google/wiki40b huggingface dataset:
Vanlig edelgran

Beskrivelse

Treet blir inntil 40 meter høyt (sjeldent inntil 50 meter), og har en diameter på maksimalt 1,5 m. Rekorden for et individ har vært 68 meter og 3,8 meter i diameter. Barken er glatt og mørkebrun. Nålene er flate og butte (1.8-3 cm lange, 2 mm brede og 0.5 mm tykke). Nålene er mørkegrønne og med to grønn-kvite bånd (spalteåpninger) på undersiden. Konglene er 9-17 cm lange og 3-4 cm brede, med 150-200 skjell. Frøene er eggformete, rødlige og med 2 vinger, og de blir opp til 2.5 cm lange. Vanlig edelgran kan bli over 400 år gammel.
Treet krever noe regnfall, og trives best fra 300 moh. (helst 500 m) og opp til 1.700 meters høyde.
Svært nære slektninger er kong Boris' edelgran (Abies borisii-regis) og siciliansk gran (Abies nebrodensis), men edelgrana har mer glisne greiner og nåler enn disse to.
Noen anser likevel de to andreartene som varianter av vanlig edelgran, hnhv A. alba var. acutifolia og A. alba var. nebrodensis.

Naturlig utbredelse

Edelgran er hjemmehørende i fjellområder i det sentrale Europa, det vil si i Serbia, Karpatene, Alpene, Pyreneene og Italia. Den er en viktig art i den vest-balkanske kalksteinsskogen langs Adriaterhavet, herunder i kroatia og på Orjen i Montenegro.

Utplantet utbredelse og bestand

Vanlig edelgran ble allerede på midten av 1700-tallet utplantet på Østlandet (Meheia) og noen tiår senere på Vestlandet. Treet finnes i enkeltbestander langs hele kysten nordover til Lofoten. Treet er blitt benyttet som prydtre og i noen grad i kystskogbruket. Den brukes fortsatt noe innen juletre- og pyntegrøntproduksjon, men andre Abies arter har overtatt. I Norge er det satt ut flere andre Abies- arter, bl.a. nobeledelgran (Abies procera) og sibirsk edelgran (Abies sibirica). Totalt er det utplantet cirka 30000 dekar med Abies-arter.

Fremmed art: Spredning og økologisk effekt

Arten setter frø tidlig, har hyppige frøsettinger og har rikelig med kongler. Frøene har dessuten vinger noe som gjør at de lett sprer seg med vinden. Treet vokser raskt, er svært skyggetålende og forynger seg godt selv i tette og eldre bestander. I undersøkte blandingsbestander med nobeledelgran (A. procera) og gran (P. abies), ble det ikke funnet naturlig foryngelse av gran, mens foryngelsen av nobeledelgran varierte mellom 1000 og 30 000 planter per dekar. Den store frøsettingen hos Abies-artene påvirker spredningen og langdistansespredning kan således gi opphav til sekundære spredningsenheter, noe som øker den videre spredningsrisikoen.
Størrelsen, tettheten og alderen på plantefeltet er i stor grad avgjørende for spredning og effekter. På grunn av langdistansespredning kan vanlig edelgran og de andre Abies-artene etablere seg langt fra opphavsbestanden. Den raske veksten og foryngelsen vil gjøre at arten raskt utkonkurrerer stedegne arter. Flere av artene inkludert Abies alba er svært skyggetålsomme og kan over tid spre seg og utgjøre klimakssamfunn. Dette vil påvirke det biologiske mangfoldet negativt og spredning vil også potensielt kunne påvirke åpne landskaper, som i kulturbetingede naturtyper, dersom de lokale spredningsforholdene ligger til rette for dette.
Plommespinner

Utseende

En middelsstor (vingespenn 30 – 63 mm, hunnen markert større enn hannen), oransje spinner, skiller seg fra alle andre nordiske arter på fargen. Hunnen, men ikke hannen, har takkete vingeytterkanter. Hodet er forholdsvis stort, labialpalpene nebbaktig framstikkende. Antennene er fjærformede hos begge kjønn, noe kraftigere hos hannen enn hos hunnen. Kroppen er kort og kraftig hos begge kjønn, tett kledt med oransjerøde hår. Forvingen er brunoransje med to mørke tverrstriper, mellom disse en rund, hvit flekk. Bakvingen er ensfarget brunoransje. Larven er grå, kort hårete, med en dusk av lengre hår som dekker hodet. Den har et oransje og svart tverrbånd på det andre kroppsleddet.

