google/wiki40b huggingface dataset:
Rally Tyrkia 2008

Rally Tyrkia 2008 var den åttende delkonkurransen i Rally-VM 2008. Rallyet foregikk fra 30.–15. juni 2008 i Tyrkia.
Josef Angenfort

Liv og virke

Josef Angerfort kom fra en katolsk jernbanearbeiderfamilie. Han var medlem av en katolsk speidergruppe, men den ble - som alle andre katolske foreninger - forbusdt av nazistene. Senere ble han innkalt til soldattjeneste i Wehrmacht. Etter å ha blitt tatt som krigsfange i Sovjetunionen i 1943, og under fangenskapet bliitt giitt politisk kommunistisk skolering, engasjerte han seg i den sovjetstalinistiske organisasjonen Nationalkomitee Freies Deutschland. 
I 1949 kom han tilbake til hjembyen Düsseldorf og ble kort etter formann for den kommunistiske organisasjonen Freie Deutsche Jugend (FDJ) i Vest-Tyskland. I 1951 ble han innvalgt i landdagen, delstatsparlamentet, i Nordrhein-Westfalen. Han var da 27 år og landdagens yngste representant.
Freie Deutsche Jugend deltok i 1951 i forberedelser til en kampanje mot Vest-Tysklands gjenopprustning. Den 24. april 1951 ble organisasjonen derfor forbudt som forfatningsfiendtlig av den føderale regjeringen. Forbudet ble bekreftet 26. juni, idet forbundsregjeringen påla delstatene å forhindre enhver aktivitet fra FDJs side. FDJ ble av regjeringen beskyldt for å ha krenket demonstrasjonsforbud, oppfordret til ulydighet mot gjeldende forordninger og dermed forhindret forbundskansleren og forbundspresidenten i utøvelsen av statlige og politiske beføyelser.
I mars 1953 ble Angenfort arrestert av sikringsgruppe Bonn i Bundeskriminalamt. Han ble så tiltalt for høyforræderi og av Bundesgerichtshof dømt til fem års tukthus. Han var en av de første som ble dømt til tukthusstraff etter 1945. Under rettssaken påberopte han seg parlamentarisk immunitet som landdagsmedlem, men det ble ikke tatt hensyn til.
Etter fire års soning ble han benådet av president Theodor Heuss og løslatt fra fengselet i april 1957.
I februar 1962 ble han imidlertid arrestert på nytt. Han klarte å flykte, gikk under jorden og var en stund på rømmen fra politiet. Senere reiste han inn i DDR.
Etter at Deutsche Kommunistische Partei (DKP) var blitt grunnlagt i 1968, som følge av at Kommunistische Partei Deutschlands (KPD) var blitt forbudt i 1956, deltok han flere ganger på partiarrangementer i Vest-Tyskland. I den forbindelse ble han arrestert igjen i 1969, men senere løslatt.
Angenfort fortsatte å være aktiv i den illegale ledelsen i det forbudte KPD og som sentralstyremedlem i DKP. Fra 1988 til 2002 var han delstatsleder for den venstreekstreme organisasjonen Vereinigung der Verfolgten des Naziregimes; han er fremdeles en av organisasjonens talsmenn i Nordrhein-Westfalen og medlem av landsstyret. Også denne organisasjonen har flere ganger blitt forsøkt forbudt av forbundsregjeringen og har vært forbudt i noen delstater. Organisasjonen overvåkes av Verfassungsschutz og medlemskap rammes av ekstremistforordningen.
Et ungdomsherberge i Lauscha i DDR var under kommuniststyret oppkalt etter Angenfort.
Charcots andre antarktisekspedisjon

Charcots andre antarktisekspedisjon var en fransk ekspedisjon til Antarktis mellom 1908 og 1910, ledet av den franske legen og oppdagelsesreisende Jean-Baptiste Charcot. Ekspedisjonen utforsket Bellingshausenhavet og oppdaget flere øyer og steder på vestsiden av Den antarktiske halvøy fra ekspedisjonsskipet «Pourquoi-Pas?».

