google/wiki40b huggingface dataset:
Trond Espen Seim

Biografi

Seim gikk ut fra Teaterhøgskolen 1996 og ble først tilknyttet Rogaland Teater og Den Nationale Scene. Ved DNS spilte han blant annet hovedrollen som Alex i A Clockwork Orange (Kubrick) og som Julian i Ibsens Kejser og Galilæer. Han ble 2001 ansatt ved Nationaltheatret og der har han blant annet spilt i stykker som Tro, håp og kjærlighet (2001), Woyzeck (2001), Dødsvariasjoner (2001), Medea (2002) og Dyrene i Hakkebakkeskogen (2003).
Høsten 2004 tok han sammen med Jon Øigarden og Mads Ousdal over det kunstneriske ansvaret for Torshovteatret. Der hadde han i 2005 en sentral rolle i det kontroversielle skuespillet Orgie av Pier Paolo Pasolini.
Høsten 2006 ble det annonsert at han skulle spille privatetterforskeren Varg Veum i en ny film- og TV-serie basert på krimbøkene til Gunnar Staalesen. Den første filmen, Varg Veum – Bitre blomster, hadde premiere i 2007, og totalt 12 filmer har blitt produsert (2007-2012). Den siste filmen, Varg Veum − Kalde hjerter, ble også regissert av ham.
Seim debuterte som teaterregissør i En handelsreisendes død på Nationaltheatret i 2018.

Privat

Seim er fra Berg i Oslo. Moren hans var lærer fra Os i Østerdalen, faren var lærer fra Odda i Hardanger og senere kommunaldirektør og i to perioder fungerende rådmann i Bærum kommune.
Seim er gift med Cecilie Frostad Egeberg.
Stegnocephala

Utseende

Stegnocephala er små, brede, halvmatte bladbiller, brunrøde til svarte. De er korte og brede. Antennene er ganske tynne og nokså korte. Pronotum er avrundet. Hodet er ikke synlig ovenfra. Dekkvingene har fine punktrader.

Levevis

Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten og er særlig aktive i varme og solskinn.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sør-Amerika.
Sublette & Campbell

Sublette & Campbell var et i Saint Louis basert amerikansk pelshandelsforetak som var i virksomhet fra 1832 til 1840.

Tilkomst

Foretaket ble opprettet i 1832 av William Sublette og Robert Campbell for å ta opp konkurransen med American Fur Companys virksomhet ved de øvre delene av Missourifloden. Innen selskapet ble opprettet hadde man ved William Ashleys formidling forsikret seg om tilstrekkelige kreditter fra de store handelsselskapene i New York.

Handelsområde

Sublette & Campbell anla i 1832 Fort William ved North Platte River. Handelsfaktoriet ble imidlertid solgt allerede neste år til American Fur Company sammen med virksomheten ved den øvre Missourifloden og selskapet fortsatte som en bybasert oppkjøper av pelsverk og boligspekulant i Saint Louis til det ble oppløst i 1840.
Cardanus

Utseende

Ganske små (ca. 10 millimeter) og slanke, svarte hjortebiller. Kroppen er langstrakt og noe flat. Hos denne slekten mangler hannene påfallende forstørrede kjever (mandibler). Oversiden er kraftig punktert, pronotum har en dyp lengdefure langs midten.

Utbredelse

Slekten finnes i Sørøst-Asia, fra det østlige India i vest til Ny-Guinea i øst.
Östra Ljungby

Östra Ljungby er et tettsted i Klippan kommune i Skåne län i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 935 innbyggere.
Carlos Alberto Souza dos Santos

Karriere

Han har spilt for Botafogo, Kashima Antlers, Shimizu S-Pulse, Vissel Kobe og Thespa Kusatsu.
Johan Jørgen Schwartz

Familie

Schwartz var sønn av en skipsreder.

Næringsvirksomhet

I 1841 tok han handelseksamen, og i 1848 startet han egen handelsvirksomhet i fødebyen. Med årene drev han det stort som trelasthandler, skipsreder og sagbrukseier. Fra 1873 var han også medeier i Eidsfos Jernverk. Han gikk konkurs i 1879.