Levevis

Larvene kan finnes på maneg ulike busker og løvtrær, blant andre plomme, hegg, kirsebær, lind, hagtorn og slåpetorn. I perioder der de har vært tallrike, har de gjort noe skade på frukttrær. Denne spinneren flyr i hager og frodig løvskog.

Utbredelse

Finnes fra Sør- og Mellom-Europa, østover gjennom Russland til Japan. I Norden er det gjort noen funn i Karelen de siste årene, men det dreier seg trolig om migranter.
Longhu

Longhu (kinesisk: 龙湖区; pinyin: Lónghú Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Shantou (Swatow) i provinsen Guangdong i Folkerepublikken Kina.
Det har et areal på 103,58 km² og teller ca. 340 000 innbyggere (2003).
Proxatrypanius

Utseende

En middelsstor, brunspraglete trebukk. Antennene er lengre enn kroppen. Pronotum er tømmeformet, dekkvingene smalner av mot spissen.

Levevis

Larvene lever i død ved.

Utbredelse

Arten er utbredt i det vestlige Mexico.
Cruising

Cruising beskriver en aktivitet der enkeltindivider går eller kjører omkring på søken etter en partner for sex, som oftest rask og anonym.
Selve begrepet er i bruk på mange språk med samme betydning, men mens det i noen land kan beskrive såvel heterofile såvel som homofile, vil det vanligvis beskrive menn som har sex med menn, og det oppsto som sjargong innen homofile miljøer.
Begrepet er blitt opptatt av nettstedet www.qruiser.com, et svensk LHBT-forum som en spøkefull referanse, og forumet fungerer som et sosialt møtested innen Skandinavia mer enn kun å fokusere på sex-treff. Nettstedet har også mange heteroseksuelle medlemmer.

Cruising i Norge

I de større byene er det ofte flere kjente områder der menn og gutter oppsøker likesinnede for såkalte sex-treff, som ofte foregår kjapt og anonymt. Det har også vært praktisert utlegging av kondomer, for eksempel i falske fuglekasser, av homoorganisasjoner for å forebygge overføring av smittsomme sykdommer i forbindelse med ubeskyttet sex.
Lysytsjansk

Lysytsjansk (ukrainsk: Лисичанськ, russisk: Лисичанск, Lisitsjansk) er en by i Luhansk oblast (region) sørøst i Ukraina. Byen er en egen rajon (distrikt) i oblastet og ligger på høyre bredd av elven Donets, omkring 90 km fra Luhansk. Byen har omkring 105.000 innbyggere (2010). 
Sammen med byene Sievjerodonetsk, Rubizjne og Kreminna danner Lysytsjansk et stort storbyområde i Donetsbekkenet med tilsammen omkring 350.000 innbyggere.
Skihopping i Ukraina

Ukraina har hatt skihoppere i OL og VM etter at landet ble selvstendig i 1991, men de ukrainske hopperne har i liten grad klart å markere seg. Det første hopprennet i Ukraina ble arrangert i Kharkiv i 1904.

