Rachel Corrie

Tidlig liv

Rachel Corrie vokste opp i Olympia, Washington, og var datter av Craig og Cindy Corrie. Rachel tok eksamen ved Capital High School (Washington) før hun begynte å studere ved Evergreen State College (TESC). Etterhvert ble hun med i fredsorganisasjonen Olympia Movement for Justice and Peace, før hun i sine siste år på college ble med i International Solidarity Movement (ISM). Etter at hun var ferdig med eksamen, dro hun til Midtøsten for å delta i ISM-organiserte demonstrasjoner i Rafah.

Aktiviteter i Gaza

8. januar 2003 reiste Corrie til Gazastripen, der hun var med på to dager med trening i ikke-voldelig motstand og deltagelse som menneskelig skjold. I løpet av februar og mars, ifølge ISM-aktivister og e-poster hun sendte til sin familie, deltok hun i en lekerettssak mot George W. Bush, en demonstrasjon i forbindelse med den internasjonale demonstrasjonen 15. februar 2003 mot den forestående Invasjonen av Irak, der hun brente et amerikansk papirflagg, og hjalp til med å okkupere områder rundt lokale brønner, en operasjon planlagt for å beskytte brønnene og de palestinske arbeiderne fra IDF, ifølge ISM.
I e-poster til sin familie, beskrev Corrie det hun opplevde og frustrasjonen over det. Hun sa 4. mars 2003 i et intervju med Middle East Broadcasting Network: «I feel like I'm witnessing the systematic destruction of a people's ability to survive ... Sometimes I sit down to dinner with people and I realize there is a massive military machine surrounding us, trying to kill the people I'm having dinner with.»

Bakgrunn

Corrie var involvert i det som av ISM blir sett på som «protest mot nedriving av boliger i den israelsk-palestinske konflikten». Israel hevdet at ISM prøvde å hindre israelske soldater i å bruke pansrede bulldosere fra å grave fram tunneler brukt til å smugle våpen og eksplosiver til palestinske «terrorister» i Rafah. 16. mars 2003 var Corrie i en gruppe med totalt syv ISM-aktivister (tre fra Storbritannia, fire fra USA) som prøvde å hindre bulldoserne. Rapporten fra den israelske regjeringen om hendelsen sa at bulldoserne ikke skulle rive ned hus, men fjerne materiale for å avsløre skjulte eksplosiver i området.

Synlighet

Sentrale tema i spørsmålet om hvem som var ansvarlige for Corries død er om føreren av bulldoseren så Corrie, og om hun døde av å ha bli truffet av bladet på bulldoseren, eller av materialet i jordhaugen, eller om hun ble knust under bulldoserens belter eller blad. 
De fotografiske bevisene er uklare. ISM plasserte bilder på sin nettside (inklusive et tatt flere timer før dødsfallet) som ISM sa viste hendelsen som ledet frem til Corries død. Reuters publiserte disse bildene i den samme sekvensen som ble vist hos ISM, sammen med et bilde av henne foran bulldoseren like etter å ha blitt skadd. Dette gir et inntrykk av at bildene som egentlig ble tatt flere timer tidligere, hadde blitt tatt like før hendelsen, og at føreren burde vært i stand til å se henne, men hadde kjørt over henne allikevel. Når dette ble oppdaget, fjernet både Reuters og ISM bildene fra sine nettsteder. Bildene og tidspunktene for når de ble tatt, kan sees her.
IDF viste en video i forbindelse med dødsfallet som inkluderte film tatt inne i førerhuset på en bulldoser. Den sørger for «troverdig bevis for at føreren hadde begrenset utsikt», skrev Joshua Hammer i Mother Jones.