Stortingsmann

Schwartz var stortingsmann for Drammen i periodene 1857–64 og 1868–76. Han representerte partiet Høyre. I 1857 var han medlem av justiskomité nr 2 og komiteen om representantfordelingen. På det overordentlige stortinget i 1858 var han med i finanskomiteen, og fra 1859 til 1863 var han medlem av Lagtinget og justiskomité nr 1. Han fortsatte i Lagtinget på det overordentlige stortinget i 1864. Schwartz var sekretær i justiskomiteen 1868–69 og deretter medlem i den samme komiteen 1871-76. Han var formann i veikomiteen 1871–74, samt medlem av skattekomiteen og stemmerettskomiteen 1875–76. Under 1874-sesjonen var han lagtingspresident.
Han var i 1862 blant Stortingets utsendinger til Göteborg og åpningen av jernbanen mellom Norge og Sverige. I 1864 deltok han for Tinget under 17. mai-feiringen på Eidsvoll og 4. november-markeringen i Stockholm. Han var også medlem av kroningsdeputasjonen til Stockholm i 1873.

Striden om Folkesuverenitetsprinsippet

I første halvdel av 1880-tallet var det én politisk sak som overskygget alle andre temaer i Norge, nemlig spørsmålet om Folkesuverenitet. Som stortingsmann var Schwartz meget engasjert i dette spørsmålet om Norges stilling vis-à-vis Sverige. I februar 1884 ble han invitert til å tale på et folkemøte på Stenseth gård i Eiker. Der ga han statsminister Selmer sin fulle støtte, og det ble etterpå fortalt at Schwartz hadde en så høy status, og ordla seg med så stor pondus og kløkt, at ingen tok til motmæle mot synspunktene han fremførte i talen.
„Det ble ingen debatt, ingen personangrep, ingen uforskammede tilrop fra publikum. Møtet ble avsluttet med rope «Leve Fædrelandet», (og visstnok også «Leve Kongen!», selv om arrangørene gikk ut og dementerte det siste). De tilstedeværende mente i hvert fall at det hadde vært «et reint hyggeligt møde».“

Ordfører i Drammen

Schwartz var ordfører i Drammen i 1862 og 1864–65.

Jernbaneforkjemper

Fra slutten av 1860-årene til midt på 1870-tallet var han med i anleggsstyret for flere jernbanestrekninger på Østlandet og til Trøndelag.

Ordener og utmerkelser

Schwartz mottok St. Olavs Orden, Nordstjerneordenen og Dannebrogordenen.

Annet

DS «Stadshauptmand Schwartz» var en dampbåt som gikk i fergetrafikk mellom Vestfossen og Eidsfoss fra 1903 til den ble tatt ut av drift på 1920-tallet.
Helferella

Utseende

Små til middelsstore, avlange, halvblankt svarte praktbiller uten metallglans. Oversiden er fint og jevnt punktert.

Utbredelse

Artene er utbredt i Sørøst-Asia (Filippinene, Indonesia) og Oseania (Ny-Guinea, Australia (sør til Tasmania), Fiji, Vanuatu).
Whirinaki kraftverk

Whirinaki kraftverk er et varmekraftverk i Whirinaki i New Zealand. Det har en installert produksjonskapasitet på 155 MW fordelt på en gassturbin og en dampturbin.
Brenselkilden er dieselolje. Anlegget ble utbygd med ferdigstillelse i 2004. Operatør er selskapet Contact Energy, men kraftverket eies av staten.
Paul Burrell

Privatliv

Paul er gift med Maria, som tidligere arbeidet for Prins Philip, hertug av Edinburgh. De har to sønner, Alexander og Nicholas, som vokste opp sammen med prins William og Harry.
Gi deg ikke, Knut

Gi deg ikke, Knut er en bok i K-serien som er gitt ut av forfatter Johan Arnt Strøm. Boken er gitt ut i 1981.
Knut (12) og familien må flytte fra hjemstedet sitt siden faren har mistet jobben sin. Knut må da begynne på ny skole, på et nytt sted som er fremmed og ukjent. Første dag på skolen blir han mobbet av en gjeng, og havner i slagsmål med gjenglederen. Han blir senere tatt til fange og mobbet. Knut er sterk og kjemper imot sammen med vennene sine.
Grand Hotel (2016)

