Kallimakhos

Liv og virke

Kallimakhos var av libysk-gresk opprinnelse. Han ble født en gang mellom 310 og 305 f.Kr. i Kyrene i Kyrenaika hvor han vokste opp i en framstående familie. Hans foreldre var Mesatme (eller Mesatma) og Battos, påståtte etterkommere av den greske kongen av Kyrene, Battos I, som Kallimakhos hevdet var en etterkommer av det battiadiske dynasti, de libysk-gresk monarkene som styrte Kyrenaika i åtte generasjoner. Han var selv navngitt etter sin bestefar, en eldre Kallimakhos, som var høyt verdsatt av folket i Kyrene, og hadde tjenestegjort som hærfører.
Kallimakhos giftet seg med datteren til en gresk mann ved navn Eufrates som kom fra Siracusa, en gresk by på Sicilia. Det er ukjent om de hadde barn. Han hadde også en søster ved navn Megatime, men svært lite er kjent om henne: hun giftet seg med en mann fra Kyrene ved navn Stasenoros som hun fikk en sønn med, oppkalt etter sin onkel, Kallimakhos den yngre. Han ble også poet og forfatter kalt Øya.
Kallimakhos (den eldre) tok sin utdannelse i Athen, og deretter, etter å ha kommet tilbake til Nord-Afrika, flyttet han til Alexandria, hovedstaden i det ptolomeiske rike i Egypt.

Verker

Som en elitist og lærd, som hevdet å «avsky alle vanlige ting», er Kallimakhos best kjent for sine korte dikt og epigrammer. I løpet av den hellenistiske perioden var en større trend i greskspråklig poesi å avvise epos modellert etter Homer. Isteden formante Kallimakhos poeter å «drive deres vogner i ikke oppgåtte marker», framfor å følge de velkjente sporene til Homer, således idealiserte en form for poesi som var kortfattet, dog omsorgfylt formet og definert, en stil som han selv behersket. «Stor bok, stort onde» (μέγα βιβλίον μέγα κακόν, mega biblion, mega kakon) er et sitat tilskrevet ham, antatt å kritisere omstendelig, gammeldags poesi. Kallimakhos skrev også dikt som hyllet hans kongelige beskyttere, eksempelvis Ptolemaios II Filadelfos, og en rekke andre poetiske stiler, foruten også prosa og litterære omtaler.
Grunnet Kallimakhos’ sterke motstand mot det tradisjonelle eposet havnet han i en langvarig og bitter litterær strid med sin yngre student Apollonios Rhodios. Sistnevnte favoriserte eposet og skrev Argonautica, nå det eneste bevarte hellenistiske epos. Striden mellom dem besto av skarpe kommentarer, fornærmelser og personlige angrep i over tretti år. Det er nå kjent via et papyrusfragment fra Oxyrhynchus som listet opp de tidligste sjefbibliotekarer i Alexandria at kong Ptolemaios II Filadelfos aldri tilbød posisjonen til Kallimakhos, men ga den til Apollonios Rhodios. En del klassisister, inkludert Peter Green, har spekulert om denne avgjørelsen kan ha sin årsak i den lange feiden.
Det bysantinske leksikonet Suda hevder at Kallimakhos produserte 800 boktitler, noe som synes som et overdrevet tall. Av disse er det kun seks hymner, sekstifire epigrammer, og en del fragmenter som er bevart. En betydelig fragment av Hekale, et av hans få lengre dikt som behandler episk materiale, har blitt gjenoppdaget i Rainer-papyrusen. Hans Aitia (Αἴτια, «Årsaker»), et annet sjeldent lengre verk som er bevart kun via fillete papyrusfragmenter og sitater hos senere forfattere. Det var en samling med elegiske dikt i fire bøker (bokruller) som handlet om grunnleggelsen av byer, uklare religiøse seremonier, unike lokale tradisjoner tilsynelatende valgt ut ved at de var merkelige, og andre skikker fra den hellenistiske verden. I alle fall de første tre bøkene opptrer en fast formel ved å stille et spørsmål til en muse i formen «Hvorfor, på Paros benytter de som dyrker kharitene verken fløyte eller krone?» Hvorfor, på Argos er det en måned navngitt for ‘sauer’?» Hvorfor, på Lefkas har bildet av Aretmis en morter på sitt hode?» En rekke av spørsmålene kan bli rekonstruert fra fragmentene. Et avsnitt fra Aitia, det såkalte plokamos Berenikēs, bedre kjent som Coma Berenices («Berenikes hår»), har blitt rekonstruert fra papyruslevninger og ble feiret med den latinske adapsjonen av Catullus.
De bevarte hymnene er særdeles akademiske, og skrevet i en stil som senere har blitt kritisert være kunstferdige og mangle eleganse. Epigrammene er mer respektert og flere har blitt tatt med Anthologia Graeca.
Quintilianus var han den fremste av de elegiske poeter; hans elegier var høyt verdsatt av romerne (se Neoterikere, nypoetene) og etterlignet av Ovid, Catullus, og særlig Propertius. Mange moderne klassisister har verdsatt Kallimakhos høyt grunnet hans betydelige innflytelse på latinsk poesi.
Kallimakhos’ mest kjente prosaverk er Pinakes («Listene»), en bibliografisk undersøkelse av forfattere med verker i Biblioteket i Alexandria. Pinakes var et av de første kjente dokumenter som lister, identifiserer, og kategoriserer et biblioteks beholdning. Ved å konsultere Pinakes kunne biblitekspatron finne ut om biblioteket inneholdt et verk av en særskilt forfatter, hvordan det var kategorisert, og hvor det kunne finnes. Det er viktig å notere at Kallimakhos ikke synes å ha noen modeller for sine lister, og oppfant dette systemet selv.