Bakgrunn og forberedelser

Jean-Baptiste Charcot ledet i perioden 1903–1905 en ekspedisjon som kartla vestkysten av Den antarktiske halvøy sørover til Adelaide Island. Han hadde finansiert mesteparten av ekspedisjonen med sin egen formue, men for sin andre ekspedisjon hadde han mottatt en garanti på 600 000 fra franske myndigheter.

Ekspedisjonsskip

Ekspedisjonsskipet «Pourquoi-Pas?» (Hvorfor ikke?) var en tremastet bark, bygget 1907 i St. Malo av François Gautier.

Personell

Ekspedisjonen bestod av en gruppe på åtte vitenskapsmenn samt en skipsbestning på 22 mann. I tillegg til lederen, bakteriologen Charcot, besto den vitenskapelige staben av Maurice Bongrain som nestkommanderende med ansvar for astronomi, hydrografi og seismologi, marineoffiser Jules Rouch (meteorologi og oseanografi), marineoffiser René-E. Godfroy, Dr. Ernest Gourdon (geologi og glasiologi), Charcots nevø Dr. Jacques Liouville (medisin og zoologi), Louis Gain (zoologi og botanikk) og A. Senouque (magnetisme og fotografering). Ernest Cholet, som hadde ført «Français» på den forrige ekspedisjonen, førte ekspedisjonsskipet «Pourquoi-Pas?».

Ekspedisjon

«Pourquoi-Pas?» seilte fra Le Havre 15. august 1908, og ankom Punta Arenas i Chile fire måneder senere den 16. desember 1908. Charcot, som hadde blitt skilt fra sin første kone etter den forrige ekspedisjonen, hadde nå med sin ny kone Meg på reisen til Punta Arenas.
På reisen videre sørover anløp «Pourquoi-Pas?» Deceptionøya i øygruppen Sør-Shetlandsøyene. Der ble forsyninger etterfylt ved hvalfangststasjonen i Whalers Bay. En hvalfanger hadde fått koldbrann i en hånd, og Charcot reddet livet hans ved å amputere hånden.
«Pourquoi-Pas?» seilte videre sørover 26. desember, og de videreførte undersøkelsene på vestsiden av Antarktishalvøya. Denne gangen hadde de med seg en jernbeslått motorbåt som viste seg å være svært nyttig i kartleggingen. De seilte sørover til Adelaide Island og Alexander Island, og oppdaget Fallières Coast og Marguerite Bay (navngitt etter hans kone).
Vinteren 1909 overvintret ekspedisjonen på Petermann Island, der de oppførte flere hytter og satte opp en minneplakett i Port Circumcision. På slutten av vinteren seilte de tilbake til Deceptionøya for å etterfylle kull. En dykker fra et av hvalkokeriene undersøkte «Pourquoi-Pas?»' skadde skrog, og advarte Charcot mot å gå sørover igjen. Charcot tok imidlertid ikke hensyn til dette rådet, og seilte igjen sørover for videre utforskning. Den 11. januar 1910 ved 70°S 76°V gjorde han den oppdagelsen han senere verdsatte høyest – et uutforsket landområde han kalte Charcot Land, som senere viste seg å være en øy – Charcot Island (oppkalt til ære for Charcots far, den kjente nevrologen Jean-Martin Charcot).
På hjemreisen ble Punta Arenas anløpt 11. februar 1910, og den 4. juni samme år ankom de Le Havre.
Snedbetning

Snedbetning er en type tradisjonell, åpen robåt av tre bygd på Sunnmøre. Den er en av de nordvestlandske robåttypene (se Nord- Vestlandsbåt).

Snedbetningens navn

Snedbetning viser til byggemåten til den gamle typen av sunnmørsbåten. Ordet sned (uttale; snid, sne) betyr på skrå, skrånende, og snedbetning viser til måten bunnbordene skrår på. De fleste norske bruksbåtene er bygd med hele bordganger. Bordene går sammenhengende i hele båtens lengde.

