google/wiki40b huggingface dataset:
McCaughey-syvlingene

Verdens eneste kjente kull med  syvlinger som vokste opp ble født 19. november 1997 i  Charlisle i Iowa, USA
Syvlingene ble født ni uker for tidlig i Des Moines til Kenny og Bobbi McCaughey. Fra tdligere hadde de en datter, født  3. januar 1996.
Da paret oppdaget at Bobbi bar på syv fostre avslo de selektiv reduksjon og sa at «vi legger dette i Guds hender».
To av barna hadde cerebral parese; den ene ble operert for å hjelpe på ganglaget senere.
Fødselen fikk betydelig oppmerksomhet i media, både positiv og negativ, inklusive en artikkel i Time magazine i desember 1997.
«I begynnelsen, for hvert tiende brev som uttrykte glede, fikk vi et brev som beskyldte oss for å utnytte barna og være egoistiske og sløse med verdens ressurser på en så stor familie», sa Bobbi i et intervju i 2007. «Ingen av våre naboer sa et ondt ord. Her i Carlisle ga de oss privat liv og beskyttelse. Men vi fikk besøk av fullstendig ukjente som banket på bakdøren og spurte om de fikk holde et av barna»
Paret fikk mange generøse gaver, inklusive et 511 m² stort  hus, en varebil, bleier for de første to år, så vel som hjelp til stell, klær og til og med fra Iowa som tilbød college stipend i hvilket som helst universitet i Iowa etter high school. President Bill Clinton ringte personlig og gratulerte foreldrene
Kort tid etter at pressen hadde begynt å skrive om syvlingene mottok foreldrene et personlig brev fra de tre (dengang) gjenlevende Dionne-femlingene. De tre søstrene rådet McCaughey-foreldrene til å holde syvlingene unna sensasjons- og underholdningsmedia, og ikke la dem gå i de samme fellene som deres egne foreldre hadde gjort, men med måte å ønske fjernsyn og Ladies' Home Journal velkommen.
Bobbi McCaughey har lagt merke til at medias oppmerksomhet ikke nødvendigvis betyr at de har gitt mange intervjuer som sier, «Det var all slags stoff i avisene tidligere, men i virkeligheten kom de ikke og spurte oss. De fleste avisene sitere hverandre».
Bobbi og Kenny McCaughey snakker av og til om livets tilskikkelser og er fortsatt motstander av selektiv reduksjon. Bobbi er blitt berømt for sitt sitat: "Well, come to our house, and tell me which four I shouldn't have had!" Familien fortsetter å gå til en baptistkirke i West Des Moines hvor Kenny er diakon. 
Den 28. desember 2010 sendte fjernsynsstasjonen TLC (The Learning Channel) en dokumentar om syvlingenes 13. fødselsdag.
Harry Gold

Bakgrunn

Harry Gold ble født av foreldre som var russisk-jødiske innvandrere til USA. Som ung mann ble han interessert i sosialisme og kommunisme. Etter endt skolegang arbeidet Gold ved Pennsylvania Sugar Company. Han mistet jobben i 1932 på grunn av den store depresjonen på 1930-tallet. 
Gold studerte kjemiteknikk ved Drexel Institute fra 1934 til 1936.

Rekruttering til spionasje

Gold ble rekruttert til spionasje til fordel for Sovjetunionen i 1935, men han var ingen aktiv spion før etter utbruddet av Annen verdenskrig. Han ble aktivert i 1940 av Jacob Golos, men ble ført utenfor den sovjetiske rezidenturas regulære agenter. Dette endret seg noe senere på 1940-tallet da den sovjetiske føringsoffiseren Semjon Semenov overtok Gold fra Golos. Gold ble da en formelt rekruttert sovjetagent da, og assignert kodenavnet GUS, GOS, eller GOOSE. Semenov forble Golds føringsoffiser til mars 1944.

