google/wiki40b huggingface dataset:
Liturgusidae

Utseende

Disse knelerne er ofte spraglete på farge, som gir dem god kamuflasje mot barken av trær. Fargen kan variere svært mye innen en art.
Hos en del arter er pronotum utvidet mot sidene og danner et stort skjold.

Liv og utvikling

Liturgusidae finnes gjerne på lavkledte trestammer, der de har utmerket kamuflasje med sine spraglete farger.

Utbredelse

Familien er utbredt i varme områder over det meste av Jorden.
Istarporten

Istarporten (ty. Ischtar-Tor) var den åttende byporten til det indre Babylon, og ble oppført av Nebukadnesar II (605-562 f.Kr.). Istarporten har siden 1930 vært utstilt i Det forasiatiske museet i Pergamonmuseet i Berlin, der den ble rekonstruert med originalt materiale, inkludert portens fundament.
Istarporten sto for enden av en prosesjonsgate i Babylon, hovedstaden i Babylonia, ved Eufrat i dagens Sentral-Irak. Gaten var omgitt av murer som ble bygget samtidig. Gaten var mellom 20 og 24 meter bred, ca. 250 meter lang og belagt med sten og teglsten. Prosesjonsgaten ble brukt av babylonerne for nyårsfestlighetene hver vår. Porten bevoktet inngangen til en 90 meter høy ziggurat med et Marduk-skrin.
Murene var i likhet med selve porten kledd i hovedsakelig blå mosaikk med innslag av dyr — løver, tyrer og drager — i glasert tegl i gult og brunt. Løvene symboliserer gudinnen Istar (eller Isjtar), himmelens herskerinne, kjærlighetens gudinne og krigsmaktens beskytterinne. Den ormelignende dragen fremstiller Marduk 
(også kalt Bel), byens og fruktbarhetens gud som skjenket evig liv. De ville tyrene symboliserer værguden Adad.
Porten og prosesjonsveien ble oppdaget i slutten av det 19. århundre og tyske arkeologer foretok utgravninger mellom 1899 og 1914.
Gunnar Brusewitz

Bakgrunn

Brusewitz kom fra en slekt med kunstneriske tradisjoner og allerede tidlig ble det vekket i ham en interesse for naturen. Han gikk på Viggbyholmsskolan og studerte deretter videre i Strängnäs, men hans kunst- og naturinteresse gjorde at studiene ble lidende.
Han studerte da med større interesse skulptur, maleri og grafikk i årene 1941-45, samt ved Kungliga Akademien för de fria konsterna i 1949.

Karriere

Han var medarbeider i Stockholms-Tidningen, Svenska Dagbladet og Upsala Nya Tidning. Han var i tillegg ansatt i Sveriges Radio-TV, der han først og fremst produserte naturfilmer og medvirket i de klassiske naturprogrammene fra Korsnäsgården fra 1968, da han etterfulgte kunstneren Harald Wiberg.
Han har illustrert frimerker og bøker av  Frans G. Bengtsson samt en utgave av Carl von Linnés landskapsreiser. Brusewitz ga ut en rekke bøker, hovedsakelig med natur- og kulturtema, med egne illustrasjoner. I 1980 deltok han som ekspedisjonsleder for den svenske polarekspedisjonen Ymer-80 med isbryteren Ymer. Året etter ga han ut sine inntrykk fra reisen i boken Arktisk sommar.
Brusewitz utformet diplomet til Nobelprisen i litteratur for årene 1963–1988.
Han har hatt separatutstillinger i London, Helsingfors, Raumo, Reykjavík, Melbourne, Mainau, Chicago, San Francisco og Philadelphia samt utstillinger på Naturhistoriska riksmuseet, Sjöhistoriska museet og Stockholms stadsmuseum. Han er representert i det svenske Nationalmuseum.
Brusewitz memoarer består av de tre bøkene Vågens barn (1994), Den ordkynniga pennan (1996) og Upptecknat och nedskrivet (1998).
Alexander Ødegaard