Handling

Den forfengelige alkoholikeren Axel Farstad sjekker inn på Grand Hotel for å skrive - og for å dø. Men planene hans blir forstyrret av en tiåring med Tourettes. Det eneste de to har til felles er at de er vanskelige å like og at de begge søker tilflukt på det samme hotellet.
Mens Axel vil skrive sin siste og beste bok i fred, stikker Noah av fra SFO for å slippe å bli minnet om at han er verdens minst populære tiåring. I resepsjonen på Grand Hotel venter begge på resepsjonisten Hannah, men Hannah har et problem: Noah skal ikke være på hotellet og Axel har ikke dekning på kredittkortet sitt.
Det dukker opp en uventet løsning og i løpet av en uke oppstår et vennskap mellom Noah og Axel som forandrer det meste - et vennskap mot alle odds.
Ivarætten

Ivarætten, irsk gælisk Uí Ímair eller Uí Ímhair, var et norrøn-gælisk dynasti som styrte store deler av områdene rundt Irskesjøen og Skottlands vestkyst siste halvdel 800-tallet og på 900-tallet. Ivar, som regnes som stamfar for ætten, kan være den Ivar som opptrer i irske annaler som konge av Dublin fra 853 (sammen med Olav Kvite) eller Ivar Beinlause, konge av Jorvik. Disse to kan også være samme person. I Ulster-annalene står det i en nekrologisk innførsel: «Imhar, rex Nordmannorum totius Hibernie & Brittanie, uitam finiuit.» Det betyr: «Ivar, konge over alle Irlands og Britannias nordmenn, endte sitt liv.»
I Ulster-annalene nevnes tre personer som sønner av Ivar: Sigfrith i 888, Sigtrygg (Sitriuc) og Olav (Amlaíb)i 896, i tillegg er det to navnløse referanser til «Ivarsønnen». Det er fire personer som direkte benevnes som Ivars etterkommere. Ivar i 904, Ragnall flere ganger fra 914, Sigtrygg flere ganger fra 917, Godfrid flere ganger fra 918 og Olav i 935 og 938.
Ivar regnes som Dublins siste konge før de norrøne forlater i 902. Sigtrygg er Sigtrygg Caech, den første kongen av Dublin etter at de norrøne vender tilbake i 917, og senere konge av Jorvik. Ragnall Uí Ímair opptrer sammen med Sigtrygg i Irland rundt 917, er senere også aktiv i Skottland og blir så konge av Jorvik. Godfrid Uí Ímair opptrer sammen med Ragnall i Skottland i 918, etterfølger Sigtrygg som konge i Dublin og er også innom Jorvik. Olav Uí Ímair kan være enten Sigtryggs sønn Olav Kvåran eller Godfrids sønn Olav Godfridsson. Disse og deres etterkommere regnes som medlemmer av Ivarætten.
Området Ivarætten dominerte var ikke et organisert kongedømme, men flere norrøne bosetninger og landområder, som var løst sammensluttet og opptrådte i allianser med hverandre. Ivars etterkommere opptrer som ledere i de norrøne kongedømmene i Irland som Dublin og Waterford, øya Man, Hebridene, Argyll, og kysten av Galloway, Ayrshire, og Cumberland-Westmorland, likeså deler av Northumbria.
Sokodé

Sokodé er den nest største byen i Togo med 86 500 innbyggere (2004). Byen ligger 339 km nord for Lomé. Byen er dessuten hovedstad i Togos sentralprovins.

Sport

Byens fotballag er AC Semassi F.C. og Tchaoudjo Athlétic Club, som spiller sine hjemmekamper på Stade Municipal.
Dismorphiinae

Utseende

Dismorphiinae er en gruppe med stort sett hvite sommerfugler, enkelte av de søramerikanske Dismorphia-artene er imidlertid ganske fargerike. De er spinkle og har tynne vinger. 
Alle artene i denne delgruppen har det fellestrekk at alle radialårene (R) i framvingen, går ut fra (starter på) samme sted. Ingen av radialårene har forgreininger. Antennene har tre rekker med lengefrårer.

Levevis

Flukten er langsom og litt flagrende. Mange av de tropiske artene etterligner giftige sommerfugler i gruppene Heliconiini, Ithomiini og Acraeini.
Þóris þáttr hasts ok Bárðar birtu

Þóris þáttr hasts ok Bárðar birtu («Tåtten om Tore Hast og Bård den lyse») er en tått, en kort islendingesaga, som ble nedskrevet første gang på fra 1600-tallet. Historien foregår på Island i Landnåmstiden, og handler først om landnåmsmannen Tore og deretter om sønnen Bård. Bård skal ifølge tåtten ha bygget den første kirken på Gröf i Höfðaströnd ved Skagafjörður, og viet den til Apostelen Jakob.
Tromøysund

Tromøysund er et sund som skiller øya Tromøy i Arendal kommune fra fastlandet innenfor. Tromøysund går i retning østsydøst – vest. Sundet er om lag 12 km lang, og bredden varierer fra 200 m til om lag 500 m.