Skihoppere

Anatolij Zjeglanov deltok for Sovjetunionen i OL og VM i perioden 1968-1972. Hans beste plasseringer var 6.- og 8.-plass i normal- og stor bakke i OL i Grenoble i 1968. Han ble også nummer 4 sammenlagt i den tysk-østerrikske hoppuka i 1968/69. Valerij Savin ble nummer 7 i både stor- og normalbakke i VM i Lahtis i 1978. Valerij Vdovenko var på det sovjetiske laget som ble nummer 4 i lagkonkurransen i VM i Lahtis i 1989.
Beste plassering i VM og OL for det uavhengige Ukraina har henholdsvis Volodymyr Bosjtsjuk (28.-plass av 50 deltakere i stor bakke i VM i Liberec i 2009) og Volodymyr Hlyvka (29.-plass av 62 deltakere i stor bakke i OL i Nagano (Hakuba) i 1998). Beste plassering i verdenscupen har Vitalij Sjumbarets med 21.-plass i Sapporo i 2010. Også Bosjtsjuk, Hlyvka og Oleksandr Lazarovytsj har tatt poeng (blant de 30 beste) i verdenscupen.
Ukraina har vært med i lagkonkurransen i VM i 1993, 2003 og 2007, men ble sist alle gangene. Landets beste plassering i lagmesterskap er 6.-plass av 12 lag i vinter-Universiaden i Torino (Pragelato) i 2007.

Hoppbakker

Den største hoppbakken som har eksistert i Ukraina ble bygd på 1920-tallet ved Lviv, som på den tiden tilhørte Polen. Bakken skal senere ha tålt hopp på 115 meter, men eksisterer ikke i dag (2010). De største hoppbakkene som eksisterer i landet i dag har størrelse K90 og ligger i Tysovets ved byen Skole, og i Vorokhta. Vorokhta er det viktigste senteret for skihopping i Ukraina, og hadde i mange år renn i den internasjonale Karpat-cupen. Andre steder med aktivt hoppmiljø er Verkhovyna, Nadvirna og Kremenets.
En spesiell hoppbakke eksisterte i Kiev fra 1968 til 2004. Olympiabakken lå i direkte tilknytning til Olympiastadion, og hadde ovarenn som ble holdt oppe av barduner, i stedet for et massivt tårn. Bakken hadde størrelse K80.
Trochosa spinipalpis

Utbredelse

Trochosa spinipalpis er utbredt i Europa. Den finnes i Norge, nord til Troms. Den er antakelig den sjeldneste av de tre norske Trochosa-artene.

Utseende

Som voksne (imago) er hunnen opptil 11 mm, mens hannen er opptil 10 mm lang (kroppens lengde). Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). Midt oppe på forkroppen finnes et mørkt gaffelformet merke, dette merket når ikke helt frem til mellom øynene. Foran på hodet er det åtte øyne, hvorav de to midterste er langt større enn de andre.
De tre norske artene i slekten Trochosa er svært lik hverandre. For sikker artsbestemmelse kreves nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens genitalier. Bare hanner kan bestemmes til art, ut fra pedipalpenes utseende. Det nest siste leddet skal ha noen artstypiske stive torner eller pigger. Hos hunner kjennes ingen artstypiske karakterer, selv epigynet er likt hos de tre artene.

Levevis

Trochosa spinipalpis foretrekker litt skygge, gjerne der det er litt trær. I motsetning til de to andre Trochosa-artene i Norge er den funnet på fuktigere steder, som på myr, og tar seg gjerne en tur på vannoverflaten. Den er nattaktiv om dagen holder den seg skjult under en stein eller en trerot.
Vasilij Golitsyn

