google/wiki40b huggingface dataset:
Telemark sjukepleierhøgskole

Telemark sjukepleierhøgskole var en høgskole for sykepleierutdanning, etablert i
Skien i 1908 i tilknytning til Bratsberg Amts Sykehus. Skolen ble i 1994 fusjonert inn i Høgskolen i Telemark.
Utdanningen kom i gang etter initiativ fra overlegen ved sykehuset.  Første året ble det tatt opp to elever.   Året etter ble antallet økt til seks elever. Det var to opptak i året.  Elevene skulle helst ikke være under 18 år, og ikke over 40 år.
I de syv første årene, fra 1908 til 1915, var sykepleierutdanningen ettårig.  I 1915 ble den toårig, for så å bli treårig fra 1916.  På dette tidspunktet var det bare Kristiania kommunale Sykepleierskole (Ullevål) og Bergen kommunale Sykepleierskole som hadde treårige utdanninger i Norge.    Fra 1915 ble det også etablert et samarbeid mellom Bratsberg Amts Sykehus og Bratsberg Amtsasyl om utdanningen av sykepleiere.  Gjennom dette ble psykiatrien innlemmet i den alminnelige sykepleierutdanningen, noe som ikke var vanlig ved andre utdanninger i landet.  Overlegene ved amtssykehuset og asylet, samt amtssykehusets oversøster bestyrte skolen.  I 1917 ble Bratsberg Amts Sykepleieskole, som en av tre i Norge, "godkjent" som en fullverdig sykepleierutdanning av Norsk Sykepleierskeforbund.
I årene fra 1908 til 1915 startet 41 kvinner på den ettårige sykepleierutdanningen ved Bratsberg Amts Sykehus.  37 av disse fulførte utdanningen.  Fra 1915 og t.o.m 1919 begynte det 55 elever, hvorav 49 fullførte utdanningen.  
I 1919 ble de første elevene med treårig utdanning i sykepleie uteksaminert fra skolen som nå formelt hadde fått navnet Telemark Sykepleieskole.  Dette navnet beholdt skolen fram til 1981, da staten overtok ansvaret for sykepleierutdanningene.  Skolen fikk da høgskolestatus og navnet Telemark Sjukepleierhøgskole. I 1994 ble Telemark Sjukepleierhøgskole slått sammen med 3 andre høgskoler i fylket til Høgskolen i Telemark. 
Sykepleierutdanningen ble flyttet til Porsgrunn i 2000.
Ancognatha scarabaeoides

Utseende

En middelsstor (ca. 20 millimeter), avlang, blankt svart hornbille. Den har ikke horn på hodet eller groper på pronotum. Undersiden er tett kledt med korte, gule hår. Hodet har en litt tilspisset "snute".

Levevis

De fleste av artene lever i høyereliggende områder. De kommer gjerne til lys om natten. Forøvrig er lite kjent om biologien deres.

Utbredelse

Arten er utbredt fra Panama i nord til Bolivia i sør.
Hinlopenbreen

Hinlopenbreen er en stor isbre på Spitsbergen på Svalbard. Den begynner i den sentrale delen av Olav V Land, og strekker seg nordover til den munner ut i Vaigattbogen, på vestsida av Hinlopenstretet.
Breen har fått navnet etter Hinlopenstretet, som muligens er oppkalt etter Thymen Jacobsz Hinlopen, som var direktør i Noordsche Compagnie i Nederland fra 1617.
Vardåsen og Gullbekkåsen fort

Vardåsen og Gullbekkåsen fort er to tvillingfort like nord for Kongsvinger by. Fortene har også blitt kalt Vardefortet og Gullbekkfortet. Vardåsen fort benyttes ofte som en fellesbenevnelse for begge fortene.

