google/wiki40b huggingface dataset:
Rigel-katastrofen

Bakgrunn

«Rigel» på 3.800 tonn tilhørte Det Bergenske Dampskibsselskab, men var rekvirert av okkupasjonsmakten for troppe- og fangetransporter. Skipet gikk under tysk flagg fra Bjerkvik 21. november 1944 med 951 krigsfanger og 114 soldater om bord. Ombord var russiske krigsfanger, tyske desertører, sju arresterte nordmenn som skulle til Akershus fengsel samt den norske losen Edvin Nicolay Mørch Dagsvik.  I Narvik ble ytterligere 349 krigsfanger, 95 tyske desertører og åtte norske fanger ført ombord. Rigel gikk deretter sammen med noen mindre skip til Tømmerneset der ytterligere 948 krigsfanger ble stuet inn i lastereommet, før Rigel gikk videre til Bodø.
Da skipet forlot Bodø 26. november meldte kaptein Heinrich Rhode at han hadde 2838 personer ombord, av disse var 2248 østeuropeiske krigsfanger og 455 tyske soldater.

Senking

Angrepet ble utført 27. november av britiske Supermarine Seafire-jagere og Fairey Firefly-stupbombere som kom fra hangarskipet HMS «Implacable». Rigel var da i sundet mellom Rosøya og Tjøtta sør for Sandnessjøen.
Etter bombingen kjørte den tyske kapteinen Rigel på grunn ved Sør-Rosøya, noe som trolig bidro sterkt til at omkring 267 personer, deriblant nordmannen Asbjørn Schultz, overlevde forliset.  Noen kilder oppgir at 415 personer ble reddet fra Rigel. Pettersen oppgir at det var 2838 personer ombord i Rigel, av disse 2248 russiske krigsfanger, 103 straffanger, 3 loser, mannskap på 29 og 455 soldater. Det er usikkert hvor mange som virkelig døde under angrepet. Det har vært spekulert i tall fra rundt 2 000 opp til 4 500, men man har «offisielt» sagt at 2 572 mennesker, i hovedsak russiske, polske og serbiske krigsfanger, omkom. Blant de omkomne var det også sju nordmenn.
DS «Korsnes» (1936) ble senket samtidig og der omkom seks personer.

Krigskirkegården

På  krigskirkegården på Tjøtta lå det tidligere navneplater for de døde, men de er nå tatt vekk. Fra det som på folkemunne kalles «Russerkirkegården» kan man se ut over sundet der skipet ble bombet og forliste. På kirkegården befinner det seg en minnestein hvor det står: «Til minne om de 2 571 som døde under krigen 1941-1945».
Skipet ble liggende synlig opp av sjøen ved Rosøya til rundt 1970. Da ble baugen kuttet seks meter under overflaten, og restene av de omkomne som lå i skipet ble begravd. De omkomne ligger på krigskirkegården på Tjøtta. På øya hvor Rigel ble kjørt på land er det satt opp et minnesmerke som er synlig fra leia, i form av to propeller fra Rigel.
De allierte har i ettertid forklart angrepet med at en trodde fangeskipet var et tysk troppetransportfartøy. Overlevende har hevdet, senest i et dokumentarprogram i 2005, at britiske fly tok livet av flere av ofrene ved å skyte mot livbåtene.
«Rigel»-katastrofen er norgeshistoriens største skipsforlis, og et av verdenshistoriens alvorligste målt i antall omkomne. Til sammenligning omkom 1 502 mennesker da «Titanic» forliste.
Ibestad kirke

Prester

Residerende kapellaner i Astafjord/Ibestad 1618-1726 :
Johan Olsen 1618-1647, Christen Mikkelsen 1618, Peder Sørensen Aalborg 1647-1649, Laurits Tomassen 1650-1653, Malte Christensen 1654-1676, Hans Jensen 1667-1668, Daniel Jensen Hveding 1676-1706, Christen Olsen Krog 1706-1726.
Kilde: Norsk Slektshistorisk Forening Prestehistorie
Territorialt Forsvar (Jugoslavia)