Snedbetningsmåten

Dette er ikke tilfelle med snedbetningen. Det nederste (på storbåtene de to nederste) bordet blir avskrået (sneda) inn mot kjølen, i stedet for å gå frem til lotet. Dette fører til at bordene videre oppover i båten også må skrås inn mot stevne og stavn. Hvert bord må nå dekke en mye større del av flaten i skroget enn i "vanlige " båter, og dette blir gjort ved at hvert bord bakfra blir skjervet (skjøtt) mot to bord fremme (renningene).
Men dermed kan også forskipet i snedbetningen gjøres ekstra bredt, siden man nå har flere bord. På denne måten blir den typiske snedbetning-fasongen til; en bred framende, laget av mange skrånende bord, og en heller smal bakende.
Snedbetningene ble bygd i alle størrelser, fra små færinger på 4,5 m lengde, til svære båter på 12-14 m lengde. Disse største snedbetningene ble gjerne kalt "åttringer" (Sunnmørsåttring), men de hadde både 5 og 6 par årer, og ro-rom til både 7 og 8 par! Man regner med at de opprinnelig hadde kun 4 par årer, men etterhvert har "vokst" (er bygd større og større gjennom århundrene), men har beholdt det gamle navnet.
Sollerøya

(Store) Sollerøya er en innlandsøy beliggende i innsjøen Femunden i Engerdal kommune i Hedmark. Arealet er på ca. 2,25 km² og høyeste punkt er 716 moh., hvilket er 54 m over vannspeilet i Femunden. Det er den største øyen i Femunden, og er ubebodd. Den brukes blant annet til fuglehundtrening av Femund Jakt og fuglehundskole, som holder til i Sømådalen. Den inngår i Rendalen Nordre Statsallmenning
Autalia

Utseende

Små, slanke, blanke kortvinger. Hodet er rundt og tydelig avsatt fra det foran rundede halsskjoldet (pronotum). Dekkvingene er markert bredere enn pronotum og bakkroppen, blanke, med rundede "skuldre", ved roten med noen dype lengdefurer. Bakkroppen er smal ved roten, blir litt bredere lenger bak. Beina er forholdsvis lange og slanke, fram- og mellomføttene består av fire ledd, bakføttene av fem.

Levevis

Disse billene, som er rovdyr, kan være tallrike ved fersk gjødsel der de mest trolig jakter på andre smådyr.
Ellers finnes de mellom råtnende plantemateriale, og det er også noen arter som er knyttet til maur (myrmekofiler).
Norgesmesterskapet i boksing 2003

Norgesmesterskapet i boksing 2003 ble arrangert 2.-4. februar i Bærum (kvinner) og 7.-9. mars i Stavanger (menn).
Kongepokalen ble vunnet av Tor-Erik Sivertsen. Forbundspokalen ble vunnet av Andreas Barkhall. Beste klubber ble Bergen AK og Trym IL (delt).
Tarrakarrain

Tarrakarrain er et mannskor fra Averøy.
Den 1. september 2007 satte Tarrakarrain verdensrekord i verdens dypeste underjordiske konsert. I Eiksundtunnelen, 287 meter under havoverflaten, stemte mannskoret i. Ideen kom fra et annet mannskor, Quernes Mandssangerforening som også er fra Averøy som holdt konsert i Freifjordtunnelen, 130 meter under havet, men også av at Katie Melua sang i bunnen av Troll A-plattformen. Rekorden ble satt før Eiksundtunnelen ble åpnet for trafikk.
Dirigent for koret er Jørun Enzenbach.
Franzøya

Franzøya er ei øy på Svalbard. Øya ligger i Hinlopenstretet, like sørvest for Nordaustlandet, og er en del av Gustav Adolf Land. Den er også en del av Nordaust-Svalbard naturreservat.
Det er noen små skjær rundt øya. Arealet av øya er om lag 2 km².
Norsk olje- og gassarkiv