Historie

De ble bygget i perioden 1901–1903 som et ledd i stryrkingen av det norske forsvaret forut for unionsoppløsningen i 1905. Hvert fort hadde to fastmonterte 12 cm Schneider Canet-kanoner med en rekkevidde på 10 km, samt flere mindre feltkanoner, og var omringet av skyttergraver og piggtrådgjerder. Bygningene som mannskapene holdt til i ble reist inne i tunneler sprengt ned i berget.
Ved forhandlingene i 1905 krevde svenskene at alle moderne festningsanlegg langs grensen skulle legges ned, men gikk til slutt med på at anleggene ved Kongsvinger kunne bestå mot at de ikke ble utvidet. Fortene ble likevel påvirket av den generelle nedrustningen av det norske forsvaret i årene før andre verdenskrig og i 1939 ble hovedskytset demontert.
Den 14. april 1940 ankom den svenske fenriken Gösta Benckert Kongsvinger med et kompani av 131 Finlands-frivillige, blant dem flere nordmenn som «Shetlands-Larsen» og Max Manus. Benckert ble dagen etter utnevnt til kaptein og gitt kommando over de gamle feltkanonene. Troppene på Vardåsen fikk i oppdrag å hindre tyskerne i å ta seg fra Sør-Odal og falle Kongsvinger i ryggen, noe som ville sperre retretten for de norske troppene vest for Kongsvinger. Utpå dagen fikk Benckert sammen med de norske avdelingene beskjed om å slå retrett, men Benckert ville bli til han i det minste hadde sett fienden. Hans ønske om å bli ble innfridd, men de norske styrkene uskadeliggjorde kanonene før de dro slik ordren var. De Finlands-frivillige forsøkte å gjøre kanonene i stand igjen, men kunne bare finne ett sluttstykke. Benckerts styrker gjorde hard motstand mot det tyske angrepet på formiddagen den 16. april med kun to kanoner som benyttet det ene tilgjengelige sluttstykket annenhver gang. Likevel måtte Benckert se seg nødt til å oppgi stillingen og flykte nordover da det viste seg at forsøket på å sprenge broen over Glomma var mislykket.
Etter dette ble tvillingfortene på Vardåsen liggende forlatt. Naturen og pøbler fikk herje fritt, og snart var det lite av verdier igjen. I 1946 ble det opprettet en radiopeilestasjon på toppen av Vardåsen, og hæren lekte med tanken om å restaurere anleggene i 1948, men det ble med tanken.
Gullbekkåsen skulle likevel ha fremtiden foran seg. I 1952 begynte man å bygge en radarstasjon som stod klar i 1955. Fra 1957 til 1962 var anlegget sektor operasjonssenter. Deretter ble stasjonen omgjort til opplæringssenter, fra 1972 kalt Luftforsvarets kontroll- og varslingsskole. 1. august 2002 ble denne skolen flyttet til Mågerø. I løpet av 2003 ble Nye Kongsvinger fengsel bygget der militærleiren lå.
Ordenen Riddere av det hvite kors

Ordenen Riddere av Det Hvite Kors er en Orden der oppbygging og organisasjon er esoterisk og hierarkisk i sin form, som ble stiftet i Chicago, USA, den 27. januar 1863, da 129 norske utvandrere signerte et stiftelsesdokument. Ordenen kom til Norge og da først til Drammen for over 100 år siden.
Ordenen R.H.K. har sin opprinnelse i det norske selskap Nora i USA. I 1897 ble ordenen R.H.K. ført fra Amerika til Norge av Drammenseren Hans Hansen, og den 27. mars 1902 ble det stiftet en St. Olav losje i Drammen. Denne datoen regnes derfor som ordenens stiftelsesdag i Norge. Rikslosjen i ordenen ble stiftet den 22. januar 1908, og da ordenen fikk sitt charter overlevert fra Amerika i 1914 var R.H.K i Norge formelt en selvstendig orden. Etter at ordenen ble forbudt under krigen tok aktivitetene til igjen etter krigen og i tidsrommet 1947 til år 2000 ble det stiftet 19 nye losjer i Norge. R.H.K. Ordenen er innordnet i fire kapitlér. St.Olavlosjene, St.Antoniuslosjene, St.Andreaslosjen, St.Mikaellosjen. Ordenen Riddere av Det Hvite Kors er en høygradsorden med i alt 33.Grader. 
Ordenen består av 1450 (2014)brødre fordelt på 27 St.Olav losjer i Norge. Alle landets losjer bærer navnet Losje St. Olav og med
nummer i rekkefølge etter dato for stiftelsen. For å bli medlem i denne ordenen, må man være over 25 år og være nordisk statsborger. Det arbeides for å bringe ordenens formål og innhold fram for menn som søker etter verdier i livet sitt, og det stiftes nye losjer og verves nye medlemmer. Diskusjoner av partipolitisk karakter eller diskusjoner om religiøse trosretninger innen ordenen er ikke tillatt.
Denne ordenen er et lukket samfunn, men den er ikke hemmelig.
Erkelosjen i USA vedtok i 1911 at også kvinner kunne opptas som medlemmer i denne ordenen. R.H.K. var dermed den første norsk-amerikanske organisasjon som ga kvinner stemmerett. Likestilt med menn i denne ordenen. De kalles Valkyrjesøstrene. Den 24. november 1953 ble «Losje Valkyrjen» stiftet. De har 12 losjer, og er ca. 450 medlemmer.