Liv og virke

Han begynte sin karriere ved tsar Aleksej Mikhajlovitsjs hoff der han ble utnevnt til bojar. Under prinsesse Sofia Aleksejevnas regentskap 1682-1689 var Golitsyn hennes favoritt, elsker og utenriksminister.
Han klarte å slutte fred med Polen i 1683 och på hans initiativ ble det inngått en hellig allianse i 1686 med Polen, Østerrike og Venezia, rettet mot Det osmanske rike. Denne ble fulgt av Krimkampanjen som Golitsyn selv ledet, og som ble opptakten til den russisk-tyrkiske krig 1686-1700. 
Selv om kampanjen ble resultatløst ble Golitsyn hedret med et triumftog i Moskva i 1689. 
Han inngikk også Nertsjinsktraktaten med Kina i 1689, som regulerte landenes grense  langs Stanovojryggen (nord for Amur) og elven Argun. Forhandlingene foregikk for det meste, om ikke utelukkende, på latin, ettersom russerne hadde med seg en latinskkyndig tolk, muligens en polakk, og russernes ambassadør Fjodor Aleksejevitsj Golovin forstod latin, mens Qing-hoffets forhandlere hadde med de to jesuittpatrene Thomas Pereyra og Jean-François Gerbillon. Avtalen ble offisielt avfattet på tre språk: Russisk, latin og mandsju. Det var imidlertid forskjeller mellom versjonene. Det ble også laget en uoffisiell kinesisk tekst.
Vasilij Golitsyn var usedvanlig godt utdannet. Han var en stor venn av utlendinger, og ble av slike gjerne omtalt som «den store Galitsyn». Han gav overfor dem uttrykk for flere vidtgående reformtanker, som avskaffelsen av livegenskapet, fremme av religionstoleranse, og utviklingen av industrielle foretak. Ettersom det var viktig for  Golitsyn å unnvike enhver form for vold og undertrykkelse, var hans foretrukne program mer varsomt og «realistisk» en Peter den store. Politiske omveltninger ville at han ikke fikk realisert noen av disse reformplaner.
Hans politiske karriere fikk en brå slutt da Peter den store avsatte sin formyndeske og eldre søster Sofia Aleksejevna, og selv tok makten i 1689. Til tross for sin støtte til prinsessen fikk Golitsyn beholde livet, men mistet sin stilling som bojar, og hans eiendom ble konfiskert. Han ble forvist til Pustozersk i Petsjoras delta. 
Senere fikk han tillatelse til å vende tilbake til Moskva, men valgte til slutt å gå i kloster.
Exmoor

Exmoor er en nasjonalpark ved Bristolkanalen på kysten av Devon og Somerset i det sørvestlige England. Den dekker 692 km² med åser og åpent myrlandskap og 55 km kystlinje. Exmoor ble vernet i 1954. Området fikk navn etter elven Exe. Flere steder i parken har fått status som Sites of Special Scientific interest.
Parken var et av undrene i programserien Seven Natural Wonders. Den var med i to programmer: Det sørvestlige England og West Country.

Landskap

Hei og myrlandskap dekker omkring en fjerdedel av Exmoor. Noen myrer er dekket av forskjellige typer gress og halvgress, mens andre er preget av lyng. Jorden er våt og sur, over en blanding av steintyper som inkluderer sandstein, skifer og kalkstein, det meste fra devonperioden. 
Det høyeste punktet er Dunkery Beacon, 519 moh., og dette er også det høyeste punktet i Somerset.  The Chains og høyereliggende steder i nærheten er kilden for flere elver som renner gjennom bratte, skogkledde daler kjent som combes. 
Det finnes også oppdyrkede områder, som Brendon Hills i den østlige delen av parken. Det er 84 km² skog, med en blanding av eik, ask, hassel og bartrær.

Kystlinjen

Kystlinjen har noen av de høyeste klippene i England.  Turveien South West Coast Path, den lengste av de nasjonale turveiene i England og Wales, går langs disse klippene. Den høyeste av dem, Great Hangman, når 244 moh.  Dette dramatiske landskapet førte til at Exmoor i 1991 fikk status som en Heritage Coast. 
Det er små havner i Lynmouth, Porlock Weir og Combe Martin. De var tidligere viktige for handel langs kysten, men blir nå best brukt av fritidsbåter og -fiskere.

Elver

Det faller opptil 2000 mm regn i året i de høyereliggende områdene.  Dette fører til at det renner en rekke elver gjennom Exmoor, som tilsammen har en lengde på 483 km.  De viktigste elvene er Exe, Avill, Barle, Bray, Heddon, East Lyn, Horner og West Lyn.