Norsk olje- og gassarkiv ble etablert 1. januar 2014 av Riksarkivaren som et treårig pilotprosjekt med tanke på å opprette en nasjonal enhet innenfor Arkivverket med ansvar for å dokumentere norsk olje- og gassvirksomhet. Formålet er å bevare og tilgjengeliggjøre arkiver som er viktige for bransjen selv og for samfunnet som helhet. Norsk olje- og gassarkiv har allerede samlet inn flere tusen hyllemeter arkiver fra mer enn hundre aktører innenfor sektoren fra 1890 og fram til i dag. Virksomheten er plassert ved Statsarkivet i Stavanger. 
Norsk olje- og gassarkiv samarbeider med alle de store olje- og gasselskapene på norsk sokkel, Norsk olje og gass (tidligere OLF), arbeidstaker- og interesseorganisasjoner, leverandørbedrifter, foreninger og statlige myndigheter innenfor denne sektoren. Norsk olje- og gassarkiv deltar i European Oil and Gas Archives Network (EOGAN), og innehar for tiden ledervervet.
Bryting under Middelhavslekene 2001

Bryting under Middelhavslekene 2001. Bryting var en av flere sporter under de fjortende middelhavslekene som ble arrangert i Tunis i Tunisia i perioden 2. til 15. september 2001. Det var fjortende gangen som bryting var med på programmet under middelhavslekene. Det ble konkurrert i åtte vektklasser i fristil og åtte i gresk-romersk stil for menn og i seks vektklasser i fristil for kvinner. Det var første gangen kvinner deltok i bryting under middelhavslekene. Alle tapende semifinalister fikk bronsemedaljer. Tyrkia ble beste nasjon med ni gullmedaljer foran Hellas med fire.
Lindinia

Utseende

Små (ca. 3 millimeter), ovale, blanke bladbiller. Lårene har en liten tann.

Levevis

Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.

Utbredelse

Bortsett fra én art fra Fiji lever alle artene på Filippinene.
Tigersprangkløften

Tigersprangkløften (kinesisk: 虎跳峡, Hǔtiào Xiá, engelsk: Tiger Leaping Gorge) er en 15 km lang kløft i Chang Jiangs øvre løp (Jinsha Jiang), om lag 60 km nord for byen Lijiang. Kløften er spektakulær og et viktig turistmål, og hele området hvor elvas buktninger skaper tre parallelle elveløp er vernet som verdensarvsted av UNESCO. Det er Naxi-folket som bor langs kløften.
Stedet ligger mellom fjelltoppene Yulongxue Shan (Jade Dragon Snow Mountain) på 5 596 m, og Haba Xueshan på 5 396 m, og kløften består av en rekke fossestryk under opptil 2 000 meter høye stup og klipper. Legenden sier at en tiger unnslapp jegere ved å hoppe over en 25 meter bred kløft.
Tigersprangkløften ble åpnet for turisme i 1993, og etter massive protester ble planer fra 2004 om å anlegge et vannkraftverk - Hutiaoxia-demningen - i kløften angivelig skrinlagt i 2007. 
Det planlagte prosjektet ville ha redusert vannføringen sterkt og fordrive naxi-landsbyer til mindre gjestmilde områder lengre oppe, i Tibet.
Derimot er vannkraftanlegg under utbygging ovenfor kløften.
Heliophanus dampfi

Utseende

Heliophanus dampfi er sammen med de andre artene i denne slekten, forholdsvis liten edderkopp, i underkant av fem millimeter lang. Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). Hodet har åtte øyne, to uvanlig store midt foran, og to litt mindre på hver side. De resterende fire øynene er plassert på siden av hodet. Hoppeedderkoppene skiller seg ut ved at de har evnen til i en viss grad å fokusere blikket.
Det finnes mange mørke små hoppeedderkopper som er ganske like hverandre, samtidig som de kan være noe fargevariable av utseende. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens genitalier, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Aigner-Schanze