Territorialt Forsvar (Jugoslavia) (serbisk: Територијална Oдбрана, kroatisk: Teritorijalna Obrana, slovensk: Teritorialna obramba, makedonsk: Територијална Oдбрана, alle forkortes med TO) TO ble etablert i 1969, og ideen var at hver av de jugoslaviske republikkene skulle ha sitt eget lokale forsvar uavhengig av sentraliserte JNA. De ble finansiert av den respektive republikken, men var likevel offisielt sett under kommando av den nærmeste JNA avdelingen. Opprinnelig var TO enhetene meget selvstendige og arbeidet uavhengig av hverandre, men under oppbyggingen til Jugoslavia-krigene forsøkte JNA og Serbia å sentralisere og avvæpne de lokale TO’ene for å minske motstanden. Under krigene utviklet de forskjellige TO avdelingene seg til gerilja avdelinger. Det er anslått at en til tre millioner personer kjempet for de forskjellige TO avdelingene under krigene, mens det før var 860 000 soldater i de forskjellige TO avdelingene til sammen.
Steien bru

Steien bru (også kalt Steibrua) er ei veibru som fører riksvei 3 over Glåma ved Alvdal sentrum i Nord-Østerdalen.

Første bru

Den første Steibrua ble bygd i 1824 av Ivar Tronslien og ble bekostet av Steigardene. Eierne krevde inn bompenger fra de som skulle passere brua. Brua hadde en egen bomkasse kalt «Steibroens fond», som i tillegg til bompengene også hadde bidrag fra Tynset og Tylldalens sogn. I 1867 ble østre spenn tatt av flommen. Brua ble reparert, men var dårlig og det ble diskutert å bygge ny bru. Da som nå var det uenighet om plasseringen, men det ble til slutt besluttet å bygge den nye brua på samme sted som den gamle lå. Lars Steien påtok seg 10.10.1874 å bygge ny bru for 3600 spesiedaler vinteren 1875-76, og den nye brua stod ferdig og ble overlevert 26. mai 1876.

2000-tallet

Tredekket på brua var dårlig og ble erstattet med gitterrister tidlig på 1990-tallet.  Dette viste seg å være en dårlig løsning og etter hvert ble det klart at det måtte bygges ny bru. Midlertidig bru til bruk i anleggsperioden ble bygd 2014 og den gamle brua ble revet. I desember 2014 ble det skrevet kontrakt med en ramme på 89,3 millioner kroner med Implenia om bygging av en ny nettverksbuebru med ett spenn på 88,2 meter, som vil bli Norges lengste trebru i ett spenn. Den skal ha landkar i betong, brudekke i lettbetong, og fagverksbuer i limtre som leveres av Moelven Limtre. Hengestagene blir i stål, og brua blir totalt 20 meter bred med gang og sykkelvei på hver side av en 8,4 meter bred veibane.  Brua er beregnet å stå ferdig i september 2016.
Boston Fire Department

Boston Fire Department (BFD) er brannvesenet i Boston i USA. Etaten ble etablert i 1678, ett år etter at byen ble grunnlagt, i forbindelse med vedtagelsen av den første brannforskriften i det som dengang av Massachusetts Bay-kolonien.
BFD har 1 467 uniformerte brannkonstabler, 68 brannalarmoperatører og 76 sivilt ansatte. Etatens kapasiteter består av 34 brannstasjoner, 33 pumpebiler, 18 stigebiler, 2 redningsbiler og 3 brannbåter. BFD rykket ut på 72 259 nødanrop i 2012.
Karel Vik

Karel Vik (født 4. november 1883 i Hořice, Böhmen, død 8. oktober 1964 i Turnov) var en Tsjekkisk kunstner. Han ble uteksaminert fra kunstakademiet i Praha i 1908. Vik er særlig kjent for sine tresnitt-arbeider.
Caesarea Maritima

