Klemens XIV

Bakgrunn

Giovanni Vincenzo Antonio Ganganelli var av enkel bakgrunn som andre barn av en kirurg i Sant' Arcangelo i Romagna, Lorenzo Ganganelli og hans hustru Angela Serafina Maria Mazza. Han vle døpt 2. november 1705. Han ble sendt til skoler drevet av jesuitter i Rimmi og av piarister i Urbino.

Fransiskaner, prest

Han inntrådte som 19-åring i fransiskanerordenen, i 1723. Han fikk der ordensnavnet Lorenzo. Mellom 1724 og 1728 levde han i forskjellige ordenshus i Pesaro, Recanati og Fano, og stuferte der fremfor alt teologi. Deretter fortsatte han sine studier (fra 1728 til 1731) ved det romerske kollegium S. Bonaventura untder ledelse av Antonio Lucci, den senere biskop av Bovino, og tok doktorgrad i teologi i 1731. Fryt turde å ha vært omtrent på samme tid at han ble presteviet.
Så underviste han filosofi og teologi i ti år i Ascoli, Bologna og Milano. Hans innstilling til jesuittene var positiv, noe som bevitnes for eksempel av at han viet ett av sine skrifter, Diatriba theologica historico-critico-dogmatica, til den hellige Ignatius av Loyolas minne.
I 1741 ble han fransiskanernes generaldefinitor.  På ordenens generalkapitler i 1753 og 1756 avslo han tilbudet om å bli valgt tid ordensgeneral - noen satte ut rykte om at det var firdi han egentlig siktet høyrere enn som så.
Han var rådgiver for Inkvisisjonen, og fikk ry på seg som dyktig, intelligent og hensynsfull i dette henseende. Ganganelli ble venn med pave Benedikt XIV, som i  1758 utnevne ham til nok en gamg å granske anklager mot jødene om ritualmord; Ganganelli gjorde så og fant anklagene å være uten fundament.

Kardinal

Han utnevnt til kardinalprest i 1759.

Pave

Etter en mer enn tre måneder lang konklave ble han valgt som pave den 19. mai 1769; han var den franske konges foretrukne kandidat.  
Han opphevet bullen In coena Domini i 1770. 
Han var en lærd og kunstelskende mann, men hadde liten fremgang i sin streben etter å få bragt orden i Kirkestatens finanser. Hele hans pontifikat var preget av av strider vedrørende jesuittordenens opphevelse. Klemens, som på ingen måte var blind for jesuittenes betydning for den pavelige kirkelige og sekulære styringsmyndighet og politikk, forsøkte først å skyve på avgjørelsen av spørsmålet inn i fremtiden. Men det bygde seg opp et veldig trykk, og til slutt gav han etter for overmakten. I 1772 ble Collegio Romano og jesuittenes øvrige institusjoner stengt i selve Kirkestaten, og den 21. juli 1773 underskrev pave Klemens Dominus ac Redemptor noster, den forordning som opphevet ordenen.  
Dette tiltaket ble  mottatt av de fleste makter med tilfredsstillelse. Det gjaldt for eksempel Portugal - paven fikk på nytt sendt en pavelig nuntius i Lisboa. Tsarrussland var imidlertid ikke glad for opphevelsen av jesuittordenen, som drev høyt skattede utdannelsesinstitusjoner der. Dermed kunne ordenen bestå der, nærmere bestemt i landsdelen Hviterussland. 
Avignon og Venaissin, Benevento og Pontecorvo ble i april 1774 tilbakeført til Pavestolens verdslige domene. 
Etter hans død gikk det rykter om at han var blitt forgiftet av jesuittene, siden han hadde oppløst ordenen året før.
Klemens XIV døde allerede 22. september 1774, og som ikke sjeldent er, oppstod det rykter om at han var blitt tatt av dage. Noen mente at han var blitt forgiftet av  jesuittene, andre mener at han døde av skrekk - redd for at jesuittene ville forgifte ham. På sitt dødsleie sa han: «Jeg drar mot evigheten, og jeg vet hvorfor!» Da liket gikk raskt i oppløsning, tok man dette som bevis for at han hadde hatt rett i sin mistanke, men trolig døde han av lungebetennelse etter å ha ridd til kirken Santa Maria sopra Minerva i pøsregn, for å forestå utdelingen av legater til brudeutstyr på Maria bebudelsesdag.
Ingen senere pave har valgt Klemens som navn.