Fauna

Sauer har beitet på heiene i mer enn 3000 år og har gjort mye for å forme landskapet. Blant tradisjonelle saueraser finner man Exmoor Horn, Cheviot, Whiteface Dartmoor og Greyface Dartmoor. Det er også noe storfe, Devon rødt fe i området. 
Exmoorponnier går fritt på heiene. De er det nærmeste man kommer villhester i Europa.  Ponniene blir samlet en gang i året for å bli merket og kontrollert. 
Hjort finnes også på heiene, og i avsidesliggende områder kan man se dem i åssidene, spesielt tidlig på morgenen. 
Myrlandskapet har også flere hundre fugle- og insektarter. 
Beistet fra Exmoor skal ifølge historier herje på heiene, og det er meldt om flere observasjoner siden 1960-årene. En teori er at det dreier seg om en puma eller en svart leopard som ble sluppet ut i 1960- eller 1970-årene etter at det ble ulovlig å holde slike dyr i fangenskap utenfor dyrehager i England. Dyret sies å ha drept mange sauer i området. Det har aldri blitt bevist at et slikt dyr finnes i området, verken gjennom foto, spor, avføring eller på andre måter.
Antodice

Utseende

Små, spinkle, grå- eller brunaktige trebukker. Kroppsformen er ganske langstrakt.
De fleste er lyst gråbrune, ofte med vage, lysere tegninger på dekkvingene.

Utbredelse

Denne gruppen er utbredt i Sør- og Mellom-Amerika, nord til Mexico.
Kreasjon

Kreasjon (latin: creare, «å skape») henviser til å gi form til noe, skape, og benyttes om de store motehusenes nye kjolemodeller, hvor hver enkelt av dem viste noe nytt, fantasifullt, enestående (og dyrt).
Vi snakker også om å være kreative og om kreativitet om det å lage noe, være oppfinnsomme.
Det er beslektet med å kreere (latin: creare, «å skape»). I sammenheng med Bibelens skapelsesberetning og tolkninger av denne, er begrepet kreasjonisme kommet for en svært bokstavelig (bibeltro) forståelse; troen på at livets mangfold er et resultat av direkte skapelse (kreasjon) i stedet for naturlig evolusjon.
Midlere anomali

I himmelmekanikk er den midlere anomalien en parameter som definerer posisjonen til et legeme som beveger seg i en Kepler-bane. Den er definert som tiden siden siste periapsis (det punktet i banen som er nærmest det sentrale legemet) ganger , der  er varigheten av et helt omløp.
Den midlere anomalien øker uniformt fra 0 til  radianer gjennom hvert omløp. Den har imidlertid ikke noen enkel tolkning som en geometrisk vinkel; den er utelukkende tid målt i radianer. På grunn av Keplers andre lov er den midlere anomalien imidlertid proporsjonal med arealet beskrevet av linjen mellom brennpunktet og legemet siden siste periapsis.
Den midlere anomalien blir vanligvis betegnet med bokstaven .
Moreno Valley

Historie

Området ble for første gang bosatt for 2300 år siden,og var opprinnelig befolket av det amerikanske urfolket shoshone. Disse bosatte seg i områder ved elver og vannkilder, slik at de kunne skaffe vann. Det er rundt 200 forhistoriske arkeologiske utgravninger i Moreno Valley. De fleste består av gamle møller, som blant annet ble brukt til å  male opp chaparralfrø. Bergkunst, som piktogrammer og helleristninger er vanlige i området. 
I 1850 ble California innlemmet i USA, og da begynte amerikanere å flytte til området. En rute mellom Tucson i Arizona og San Francisco i California gikk gjennom området, og bønder bosatte seg der. I 1918 anla United States Air Force flystasjonen March Field i Moreno Valley. Flystasjonen ble anlagt når USA ble nødt til utvide sine militære styrker under første verdenskrig.
I løpet av 1980-tallet opplevde byen rask vekst i befolkningen. Befolkningen vokste fra 18 871 innbyggere i 1970 til 49 702 innbyggere i 1980.