Historie

Den første hoppbakken i Hinzenbach ble bygd vinteren 1932/33. Mot slutten av tiåret ble den flyttet til et område ved Aigner-sagbruket, der dagens anlegg fremdeles ligger. Bakken måtte oppgis i 1953, og en mindre treningsbakke ble bygd et annet sted, før en ny K40-bakke kunne tas i bruk i 1958.
Skiklubben Union Volksbank Hinzenbach ble stiftet i 1977; leder var Josef Rathmayr, far til den senere kjente skihopperen Werner Rathmayr. Hoppbakken, da med størrelse K45, fikk plastdekke i 1980. Den ble imidlertid stengt i 1989, fordi den ikke oppfylte de gjeldende krav til en slik bakke. Den ble modernisert i 1996, og samtidig ble det bygd en K20-bakke som fikk plastmatter i 1998. Anlegget ble utstyrt med flomlys i 1999, og samme år startet Hinzenbach sammen med Bischofshofen og Reit im Winkl og Berchtesgaden i Tyskland ei sommerhoppuke for barn.
Byggingen av normalbakken startet våren 2006, og samtidig ble de mindre bakkene i anlegget også ombygd og modernisert. En storm med kraftig regn i august 2008 skadet de minste bakkene og forsinket byggingen av normalbakken. K85-bakken ble åpnet i oktober 2010. Byggingen av hoppanlegget ble 360 % dyrere enn opprinnelig planlagt, og ble kritisert av delstatsrevisjonen i Oberösterreich.
Etter at FIS i 2017 justerte reglene for fastsettelse av K-punkt og bakkestørrelse, ble bakkestørrelsen redusert fra 94 til 90 meter.
Willem Dafoe

Biografi

Dafoe ble født i Appleton i Wisconsin som det syvende av åtte barn. Han tok til seg klengenavnet «Willem» allerede i barndommen. Etter å ha blitt uteksaminert fra high school studerte han drama på Universitetet i Wisconsin-Milwaukee, men han endte utdanningen før den var fullført, slik at han kunne bli med i den nydannede teatergruppa «Theatre X». Etter å ha turnert med teatergruppen i fire år i USA og Europa, flyttet han til New York og ble med i «the Performance Group», der han møtte regissør Elizabeth LeCompte. LeCompte og Dafoe forlot «the Performance Group» og ble profesjonelle samarbeidspartnere, samtidig som de innledet et forhold. Deres sønn, Jack, ble født i 1982. Forholdet tok etterhvert slutt, og den 25. mars 2005 giftet Dafoe seg med den italienske skuespillerinnen Giada Colagrande.

Karriere

Dafoes filmkarriere begynte i 1981, da han fikk en rolle i Heaven's Gate, men rollen hans ble klippet bort fra det endelige resultatet av filmen. Ett år senere hadde han hovedrollen som leder for en motorsykkelgjeng i Lærjakkene, men han fikk ikke sitt gjennombrudd som skuespiller før i rollen som «sersjant Elias» i Platoon i 1986. Siden har han blitt en populær skuespiller, og på grunn av sine kraftige ansiktslinjer blir han ofte hyret inn til å spille ustabile eller slemme figurer, sist som «Green Goblin» i filmen Spider-Man, og Bobby Peru i Wild at Heart. Han har også hatt rollen som Jesus i Jesu siste fristelse i 1988.
To ganger har han  hatt rollen som merkelige politidetektiver, en gang i The Boondock Saints (1999), og igjen i American Psycho (2000). Han ble Oscar-nominert i kategorien «beste mannlige birolle» i 1986 for Platoon, og i 2000 for Shadow of the Vampire.
Dafoe arbeidet en kort periode som fotomodell i en kampanje for Prada i 1990.
IHOP

Historie

Jerry Lapin, Al Lapin og Albert Kallis grunnlag International House of Pancakes i 1958 med hjelp av Sherwood Rosenberg og William Kaye. Den første restauranten åpnet 18. juli på Riverside Drive i Burbank i California.
Frokostmenyen ble senere utvidet (spesielt på 1980-tallet) til å omfatte de tradisjonelle lunsj- og middagsrettene som ble solgt i tilsvarende restaurantkjeder som Sambo’s og Denny’s. Fra 1959 til 1975 var restauranten flaggskipsavdelingen til International Industries, et holdingselskap som også eide kiosker under merkenavnet Orange Julius.