Klubblag

Ødegaard vokste opp i Førde og spilte på juniorlaget til Førde og senere på A-laget. Sommeren 1999 gikk Ødegaard til klubben Sogndal. Det første året for Sogndal skåret han to mål i debuten mot Hønefoss på Fosshaugane. I opprykksesongen 2000 satt Ødegaard inn ti seriemål og ett cupmål, i 2001 åtte seriemål og to cupmål, i 2002 tre seriemål og i 2003 syv seriemål og seks cupmål. Sesongen 2004 skulle derimot bli et mareritt for klubben, men på tross av klubbens manglende uttelling gjorde Ødegaard det bra. Han skåret hele 15 mål og vant Kniksenprisen. De to andre nominerte spillerne i denne kategorien var Rosenborgspilleren Frode Johnsen og Branns skotske spiller Robbie Winters.
I 2004 forlengte Ødegaard også kontrakten ut 2007, men Ødegaard ble likevel solgt til Rosenborg 28. desember 2004. Han ble kjøpt for hele 10 millioner kroner og fikk en kontrakt som skulle vare i tre år. Dessverre for både Ødegaard og Rosenborg ble han kun i én sesong. Den 28. desember 2005 ble angrepsspilleren klar for Viking FK. Alexander Ødegaard var da den dyreste spilleren Viking noen gang har kjøpt. Han skåret tre mål for Viking den første sesongen (2006), og det var i underkant av hva spilleren og klubben hadde forventet. Grunnen var delvis at Ødegaard var ute med knekt fot og delvis at laget samlet sett ikke presterte godt.
I januar 2011 signerte Ødegaard en 2,5-årskontrakt med den franske klubben Metz.
1. august 2012 vendte Ødegaard hjem til sin ungdomsklubb Førde, og signerte en 2,5-årskontrakt.

Landslag

Alexander Ødegaard har spilt på aldersbestemte landslag siden 1996, da han spilte på G15-laget. I februar 2004 debuterte han på A-landslaget, og har spilt fire A-landskamper og scoret ett mål.
Vår Frelsers kirke (Haugesund)

Inventar

Kirken har glassmalerier laget av Linnicher Kunstanstalt i Tyskland. De har to temaer, Den hellige treenighet og de fire evangelistene.
Lysekronen er hele 11 meter, og skal symbolisere en diger kongekrone. På kronene er det tolv lamper, en for hver av apostlene. Altertavlen er malt av Fredrik Kolstø og viser Jesus i Getsemane.
Ellers har kirken et eksemplar av Fredrik IIs bibel fra 1589.
Tana Fellesliste

Tana Fellesliste (samisk: Deanu Oktasašlistu), forkortet TaFe/DeOl, er en norsk, samisk valgliste som ble etablert til kommunestyrevalget i Tana i 2007, der de fikk inn 2 representanter til kommunestyret.
Tana Fellesliste fikk til sammen 175 stemmer, som var 11,4% av stemmene. Dette gjorde at Hartvik Hansen og Karen Inga Vars ble stemt inn i kommunestyret for Alta kommune. Sammen med Arbeiderpartiet og Senterpartiet fikk de flertall i kommunestyret, og dannet en felles politisk plattform.
Nødutgangfestivalen

Nødutgangfestivalen i Bodø for eksperimentell musikk såvel som andre beslektete sjangre som avant-garde, frijazz, samtidsmusikk, støymusikk, industrimusikk med mere. Første festival ble avholdt sommeren 2006 og har vært avholdt hvert år siden. Festivalen blir arrangert av Klubb Nødutgang.
På hver festival er det lokale, nasjonale og internasjonale artister. Festivalen har som mål å fly inn minst ett internasjonalt navn som regnes som ledende musiker eller utøvere innen sjangeren. Således har tyske Faust, japanske KK Null og amerikanske GX Jupitter-Larsen & The Haters opptrådt på festivalen. Av lokale og nasjonale artister kan man nevne Rolf Cato Raade, Lisa Dillan, Lasse Marhaug, Biosphere og Bodø Sinfonietta. Famlende forsøk ble gjenforent til festivalen i 2008 og har siden vært aktive.
Sputnik 13