Avsløring, dom

I 1950 ble Klaus Fuchs arrestert i England og siktet for spionasje. Fuchs erkjente at han hadde sendt informasjon om atomvåpen til Sovjetunionen. Fuchs nektet for å ha jobbet sammen med andre spioner, bortsett fra en kurer som samlet informasjon fra ham og sendte dette videre. Under avhør ble han vist bilder av Gold som han bekreftet var kurer. I avhør innrømmet Gold at han hadde vært involvert i spionasje siden 1934 og hadde hjulpet Fuchs med å sende infotmasjon om Manhattanprosjektet til Sovjet. 
Hans vitnesbyrd resulterte i pågripelsen, rettssaken og henrettelsen av Julius og Ethel Rosenberg, men han ble senere avslørt i å være et noe upålitelig vitne. Gold ble dømt til tretti års fengsel i 1951. Han ble satt fri i mai 1965, etter å ha sonet litt over halvparten av straffen. Gold døde i Philadelphia i august 1972.
Aprophata

Utseende

Nokså små (ca. 10 millimeter), blankt svarte trebukker, oftest med hvite og/eller gule tegninger. Kroppen har ofte en metallisk glans. Antennene er tynne og omtrent så lange som kroppen eller litt kortere. Hodet er forholdsvis stort og fremstrakt, noe forlenget. Pronotum er tønneformet uten pigger på sidene, knapt bredere enn hodet og mye smalere enn dekkvingene, som er hvelvede og rundede.

Levevis

Disse billene har larver som lever i død ved.

Utbredelse

Slekten er endemisk for Filippinene.
Charles Julius Deedes

Biografi

Deedes var sønn av general Charles Deedes og fikk derfor kallenavnet John. Han fikk sin militære utdannelse ved Royal Military Academy Sandhurst og begynte i 1933 i tjeneste i King's Own Yorkshire Light Infantry.
Da andre verdenskrig brøt ut i 1939 ble han sendt til Frankrike. Etter at Tyskland invaderte Norge gikk han sammen med britiske tropper i land ved Åndalsnes og ble sendt for å møte invasjonsstyrkene i Gudbrandsdalen. Han utmerket seg i harde kamper ved Kvam og ble Mentioned in Despatches. Innsatsen her ble også hedret av norske myndigheter og i statsråd 20. mars 1942 ble han tildelt Krigskorset med sverd.
Deeds gjennomførte stabsskole og hadde en kortere periode i Karibia før han ble sendt til Italia. I harde kamper ved Anzio i april 1944 utviste han fremragende lederskap og mot og ble for dette tildelt Military Cross. Han gjorde fra februar 1945 stabstjeneste i Kairo.
Etter krigen ble han stasjonert i Palestina, før han i 1948 til 1949 tjenestegjorde under Berlinblokaden. Han tjenestegjorde deretter i forsvarsdepartementet i London, før han i 1954 ble gitt kommando i King's Own Yorkshire Light Infantry og sendt for å slå ned opprør i koloniene. Han var først i Kenya under Mau Mau-opprøret, deretter i Aden og til slutt på Kypros der britene bekjempet EOKA. Han ble igjen Mentioned in Despatches. Hjemme i Storbritannia fikk Deedes i 1958 kommando over 146 Infantry Brigade (TA), der han var til 1962 da han igjen gikk til forsvarsdepartementet. Han ble stabssjef ved Eastern Command før han ble pensjonert som generalmajor i 1968.
Deedes ble i 1953 utnevnt til offiser (OBE) av Order of the British Empire og i 1968 følgesvenn (CB) av Order of the Bath.
Afrikansk villkatt

Beskrivelse

Afrikansk villkatt skiller seg fra den europeiske, gjennom å være lettere bygget og betydelig mer langlemmet. Den ligner til forveksling huskatten. Pelsen er gjerne tabbymønstret eller prikket og varierer i grunnfarge fra lys sandgul til mørkere rødbrun. Hårtuppene er sorte. Langs ryggraden hat pelsen ei mørkere rand. Halen er lang og tynn. Den ender som regel i 2-3 ringer med stort haletipp. Lemmene har mørke/sorte bånd. Baksiden av ørene har typisk rik rødbrun farge hos ekte villkatt, noe som skiller den tydelig fra huskatter og hybrider. Huskatter og hybrider har gjerne mørk grå eller sorte bakside på ørene, selv om noen av dem kan ha et mindre innslag av rødbrunt. Når afrikansk villkatt sitter gjør de lange lemmene at katten får en svært oppreist (bratt) stilling, lik den katter som har blitt avbildet i gamle egyptiske veggmalerier og bronsestatuer har.