Meny

Restaurantene til IHOP fokuserer på frokost, og serverer pannekaker, vafler, French toast, og omeletter, men har også en meny med lunsj- og middagsretter som smørbrød, hamburgere og salater. Fra 2019 selger IHOP også hamburgere med pannekake.
Byggherre

Byggherre (juridisk) er den som skal motta ytelser i forbindelse med bygg og anlegg. Byggherren kan også være betegnet som bestiller, kjøper eller oppdragsgiver. De to partene i en vanlig avtale om bygge- og anleggsarbeider er byggherre og entreprenør. Disse uttrykkene brukes i standardene (Norsk Standard forkortet til NS) for entreprenørkontrakter. I bustadoppføringslova brukes bare ordet forbruker, når byggherren er en forbruker. I kontrakter med tjenesteytere (prosjekt- og byggeledelse, prosjekterende, arkitekt, ingeniør og andre) brukes vanligvis betegnelsen oppdragsgiver. Ved mer omfattende bygge- og anleggsprosjekter brukes ofte ordet byggherre også i kontrakter med tjeneste- og materialleverandører.
Til den rettslige funksjon og posisjon som byggherre, hører normalt et eget såkalt risikoområde der byggherren må bære de økonomiske konsekvensene når det inntreffer noe uforutsett. For å føre kontroll med bygging kan byggherren engasjere en byggeleder.
Mens byggherre brukes som betegnelse i privatrettslige kontraktsforhold, blir ordet tiltakshaver brukt i det offentligrettslige forholdet til plan- og bygningsmyndighetene.
Steinvik

Steinvik er en grend lengst sør i Stor-Elvdal kommune i Hedmark. Steinvik ligger på vestsiden av Glomma. Det er ca. 140 fastboende. På sommeren er det mer liv i grenda, siden hytter og sommerhus befolkes.
Steinvik ligger ca. 19 mil nord for Oslo og 12 kilometer nord for Rena. Riksvei 3 og Rørosbanen går gjennom grenda. De fleste tog stopper på Steinvik stasjon, som ble ble åpnet i 1875 og ligger 204 moh.
Navnet Steinvik stammer fra gården Stenvigen, som forøvrig ble borte for mange år siden.
I sør ligger elva Hovda som kommer fra innsjøen Storhovden. Hovda ligger på grensen mellom Åmot og Stor-Elvdal kommuner.
Nicolas Hotman

Biografi

Hotman ble antakelig født i Brussel og stammet fra en fiolinbyggerfamilie fra Antwerpen og en familie av jernstøpere fra Dinant. Etter farens død i 1620 flyttet Hotman med sin mor Jeanne de Saint-Hubert til Paris. Han fikk sannsynligvis undervisning av André Maugars. I 1629 giftet Hotman seg med Anne Paris, datter til en kanselliskriver. Hun viste liten interesse for musikk og sannsynligvis derfor startet han også med børs- og eiendomsforretninger.
Likevel betegnet Marin Mersenne i 1636 ham som en av tidens beste gambister og teorbister. I 1661 ble Hotman Louis Couperins etterølger som musicien ordinaire de La Chambre du Roy (musiker ved det kongelige kapell), en stilling han hadde til sin død få år etter.
Hotman grunnla den franske gambeskolen. Han var antakeligvis lærer for Monsieur Demachy og Monsieur de Sainte-Colombe, og øvet innflytelse på betydelige franske gambevirtuoser som Marin Marais, Louis de Caix d'Hervelois og Antoine Forqueray. Hotman må ha vært en virtuos musiker, for  komposisjonene for viola da gamba og teorbe er spillteknisk vanskelige og fikk liten utbredelse til tross for at de var godt kjent.
Sør-Gyeongsang