Reaksjoner

Corries død skapte kontrovers og førte til internasjonal media-dekning, tildels fordi hun var en amerikansk statsborger, og tildels på grunn av bakgrunnskonfliktens følsomme natur. 
Kaptein Jacob Dallal, en talsmann for den israelske hæren, sa at Corries død var et «beklagelig uhell»  og sa at hun og andre ISM-aktivister var «en gruppe demonstranter som handlet svært uansvarlig, og satte alle i fare — palestinerne, seg selv og våre styrker — ved å plassere seg selv med viten og vilje i en krigssone.»
University of Maryland, College Parks studentavis The Diamondback publiserte en tegneserie, som refererte til Corries «dumhet» ved å «sitte foran en bulldoser for å beskytte en gjeng med terrorister». Som et svar på dette, satte protesterende studenter seg ned utenfor avisens lokaler over natten og krevde en unnskyldning, som aldri ble gitt.
Amnesty International krevde en uavhengig undersøkelse, der Christine Bustany sa at «amerikansk-produserte bulldosere hadde blitt "våpen" og at salg av disse til Israel måtte stoppe.».
Human Rights Watch, en gruppe som har kritisert israelske handlinger på Vestbredden og Gaza gjentatte ganger, kritiserte på sitt nettsted kvaliteten på etterforskingen av hendelsen, og kalte den for «tvilsom»
Mange hevdet at hennes død kun fikk oppmerksomhet fordi hun var amerikansk. The Observer skrev: «Samme kveld som Corrie døde, ble 9 andre palestinere drept på Gazastripen, blant disse en fire år gammel jente og en mann på 90 år. Totalt 220 mennesker ble drept i Rafah siden begynnelsen av intifadaen. Palestinerne vet at dødsfallet til en amerikaner får mer oppmerksomhet enn drapene på hundrevis av muslimer» En Hamas-aktivist sa til avisen: «dødsfallet tjener meg mer enn det gjorde henne. Det å stille seg foran tanksen var heroisk. Hennes død vil bringe mer oppmerksomhet enn de 2000 andre martyrene».
Bildet av henne har blitt brukt i protester, inkludert i Rafah, mot israelske aksjoner i Gaza og Vestbredden. 15. juli 2003 skrev Chicago Tribune «for folket i Rafah, vil Rachel Corrie alltid være en veldig spesiell martyr, deres amerikanske martyr».

Kunstnerisk og annen heder i ettertid

Dawud Wharnsby Ali har skrevet en sang til minne om Rachel Corrie. I 2003 skrev den amerikanske sangeren David Rovics en sang med tittelen "The Death of Rachel Corrie.". Komponisten Alice Shields skrev en sang med tittelen Mioritza: Requiem for Rachel Corrie i 2003. Den irske folkemusikk-sangeren Christy Moore dedikerte sitt album i 2005 Burning Times til Corries minne. I 2006 slapp sangeren og aktivisten Pol MacAdaim en sang om Rachel Corrie. 
Michael Moore dedikerte sin bok fra 2003 "Dude, Where's My Country?" til Corrie (blant flere).
My Name Is Rachel Corrie er et skuespill laget ut ifra Corries dagbok og e-poster fra Gaza. Stykket ble første gang presentert i London tidlig i 2005. Stykket skulle settes opp på New York Theatre Workshop, men da det ble utsatt på ubestemt tid, fordømte de engelske produsentene det som «sensur» og trakk stykket. Stykket ble endelig satt opp i USA 15. oktober 2006 med 48 forestillinger. Det norske teatret i Oslo satte opp stykket 24. januar 2008 med Kjersti Holm som instruktør og Kaia Varjord i hovedrollen som Corrie. Skuespillet har også blitt utgitt som pocket, også med tittelen My Name is Rachel Corrie.
Klimt 1918, et italiensk rocke-band, har sangen "Rachel" på sitt album fra 2005 "Dopoguerra".  Sangen er dedikert til Corries liv. Ten Foot Pole, et amerikansk punk-rock-band, skrev en sang med tittelen "Rachel Corrie", som markerte Corries liv og tro. Den finnes på platen "Subliminable Messages" fra 2005. Billy Bragg skrev en sang med tittelen "The Lonesome Death of Rachel Corrie".

MV «Rachel Corrie»

Motorskipet MV «Rachel Corrie», som tilhører Free Gaza Movement, er oppkalt etter henne.

Søksmål

Corries familie og flere palestinere saksøkte Caterpillar Inc. for medvirkning etter forskjellige føderale lover på grunn av Corries død i forbindelse med bulldoseren, og hevdet at Caterpillar solgte dem til Israel, selv om de hadde registrert at de ville bli brukt til å «bryte internasjonal lov» ifølge søksmålet. Saken ble avvist av en føderal dommer i november 2005. Dommeren mente at saksøkerne ikke hadde grunn for sine krav. Dommen ble anket, men en høyere rettsinnstans avslo også anken 17. september 2007
I 2012 frikjente en lokal domstol i Haifa den israelske hæren for ansvar, og hevdet at Corrie var ansvarlig for sin egen død. Avgjørelsen ble fordømt av Amnesty International, tidligere amerikansk president Jimmy Carter og FNs spesialrapportør for menneskerettigheter i de palestinske områdene Richard A. Falk.
Krav har også blitt rettet mot det israelske forsvaret og det israelske forsvarsdepartementet.