Utbredelse

Afrikansk villkatt er utbredt i Nord-Afrika sør til Sahel, på Den arabiske halvøy, i Midtøsten, Kaukasus, Lilleasia og i deler av Vest-Asia, samt på flere av øyene i Middelhavet.

Systematikk

Klassifiseringen av afrikansk villkatt er både kompleks og omdiskutert. Noen forskere mener den er en egen art; Felis lybica, andre en underart av villkatt. Flertallet hevder at denne villkatten er huskattens progenitor, og argumenterer blant annet med at huskatten svært tidlig var vanlig nettopp i Egypt og Midtøsten. Forsøk har dessuten vist at den relativt enkelt lar seg temme, som for eksempel europeisk villkatt ikke gjør.
I juni 2007 slo Cat Genome Project fast at tamkatten har felles aner med afrikansk villkatt, og at anene kan dateres 131 000 år tilbake i tid. Dette betyr ikke at tamkatten oppsto da, men at en av linjene som førte fram til tamkatten kan føres så langt tilbake i tid. Likeledes betyr det at afrikansk villkatt er tamkattens progenitor.
Tidligere har forskere hevdet at huskatten er en egen underart av arten villkatt (ref. betegnelsen Felis silvestris catus). I tillegg til tamkatten er det beskrevet en rekke andre varianter, men flere er fortsatt omdiskuterte (2012).
Tyler McGregor

Bakgrunn

McGregors funksjonshemming skyldes at han måtte amputere venstre fot over kneet etter at han fikk kreft. Han spilte ishockey på AAA-nivå, og knekte ankelen da han var 16 år gammel. Etter at bruddet hadde grodd fikk han en klump ved bruddstedet, som viste seg å være spindelcelle-sarkom (kreft i mykvev). Han gjennomgikk åtte måneder med kjemoterapi, men måtte amputere beinet. begynte med kjelkehockey i London Blizzard i 2011, og debuterte på det canadiske landslaget i 2012.

Idrettskarriere

Han deltok på Canadas lag som vant World Sledge Hockey Challenge 2012 og World Sledge Hockey Challenge 2013. Han deltok også i VM i kjelkehockey 2013, der Canada vant finalen 1-0 over USA. De fikk bronse i kjelkehockey under Paralympiske vinterleker 2014. 
I 2015 fikk Canada bronse i World Sledge Hockey Challenge, og de fikk sølv i VM i kjelkehockey 2015, der USA vant finalen med 3-0. De vant Turin Para Ice Hockey International Tournament 2015, og fikk sølv i begge World Sledge Hockey Challenge-turneringene i 2016. Canada kom på andreplass i Stillehavsmesterskapet i kjelkehockey (IPC Pan-Pacific Championship) i 2016, etter tap 1-4 mot USA i finalen.
I VM i kjelkehockey 2017 vant Canada mesterskapet, etter at de slo USA 4-1 i finalen. I World Sledge Hockey Challenge 2017 kom Canada på andreplass, og de vant Turin Para Ice Hockey International Tournament 2017. 
I 2018 representerte han Canada under Paralympiske vinterleker 2018 i Pyeongchang. Canada tapte der finalen 1-2 mot USA.
Song of Norway

Bakgrunn og produksjon

Earl St. John kunngjorde at han ville produsere filmen i 1950.
Song of Norway var én i en rekke av kommersielle fiaskoer som fulgte i suksessene til My Fair Lady og The Sound of Music, to filmer som fikk studioene til å tro at en renessanse i full skala for filmmusikalene ville finne sted. Liknende fiaskoer innbefattet Darling Lili, Mame, Paint Your Wagon og Tapte horisonter.
Song of Norway var imidlertid populær visse steder. Den ble i Storbritannia den mest populære «reservert billett»-filmen i 1971.
Song of Norway ble filmet i Super Panavision 70 og presentert i Cinerama i noen land.