Caesarea Maritima (gresk: παράλιος Καισάρεια), også kalt for Caesarea Palæstina fra år 133 og framover, var antatt opprinnelig Pyrgos Stratonos («Stratons» fyrtårn), som ble grunnlagt av fønikerne, og siden utbygget av Herodes den store i tiden 25 – 13 f.Kr. og som ga den navnet Caesarea Maritima til ære for den daværende romerske keiser. Det har vært gjort arkeologiske utgravninger av gamlebyen som ligger ved den israelske middelhavskysten, mellom dagens Tel Aviv og Haifa. Stedet kalles i dag for Horbat Qesari.
Herodes bygde ut byen betydelig med flere teatre, keisertempel og en stor kunstig havn hvor flere av bygningene fortsatt er bevart for ettertiden. Byen ble et sete for den romerske praefecti kort tid etter dens grunnleggelse. Den romerske keiser Vespasian hevet byens status til colonia. Etter ødeleggelsen av Jerusalem i år 70 ble Caesarea etablert som provinshovedstad for Iudaea før den endret navn til Syria Palaestina i år 134, kort tid før Bar Kokhba-opprøret ble slått ned. I henhold til historikeren H. H. Ben-Sasson var Caesarea «den administrative hovedstaden» fra år 6. Caesarea forble hovedstaden fram til tidlig på 700-tallet da kalif Umayyad overførte setet for regjeringen til Jund Filastin (arabisk for «det militære distriktet Palestina») til den nylig bygde byen Ramla.
Byen hadde også en stor betydning for den tidlige kristendommens historie. Paulus besøkte byen og satt til sist også som fange i den. Senere grunnla Origenes et kristent læresenter i byen. Den ble erobret av araberne fra 1001 og ble til sist endelig ødelagt i 1265.
Byen er blitt detaljert beskrevet av den jødiske forfatter og historiker Josefus i hans bøker Ioudaike archaiologia (Jødisk forhistorie), XV.331ff, og Peri tou Ioudaikou polemou (Den jødiske krig), I.408ff
Marshall County (Iowa)

Navn

Fylket er oppkalt etter høyesterettsjustitiarius John Marshall.
Aleksandr Laktionov

Liv og virke

Laktionov var født i Rostov-na-Donu og studerte ved Leningrad kunstakademi 1926-29 og senere, 1938-44, tok han etterutdanning. Laktjonov var elev av maleren Isaak Brodskij og var påvirket av Brodskijs tekniske og realistiske tilnærming, i samsvar med tradisjonene til de gamle mesterne. Laktionovs gjennombruddsarbeid var Et brev fra fronten (1947), et verk som fanget den rådende tidsstemningen i Sovjetunionen etter den store fedrelandskrigen. Det er et svært optimistisk verk, badene i en varm glød, og er kjennetegnet ved sitt fravær av konflikt, noe som ble motiv i Laktjonovs senere arbeider og i den sosialistiske realismen generelt.
Laktionov ble mest berømt for sine sjangermalerier, som for eksempel Inn i et nytt husvære (1952) og Sørgd for alderdommen (1958-60). Disse samvitighetsfullt realistiske verkene maler et overveldende positivt bilde av sovjet-samfunnet, fremstillinger som for mange mennesker må ha vært i sterk kontrast med den harde hverdagen. Disse maleriene var svært populære hos det store publikum, til tross for en mer blandet kritikk. Kritikken bunnet i hovedsak i at Laktionovs oppmerksomhet mot detaljene, skygget for det kunstneriske uttrykket til gunst for naturalismen.
Til tross for dette hadde Laktionov mange støttespillere i det statlige kulturbyråkratiet, som støttet hans nasjonalistiske og optimistiske behandling av emnet for maleriet. Dette sikret Laktionov en svært suksessrik karriere og tilgang til omgås folk i det høyeste sjiktet i sovjet-samfunnet. I sine senere leveår fikk Laktionov i oppdrag å male portrett av mange av de ledende skuespillerne, kirurgene, soldatene, politikerne og kosmonautene, i tillegg til et særlig berømt portrett av selveste kamerat Stalin.
Det norske Shakespeareselskap