St. Olav-losjer i Norge

I Drammen.  II Oslo.  III Kongsberg.  IV Sarpsborg.  V Fredrikstad.  VI Halden.  VII Moss.  VIII Larvik.  IX Tønsberg.  X Skien.  XI Sandefjord.  XII Bergen.  XIII Hønefoss.  XIV Kristiansand. XV Gjøvik.  XVI Hamar.  XVII Stavanger.  XVIII Lillehammer.  XIX Trondheim.  XX Haugesund.  XXI Voss.  XXII Stiklestad.  XXIII Otta.  XXIV Arendal.  XXV Steinkjer.  XXVI Eidsvoll.  XXVII Drøbak.
Tragostoma

Utseende

En stor og kraftig, oransje trebukk med svarte tegninger. Antennene er svarte og omtrent så lange som kroppen. Pronotum har en kraftig, butt tann midt på hver sidekant og svarte skråstriper. Undersiden er delvis grønnlig.

Levevis

Som de fleste andre trebukker borer larvene i ved.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sentral-Afrika.
Platylesches

Utseende

Små til middelsstore (vingespenn 25-40 millimeter), brune smygere med forholdsvis smale vinger. Oversiden er brun med noen små, hvite flekker, undersiden gjerne litt lysere.

Levevis

Disse sommerfuglene lever på savannen, der de flyr med en svært rask, summende flukt. Larvene lever på planter i slekten Parinari (familien Chrysobalanaceae).

Utbredelse

Slekten er utbredt i Afrika, mest i de sørlige delene.
Nissafors

Nissafors er et tettsted i Gnosjö kommune i Jönköpings län i Småland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 285 innbyggere.
Kyst-til-kystbanen Karlskrona-Växjö-Göteborg går gjennom Nissafors.
Alexander Moissi

Bakgrunn

Aleksandër Moisiu var sønn av den albanske rederen Konstantin Moisiu og Amalia di Rada, og hadde fire eldre søsken. Han vokste opp dels i Østerrike, dels i den albanske havnebyen Dürrës (italiensk:Durazzo).

Skuespiller

Som skuespiller ble han i Tyskland kjent som Alexander Moissi, i Italia som Alessandro Moissi. Hans mest kjente scenenavn er Alexander Moissi.
Hans datter Bettina Moissi ble også skuespiller. Den tyske skuespilleren Gedeon Burkhard, som blant annet har spilt i Quentin Tarantinos film «Inglorious Basterds», er hans oldebarn.
Alexander Moissi var en fetert skuespiller i Europa som med en rekke hovedroller på merittlisten. Rollen som Shylock i «Kjøpmannen i Venedig» hadde Moissi spilt på Deutsches Theater i 1918 med Max Reinhardt som regissør. Som Hamlet i Reinhardts oppsetning av stykket av samme navn fikk Moissi stor suksess og berømmelse. Moissis hovedrolle i stykket «Jedermann» av Hugo von Hofmannsthal (norsk: "Spillet om Enhver") for Max Reinhardt ble en de største suksessene Reinhardts oppsetninger skulle få. I denne rollen var Moissi med i uroppføringen av stykket, som åpnet Festspillene i Salzburg i 1920.
Moissi var ikke selv jøde, men ble angrepet i samtiden av antisemitter som hevdet at han var jødisk. Moissi selv erklærte seg som en venn av det jødiske folk. I lys av dette er det interessant at teatermannen Rudolf Rasmussen i 1943, altså under den tyske okkupasjonen av Norge, ga ut en bok der han i et helt kapittel skrev om en drøm han hadde hatt om Alexander Moissi på teaterscenen.