Handling

Velstående Therese Berg arrangerer en konsert med komponisten Edvard Grieg. Hennes far er imot datterens forelskelse og framtvinger et løfte fra henne om at hun aldri vil se Grieg igjen. Konserten blir en suksess. Grieg, som gifter seg med sin kusine Nina i København, er påvirket av Rikard Nordraaks musikk. Nyheten om at Thereses far er død, når Grieg på hans bryllupsdag. Ekteparet flytter til Kristiania der han håper å bli utnevnt som dirigent ved det nasjonale teater. Griegs skuffelse over ikke å få denne stillingen blir forsterket ved at en konsertserie, sponsret i all hemmelighet av Therese, blir en fiasko. Han flytter til Roma der han treffer Franz Liszt og samarbeider med Henrik Ibsen om Peer Gynt. Når Grieg får vite om Nordraaks død vender han tilbake til Kristiania og sin hustru.

Mottakelse

Kritikerne var bokstavelig talt enstemmig negative og bemerket spesielt etterapingen av The Sound of Music og filmens generelt sett dårlige produksjonskvalitet til tross for åpenbart store omkostninger. Pauline Kael skrev: «Filmen er utrolig dårlig; den bringer tilbake klisjéer du ikke vet at du visste om - de kommer praktisk talt fra kinogjengernes ubevissthet. Å kritisere denne filmen er som å sette krokbein for en dverg». Kritikernes syn ble gjentatt av skuespillerne. Harry Secombe bemerket senere at dette var den typen film «du kunne ta med barna [på kino] for å se... og forlate dem der».
Hjelmhornfugl

Etymologi

Slektsnavnet Rhinoplax er sammensatt og følger av de to greske uttrykkene rhinos (ῥινος = nese) og plakos (πλακος = flat topp, plate eller skive). Slektsnavnet beskriver altså den av og til svært butte (flate) avslutningen på hjelmen. Artsnavnet vigil følger av det latinske uttrykket vigilis og betyr vaktsom.

Biologi

Hjelmhornfugl er en meget stor neshornfugl som måler omkring 110–120 cm, inkludert den hvite stjerten som har spesielt lange sentrale fjær. Hannen veier cirka 3 060 g, hunnen cirka 2 610–2 840 g. Nebbet er relativt kort,men svært karakteristisk, fordi det har en enorm hjelm som strekker seg fra midten av overnebbet til langt inn på skalletaket. Fjærdrakten er hovedsakelig brun og hvit. Hannen har bar rød hud i nakkeregionen. Hjelmen er spesielt høy og butt foran, der den er gul. Øynene er mørk røde. Hunnen er mindre enn hannen og har blek turkis hud på hodet og nakken.
Hjelmhornfugler er utbredt i det ekstremt sørlige Burma og fra det sørlige Thailand gjennom Malayahalvøya til Sumatra og Borneo. Arten trives i eviggrønn skog, spesielt langs foten av åser og fjellformasjoner, i høyder på opp mot 1 100 moh, sjelden også til 1 500 moh. Fuglene eter hovedsakelig frukt, spesielt fiken, men de tilbringer også mye om dagen på jakt etter smådyr, som ekorn, slanger og andre fugler. Arten jakter hovedsakelig mat i trekronene på høye trær.
Lite er kjent om hekkebiologien. Hunnene kan legge både i januar–mars, mai og november. Par er territoriale, og det er kjent at fuglene kan ha territoriale luftkamper med hjelmstanging. Redet bygges i et naturlig hulrom i et høyt tre, og inngangen forsegles med leire og matrester. Bunnen av redet fôres med treflis. Hunnen legger 1–2 egg, men bare ett avkom når flygedyktig alder. Hannen mater hunnen mens hun ruger, med mat som gulpes opp. Større bytter blir imidlertid bragt dit i nebbet. Inkubasjonstiden og tiden til flygedyktig alder er ikke kjent.
Rybnik