Det norske Shakespeareselskap er en tverrfaglig og idealistisk organisasjon med formål å øke kjennskapen til William Shakespeares verk.
Selskapet ble stiftet i 1997 på initiativ fra forfatteren og Shakespeare-oversetteren Edvard Hoem.
Selskapet arrangerer seminarer, foredrag, filmkvelder og studieturer til utlandet.
McClain gasskraftverk

McClain gasskraftverk er et varmekraftverk i delstaten Oklahoma i det sentrale USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 520 MW, fordelt på 1 blokk med 2+1 moderne gassturbiner. Operatør er Oklahoma Gas & Electric Co.
Utstyret er vesentlig levert av General Electric. Anlegget ble bygget ut i årene 2000–2001. Brenselkilden er naturgass.
Alnaparken Frisbeegolfbane

Alnaparken Frisbeegolfbane er en bane for frisbeegolf i Alnaparken i bydel Alna i Oslo. Banen er hjemmebanen til Groruddalen frisbeeklubb. Den er regnet som krevende og har derfor fått kallenavnet Yggdrasil.
Maddy

Etymologi

Maddy er en diminutiv form av Madeline eller Madison. Madeline er en engelsk form av latinske Magdalena, som betyr «fra Magdala». Madison er dannet av et etternavn som betyr «sønn av Maud».
Andre varianter av navnet er Maddie og Maddi. Madde er en svensk kjæleform av Madeleine, en fransk form av Magdalena.
Lac

Demografi

Regionen hadde i 2009 en befolkning på 433 790, hvorav 418 314 var fastboende og 15 476 nomader.
De viktigste etnisk-språklige gruppene er kanembuer (mer enn 66 %) og budumaer (mer enn 18 %).
Jon Kvalbein

Biografi

Kvalbein tok examen artium på Kristelig Gymnas i 1959 og studerte deretter realfag. Han ble cand.real. med fysikk hovedfag ved Universitetet i Oslo 1965, hans hovedoppgave var innen radioaktiv stråling. Deretter tok han pedagogikk mellomfag i 1966. Han var så lektor og inspektør ved Oslo lærerhøgskole fra 1966 til 1987, da han ble rektor på Kvitsund gymnas, en stilling han hadde til 2000. De siste årene før han ble pensjonist i 2002 var han lektor samme sted.

Verv

Jon Kvalbein har vært medlem av flere offentlige utvalg. Han var medlem av Kringkastingsrådet i 8 år og nestformann i Lærerutdanningsrådet i 4 år.
Han var medlem av Norsk Luthersk Misjonssambands hovedstyre i 18 år og var styremedlem i Norsk Lærerakademi, Norea Radio, Kristelig Gymnasium, Danielsens skoler og Kristne Friskolers Forbund.
Han er bror av Hans, Asbjørn og Aage Kvalbein.
Olympic Route Network

Olympic route network var nettverket av rutenettverket som knyttet sammen arenaene og andre nøkkelsteder innen London som var vertsbyen for Sommer-OL 2012. Nettverket skulle forsikre at utøvere, VIPs, dommere og andre skulle komme tidsnok til sine øvelser.
Nettverket ble opprettet av Transport for London (TfL), og mye av dette nettveket inneholdt spesielle «OL-felter» som var merket med de olympiske ringene og som var reservert for bruk av OL-utøvere. Opprettelsen av disse kjørefeltene i midten av juli førte til forvirring fra pendlere, som feilaktig trodde at de olympiske restriksjonene allerede hadde tatt effekt (de skulle tre i kraft 27. juli). A4 opplevd trafikkorker på grunn av sjåfører som unngikk disse, og likeledes på en del av Southampton Row, der de eneste veiene som var tilgjengelig i én retning var de olympiske kjørefeltene og kollektivfeltet.
Den opprinnelige planen var at 80 % av utøverne skulle ha mindre enn 20 minutter transporttid til sin øvelse, og 93% av de mindre enn 30 minutter reisetid.
Hapag-Lloyd