Geografi

Moreno Valley ligger i Riverside County i California, omtrent 15 km unna nabobyen og fylkessetet Riverside mot vest, og omtrent 20 km unna San Bernardino i nord. Moreno Valley er en del av storbyområdet Los Angeles (Greater Los Angeles), sammen med andre byer som Los Angeles, Orange, Ontario, Anaheim, Long Beach, Ventura, San Bernardino, Riverside, og en rekke flere byer.
Libguestfs

libguestfs er et sett med verktøy for å aksessere og modifisere virtuelle disk image som er benyttet i virtualisering. Verktøyet kan brukes til å se og redigere virtuelle maskiner som er håndtert av libvirt og filer på innsiden av gjester, skriptforandringer på virtuelle maskiner, overvåke statistikk over brukt og ledig plass, skaping av gjester, P2V, V2V, utføre delvise backup, kloning av virtuelle maskiner, og mye annet.
Libguestfs er fri og åpen programvare og er skrevet i programmeringsspråket C.
Første versjon ble lansert 4. april 2009. Siste versjon er 1.26.3 og ble lansert 24.mai 2004.
Evig solskinn i et plettfritt sinn

Handling

Handlingen er satt i en fremtid hvor det er mulig å gjennomgå en prosedyre for å slette personer fullstendig fra sinnet. Den intelligente, sindige Joel Barish (Jim Carrey) anser at han lever et perfekt liv med kvinnen han ser på som sin sjelevenn, den eksentriske, impulsive Clementine Kruczynski (Kate Winslet). Men én dag – helt uten forvarsel eller forklaring – sletter Clementine Joel fullstendig fra minnet. Totalt knust gjør Joel det samme med Clementine for å slippe smerten han føler. Snart begynner en kaotisk reise som inneholder Clementines sjalu kjæreste (Elijah Wood), et trekantdrama mellom de tre som har ansvaret for å slette Joels minner (Kirsten Dunst, Mark Ruffalo og Tom Wilkinson), og at Joel underveis gradvis skjønner at han fortsatt elsker Clementine og desperat forsøker å motsette seg minnefjerningen.
Steg for steg (album)

Steg for steg er et musikkalbum med Rune Larsen, utgitt i 1982.
Asiamesterskapet i langdistansetriatlon 2018

Asiamesterskapet i langdistansetriatlon 2018 ble arrangert 12. og 13. mai 2018 i Gunsan i Sør-Korea. 
Løypa bestod av 1500 meter svømming, 83 km sykling og 20 km løping.
Larsen isbrem

Larsen isbrem er en rekke av isbremmer i den nordvestlige delen av Weddellhavet, strukket ut langs Antarktishalvøyas østkyst fra Cape Longing til området sør for Hearst Island. Isbremmene er oppkalt etter sjøkaptein Carl Anton Larsen, som førte hvalbåten «Jason» så langt sør som 68°10'S i desember 1893.
Fra nord til sør blir isbremmene kalt Larsen A (den minste), Larsen B, Larsen C (den største) og Larsen D. Isbremmen Larsen A gikk i oppløsning i januar 1995. Isbremmen Larsen B gikk i oppløsning i februar 2002. Larsen C begynte å gå i oppløsning i 2016.
Isbremmer mister vanligvis masse enten ved kalving av isfjell, eller ved smelting på oversiden og undersiden. Oppløsningen av Larsen A og Larsen B var begge utypisk, og regnes som et resultat av global oppvarming. Temperaturøkningen på Antarktishalvøya har vært omkring 2 °C siden 1905.
Det er de varmere sommerne som kan ha ført til dammer av smeltevann på isflaten. Vannet i dammene har fått bresprekkene til å åpne seg fortere, og at dette etter hvert har ført til at isflaket har brukket opp i mange mindre deler.

Oppløsningen av isbremmene

Oppløsningen av isbremmene er uvanlig i forhold til tidligere hendelser. Vanligvis mister isbreer masse gjennom kalving og smelting på de øvre og nedre overflatene. Oppløsningen av Larsen-isbremmene ble i en artikkel fra 2005 koblet til klimaoppvarming på Antarktishalvøya med 0,5 °C per tiår siden slutten av 1940-årene. Ifølge en forskningsartikkel publisert i Journal of Climate i 2006, skyldes denne lokale oppvarmingen menneskeskapt global oppvarming, gjennom sterkere vinder rundt Antarktika.