Moissi i Norge

Alexander Moissi gjestet Norge tidlig på 1900-tallet i tittelrollen i stykket «Oidipus» på Nationaltheatret.
Han gjesteopptrådte senere i Oslo på det nyåpnede Mayol-teatret i 1921, med fire resitasjonskvelder samt en oppføring av Leo Tolstojs stykke «Er ist an allem Schuld», oversatt fra tysk til norsk for anledningen og regissert av Moissi selv. Premieren på Tolstoj-stykket fant sted 5. april 1921. I 1921 spilte han også hovedrollen som Osvald i Henrik Ibsens «Gengangere» på Centralteatret, mot Agnes Mowinckel i rollen som Fru Alving.
Senere gjestet han Nationaltheatret en vintersesong, og spilte da i «Hamlet», «Jedermann» og «Det levende lik». Mayol-teatrets teatersjef Rudolf Rasmussen ("Rulle") har beskrevet Moissis norgesbesøk i sin bok «Rulleboken : minner og meninger om livet på scene og podium», i kapittelet Moissi i Oslo. Hovedrollen som Fedja i «Det levende lik» hadde Moissi på repertoaret blant annet fra oppføringer i Wien.

Æresbevisninger og utmerkelser

I Berlin, Salzburg og Wien finnes det gater oppkalt etter Alexander Moissi. I Wien ble også et Moissi-minnesmerke avduket i 2005. 
I Albania er han fremdeles ansett som en av landets mest fremtredende skuespillere gjennom tidene. Teaterskolen ved Akademiet for musikk og kunst i Tirana bar hans navn frem til en omorganisering av akademiet i 1990. Både universitetet og teateret i den albanske byen Durrës er oppkalt etter ham. 
I farens fødeby Kavajë er det største gymnaset oppkalt etter Alexander Moissi.
Gia tin Evropi

Gia tin Evropi (gresk: Για την Ευρώπη, «For Europa»), var et politisk parti på Kypros som ble grunnlagt av Yiannakis Matsis før europaparlamentsvalget 2004.
Partiet fikk 10,8 prosent ved valget og ble det fjerde største partiet på Kypros. Med 37 stemmers overvekt oppnådde partiet å få et mandat til Europaparlamentet. Yiannakis Matsis ble innvalgt og sluttet seg til gruppen for Det europeiske folkepartiet (kristendemokrater) og Europademokrater (EPP-ED). Partiet ble oppløst i og med at Evropaiko Komma («Europeiske partiet») ble dannet.
Neoperiboeum

Utseende

Middelsstore, slanke, brunlige til svarte trebukker. Antennene er lengre enn kroppen. Pornotum er tønneformet, tydelig smalere enn dekkvingene som er avsmalnende bakover og ender i en skarp tann. Beina er middels lange med fortykkede lår.

Levevis

Larvene lever i død ved, mest av løvtrær.