Hapag

Hamburg-Amerikanische Packetfahrt-Actien-Gesellschaft ble grunnlagt av forretningsmenn i Hamburg i 1847 for transportvirksomhet over atlanteren.
I 1891 oppfant Albert Ballin cruiseskipet, senere tatt i bruk både av Hapag, Lloyd og andre rederier.
I 1910 ble Hapag involvert i flyproduksjon for første gang, og sponset Zeppelinere. Under første verdenskrig ble hele Hapags flåte på 175 skip ødelagt, deriblant mange cruiseskip. Det førte til Ballins selvmord i 1918.
Under annen verdenskrig mistet selskapet sin flåte på nytt.

Lloyd

Lloyd ble grunnlagt i 1856 i Bremen for transportvirksomhet mellom Bremerhaven og New York, og bygget en stor flåte som transporterte 240 000 passasjerer over atlanteren bare i 1913.
Utbruddet av første verdenskrig førte til at hele rederiets flåte gikk tapt. Virksomheten ble tatt opp igjen i 1922. Under annen verdenskrig ble flåten igjen tapt.

Hapag-Lloyd

Selskapene bygget seg opp igjen etter begge krigene. De fortsatte å konkurrere inntil de etablerte en felles containerlinje i 1968. I 1970 fusjonerte selskapene under navnet Hapag-Lloyd.
Konglomeratet grunnla i 1972 flyselskapet Hapag-Lloyd Flug, og kjøpte noen Boeing 727-fly for å fly sine passasjerer fra Tyskland til cruiseskipenes oppholdssteder. Flyselskapet begynte etterhvert også med regulære passasjerflyvninger.
Aksjemajoriteten i Hapag-Lloyd ble i 1998 overtatt av turismekonglomeratet TUI i Hannover. I 2002 ble Hapag-Lloyd et heleiet datterselskap. I 2004 ble det imidlertid planlagt å selge ut noen aksjer i selskapet. Per 2015 hadde TUI en aksjepost på ca. 14%.
My Bonnie Lies over the Ocean

«My Bonnie Lies over the Ocean» er en tradisjonell skotsk folkesang. Den fortsetter å være populær i den vestlige kulturen. Sangens opprinnelse er ukjent, selv om det ofte blir antydet at emnet for sangen kan være Charles Edward Stuart (Bonnie Prince Charlie).

Kristen norsk versjon

Det finnes en kristen norsk tekst med tittelen «Frikjøpt, blodkjøpt».

Parodier

Det er mange variasjoner og parodier på sangen. Mange av disse er et resultat av at sangen ofte blir sunget for barn og er vanlig som leirbålsang for organisasjoner slik som speiderguttene. Disse leirbålversjonene blir av og til ledsagtet av interaktive bevegelser, slik som å sitte ned og reise seg opp hver gang et ord som begynner på bokstaven b blir sunget.
The Sensorites

Opprinnelse

Under produksjonen av Doctor Whos første sesong, samtalte Peter R. Newman med manusredaktør David Whitaker og de ble enige om at han skulle skrive manus for serien. I januar og februar 1964 utarbeidet Newman manusene til The Sensorites, som ble formelt bestilt 25. februar. Mervyn Pinfield ble valgt til å regissere historien på grunn av at han hadde den nødvendige erfaringen til å få til en visuelt god produksjon på tross av historiens lave budsjett. Det ble senere enighet om at Frank Cox skulle ta over regisseringen av de to siste episodene.
Jacqueline Hill fikk to uker ferie under produksjonen og ble derfor skrevet ut av episode fire og fem.