Sputnik 13 er et musikkalbum med Sputnik, utgitt i 2003.
Veronica Westhrin

Veronica Westhrin er en norsk NRK-journalist. 
Hun har mastegrad i statsvitenskap i 2006.
Hun har vært produksjonsmedarbeider i TV 2-nyhetene og redaksjonsleder i økonomi- og politikkredaksjonen i NRK. I august 2018 ble hun NRKs korrespondent i Washington, D.C..
Mounir Hamoud

Klubblag

Hamoud, som er født i Marokko, flyttet til Norge i 1998, og familien bosatte seg på Romsås i Oslo. Han startet seint med organisert fotball. Han spilte først en kort periode for Grüner, før han gikk til Skeid som 14-åring. Han gikk deretter til Lyn i 2003. Hamoud ble kjøpt av Bodø/Glimt foran 2006-sesongen som høyreving. Etter at Kåre Ingebrigtsen overtok treneransvaret i Glimt foran 2008-sesongen, ble Hamoud flyttet ned til backplass. Foran 2012-sesongen signerte Mounir for Strømsgodset.

Landslaget

Etter å ha ha fått sitt store gjennombrudd i 2008, ble han tatt ut i Egil «Drillo» Olsens første landslagstropp siden 1998. Hamoud kunne dermed fått sin internasjonale debut for Norge mot Tyskland i privatlandskampen som ble spilt 11. februar 2009. Ved lagutaket uttalte «Drillo» at Hamoud har ekstrem hurtighet og er svært god én mot én. Mounir Hamoud har spilt for U21-, U19- og U18 landslagene til Norge.

Privatliv

Hamoud er troende muslim, og valgte å boikotte Avisa Nordland etter at denne trykte karikaturtegninger av profeten Muhammed vinteren 2010.
Nordmøre Trafikkselskap

Nordmøre Trafikkselskap AS (NTS) var et rutebilselskap etablert i 1987 med basis i de tidligere selskapene Kristiansund-Frei Billag, Nordre Nordmøre Billag og Smøla Billag.

Historie

Nordmøre Trafikkselskap hadde hovedbase i Kristiansund med avdelingskontorer på Tustna, Aure og Smøla. NTS ble overtatt av Hemne-Orkladal Billag (HOB) i 1996-97. På samme tid overtok HOB også naboselskapene Molde Bilruter og Mørelinjen. 1. januar 1998 var NTS en del av HOB Møre sammen med de tidligere selskapene Molde Bilruter og Mørelinjen. Hovedkontoret til HOB Møre ble lagt til Kristiansund. HOB fusjonerte i 2001 med Trondheim Trafikkselskap til Team Trafikk, og HOB Møre ble til Team Møre. Alt i slutten av 2002 ble dette selskapet overtatt av Nettbuss, som førte til at Team Møre endret navn til Nettbuss Møre.

Virksomhet

NTS fortsatte virksomheten til de tre tidligere selskapene. Det omfattet lokale person- og skoleruter i ruteområdet. Det var enda igjen noen godsruter, men NTS videreførte mye av godstrafikken utenfor rute som forløperne hadde drevet. Det var transporter for TINE, transport av melk i tankbiler. Ikke minst var det betydelig langtransport, ikke minst av fisk og fiskeprodukter ut fra Nordmøre til Østlandet og til ulike steder i Europa.
Netsuke