Skipstrafikk

Tromøysund er innseilingsled til Arendal havn fra øst, og ganske store skip kan gå gjennom sundet. Fartøyer på vei vestover kan, om de ønsker smult farvann, holde innaskjærs ved å seile vestover Tromøysund og fortsette sørover gjennom Galtesund. Arendal regionhavn ligger i Tromøsund, på tettstedet Eydehavn, sammen med Saint-Gobain CM (gamle Arendal Smelteverk) og Nymo mekaniske verksted.

Fjorder

Det er flere små fjordarmer fra Tromøysund og inn i fastlandet. Mørfjærkilen og Neskilen har begge forbindelse til vassdrag. Ved Eydehavn lå i eldre tid lastehavna Neskilen. Her var det utskiping av trelast og malm fra jerngruvene like ved.

Annet

Buøya er en øy i Tromøysund, med bruforbindelse til Eydehavn. Øya er i dag friområde. Den gamle uthavna Narestø med verneverdig bebyggelse ligger like innenfor Tromøysunds østre utløp. På Tromøya ligger tettstedet Kongshavn. Tromøybrua forbinder Tromøy med fastlandet, og krysser Tromøysund. 
DS «Tromøsund» var også et kjent kystruteskip som krigsforliste i Nordsjøen etter å ha blitt kapret av norske kommandosoldater under andre verdenskrig. Skipet tilhørte Arendals Dampskibsselskab.
Speilsalen isgrotte

Speilsalen var en isgrotte i Trollheimen. Sammen med Blåsalen lå den mellom Svarttjønnin og Blåhøtjønna ved Blåhøas fot. Det var bare i enkelte år at disse isgrottene åpnet seg.
På grunn av klimaendringer krymper isbreene, og isgrottene kollapset i november 2007 og er nå borte.
The Germ

The Germ (Kimen) var et kvartalstidsskrift som ble ut utgitt av Det pre-rafaelittiske broderskap for å spre deres ideer og idealer om kunst. Tidsskriftet ble ingen suksess og eksisterte i kun fire utgivelser mellom januar og april 1850, men dets betydning på den engelske kunstdebatten var desto større.
The Germ utga poesi av William Michael Rossetti, som også redigerte bladet, og de andre medlemmene av broderskapet, blant annet også hans bror Dante Gabriel Rossetti, Thomas Woolner og James Collinson. Det trykte også bidrag på vers og i prosa, sistnevnte essayer om kunst og litteratur av skribenter som var assosiert med broderskapet og dets idealer, blant annet Ford Madox Brown og Coventry Patmore. I tillegg var det også enkelte omtaler av litteraturutgivelser.
Tittelen The Germ refererer til pre-rafaelittenes tro på både sin egen betydning og på viktigheten av naturen. «A germ» er et korn, og en tilsvarende norsk betegnelse vil være Kimen, det som kommer av det som vokser. De håpet at tidsskriftet skulle bli frøet hvor nye kreative ideer skulle vokse fra. Dets undertittel var tanker om naturen i kunsten og som understreket redaktørenes tro på at poesi og kunst var tett sammenkoblet. Tidsskriftet ble omdøpt til «Art and Poetry» (Kunst og Poesi) i de to siste utgivelsene.
På omslaget av hver utgivelse var det en sonett diktet av William Michael Rossetti. Hvert nummer hadde også en radering for understreke bladets kunstneriske fokus. Det første utgivelsen var klar den 1. januar 1850 med William Holman Hunts radering. Det ble trykket 700 kopier og hvor 50 hadde raderinger på finere papir. Kun 70 eksemplarer ble solgt. De øvrige utgivelsene solgte tilsvarende, og det finansielle tapet ble betalt av George Tupper.
Etter at pre-rafaelittene var blitt berømte ble The Germ gjenutgitt, først av Thomas Mosher i 1898 i Portland, Maine i USA, og på nytt i 1901 med en innledning av William Michael Rossetti som også inneholdt en historisk gjennomgang og bibliografi. En senere utgivelse ble gjort av Ashmolean Museum i Oxford i 1992 og da med et forord av Andrea Rose.
Daimler Motor Company