Innspilling

Produsent Verity Lambert hadde over lengre tid prøvd å få flyttet serien fra den teknisk dårlige Lime Grove studio D. 30. april fikk hun tillatelse til å bruke BBC Television Centres (TC) studio 3 og 4 når det var mulig og Lime Grove studio G. På grunn av dimensjonene til sistnevnte kunne ikke historien spilles inn der.
Filming av historiens modellsekvenser og spesialeffekter ble utført hos Ealing Studios i mai 1964. Innspillingen av episodene begynte fredag 29. mai med den første episoden og de resterende ble spilt inn de etterfølgende fredagene. De to første episodene ble spilt inn i TC3, den fjerde i TC4 og resten i Lime Grove studio D.
Mikheil Meskhi

Landslaget

Han deltok i flere internasjonale turneringer for Sovjetunionen. Han ble europamester i fotball i 1960.
Carl Heinrich von Wedel

Bakgrunn

Carl Heinrich von Wedel tilhørte den pommerske uradelsslekten Wedel. Faren Georg Wilhelm var landråd i Uckermark, overrettsdirektør og arveherre på Göritz.

Militær karriere

Femten år gammel trådte han inn i hæren og ble i 1735 befordret til sekondløytnant. Kort etter at han ble kronet gjorde Fredrik den store ham i 1740 til kaptein og kompanisjef.
Wedel deltok i både den første schlesiske krig og den andre schlesiske krig og ble 1743 befordret til major.
I 1747 ble Wedel gift med Friederike Auguste von Broecker. Ekteparet fikk fire døtre og en sønn.
Han ble befordret til oberstløytnant i 1751 og mottok året etter Pour le Mérite. Kongen forfremmet ham til oberst i 1755. I 1756 førte han sitt regiment i syvårskrigen og deltok i trefninger ved Praha 6. mai 1757. Han ble utnevnt til regimentkommandør seks dager senere. Under slaget ved Leuthen spilte regimentet hans en nøkkelrolle og utmerket seg i en slik grad at fjorten personer tilhørende regimentet fikk Pour le Mérite.
I januar 1758 overtok Wedel infanteriregiment nr. 29 og tre uker kom han tilbake til sitt gamle regiment. Om våren ble han knyttet til beleiringskorpset ved Olmütz. Han slo tilbake Laudons angrep ved Littau 20. juni og ved Gundersdorf 28. juni. I september fikk han kommandoen over et korps for å befri Uckermark fra svenskene. Ved slutten av året var han beskjeftiget med utskrivning av rekrutter og inndrivelse av penger og hester i Zerbst, Bernburg og Dessau.
Fredrik den Store befordret Wedel 22. februar 1759 til generalløytnant og i juli fikk han kommandoen over Dehna-korpset. Etter kongens ordre gikk han til angrep på overlegne russiske styrker i Kay og led nederlag. Under slaget ved Kunersdorf ble han alvorlig såret. Av helseårsaker ble han i 1760 tvunget til en lengre ferie.

Politisk virke

Etter minister von Kattes død gav kongen ham ansvaret for hærforvaltningen. Den 27. januar 1761 ble Wedel utnevnt til Preussens første krigsminister med ansvar for magasin- og proviantvesen, marsj- og innkvarteringssaker og militærvaisenhus. Han tok avskjed den 4. september 1779.
Vilarinho das Furnas-demningen

Vilarinho das Furnas-demningen, også kjent under navnet Vilarinho I, er en demning med et vannkraftverk i distriktet Braga, i Portugal. Dette anlegget har en totalt installert effekt på 148 MW, ble påbegynt i 1973 og stod ferdig utbygd i 1988.
Ebbas hus