Netsuke var opprinnelig øverste del av punger eller beholdere som ble festet til obien, som var et knyttet belte for å holde sammen kimonoen for menn. Etter Meiji-restaurasjonen i 1868 ble kimonoen gradvis byttet ut med vestlig inspirerte klesplagg med lommer, og etterspørselen etter netsuke falt kraftig.
Opprinnelig var den bare en knott/knapp med hull til en snor, men ble etterhvert utviklet til miniatyrkunsthåndverk sammen med inro som fungerte som erstatning for bukselomme. Som håndverk ble det mest utbredt i Edo-perioden.
Mens de største var på størrelse med en valnøtt, kunne de minste være på størrelse med en hasselnøtt - alle med figurativ, men gjerne fantasifull utforming. Materialene som ble brukt var tre, horn, bein, korall, perlemor, lakk og porselen. I tillegg finnes en del uvanligheter. Elfenbensarbeider ble samlerobjekter for europeiske samlere allerede i det attende århundret, mens treknappene ikke ble så høyt verdsatt.
Utformingen kunne være relieffaktig på knappebunn, en tredimensjonal figur eller et lite sceneri inne i et hulrom - alle med snorhull på baksiden. Netsukeprodusentene er ofte ukjente.
Samlinger kan finnes i mange museer under avdeling østlig kunst og brukskunst.
Håndball under Asialekene 1998

Håndball under Asialekene 1998. Håndball var en av flere sporter under de trettende Asialekene som ble arrangerrt i Bangkok i Thailand. Det var femte gangen som håndball var med på programmet i Asialekene. Det var to turneringer, en for menn og en for kvinner. Det var tredje gangen kvinner deltok i håndball i Asialekene. Åtte herrelag og seks damelag deltok i turneringene som ble avviklet i perioden 7. til 16. desember 1998. Sør-Korea ble beste nasjon, de vant begge gullmedaljene.
Fodens Band

Foden's Band (opprinnelig Fodens Motor Works Band, og flere varianter av sponsorens navn) er et brassband med base i Sandbach, England. Bandet har sitt navn fra lastbilfabrikanten Foden, Sons & Co. (som ble kjøpt opp i 1980 og navnet opphørt i bruk i 2006) i Sandbach. Foden's Band er et av de fremste i sitt slag i verden; jevnlig listes det som vinner av verdens rangeringer over verdens beste brassband. Fodens har vunnet en rekke brassbandkonkurranser; europamesterskapet for brassband i 1992 (under navnet Britannia Building Society Band) dirigert av Howard Snell og i 2012 ble Foden's Band dobbeltvinnere av det nasjonale mesterskapet og British Open.

Etablering

Orkesterets opprinnelse går tilbake til 1900 da landsbyen Elworth i nærheten av Sandbach i Cheshire dannet sitt eget band etter å ha blitt skuffet i å sikre seg tjenestene til band i nabobyen for å delta i feiringen av opphevelsen av beleiringen av Mafikeng under boerkrigen i mai 1900. Etter et par år som landsbyens band overtok den lokale industrilisten Edwin Foden medlemmene for å danne Fodens Motor Works Band. I de første årene hadde bandet beskjedne ambisjoner, men i 1908 ble det gjort grunnleggende endringer og allerede det påfølgende året hadde det oppnådd prestasjoner og posisjoner innenfor mesterskapstevling, en prestisjetung posisjon som har blitt gjentatt siden.
Dirigent Fred Mortimer (1880–1953) ledet Foden's Band i 27 år fra rundt 1927 og fram til sin død i 1953. I løpet av denne tiden vant Foden's Band de nasjonale mesterskapene åtte ganger, og i henhold til Mortimer ble de kringkastet rundt 250 ganger.
Den 9. november 1933 opptrådte bandet i Lord Mayor's Show i London, navngitt som Band of Foden Motor Works.
I 1953 dannet musikkdirektøren Harry Mortimer (1902–1992) elitebandet Men O'Brass, hvor utvalgte medlemmer av bandet i kombinasjon med andre musikere fra Fairey Band og Morris Motors Band. I januar 1983 ble bandet sponset av Overseas Technical Services Ltd. fra Harrow, og omdøpt til Foden OTS Band.
I juli 1986 ble det sponset av Britannia Building Society til å bli Britannia Building Society Foden Band, som igjen ble the Britannia Building Society Band. I september 1997 ble orkesteret sponset av den franske selskapet Antoine Courtois (som produserer messinginstrumenter) for å bli Fodens Courtois Band. I november 2004 ble bandet sponset av Richardson Developments fra Oldbury. Siden 2008 har det vært uten sponser og er kjent som ganske enkelt Foden's Band.
Glattbiller