Vennskapsbyer

Bedburg-Hau, Dorsten, Eurasburg, Haderslev, Ivano-Frankivsk, Karvina, Larissa, Lievin, Mazamet, Newtonabbey, Saint Vallier, Szolnok, Vilnius
Nortrygd

Nortrygd var et IT-system utviklet i regi av Rikstrygdeverket.
Systemet var basert på minimaskiner levert av Norsk Data.
Da systemet TRESS-90 var blitt erklært mislykket, ble funksjonene flyttet over til Infotrygd.
Demetrio Albertini

Klubbkarriere

Albertini ble født i Besana i Brianza som ligger i provinsen Milano. Han tilbrakte sine ungdomsår i junioravdelingen til AC Milan og debuterte for klubben som 17-åring i 1989. I 1989/90-sesongen var han utlånt til Padova, men i den påfølgende sesongen etablerte han seg i Milan-laget. Han spilte fast i de neste fjorten sesongene og vant fem Serie A-titler (1992, 1993, 1994, 1996 og 1999). Han var også med på å spille Milan fram til tre mesterligafinaler på rad fra 1993 til 1995, med seier i 1994. Han spilte omtrent 300 seriekamper og 41 europacupkamper for laget.
Etter at Albertini forlot Milan i 2002 var han innom flere forskjellige klubber. Han spilte for Atletico Madrid, Lazio, Atalanta og Barcelona, men aldri mer enn en sesong i hver klubb.

Landslagskarriere

Albertini debuterte for Italia mot Kypros i 1991 og deltok på OL-laget i 1992. I 1994 var han etablert på landslaget og spilte fra start i alle kampene da Italia tok seg til VM-finalen, der det ble tap for Brasil på straffeparkkonkurranse. Albertini skåret i straffekonkurransen. I 1998 var han også med på det italienske laget som denne gangen røk ut i kvartfinalen mot Frankrike. Igjen kom tapet etter straffesparkkonkurranse, men denne gang var Albertini en av dem som bommet. Totalt fikk han 79 landskamper og skåret tre mål.
Samiske geografiske navn i Tydal

Samiske geografiske navn i Tydal (knr 1665) angir stedsnavn i Tydal kommune som har en alternativ samisk form. Da stedsnavn kan referere til geografiske områder av noe utstrekning så kan de dekke flere kommuner.
De samiske stedsnavnene kan angis på forskjellig vis der det er etablert former på flere samiske språk. Dette skjer i grenseområder mellom språkene. Det er ni forskjellige former av samisk; sørsamisk, umesamisk, pitesamisk, lulesamisk, nordsamisk, skoltesamisk, enaresamisk, kildinsamisk og tersamisk. Det er også to utdødde former, kemisamisk og akkalasamisk. Bare sørsamisk er tatt med i denne oversikten for Tydal kommune.
Henricus Glareanus

Henricus Glareanus (ofte bare Glarean, egentlig Heinrich Loriti, også Loritis, Loritti, Loretti; født 28. februar eller 2. juni 1488 i Mollis, kantonen Glarus, død 27. eller 28. mars 1563 i Freiburg im Breisgau) var en sveitsisk musiker, musikkteoretiker, dikter, lærer, filolog, historiker, geograf, matematiker og humanist.