Utbredelse

Artene er kjent fra Mellom-Amerika, fra Mexico i nord til Panama i sør.
Norgesmesterskapet i fotball for menn 1958

Norgesmesterskapet i fotball for menn 1958 ble vunnet av Skeid etter finaleseier 1–0 over Lillestrøm 19. oktober. Målscorer for Skeid var Per Tidemann, som scoret i det 61. minutt. 32 579 tilskuere overvar kampen som ble spilt på Ullevaal Stadion i Oslo. Dommer var Birger Nilsen, Grüner. Dette var femte gang Skeid vant et norgesmesterskap.
Skeids vinnerlag: Øyvind Johannessen, Arne Winther, Finn Tøraasen, Jan Gulbrandsen, Leif Belgen, Knut Andersen, Jan Erik Wold, Hans Nordahl, Harald Hennum, Per Tidemann og Sverre Dreier.
Lillestrøms lag: Jan Samstad, Hans Hansen, Trond Willadsen, Rolf Wahl, Ivar Christiansen, Svein Bergersen, Ivar Hansen, Hans Nylund, Oddvar Richardsen, Gunnar Arnesen og Per Sæther.
Mesosini

Utseende

Middelsstore, kraftige, brokete fargede trebukker. Kroppsformen er kort og plump, beina nokså korte og kraftige. Antennene hos hannene er noe lengre enn kroppen.

Levevis

Disse billene har larver som lever i død ved av løvtrær, ofte like under barken.

Utbredelse

Gruppen er utbredt i den Gamle verden.
ITunes Store

Historie

Tjenesten startet virksomheten i USA den 28. april 2003. Den 10. mai 2005 startet musikkbutikken skandinaviske utgaver av tjenesten. Tjenesten har siden lanseringen vært den dominerende musikktjenesten på nettet – Apple annonserte i en pressemelding den 23. februar 2006 at tjenesten hadde nådd én milliard nedlastinger. Musikkbutikken hadde da et utvalg på over 3500 musikkvideoer, 35 000 podcasts, 16 000 lydbøker og mer enn 2 millioner sanger.

iTunes Plus

Apple annonserte 30. mai 2007 at det var mulig å laste ned DRM-fri musikk med høyere kvalitet fra iTunes Store over hele verden. Det het iTunes Plus, som for 10 kroner per låt tilbyr DRM-fri musikkspor med 256 kbps AAC enkoding. Dette gjelder bare musikk fra EMI. iTunes Plus-låter som er kjøpt på iTunes Store kan spilles av på alle iPod-er, Mac-er eller PC-er, Apple TV og iPhone, samt andre digitale musikkspillere som støtter AAC.
iTunes vil tilbyr fortsatt hele sin katalog med mer enn fem millioner sanger i, 128 kbps AAC enkoding, for 8 kroner per låt, parallelt med iTunes Plus-versjonene i høyere kvalitet. Kundene vil også enkelt få muligheten til å oppgradere sitt musikkbibliotek med tidligere kjøpte EMI-innhold til iTunes Plus for bare 2 kroner per sang eller 24 kroner for de fleste album.
Den 17. oktober 2007 annonsere Apple atiTunes Plus-tilbudet i iTunes Store vil bli utvidet til å gjelde over 2 millioner sanger. Samtidig reduseres prisen til samme nivå som vanlige sanger, 8 kroner. iTunes Plus sangene er fortsatt i 256 kbps AAC og uten DRM.
Flere plateselskaper har fulgt EMI og artister fra Sub Pop, Nettwerk, Beggars Group, IODA, The Orchard og mange andre har gjort sin musikkatalog tilgjengelig uten DRM.
Fra og med begynnelsen av april 2009 er all musikk på iTunes Store DRM-fri.

Wi-Fi Store

Wi-Fi Store er et program til  iPod touch og iPhone som gjør det mulig å handle på iTunes Store. Programmet ble lansert i iPhone OS versjon 1.1.1, lansert i september 2007

Tilgjengelighet

iTunes Store er tilgjengelig i de landene merket blått. I de mørkeblå landene er butikken tilgjengelig på landets offisielle språk, mens i de lyseblå landene er butikken kun tilgjengelig på engelsk.
Psalm 121

Psalm 121 (norsk: Salme 121) er en komposisjon for kor (SATB), solister (SATB) og orkester, skrevet av Fartein Valen i 1911. Verket er skrevet over Bibelens Salme 121, versene en til tre, samt sju og åtte. Psalm 121 ble komponert fra april til juni 1911, mens Valen var student i Berlin. 
Verket som er influert av tysk senromantikk er ikke gitt noe opusnummer. Det ble uroppført først 31. mai 1984 med Musikselskabet Harmoniens orkester og Bergen Domkantori, under ledelse av dirigent Karsten Andersen. Kormester var Magnar Mangersnes. Komponisten Kjell Mørk Karlsens orgelpartitur ble urfremført i Rossabø kirke 27. september 1985.
Neftejugansk