Utseende

Små (1 – 3,3 mm), ovale, blanke og glatte biller. Hode, brystskjold og dekkvinger danner en jevn kurve. På farge er de oftest mørkt brunlige eller svarte. Sidekantene på brystskjoldet og dekkvingene er markerte og noe avflatede. Oversiden er sterkt hvelvet, undersiden flat. Hodet er temmelig stort og bredt med lite utstående fasettøyne. Antennene varierer i lengde men er aldri spesielt lange, de består av 11 ledd og ender i en tre-leddet kølle. Brystskjoldet (pronotum) er mye bredere enn langt uten tydelig punktering. Dekkvingene er jevnt rundet tilspisset bakover, vanligvis uten tydelige punktrekker. På hver side av midtsømmen er det en påfallende, dyp sømstripe i alle fall i den bakerste delen. Beina er korte, føttene er fem-leddete men det fjerde leddet er svært lite slik at det ser ut som fire ledd. I alle fall ett av fotleddene er tolappet.

Levevis

Både larver og voksne biller kan finnes på blomster, særlig av planter i kurvplantefamilien (Asteraceae), spesielt på litt fuktige steder. De spiser pollen. Artene i slekten Phalacrus er knyttet til rustsopper, som er parasitter på ulike slags planter. De spiser soppenes sporer. En vanlig art er Phalacrus substriatus, som lever på rustsopper som angriper starr (Carex spp.) på myrer.
Pashmi

Opprinnelse og alder

Pashmi er en fjærhåret variant av caravanhund, men hvor gammel den er vet man ikke. Fjærhårede indiske mynder har imidlertid vært kjent der gjennom flere århundrer.
Saluki ble introdusert i India for mer en 800 år siden, slik denne var før vestlig oppdrett endret rasen. Pashmi er som en blåkopi, men skiller seg allikevel vesentlig fra saluki på flere punkter. I så måte kan det vise seg at slektskapet til tazi kanskje er nærmere, siden disse hundene i dag regnes som mer lik den opprinnelige salukien enn saluki selv.
Navnet Pashmi kommer trolig av det gamle persiske uttrykket «pashm», som var uttrykk perserne benyttet for å beskrive den myke silkeaktige ulla på det tibetanske kveget. Navnet pisuri kan bety enten «en med fjærhår» eller en som «kommer fra Peshawar».
I dag er rasen mest tallrik i områdene rundt Janwal-Vadval, som ligger ca. 40 km fra Lathur i Maharashtra provinsen. For noen år siden ga Maharajaen av Baria 4 amerikanske salukier i gave til Kolhapur Kennel Club, som benyttet disse i sine blodslinjer for å bedre egenskapene på sine pashmihunder. Dagens hunder har derfor en god del saluki i seg tror man. Det sies imidlertid at det i Karnataka-området fortsatt finnes «ekte» pashmi, uten at dette har latt seg bekreftet.

Utseende, anatomi og fysikk

Pashmi er gjerne større og kraftigere enn korthårede caravanhunder, og jaktform og løpesett varierer også noe. Pashmi kryper så nær byttet som mulig før den angriper, mens caravanhunden angriper umiddelbart når den har øyekontakt med byttet. Dette tyder på at jaktteknikken har blitt finslept og at disse rasene lenge har levd adskilt. Mankehøyden på denne hunden er ca. 66-74 cm for hannene og 55-66 cm for tispene. Vekten varierer, men ca. 17-28 kg er ganske dekkende. Pelsen finnes i alle nyanser og kombinasjoner. Den er glatt med fjærbeheng på ørene, halen og bak på lårene. De er elegante å se til, meget hurtige og svært utholdende.

