, treningsprogrammer og kampanjer.
Xysticus cristatus

Utbredelse

Xysticus cristatus finnes i hele palearktis. Den finnes i hele Norge og er nok den vanligste av Xysticus-artene.

Utseende

Xysticus cristatus er lyst eller litt mørkere brun, noen ganger litt rødbrun, med lysere eller mørkere flekker. Den ligner mye på den nær like vanlige Xysticus audax. Som voksne (imago) er hunnen mellom 6 og 8 mm, mens hannen er mellom 3 og 5 mm lange (kroppens lengde). Hannen er mørkere og har større kontraster i fargene enn hunnen.
Kroppen er todelt i en bakkropp og et hode-bryst parti, kalt cephalothorax. Hodet har forfra en slags firkantet form. Foran på hodet er det åtte øyne. Hos krabbeedderkopper er de to fremste beina ekstra kraftige og lange, mens de to bakerste beina er kortere.
Mange av artene i slekten Xysticus er ganske lik hverandre og er variable i farge, selv om enkelte kan ha artstypiske flekker (mønster). For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens genitalier, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Campulipus clavus

Utseende

Langstrakte, langbeinte, middelsstore (ca. 15 millimeter) gullbasser. De er svarte med mer eller mindre oransjerøde dekkvinger, pronotums sider kan være mer eller mindre røde. Hunnene kan ha mørke dekkvinger. Pronotum er kledt med fine, gulaktige hår. Hodet har litt forlenget "snute".

Levevis

Larvene lever i morkent treverk eller hule trær, utviklingen tar gjerne flere år. De voksne billene besøker ofte blomster.

Utbredelse

Arten er utbredt i Sør-Afrika.
Sörforsa

Sörforsa er et tettsted i Hudiksvall kommune i Gävleborgs län i landskapet Hälsingland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 1 574 innbyggere.
Metis videregående

Beliggenhet

Ved grunnleggelsen i 2004 var skolen lokalisert i Fabrikkgaten, men siden 2006 har den holdt til i Lars Hilles gate 17 i sentrum.
Ashmore og Cartierøyene

Ashmore og Cartierøyene er en ubebodd øygruppe nord for Vest-Australia som er et eksternt territorium (external territory) tilhørende Australia.
Ashmore og Cartierøyene ligger i Timorsjøen. Det er rundt 320 kilometer utenfor nordvestkysten av Australia og 170 kilometer sør for øya Roti i Indonesia. Avstanden mellom øyene er omkring 70 km. Ashmore-revet, som ble fredet som naturreservat i 1983, består av tre småøyer som til sammen har et areal på 1,12 km². Også havet omkring Cartierøya er vernet.
Øyene ble overført fra Storbritannia til Australia i 1933. De ble administrert fra Nordterritoriet til 1978, da Ashmore og Cartierøyene ble underlagt føderalregjeringen.
De franske moralister

De franske moralister var en gruppering franskspråklige filosofer hvis skrifter spenner over ca 200 år, fra det sene 1500-tallet og inn på 1700-tallet. Deres tekster innordnes i den europeiske såkalte moralistikk. Med «moral» forstås i denne sammenheng ikke noe i retning av den normative etikk, men interessen for og analysen av menneskelig sosial handling og innstilling. Denne litterære strømning kjennetegnes dessuten blant annet ved sin essayistiske stil.

Begrepshistorie

Betegnelsen franske moralister ble preget av Amaury Duval (1760–1838), som i 1820 begynte publikasjonen av en rekke verker under tittelen Collection de Moralistes Français. Det var påtenkt 14 bind, men det ble med seks.

Representanter

Blant de franske moralister medregnes blant andre Montaigne, Charron, Pascal, La Rochefoucauld, La Bruyère, Vauvenargues, Duclos, Rivarol, Nicolas Chamfort, Montesquieu, Galiani, de Ligne, Joubert og Jouffroy.
Moralistenes vidd og ironi ble høyt skattet i de parisiske salonger. De hadde innflytelse på senere forfattere som Voltaire, Georg Christoph Lichtenberg, Johann Wolfgang von Goethe, Arthur Schopenhauer, Friedrich Nietzsche og Oscar Wilde.
Kortlaging