Neftejugansk (russisk: Нефтеюга́нск) er en by i Khanty-Mansia i Russland. Den ligger ved en forgrening av elva Ob, 50 km sørvest for Surgut og 200 km øst for Khanty-Mansijsk. Innbyggertall: 107 830 (folketelling 2002).
Byens navn kommer fra det russiske «nefte», som betyr olje, og «jugansk», som er avledet av et khantisk navn på ei lita elv nær byen.

Historie

Byen ble grunnlagt i 1967, etter at et oljefelt hadde blitt oppdaget i 1961. Den viktigste og eneste store virksomheten i byen er Juganskneftegaz, som ble opprettet i februar 1966. Byens økonomi er fortsatt petroleum-basert, og den var et viktig senter for det russiske oljeselskapet YUKOS, som eide Juganskneftegaz.
På grunn av lave lønninger i YUKOS' var byen mindre velstående enn Surgut, og mange forsøker å flytte til Surgut for å arbeide for et annet kjent russisk oljeselskap, Surgutneftegaz. Det er imidlertid ikke lett, på grunn av betydelige forskjeller i boligprisene i Neftejugansk og Surgut.
I juni 1998 ble Neftejugansks borgermester, Vladimir Petukhov, skutt ned og drept, og en Yukos-ansatt ble siktet for drapet. Petukhov var en av Yukos's kritikere. 20. september ble viseborgermesteren i byen, Dmitrij Jegortsev, angrepet med kniv og skadet. En annen viseborgermester, Igor Gribanov, døde i en brann i sitt hjem i 2006.
Fra januar 2005 tilhører Juganskneftegaz det statlige oljeselskapet Rosneft.
Stardust (romsonde)

Stardust er en NASA-romsonde laget for å studere oppbyggningen av kometer. Stardust ble skutt opp 7. februar 1999. Det ble sendt til kometen Wild 2 for å bringe tilbake til Jorden prøver som kan gi ny innsikt i oppbyggingen av kometer, og hvordan er forskjellige fra hverandre. En container med prøver fra kometens hale returnerte tilbake til Jorden i januar 2006, mens resten av romsonden ble værende i verdensrommet.

Utvidelse av oppdraget

NASA offentliggjorde i juli 2007 at de utvidet og forlenget oppdraget til Deep Impact og Stardust. Stardust sin utvidelse ble gitt betegnelsen New Exploration of Tempel 1 (NExT).

New Exploration of Tempel 1 (NExT)

Denne ferden bli gjenbruke Stardust til å besøke kometen Tempel 1 på nytt, etter at romsonden Deep Impact var der i 2005. Denne undersøkelsen vil gi den første anledningen til å undersøke endringene på en komet etter at den har passert på sitt nærmeste til Solen.
Det vil også være første gang en komet blir besøkt to ganger.
NExT vil også bidra til mer kartlegging av Tempel 1, noe som vil gjøre kometen til den best kartlagte til da. Kartleggingen vil hjelpe med å svare flere spørsmål knyttet til komet-«geologi», spesielt rettet mot områder på Tempel 1, der en på bildene fra Deep Impact har observert materiale som ser flytende eller pulveraktig ut.
Stardust skal etter planen passere Tempel 1 14. februar [2011].
Achrestus

Utseende

Middelsstore, avlange, lyst brunlige smellere. Antennene er tynne, rundt halve kroppslengden. Pronotum er rundet, nærmest klokkeformet, litt bredere enn dekkvingene, bakhjørnene kort bakovertrukne. Dekkvingene har fine punktrader og gjerne lyse striper langs sømmen og ytterkanten.
Larvene er sylindriske, glatte med en voksaktige overflate og spredte hår, gjerne rød- eller gulaktige. Hodet er noe flatt med fremoverstrakte kjever. Det bakerste leddet har vanligvis et par kraftige utvekster av varierende form. Beina er ganske korte.