Historie

Britiske Daimler har sin bakgrunn i det tyske Daimler-Motoren-Gesellschaft, og dets grunnlegger Gottlieb Daimler. Frederick R. Simms fikk lisensen for Storbritannia og Samveldet utenom Canada for produksjon av Daimlers forbrenningsmotor. 1893 startet Simms Daimler Motor Syndicate. 1904 ble selskapet etter dårlige tider omdøpt til Daimler Motor Company. 1910 tok Birmingham Small Arms Company kontroll over Daimler. Således har dette britiske bilmerket i dag ingen forbindelse med den tyske bilprodusenten Daimler AG, tidligere DaimlerChrysler, tidligere Daimler-Benz.
Selskapet har hovedsakelig bygget store, påkostede biler, tidligere blant annet for den britiske kongefamilien. I 1960 ble Daimler overtatt av Jaguar, hvilket gjorde at Daimlermodellene nå for tiden er spesialversjoner av Jaguarmodeller - gjerne litt påkostede utgaver.
Etter at ha vært eiet av British Leyland en periode, ble Daimler med på lasset da Jaguar ble skilt ut derfra i 1984 og blev i 1989 et merke innen Ford-konsernet, hvilket det fremdeles er. De siste årene har antallet nylanserte Daimler-modeller vært få. Den siste modellen, Daimler Super Eight kom i 2005, hvilket var hele syv år etter forgjengeren. 
Daimler selges i dag kun i et begrenset antall land, deriblant Storbritannia og Tyskland.
Harris Manchester College

Harris Manchester College er et av de konstituerende kollegier ved University of Oxford i Storbritannia. Det er tidligere kjent som Manchester College og er listet i University Statutes (V.1) som Manchester Academy and Harris College. I seremonier ved universitetet blir det omtalt som Collegium de Harris et Manchester.
Kollegiet ligger i Mansfield Road i det sentrale Oxford. Det er den minste av de konstituerende, fulle kollegiene ved Universitetet i Oxford. I 2010 hadde det finansielle gaver estimert til 12 millioner pund.
Arendal Ungdomsmusikkorps

Arendal Ungdomsmusikkorps er et voksenkorps med medlemmer fra 16 år og oppover. Det er et amatørkorps som legger vekt på marsjering i vår/sommer-halvåret og konserter i høst/vinter-halvåret. Korpset har et tett samarbeid med Tveit Union Musikkorps i Kristiansand og har sammen med dem dannet Agder Drillkorps.

Historie

Arendal Ungdomsmusikkorps ble stiftet 31. oktober 1922 av musikkinstruktør G.M.Scharff. Medlemmene var hovedsakelig gutter fra Arendal sentrum, Vestregate, Klevgaten og Tyholmen.
G.M.Scharff var dirigent fra 1922 til 1940. I 1941 overtok sønnen Jens M. Scharff dirigentpinnen. Første formann var Hans I. Ellefsen, som satt i 5 år. Deretter fulgte Ivar H. Jonssen, som satt i 17 år.
Allerede i 1923 deltok korpset på sitt første landsstevne i Horten. De deltok også landsstevne i Oslo i 1924 og i 1926 arrangerte de et samlet landsstevne for Norges gutte- og ungdomskorps i Arendal, med hele 1400 deltakere. I 1928 var korpset på vestlandsturné med bl.a. radiospilling i Bergen. Fra Molde gikk hjemturen ned Gudbrandsdalen, med konserter i de tre Mjøsbyene og besøk i Eidsvollsbygningen og Oslo. I årene fram mot 2.verdenskrig var korpset stadig på langturer og deltok på alle landsstevner og lokale stevner. Det siste landsstevnet før krigen ble arrangert i Trondheim i 1938. Dit dro korpset med to busser.
I 1940 skulle korpset ta i bruk sin nye fane, men krigen satte en stopper for det. De klarte likevel å gjennomføre seks konserter det året. I september 1940 fikk de lov av tyske og norske myndigheter å marsjere spillende gjennom Arendals gater, ikledd sine hvite og blå uniformer. Det var satt opp et norsk, tysk og amerikansk program og de spilte bl.a. den kjente marsjen «Alte Kameraden». Fra våren 1943 måtte de imidlertid øve i hemmelighet. Først med Jens M. Scharff som instruktør og da Scharff måtte rømme til Sverige overtok Karl Rosén. Da freden kom kunne de endelig ta i bruk sin nye fane 17. mai 1945 og delta i seiersrusen med musikk og fanfarer.
Etter krigen tok korpset opp igjen sin store aktivitet fra før krigen. I 1946 hadde de hele 40 opptredener og arrangerte på nytt landsstevne i Arendal. I tillegg hadde de tid til å arrangere både hopprenn, sparksstøttingskonkurranse og skøyteløp.
I 1947 foretok korpset sin første utenlandstur. Turen gikk gjennom Danmark og Sverige, med vellykkede konserter i Silkeborg, Århus, København og Göteborg. I 1954 anskaffet korpset seg nye ensfargede uniformer, luen medregnet. Samme år var de på sin andre utenlandstur. Denne gang til Kerkrade i Nederland, hvor de deltok på Wereld Muziek Concours (WMC). De deltok i 3.divisjon og fikk førstepris for konsertmusikk og andrepris i marsjkonkurransen.
Lengdegrad