Ebbas hus er et lite museum på Snapperupsgatan 10 i det sentrale Malmö. Bygningen tilhører Malmö museer. 
Gatehuset med aner fra 1700-tallet er et eksempel på hvordan vanlig folk bodde i Malmö før i tiden. Hele innredningen fra 1910–tallet er bevart, med vedkomfyr og utedass. 
Snøremakersken Ebba Olsson bodde i huset den største delen av sitt liv. Hennes bestefar, bymåler Jöns Olsson kjøpte huset 1873. Hennes far Olof, som også var bymåler, overtok huset i 1911. Bebyggelsen rundt omkring endret seg med årene og mye ble revet i 1960-årene, men Ebba Olsson, som siden 1961 bodde alene, vegret å selge. Da hun flyttet i 1984 donerte hun huset til Malmö Museer og da hun døde i 1989 kjøpte museet møblene og plasserte dem hvor de tidligere hadde stått. I 1991 ble  Ebbas hus åpnet for besøkende.
Paddy McNair

Landslaget

Han ble tatt ut i Nord-Irlands EM-tropp til EM i Frankrike 2016.
Sveiser

Sveisemetoder

Sveiseren må beherske et stort antall ulike sveisemetoder, først og fremst smeltesveising. Smeltesveising innebærer at deler smeltes sammen ved hjelp av varme skapt av elektrisitet eller gass uten press.
Den andre hovedtypen av sveisemetoder kalles pressveising, hvor press er nødvendig for å fullføre sammenføyningen.
De fleste metaller kan smeltesveises i dag. Smeltesveis brukes derfor på en rekke områder fra de minste eletronikkomponenter til de største stålkonstruksjonene.
Omkring halvparten av verdens stålproduksjon går til sveisede konstruksjoner og produkter.
En sveiser må ha god forståelse av tegninger, grundig matrialkunnskap, kjennskap til bruk av ulike maskiner for platebearbeiding samt til brenne- og sveiseutstyr.

Videreutdannelse

En sveiser kan utdanne seg videre til sveiseinspektør eller europeisk sveiseinspektør
Jomfruøyene

Jomfruøyene er en øygruppe i Det karibiske hav. Den består av De puertorikanske Jomfruøyer, De amerikanske Jomfruøyer og De britiske Jomfruøyer.
Christofer Columbus oppkalte øygruppen etter St. Ursula og de 11 000 jomfruer, et navn som på spansk ble forkortet til «Las Virgines» – «Jomfruene». Urfolket ble utryddet etter at Spania annekterte øyene. De ble befolket av afrikanske slaver som bemannet sukkerplantasjene. Deres etterkommere har nå turisme som viktigste næring.

Dansk Vestindien

Tre av øyene – St. Croix, St. Thomas og St. Jan – var fra slutten av 1600-årene til 1917 danske kolonier. Det danske Vestindiske kompani koloniserte St.Thomas i 1672 og St. Jan i 1718. I 1733 ble St. Croix kjøpt fra det franske vestindiske kompani. De tre øyene ble i 1754 solgt til kongen av Danmark-Norge.
Hensikten med koloniseringen var å utnytte den lønnsomme «trekanthandelen», som gikk ut på å eksportere skytevåpen og andre industrivarer til Afrika i bytte mot slaver, som deretter ble fraktet til øyene i Karibia for å bemanne sukkerplantasjene. Sluttetappen i trekanten var frakten av sukker til hjemlandet i Europa. Økonomien i Dansk Vestindien var fullstendig basert på slaveri, og slaveriet ble først avskaffet i 1848. På 1700-tallet deltok mange norske kjøpmenn aktivt i den vestindiske handelen. I 1754 besto øyenes befolkning av omkring 14 000 slaver og bare 1 750 av europeisk avstamning.
Øyene ble beholdt som danske kolonier etter at Danmark og Norge skilte lag i 1814 og etter britisk okkupasjon under Napoleonskrigene. I 1916 ble øyene solgt for 25 millioner dollars til USA, som overtok administrasjonen 31. mars 1917 og ga dem navnet U.S. Virgin Islands.
Mange stedsnavn på øyene er minner om den danske kolonitiden, som byene Charlotte Amalie, Christiansted og Frederiksted. Adskillige bygninger fra «dansketiden» finnes fremdeles i byene og på plantasjene.