Levevis

Smellernes larver lever i jorda eller i død ved. Hva de spiser kan variere – noen arter synes å være hovedsakelig planteetere, og enkelte kan være brysomme skadedyr, andre er rovdyr. Mange arter bruker flere år på larveutviklingen. De voksne billene flyr godt og treffes ofte flygende, på blomster eller i vegetasjonen.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sør-Amerika.
Sepatan

Sepatan er en by i provinsen Banten på Java i Indonesia. Befolkningen anslås (2005) til 118 400.
Demonassa

Utseende

Middelsstore, mer eller mindre brunspraglete trebukker.

Levevis

Som de fleste andre trebukker borer larvene i ved.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Australia (Queensland, New South Wales).
Qianxi (Tangshan)

Qianxi (kinesisk: 迁西县; pinyin: Qiānxī Xiàn) er et fylke i provinsen Hebei i Folkerepublikken Kina. Det ligger under byprefekturet Tangshan.
Fylket hadde 351 813 innbyggere i 1999.
Episinus truncatus

Utseende

Episinus truncatus er sammen med de andre artene i denne slekten, forholdsvis små edderkopper og mange er ganske like hverandre, samtidig som de kan være fargevariable av utseende. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens genitalier, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). Forkroppen er bredt oval, litt flat og  forholdsvis liten. Bakkroppen er hos hunnen stor og kuleformet. På det bakerste beinparets ytterste ledd, har de en fin kam av korte børster, derav familiens norske navn.

Levevis

Episinus truncatus lever litt skjult, i hulrom og skyggefulle steder og bygger ureglemessige fangstnett med tallrike silketråder som går på kryss og tvers. 
Hunnen spinner eggene sine inn i en fritthengende, rund eggsekk.
Enotogenes

Utseende

En nokså liten, mørkbrun trebukk. Antennene er omtrent så lange som kroppen. Pronotum har en butt tann midt på sidekanten. Dekkvingene er parallellsidige. Oversiden er ganske kraftig punktert.

Utbredelse

Arten er hjemmehørende på Ny-Caledonia.
Elephant and Castle

Stedsnavnet

Navnet kommer fra vertshuset Elephant and Castle, som lå her tidligere. Den eldste bevarte nedtegnelsen av dette navnet i tilknytning til dette området opptrer i nedtegnelse av gårdsrettbok (Court Leet Book) for herregården Walworth, som hadde møte ved «Elephant and Castle, Newington» den 21. mars 1765. Tidligere tilhørte området en gang av en smed og knivmaker, og våpenskjoldet til Worshipful Company of Cutlers hadde en elefant med borg på ryggen (representerte en howdah), som igjen ble benyttet grunnet anvendelsen av elfenbeinhåndtak med motiv av elefant.
William Shakespeare omtaler elefantlosji i komedien Helligtrekongersaften. I Akt 3, Scene 3, sier Antonio: «In the south suburbs, at the Elephant, is best to lodge.» Selv teaterstykket har handling plassert i Illyria på Balkan benyttet Shakespeare ofte lokale Londonreferanser. Londons teatre lå alle i Southwark slik at Shakespeares tekstlinje kan representere reklame for et lokal gjestgiveri.
En populær, men feilaktig etymologi hevder at «Elephant and Castle» er en forvanskning av «La Infanta de Castilla», det vil si en prinsesse fra kongeriket Castilla i dagens Spania som eksempelvis Katarina av Aragón som ble gift med kong Henrik VIII av England.
Stedet var tidligere kjent som Newington, og Newington Butts og Newington Causeway er navn på to av de viktigste veiene i området. I middelalderen var den en del av det rurale Surrey innenfor herregodset Walworth. Newington er et av de mest vanlige stedsnavnene i England (se Newington Green og Stoke Newington i nordlige London). Fra 1750-tallet ble området mer betydningsfullt og navnet fra puben i dette veikrysset ble mer velegnet for å referere spesifikt til dette stedet.