Liv og virke

Etter grunnleggende utdanning i Bern og hos Michael Rubellus i Rottweil, studerte Glareanus i Wien og med Matthias Aquensis i Köln. I Köln 1512 ble han Magister og samme år utnevnte keiser Maximilian I ham til Poeta Laureatus etter at Glarean hadde skrevet et hyllingsdikt til keiseren. Glarean stilte seg på Johannes Reuchlins side i striden mot kölner-dominikanerne, og på grunn av vanskeligheten denne konflikten førte med seg, slo han seg i 1514 ned i Basel der han snart kom i kontakt med boktrykkerne Johann Froben og Heinrich Petri, den lærde humanisten Erasmus av Rotterdam og reformatoren Oswald Myconius. Aegidius Tschudi var hans elev og ble senere hans venn. Glareanus var motstander av reformasjonen, og da Basel ble en reformert by, slo han seg ned i Freiburg der han ble professor i poetikk ved byens universitet og underviste i poetikk, historie og geografi fram til han ble emeritert i 1560.
Glareanus' første publikasjon var et lite verk om grunnleggende musikkbegreper som sannsynligvis var ment til bruk i undervisningen, Isogoge in musicen (1516). Hans Dodecachordon (dvs «tolv-strengs instrument») fra 1547, er et av de mest innflytelsesrike musikkteoretiske verk fra renessansen, spesielt viktig var Glareanus' forslag om å øke antall kirketonearter fra åtte til tolv. De fire nye er eolisk og jonisk, begge i både autentisk og plagal form. Disse er tilsvarer henholdsvis moll- og durskalaene. Glareanus gikk så langt som å skrive at jonisk var den skalaen tidens komponister benyttet seg mest av.
Dodecachordon fikk en enorm innfytelse og mange senere teoretikere, som eksempelvis Zarlino, aksepterte de tolv modi. Selv om distinksjonen mellom plagal og autentisk modus ikke blir brukt lengre, dvs at vi nå bare har seks modi, er Glareanus' forklaring av skalaene gyldig den dag i dag.

Glarean-prisen

10. juli 2007 delte Schweizerische Musikforschende Gesellschaft for første gang ut Glarean-Preis, en pris som deles ut hvert andre år for fremragende forskning.
Lier sykehus

Lier sykehus opprinnelig navn Lier Asyl og Lier Psykiatriske Sykehus ligger i Lier i Buskerud, og åpnet i 1926. Sykehuset bestod opprinnelig av totalt tolv bygninger, men i 1985 ble fire av bygningene stengt, og ytterligere flere på 1990-tallet. Idag er bygningene H, C og G fortsatt i drift, i tillegg til et administrasjonsbygg. Sykehuset driftes fortsatt som psykiatrisk sykehus og klinikk.

Overgrep

Mellom 1945 og til 1974 ble det gjennomført forsøk med LSD, lobotomi, utprøving av nye medikamenter, dødsfall under ECT-behandling og forskning med radioaktive isotoper på pasienter innlagt på sykehuset. Et av de mest aktive sykehusene i utprøving av nye medisiner i Norge var Lier sykehus. Ifølge overlege Odd Lingjærde, måtte sykehuset selv utprøve nye medisiner på mennesker i de tilfellene industrien selv ikke kunne utprøve dem. Lingjærde anså det for en moralsk plikt å bistå farmasøytisk industri i forskningen.
I tillegg har tidligere pleiere som Ingvar Ambjørnsen stått frem og fortalt om grufulle forhold for de innlagte som isolasjon, lengre tids bruk av belter, tvangstrøye og generell mislighold. I sin debutroman 23-salen fra 1981 beskrev han et sjokkartet møte med pasientene og om kollektive overgrep. Romanen er skrevet med utgangspunkt i årene 1974 og -75, da Ambjørnsen selv jobbet som pleiemedhjelper på Lier sykehus. Det var en rar erfaring å se hvor fort du kunne forfalle moralsk, fortalte Ambjørnsen. Oppholdet satte dype spor og har preget han som menneske og forfatter siden.