Bruksområde

Pashmi er høyt skattet som jakthund blant lokale bønder. De holder hundene for å drive hetsjakt på hare, kanin og annet småvilt. Pashmi er også gode vakthunder, både for buskap og eiendom.

Lynne og væremåte

Rasen sies å være snill og harmonisk overfor sine egne, men tilbakeholden og svært skeptisk overfor fremmede, nærmest lik en azawakh i temperamentet. Den er flink med egne barn, men tøff. De spiser som regel samme kost som sin eier, men skal være svært nøysomme i kosten. Dette er en hund som kreve mye og ofte  mosjon for å trives.

Annet

Rasen er svært sjelden utenfor India.
US Open 1997 (tennis)

US Open 1997. US Open er en Grand Slam-turnering i tennis som blir spilt i Flushing Meadows i bydelen Queens i New York. US open i 1997 ble arrangert i perioden 25. august til 7. september. Patrick Rafter beseiret Greg Rusedski i herrefinalen i single og Martina Hingis vant damefinalen over Venus Williams.
MK «Batnfjord»

Forhistorie

MK «Batnfjord»s opphav er uklart og der eksisterer to ulike versjoner:
Alternativ 1:
Bygd 1894 i Frankrike. Franske eiere frem til Hans Mikkelsen Jensen, Marstal, Danmark (se alt.2).
Alternativ 2:
Bygd av tre i 1863 i Stavanger som seilfartøy «Spes». Fortsettelse som under.
Arne Aas

Teater

Fra 1970 til 1973 var han teatersjef ved Trøndelag Teater, der han også hadde sin debut 1957 i Strindbergs Erik XIV. Han hadde også regioppdrag ved teatret og var ansatt der fra 1963. På Trøndelag Teater spilte han i stykker som Se deg om i vrede, Helligtrekongersaften og tittelrollen i Brand. 
Han har også vært tilknyttet Fjernsynsteatret (1966-70 og 1973-75) hvor han blant annet ble landskjent i rollen som Hans Nilsen Fennefoss i serien Skipper Worse. Aas var i mange år også tilknyttet Oslo Nye Teater og foruten en rekke komedier, gjorde han seg der særlig bemerket i stykket Dagen vender. 
Fra 1978 til 1983 var han instruktør for Olsokspelet på Stiklestad. For sin innsats her mottok han Stiklestad-prisen i 1980. 
De siste årene før sin død hadde han flere gjesteopptredener ved Nordland Teater.

Film og TV

Aas hadde sin filmdebut 1964 i Alle tiders kupp, og hadde en rekke roller i norske filmer både på 1960- og 1970-tallet. Blant de mest nevneverdige filmene er Smuglere (1968), Skulle det dukke opp flere lik er det bare å ringe (1970) og Rallarblod (1979), samt flere filmer i serien om Olsenbanden.
Også på fjernsyn har Aas hatt en rekke opptredener, blant annet miniserien Skipper Worse i 1968, og ved flere anledninger sammen med Rolv Wesenlund i serien om Fleksnes. Fra Fleksnes-serien huskes han kanskje best fra rollen som svirbroren "Rødhette" i den klassiske episoden Rotbløyte fra 1981, og som hysterisk lege i episoden Det går alltid et tog fra 1974. Arne Aas hadde sin siste rolle på TV i kortfilmen Operasjon Popcorn i 1998.
Elina Bystritskaja

Annen verdenskrig

Under andre verdenskrig arbeidet begge Bystritskajas foreldre på feltsykehus. Faren var lege og moren sykepleierske. Som ung pike bad Elina om å få arbeide der også. Hun gikk på kurs i sykepleie og fikk tjeneste som laboratorienmedarbeider.