Lengdegrad eller meridian er den ene av to akser i jordens koordinatsystem, hvilket går mellom Nordpolen og Sydpolen. Den andre aksen i dette koordinatsystemet kalles breddegrad eller polhøyde. Lengden rundt jorden over polene er beregnet til 40 007,863 km (WGS 84) 
(ved havnivå). Meridianene er vinkelrett på ekvator, har form som en halv ellipse og har følgelig alltid en lengde på 20 003,9315 km (WGS 84). Sammen utgjør lengde- og breddegrader et koordinatsystem som beskriver hvor på Jorden man befinner seg, hvilket benyttes av kart og -systemer for land og sjø, f.eks. GPS.

Greenwichmeridianen

Den mest kjente meridianen er den som går gjennom det astronomiske observatoriet i Greenwich syd i London. Den kalles også for nullmeridianen. Planet gjennom den deler jorden i to halvkuler (den østlige og den vestlige) og hver av dem deles inn i 180° (lengdegrader). Lengdegradene øst for Greenwichmeridianen benevnes østlige lengdegrader og Ø tilføyes etter koordinaten. Lengdegradene vest for Greenwichmeridianen benevnes vestlige lengdegrader og V tilføyes etter koordinaten. Alle geografiske posisjoner beskrives i dag med nordlig/sydlig bredde ut fra ekvator og østlig/vestlig lengde ut fra Greenwichmeridianen (gjelder dog ikke fullt ut for UTM (og MGRS)).

Språklig sammenheng

Meridies er latin for meridian og betyr «midt på dagen». Meridianlinjen passerer punkter hvor klokka er 12 (standardtid) samtidig. «Ante meridiem», forkortet am, er det engelske uttrykket for klokkeslett før klokka 12, og «post meridiem», forkortet pm, for klokkeslett etter klokka 12.

Historie

Det var den greske astronom og matematiker Hipparkhos (ca. 190 – 120 f.Kr.) som først delte jordens øst-vest akse inn i 360°.
I motsetning til breddegrader som har et naturgitt og fast nullpunkt i Ekvator, så er det ikke noen naturlig nullpunkt for lengdegrader. Dette medførte at de fleste land hadde sin egen nullmeridian. I Europa hadde Storbritannia alt siden 1721 benyttet Greenwichmeridianen som nullmeridian, Frankrike hadde Parismeridianen og Prøyssen Berlinmeridianen. Det finnes også gamle norske kart med °V eller °Ø for Christiania som var Norges nullmeridian. Det var først ved den Internasjonale Meridiankonferansen i Washington i 1884 at Greenwich pga. av hevd (den britiske marine opererte på alle hav) ble bestemt å være den offisielle nullaksen for lengdegrader.
Lengden av en meridianbue fra en pol til ekvator dannet standard for det metriske lengdemål da den franske nasjonalforsamlingen 30. mars 1791 vedtok et forslag fra det franske vitenskapsakademiet om at én meter skulle tilsvare én ti-milliondel av avstanden fra Nordpolen til ekvator gjennom Paris. (WGS 84 definerer avstanden fra en pol til ekvator å være 10 001 966 m; altså kunne man på slutten av 1700-tallet angi denne lengden med en nøyaktighet bedre enn 0,2 ‰ i forhold til dagens definisjon.)