Sykehusets betydning for Lier

Valget av Lier som lokalisering for det nye sykehuset var ikke tilfeldig. Lierbygda har lang tradisjon for å ta vare på pasienter med psykiske lidelser i privat pleie. I 1912 var hele 426 pasienter fra store deler av landet i private institusjoner i bygda. Dette tallet steg til 600 fram til åpningen av Lier sykehus i 1926. Bruken av privat pleie fortsatte også etter at sykehuset kom i drift. Mange gårder hadde tilrettelagt for å huse pasienter, og hadde dette som en viktig del av driftsgrunnlaget. For den
som reiste med bil gjennom Lier var synet av pasienter på vandring langs veiene – sent og tidlig – en del av bygdas uttrykk.
Lier sykehus ble raskt den viktigste arbeidsplassen i Lierbygda. Institusjonen ble reist i en tid med stor arbeidsløshet, og ga derfor kjærkomment arbeid til både leg og lærd. Driften ga dessuten grunnlag for en rekke underleverandører
av varer og tjenester. Mange bygdefolk ble også trukket inn for å bidra med kulturelle tilbud og aktiviteter som kunne spre lys og
glede i pasientenes hverdag. Helt fram til i dag har sykehuset og det lille samfunnet som grodde fram her, vært en viktig del av Liers sosiale og kulturelle liv.

Lier sykehus i dag

I dag er mange av de historiske bygningene revet. Alt inventar har blitt fjernet fra de nedlagte bygningene A, B, E og F. I november 2013 ble A bygget revet og B & E byggene ble revet i desember 2017.
Claudia Nicoleitzik

Bakgrunn

Nicoleitzik har ataksi, og begynte med friidrett i 2003. Hennes søster, Nicole Nicoleitzik, driver også med handikappidrett, og har deltatt i paralympiske sommerleker i 2012 og 2016.
Steinrelieffene i slekten Wus graver i Jiaxiang

Steinrelieffene i slekten Wus graver i Jiaxiang (kinesisk: 嘉祥武氏墓群石刻, pinyin: Jiaxiang Wu shi muqun shike eller 武氏祠画像 pinyin: Wushi ci huaxiang) i det kinesiske fylke Jiaxiang er også kjent under navnet Steinrelieffene i Wuliang-anetempelet (武梁祠画像, Wuliang ci huaxiang). De stammer fra Han-dynastiets tid og ble gjenoppdaget under Song-dynastiet (960-1279). Her finner man que (seremonielle tårn), steler, steinløver, gravsteiner, portretter og innskrifter. 
De er bevitnet allerede i verkene Jinshi lu (Katalog over innskriftet av bronse og stein) av epigrafen Zhao Mingcheng 赵明诚 (1081–1129) og i Jigu lu (Beretning om samlede gamle ting) av mandarinen Ouyang Xiu. Senere ble gravkamrene oversvømmet en rekke ganger.
Steleportrettene oppviser tematisk et bredt spektrum: Legendære personligheter som «de tre opphøyede» (Sanhuang): Fuxi sammen med sitt kvinnelige motstykke Nüwa; Zhurong;  
Shennong (den guddommelige bonde) med spade i hånd; de fem keisere (Wudi): Huangdi (Den gule keiser), Zhuanxu, Ku, Yao og Shun; Xiayu (den store Yu av Xia-dynastiet) som ledet folket i byggingen av kanaler, og den tyranniske keiser Jie av Xia-dynastiet, sittende på to hoffdamer med en hellebard på sin skulder; bilder om lojale menn som oppfyller sine barnlige æresplikter; populære historiske fortellinger som det om Cao Mo 曹沫 som utøver et attentat mot hertug Huan av Qi; Zhuan Zhu som forøver et attentat mot kong Liao av Wu; Jing Ke som utøver et attentat mot Kinas første keiser Qin Shihuang, og så videre. 
De mange avbildningene gjengir en fylde av scener fra mytologi og gamle eventyr, scener fra fester, jaktlag, bilder av hestevogner, fra reiser, kamper og så videre. De gir rikholdige historiske informasjoner om de sosiale betingelser, lokale skikker, religion og kultur på det østlige Han-dynastiets tid. 
De ble i 1961 oppført på Listen over Folkerepublikken Kinas kulturelle minnesmerker.
Lycosa albipunctata

Utseende

Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og et hode-bryst parti (prosoma eller cephalothorax). Foran på hodet er det åtte øyne, hvorav de to midterste er langt større enn de andre.
Flere av artene i slekten Lycosa er ganske lik hverandre og er variable i farge, selv om enkelte kan ha artstypiske flekker (mønster). For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens genitalier, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.