Geografi

Provinsen grenser til Østhavet i øst, i nord og øst til provinsene Nord-Gyeongsang, Nord- og Sør-Jeolla og i sør til Koreastredet. Området er dominert av Nakdongelva med sideelver, samt av Sobaekfjellene som i sin tur har sitt utspring ved Taebaekfjellene og går i sørvestlig retning.
Provinsen er relativt lav, 37 prosent av arealet ligger under 100 moh, 49 prosent under 500 moh, mens 2 prosent ligger over 1000 moh. Nakdongelva ligger midt i et lavtlandsområde som er svært grøderikt og inkluderer risbeltet Hyeongsangang mellom Gyeongju og Ulsan. Deltaet rundt Gimhae utgjør Sør-Koreas kornkammer. Landbruksproduktene består av ris, bønner, poteter og bygg. Området er kjent for sin bomull, sesamfrø og frukt som særlig dyrkes ved sjøen. Det drives også en del fangst av ulike former for sjømat og regionen er en av landets ledende innenfor fiskeri.
Nakdongelva faller svært lite, graden er 1:10 000, noe som tidligere førte til store oversvømmelser. Flere damprosjekter, som Namgangdemningen (1969) og Andongdemningen (1976) reduserte disse problemene.
I vest ligger fjellrike områder med de høyeste fjelltoppene i provinsen, som Jirifjellet (1 915 moh), Deokyufjellet (1 614 moh) og Baekunfjellet (1279 moh).
Kystlandskapet i sør er formet som et arkipel, med stor variasjon av øyer og bukter.
Gjennomsnittstemperaturen i januar er 2,5 °C og i august 25,3 °C. Gjennomsnittlig nedbør i løpet av ett år er 1 500 mm, men det er store variasjoner innad i provinsen.

Historie

Navnet Gyeongsang er fra Goryeoperioden, og komm er fra de to første bokstavene i Gyeongju og Sangju, som var to større fylker på den tiden.
Før 1895 var området som i dag omfatter Sør-Gyeongsang en del av Gyeongsang, en av de åtte koreanske provinsene i datidens Korea. I 1895 ble søndre Gyeongsang erstattet av distriktene Jinju i vest og Dongnae (i dagens Busan) i øst. I 1896 ble de to distriktene slått sammen.
Regionhovedstaden var opprinnelig Jinju men ble flyttet i 1925 til Busan. I 1948 ble Sør-Gyeongsang en del av den nye staten Sør-Korea. I 1963 ble Busan fradelt om etablert som egen administrativ enhet. I 1983 ble regionhovedstaden flyttet fra Busan til Changwon. I 1997 ble Ulsan fradelt Sør-Gyeongsang og fikk egen status som by.
1. juli 2010 ble Masan og Jinhae slått sammen med provinshovedstaden Changwon under dennes navn. Den nye byen har 1,08 millioner innbyggere.

Severdigheter

Sør-Gyeongsang er hjemstedet til buddisttempelet Haeinsa, der en finner Tripitaka Koreana som mange besøker. Tempelet ble første gang reist i 802.

Administrativ inndeling

De største byene i området er Busan og Ulsan som i dag er egne administrative enheter. Bortsett fra hovedstaden Changwon er andre større byene Gimhae og Jinju. Jinhae og Masan ble 1. juli 2010 slått sammen med provinshovedstaden Changwon.
Sør-Gyeongsang er inndelt i åtte si (byer) og ti gun (fylker).
Pinelawn gasskraftverk

Pinelawn gasskraftverk er et varmekraftverk på Long Island i storbyområdet New York i det østlige USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 800 MW, fordelt på én blokk med 2+1 kogenerasjons gassturbiner. Operatør er et joint venture av ulike investorer. Utstyret er vesentlig levert av General Electric m.fl.
Kraftverket ble utbygd omkring årene 2000–2005. Brenselkilden er naturgass. Anlegget ligger i et industriområde hvor man også finner Calpine Corp-eide Bethpage kraftverk på 80 MW, som ble utbygd samtidig og har samme brenselstype
Masterpiece (TV-serie)

Masterpiece tidligere kjent som Masterpiece Theatre, er en dramatisk antologi TV-serie som er produsert av WGBH Boston. Den hadde sin premiere på Public Broadcasting Service den 10. januar 1971, noe som gjør den til USAs lengste ukentlige dramaserie. Serien har også presentert tallrike britiske produksjoner, mange av dem produsert av BBC, men også programmer vist på de kommersielle kanalene ITV og Channel 4.
15. januar

Navnedag

Laurits og Laura