Studier

Høsten 1944 vendte Elina Bystritskaja tilbake til Nizjyn, dit familien hadde flyttet fra Kiev straks før krigen, og kom inn på sykepleierskolen. Tre år senere avsluttet hun studiene med høyest mulige karakterer. Under tiden i skolen prøvde hun på amatørteater. Hun kjente at det var noe for henne men ville først forberede seg ordentlig og begynte i balettklasse på den lokale musikkskolen. Senere fortsatte hun på teaterhøyskolen i Kiev. 
Foreldrene var sterkt imot hennes yrkesvalg. Faren, som var militærlege og syntes at datteren skulle følge i hans fotspor, besøkte teaterhøyskolens rektor og bad ham å forklare for Elina at hun ikke hadde noe å gjøre på teater. Elina forsøkte som kompromiss å studere til lærerinne, men vendte etter noen år tilbake til teaterhøyskolen.

Skuespillerinne

Etter å ha avsluttet disse studier i 1953 begynte hun å arbeide på teateret i Vilnius. Da hennes teater var på gjestespill i Leningrad ble Bystritskaja foreslått å medvirke i to filmer. Et av forslagene gjaldt en huvudrolle i en filmatisering av William Shakespeares Helligtrekongersaften. Hun valgte det andre forslaget: en rolle som lege i filmen Neokontsjennaja povest. Filmen gikk på kino i 1955 og gjorde henne kjent over hele landet og internasjonalt. Filmen ble vist i Paris under Den sovjetiske filmkunstens uke og ble vel mottatt av kritikere og publikum.
Da Elina Bystritskaja hørte at regissøren Sergej Gerasimov skulle filmatisere Mikhail Sjolokhovs bok Stille flyter Don ville hon absolutt være med. Gerasimov nølte og prøvde flere skuespillerinner i seks måneder til Sjolokchov sa at han ville se bare Bystritskaja i hovedrollen. Elina fikk rollen men ble nødt til å gå opp i vekt, lære seg den lokale dialekten, lære seg alskens huslige sysler som var vanlige i det området på den tiden. Regissøren var svært nøye med detaljer. Resultatet var lysende. Hennes spel var så autentisk at kosakkene som bodde i det området ved elven Don ble imponerte og utnevnte henne til æreskosakk.
I 1958 ble Elina Bystritskaja antatt ved Malyj-teateret i Moskva - en av de eldste og mest berømte teatre i Russland. Hun skulle medvirrke i 14 filmer, men mest tid viet hun til teateret.
Elina Bystritskaja begrenset ikke sitt liv til bare skuespilleri. Hun underviste på teaterhøyskolen i Moskva. Årene 1975-1992 var hun ordførende i Det sovjetiske gymnastikkforbundet. Bystritskaja arbeidet i kulturkomiten ved presidentsadministrasjonen og helsekomiteen ved det russiske sikkerhetsrådet. Hun var medlem i mange akademier.
Elina Bystritskaja nøt stor respekt fra det russiske folk og andre folk i det gamle Sovjetunionen. Hun fikk ærestittelen Folkets kunstner i Russland, Georgia, Aserbajdsjan og Kasakhstan. I 1998 ble hun året til Russalands vakreste kvinne.
Pangu

Pangu (kinesisk: 盤古, pinyin: Pángǔ, Wade-Giles: P'an-Ku) var en jette (kjempe) i kinesisk mytologi.
Pangu ble født av det opprinnelige kosmiske egget og vokste til kolossale proporsjoner da himmelen og jorden – eggets lyse og mørke deler – begynte å skilles fra hverandre. Pangu kjempet i tusener av år for å forhindre at disse ble gjenforent, og maktet etter mange tusen år å få delene til å stabilisere seg i sine nåværende posisjoner. Han la seg da for å hvile, og døde. Det ble sagt at vinden var hans åndedrett, tordenen hans røst og landskapet hans kropp. Hans øyne ble sol og måne.
Etnologer mener å finne parallellitet i en japansk skapelsesmyte med lignende innhold.