Larsen A

Larsen A-isbremmen gikk i oppløsning i januar 1995.

Larsen B

Larsen B gikk i full oppløsning mellom 31. januar 2002 og 7. mars 2002. 3 250 km² is av 220 meters tykkelse drev da av i relativt små flak. Oppløsningen skjedde over en tre ukers periode eller mindre. Virkningen av rennende vann var overraskende. Dammer av smeltevann på overflaten av hele bremmen rant gjennom sprekker og forstørret disse.
Bremmen kan ha vært stabil i de siste 12 000 årene, gjennom hele holocen siden forrige istid. De neste sommerne har oppløsningen fortsatt.
Sverdhegre

Biologi

Sverdhegre blir cirka 60–76 cm og veier typisk 475–580 g. Hunnen blir generelt noe mindre enn hannen. Arten har blåsvart ansikt og krone med lange karakteristiske blekblå kamfjær som vokser ut fra bakhodet. Kinnene og strupen er hvit. Det rødoransje nebbet er langt og sverdlignende, og den lange slangehalsen er kastanjefarget øverst og røykfarget blågrå nedover sidene, med ei sentral hvit stripe kantet av sort fra strupen og nedover mot brystet. På oversiden, vingene og stjerten er den glinsende mørkegrønn, mens buksiden er mer kastanjefarget. De relativt korte undere ekstremitetene er lys olivengrønne og blir først sorte, så grå i hekketiden.
Arten opptrer i myrlendt landskap, på grunner i innsjøer og langs elver i fuktig tropisk skog, sjelden også i noe tørrere skog, kroksjøer og på steder med mindre vannansamlinger, inkludert mangrovesumper i kyststrøk. Den er mest vanlig i lavlandet opp til 300 moh, men i Venezuela opptrer den opp til 1 000 moh. I Colombia (øst i Andes) er imidlertid arten registrert i høyder opp til 2 600 moh.
Svært lite er kjent om matvanene til denne arten, som hovedsakelig eter småfisk, trolig cichlider (Aequidens) og (i Peru også) karpelakser (Triportheus, Astyanax). Den jakter føden solitært i grunne områder, enten ved å stå stille eller gjennom å bevege seg langsomt.
Johan Wilhelm Zetterstedt

Universitetet i Lund

Johan Wilhelm Zetterstedt studerte ved Universitetet i Lund, hvor han var elev av Anders Jahan Retzius. Han ble utnevnt til professor i 1822.  
Fra 1828 til 1836 var han universitetssekretær. I 1836 etterfulgte Zetterstedt Carl Adolph Agardh som professor i botanikk og praktisk økonomi. Han ble professor emeritus i 1853. I 1868 ble han æresdoktor i medisin, ved Lund. Blant hans studenter er Anders Gustaf Dahlbom.

Insektforsker

Zetterstedt var blant pionerene som entomolog i Norden, og var den første som publiserte funn av insekter fra Norge. Han samlet en stor insektsamling med tovinger og rettvinger fra Skandinavia, Lappland og flere andre steder i verden. Denne samlingen befinner seg idag på Zoologisk museum ved Universitetet i Lund.
Hans arbeider Naturhistorisk resa genom Sveriges och Norriges lappmarker (to bind, 1822; belønnet med Lundbladska priset av Svenska Akademien) og Resa genom Umeå lappmarker etc. (1833) er uttrykk for hans naturvitenskapelige samlerintresse, men brister i vitenskapelige kvaliteter og har innstrødde poetiske innslag. Sin yndlingsvitenskaps litteratur rettet han med blant annet Orthoptera Sueciæ (1821), Insecta lapponica (1840) og yil slutt det store arbeide hvoret han forvervet seg vitenskapelig rykte blant entomologene, Diptera Scandinaviæ (14 bind, 1842-60), som ble utgitt med statsanslag og gav haom Vetenskapsakademiets mindre Linnémedalje i gull. 
På gamle dager lot han trykke sin diktsamling Poetiska utflygter (1866).