Kortlaging er en hobby hvor man selv lager gratulasjonskort. Mange som har dette som hobby har også ofte interesse for scrapbooking og stempling, da dette er hobbyer som bruker mange av de samme materialene. I Norge finnes det mange hobbybutikker som tilbyr kortlagings- og scrapbookutstyr. Det finnes også flere butikker som har spesialisert seg innenfor dette området, og tilbyr varene både i fysisk butikk og i nettbutikk.
Det er mange ulike varianter av håndlagde kort, alt fra vanlige gratulasjonskort til andre papirprosjekter som gaveesker og gaveposer. Mye av gleden ved å lage egne kort- og papirprosjekt er å tilpasse det spesifikt til hver enkelt mottaker, både når det gjelder favorittfarger og interesser. I tillegg er det også gleden ved å skape noe.
Sputnik 3

Sputnik 3 er et musikkalbum med Sputnik, utgitt i 1987.
Boktyven (roman)

Boktyven (engelsk originaltittel The Book Thief) er en roman skrevet av den australske forfatteren Markus Zusak. Den ble utgitt på engelsk i 2005, og ble i 2006 oversatt til norsk av Henning Hagerup på forlaget Cappelen Damm. Romanen har vunnet flere priser og lå i over hundre uker øverst på The New York Times' bestselgerliste for barn. 
Romanen finner sted i det nasjonalsosialistiske Tyskland, og beskriver den unge jenta Liesels forhold til sine fosterforeldre, beboerne i nabolaget og jøden Max, som fosterfamilien holder skjult i sitt hjem i opptrappingen mot andre verdenskrig.

Handling

Handlingen i Boktyven utspilles i München i Tyskland før og under andre verdenskrig. Historien er fortalt fra Dødens synspunkt, som har en spesiell interesse i Liesel fordi hun møter henne tre ganger. 
I begynnelsen av romanen møter vi Liesel, lillebroren Werner og deres mor, som er på vei til barnas nye fosterforeldre, Hans og Rosa Hubermann. Vi blir fortalt at Liesels far er kommunist, og hennes mor kommer snart i trøbbel med Nazistene. Broren dør på reisen, og Liesel stjeler Graverens Håndbok i snøen, det er også her og med dette første tyveriet, at hennes kjærlighet for lesning og bøker begynner. 
Liesel blir behandlet godt hos fosterforeldrene, selv om Rosa ofte fornærmer henne med å kalle henne en gris (saumensch, «purkemenneske», på tysk). Ved bruk av Graverens håndbok lærer Hans henne å lese. Liesel fortsetter å lese bøker som hun skaffer på ulike måter – i hovedsak fra Ilsa Hermanns bibliotek, borgemesterens kone, som etter hvert blir Liesels venn. Bøker blir også stjålet fra nazistiske bokbål. 
Liesel blir også venner med de andre barna i Himmelgaten, blant dem Rudy Steiner, som blir hennes beste venn og største beundrer. Hun knytter også sterke bånd til jøden Max Vandenburg.

Filmatisering

Boktyven ble filmatisert i 2013. FIlmen ble regissert av Brian Percival etter et manus av Michael Petroni.
Ungdoms-OL

Ungdoms-OL (fransk: Jeux olympiques de la jeunesse, engelsk: Youth Olympic Games (YOG)) er et internasjonalt idrettsarrangement, etablert etter initiativ fra Jacques Rogge, president i Den internasjonale olympiske komité (IOK). I tillegg til det sportslige, vektlegger IOK den kulturelle og utdannelsesmessige delen av arrangementet. I Rogges tid som president søkte IOK etter måter å fange ungdommens interesse for De olympiske leker (OL), og Ungdoms-OL er ett av tiltakene for å oppnå dette.
Alderen på utøverne i Ungdoms-OL er fra 15 til 18 år. Det første Sommer-OL for ungdom ble avholdt i Singapore i 2010. I 2012 ble de første Vinter-OL for ungdom avholdt i Innsbruck med 1 059 deltakere. Lillehammer arrangerte de 2. vinterolympiske ungdomsleker i 2016 og Lausanne skal arrangere de 3. vinterolympiske ungdomsleker i 2020. Dakar i Senegal ble valgt som arrangør av de 4. sommerolympiske ungdomslekene for 2022, og dette er første gang et afrikansk land er tildelt et olympisk arrangement.
Ormtjernkampen nasjonalpark

