Steile og hjul

Steile og hjul, også skrevet stegle og hjul, er en tidligere form for dødsstraff, tortur og likskjending. Som regel ble den dømte først bundet fast til et vognhjul og fikk deretter de lange rørknoklene (armer og bein) knust med en stålforsterket klubbe. Alternativt kunne man pine den dømte ved hjelp av et tungt vognhjul som  ble heist opp og sluppet ned på offeret for å knuse armer og bein. Offeret – gjerne fastbundet i en forvridd og smertefull stilling på hjulet – ble deretter plassert på en stegle (stolpe) til «spott og spe», for å dø en pinefull og langsom død.
Ifølge filosofen Thomas Aquinas (1225 – 1274), var «steile og hjul» den straffen som ventet i helvete for de som hadde begått dødssynden «hovmod».
Denne henrettelsesmetoden ble også kalt radbrekking etter det tyske ordet Rad som betyr «hjul». Ordet radbrekking, som altså opprinnelig betyr «å knuse (knokler) med hjul», kan i dag også brukes i overført betydning om å «ødelegge til det ugjenkjennelige» eller «forringe språket».

Johann Friedrich Struensees henrettelse

Johann Friedrich Struensee kom til makten som livlege for dansk-norske kong Christian VII i 1769. Kong Christian var mentalt syk, og Struensee, som var kritisk til eneveldet, greide etterhvert å overstyre kongen og regjere i hans sted. Struensee gjennomførte en rekke reformer, blant annet forbud mot tortur, avskaffelse av dødsstraff for tyveri og innførte trykkefrihet. Samtidig var han dronning Caroline Mathildes elsker. Reformene ble ikke godt motatt. Struensee ble dømt for majestetsfornærmelse, halshugget, partert og hengt opp på steile og hjul til skrekk og advarsel.

Partert levende

I særdeles alvorlige tilfeller, kunne offeret også bli levende partert mens de var bundet fast til hjulet. Da var det om å gjøre at lidelsen varte lengst mulig, og bøddelen måtte være nøye slik at han ikke drepte offeret for tidlig. 
Vi finner flere eksempler på dette i Absalon Pedersøn Beyers «Bergens Capitelbok»,  hvor presten skildrer skrekkscener fra retterstedet Nordnes i Bergen. I juni 1615 ble en forbryter ved navn Niels Hemmingsøn lagt på steile og hjul og partert levende. 16. april 1632 ble en annen mann, ved navn Henrik, lagt på hjul og partert levende for å ha drept fem mennesker.

Skam

Selve opphengingen, steilingen, var en skamstraff som skulle ydmyke den dømte offentlig og sverte vedkommendes ettermæle. Sammen med den ekstreme torturen skulle dette også virke avskrekkende på andre og dermed forhindre nye forbrytelser. «Steile og hjul» ble brukt som straff ved landeveisrøveri , mord, brutale ran og andre alvorlige forbrytelser.

Etymologi

Ordet steile i «steile og hjul» kommer av det norrøne stagl, et ord som er i slekt med «stengel», og betegner stolpen, mens hjul var selve tortur- og henrettelsesinstrumentet. På samme måte som med galger, ble steilen ofte plassert på en offentlig plass, utenfor byens porter eller på herredets tingsted. Den vesle øygruppa Steilene ved Nesodden innerst i Oslofjorden har ifølge en teori fått navn etter slike stolper der levninger etter forbrytere ble hengt opp.  Steglemoen ved Bjørgo i Nord-Aurdal, et gammelt henrettelsessted, fikk sitt navn etter steglene som man satte ofrene på, til skrekk og advarsel for andre.

Tortur før henrettelsen

Før selve henrettelsen kunne grove forbrytere bli straffet med pinefulle forhør, det vil si tortur. Det kunne omfatte kakstryking, det vil si offentlig pisking av den dømte som stod bundet fast til en kak (straffepåle og liknende), å knipe den dømte med glødende tenger eller å hogge av fingre og håndledd.

Radbrekking

Også radbrekkingen kunne utføres på forskjellige måter. Vanligvis fikk den dødsdømte kroppen knust med et stort vognhjul eller en klubbe. Deretter ble kroppen, eller kroppsdelene, festet til hjulet som til sist ble satt vannrett øverst på steilen. Forbryteren ble dermed hengt opp på steile og hjul. De parterte likdelene flettet inn i hjuleikene.
Offeret ble i noen land overkjørt med det tunge hjulet, i andre land bundet direkte på hjulet for å få lemmene knust med en jernstang eller slegge. Deretter kunne man gi et nådestøt mot hodet eller brystet, eller legge den forslåtte og forpinte personen på hjulet for å dø av sjokk, blodtap eller dehydrering. Flere steder, blant annet i Nederland, ble den dømte halshogd først. I Danmark og andre steder kunne en radbrekkes «ovenfra» eller «nedenfra», det vil si at knoklene ble knust i rekkefølge enten fra nakken eller, enda verre og strengere, fra føttene og oppover. Hjulet kunne også utstyres med pigger. Hjulet ble reist på den loddrette steilen i vannrett stilling. Enkelte ble også hengt opp uten forutgående radbrekking og kunne dermed være i live i flere dager, som ved korsfesting.  Uansett ble de dømte hengende til spott og spe og til skrekk og advarsel for andre i samfunnet.