Ormtjernkampen nasjonalpark er en tidligere norsk nasjonalpark som lå i Gausdal kommune i Oppland. Parken ble i 2011 innlemmet i den langt større Langsua nasjonalpark på 537 km². Da Ormtjernkampen ble opprettet den 14. juni 1968, var det for å «bevare et naturmiljø med urskog og østlandsk fjellandskap i naturlig tilstand der dyre- og plantelivet får utvikle seg mest mulig fritt, samtidig som området skal gi mulighet for opplevelse av uberørt natur.». Den dekket et område på 8,5 km², og var med god margin Norges minste nasjonalpark. Den grenset opp til Ormtjernsmyra naturreservat.

Naturforhold

Nasjonalparken representerte et typisk østnorsk skoglandskap og lå sør/sørvest for Dokkvatnet (776 moh) og nord og nordvest for Ormtjørnet (0,13 km²; 836 moh) og omfattet selve toppen Ormtjernkampen (1128 moh) og to topper vest for denne.
Ormtjernkampen stiger bratt opp fra Dokkvatnet. Det er i dette bratte og steinete lendet at man finner den mest karakteristiske urskogen. Barskogen, i da i praksis gran, dominerer de lavere delene av området. Oppe i liene avløses dette av et skrint bjørkebelte som etterhvert glir over i snaufjell.
Området har gode vilkår for flere typer planter. Blandingen av levende og døde trær i urskogområdet, et alpint klima med kjølige somrer og kalde vintrer, og middels årsnedbør gir høg luftfuktighet. Dette gjør at mose, lav og sopp gror godt på bakken og på trærne. Plante- og dyrelivet er typisk for tett østnorsk barskog. Parken har en av Nord-Europas få kjente forekomster av skjeggklokke, en slektning av blåklokken.

Forvaltning og bruk av området

Området har ingen kjente kulturminner – noe som i og for seg ligger i sakens natur når det er snakk om et lite, avgrenset område med urskog.
Det er sti fra Ormtjernsetrene opp til toppen av Ormtjernkampen. Det er ingen hytter eller annen tilrettelegging innenfor den tidligere parkens område.

Utvidelse

Fra 2005 ble det utredet en utvidelse av nasjonalparken til 1365 km² i fjellområdet mellom Gausdal og Øystre Slidre. Planområdet lå i sju kommuner: Etnedal: 24 km² (2 %); Nordre Land: 47 km²; (3 %); Nord-Fron: 104 km² (7 %); Sør-Fron: 133 km² (10 %); Nord-Aurdal: 137 km² (10 %); Øystre Slidre: 380 km² (28 %) og Gausdal: 540 km² (40 %). Planprosessen endte opp med Langsua nasjonalpark som ble opprettet 11. mars 2011. Den er på 537,1 km² og ligger i de nevnte kommuner med unntak av Etnedal. Ormtjernkampen nasjonalpark opphørte fra samme dato.
Skogbrannene i Australia 2009

Skogbrannene i Australia 2009 var en rekke branner, som herjet den australske delstaten Victoria i perioden 7. februar-14. mars 2009. Brannene kostet totalt 173 mennesker livet mens 500 ble skadet Brannen ble i 2009 definert som Australias verste naturkatastrofe på 110 år.
De verst rammede stedene var områdene nord for millionbyen Melbourne, hvor en rekke mindre byer, blant andre Kinglake, Maryville, Narbethong og Strathewen nesten ble lagt øde. Minst 922 hjem brant ned. 
Brannene oppstod på det verst tenkelige tidspunkt, midt i en kraftig hetebølge, og nettopp på en dag med de høyeste temperaturer, som var registrert i delstaten siden 1859. Brannårsakene ble vurdert til å være såvel en følge av lynnedslag som av ildspåsettelser. Den australske statsminister Kevin Rudd kalte i et TV-intervju de påsatte brannene for «massemord».
Tour Down Under 2012

Tour Down Under 2012 var den 14. utgaven av sykkelrittet Tour Down Under. Den ble arrangert fra 17. januar til 22. januar 2012 i og rundt Adelaide. Simon Gerrans vant sammenlagt, og André Greipel vant tre etapper.
Som tidligere år fikk UniSA-Australia delta sammen med de 18 WorldTour-lagene.
Charles Tilston Bright

Charles Tilston Bright, født 8. juni 1832 - død 3. mai 1888, var en britisk telegraftekniker.
Bright ledet blant annet arbeidet med legging  av den første telegrafkabelen, Atlanterhavskabelen mellom Storbritannia og Irland 1853. Sammen med amerikaneren Cyrus West Field organiserte Bright 1856 Atlantic telegraph Company som hadde som oppdrag til å legge en telegrafkabel mellom Amerika og England. Etter et par mislykkede forsøk ble Brights arbeid kronet med suksess, og en telegrafisk forbindelse mellom begge landene ble etablert i 1858. Bright syslet senere med liknende selskap i forskjellige deler av verden.
Skulk med stil

Handling

Filmen følger high school senior Ferris Bueller, som bestemmer seg for å skulke skolen og tilbringe dagen i downtown Chicago. Med seg har han kjæresten Sloane Peterson (Mia Sara) og bestekameraten Cameron Frye (Alan Ruck), som han mener trenger en fridag fra alt slitet og oppleve livet. Imidlertid har han allerede veldig mye fravær, og han står i fare for å bli avslørt av både foreldrene (Cindy Pickett og Lyman Ward), søsteren Jeanie (Jennifer Grey) og ikke minst rektor Rooney (Jeffrey Jones), som har vært på jakt etter Ferris i lengre tid.
Synale

Utseende

Middelsstore (vingespenn ca. 45 millimeter), brune smygere. Vingene har hvite tverrbånd, dessuten kan de ha en gul lengdestrek på undersiden av bakvingen.

Levevis

Larvene lever på gress.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Mellom- og Sør-Amerika.
Aabenraa Fjord

Aabenraa Fjord er en 10 km lang og 3-4 km bred fjord, i den sydvestlige enden av Lillebælt med halvøyen Løjt Land mod nord, vestligst ligger byen Aabenraa, og syd for byen varmeverket Enstedverket med Nordeuropas største kull- og oljehavn som er 16-18 meter dyp. I sydøst avgrenses fjorden av halvøyen Varnæs Hoved, som også markerer innseilingen til Als fjord. Fjorden er opp til 45 meter dyp, omgitt av bratte, skogkledde bakker langs stranden.
Eugène Viollet-le-Duc

Bakgrunn

Viollet-le-Ducs far var en embedsmann i Paris som samlet på bøker; hans mor var arrangerte fredagssalonger som ble besøkt av blant andre  Stendhal og Sainte-Beuve. Hans morbror, Étienne-Jean Delécluze, «a painter in the mornings, a scholar in the evenings», tok seg i stor grad seg av guttens utdannelse. 
Viollet-le-Duc ble filosofisk og politisk i takt med sin tid: republikaner, anti-klerikal, opprørsk. Han bygde en barrikade under julirevolusjonen i 1830 og nektet å begynne studier ved École des Beaux-Arts. I stedet satset han på direkte praktisk erfaring i arkitektkontorene til Jacques-Marie Huvé og Achille Leclère.

Karriere

Viollet-le-Duc gikk sterkt inn for gotisk arkitektur og det han oppfattet som dens konstruktive prinsipp. I sin egen formgivning var imidlertid Viollet-le-Duc usentimental og rasjonell. Han anvendte sine historiska kunnskaper til innovative konstruksjoner i moderne materiale som støpjern. 
Viollet-le-Duc er særlig kjent for sine restaureringer av middelalderbygninger, som Sainte-Madeleine-kirken i Vézelay, Notre-Dame de Paris, Saint-Sernin i Toulouse, Mont Saint-Michel, Carcassonne og slottene Roquetaillade og Château de Pierrefonds. Han gjorde uvanlig dypt forskningsarbeid rundt bygningene han skulle restaurere, blant annet med arkeologiske studier der det var hensiktsmessig. Han noterte og avteget også møbler, klær, musikkinstrumenter og rustninger. Hans studier og forarbeider forut for sine restaureringsarbeider omfattet også romanikken og renessansen.
Han er imidlertid blitt klandret for å «overrestaurere» og forandre dem til å bli noe de aldri var. 
Viollet-le-Duc er knyttet til den nygotiske arkitektur, en stil som stod i sterk motsetning til den klassistiske Beaux-Arts-arkitekturen som var populær i samtiden.