google/wiki40b huggingface dataset:
Hof prestegård (Vestfold)

Hof prestegård ligger 200 meter sørøst for Hof kirke, forbi kirkegården.
Hovedbygningen (våningshuset) er et halvannen etasjes laftebygg med stående panel og saltak. Den ble oppført i 1889. På tunet står også et stabbur i to etasjer oppført i 1902. Hovedbygning og stabbur ble fredet av Riksantikvaren i 1991. Jorden er ifølge Opplysningsvesenets fond forpaktet bort.
Follo krets av Norges speiderforbund

Follo krets av Norges speiderforbund (stiftet 1. mai 1929) er plassert sør for Oslo og dekker kommunene Ski, Oppegård, Ås, Frogn, Nesodden, Vestby, Råde, Våler, Rygge og Moss.
Fjellrein

Villreinstammen i Norge

Den norske bestanden av villrein forvaltes i 23 mer eller mindre atskilte forvaltningsenheter (villreinområder) i de sørlige fjellområdene i Sør-Norge, fra Sør-Trøndelag og sørover. Villreinstammen er anslått til å bestå av cirka 25 000 dyr vinterstid. Av disse befinner ca. 6 000–7 000 seg på Hardangervidda, som er det området som omfatter flest dyr.

Genetiske varianter

Nyere forskning viser at den norske bestanden med villrein består av to varianter. Genetiske analyser av arvestoffet viser at villreinstammen på Dovrefjell stammer fra rein som vandret inn østfra, fra Beringia. Denne reinen er derfor forskjellig fra reinen lenger sør i landet, for eksempel reinen på Hardangervidda. Den stammer nemlig fra rein som vandret inn fra Sør-Europa.
Undersøkelsen viser også at reinen i Forollhogna i dag mer lik tamrein enn villrein. Villreinområdet der ble «re-etablert» i 1956, da det også ble gjenåpnet for jakt.

Tamreinstammen

Nordisk råd anslo i 2004 at den totale tamreinbestanden i verden var på ca. 1,8 millioner dyr, hvorav ca. 1,2 millioner (2/3) befant seg i Russland. I 1969 var den russiske tamreinbestanden på hele 2,5 millioner dyr. Blant russere er det spesielt nenetserfolket som driver med reindrift, men også russiske samer og vepsere bidrar til det store tamreinholdet.
I Sverige var tamreinstammen på ca. 220 000 dyr i 2000, fordelt på ca. 4 700 reineiere. Ca. 3 700 av disse var samer. Antallet tamrein varierte mellom 160 000 og 300 000 dyr på 1990-tallet.
Tall for Finland mangler i øyeblikket.
For omkring hundre år siden ble det satt ut 1 280 russiske tamrein fra Sibir i Alaska. Hvor stor stammen er i dag vites ikke.

Tamrein i Norge

Tamrein og villrein er i utgangspunktet samme dyr. Etter at den fullnomadiske, intensive tamreindriften bortfalt i Norge i begynnelsen av 1900-tallet, kan den samiske tamreinen ikke lenger kalles fullt domestisert.
I Norge er tamreindrift innenfor reinbeiteområdene forbeholdt samer. Det betyr at enten foreldre eller besteforeldre må ha drevet med reindrift tidligere. Utenfor reinbeiteområdene finnes også bondeeide tamreinlag som driver med reindrift i Sør-Norge. Reindriftsretten reguleres av reindriftsloven og reindriftsforvaltningen.
Antallet tamrein er betydelig i Norge. Rundt 1900 var det ca. 100 000 tamrein her. I 1991 var antallet oppe i ca. 220 000 dyr, for så å synke igjen mot slutten av 1990-tallet. På 2000-tallet har imidlertid antallet igjen økt. I 2003 ble antallet estimert å være omkring 203 000 dyr, hvorav ca. 70% befant seg i Finnmark der antallet blir ansett som et problem for næringen.
I inntektsåret 2004/2005 erstattet staten 11 400 tamrein som tapt på grunn av rovdyr, hvorav ca. 650 tilfeller var dokumentert. Det totale tapet var imidlertid på over 58 000 tamrein, hvorav næringen søkte om erstatning for 47 800 dyr. I driftsåret 2001/2002 var det registrert 184 925 tamrein i Norge.
William av Wykeham

William av Wykeham (født 1320, død 7. september 1404) var biskop av Winchester og rikskansler i England. Han grunnla Winchester College, bygde på Winchesterkatedralen og bygde en stor del av Windsor slott.
Han ble født i en vanlig familie i Wickham i Hampshire og gikk på skole i Winchester. Der ble han sekretær for bestyreren (constable) på slottet, og lærte derigjennom mye om byggekunst. Kong Edvard III hyret han derfor til å lede ombyggingen av Windsor slott. Han fikk betaling i form av inntekter fra flere kirker, og i 1362 ble han ordinert. Han viste seg som en meget dyktig administrator, og i 1366 ble han utnevnt til biskop av Winchester. Neste år fikk han stillingen som rikskansler (Lord Chancellor). 
Hans karriere gikk opp og ned, men ved sin død var han en av Englands rikeste menn. Mye av pengene ble donert til skoler, men han lot også en nevø arve mye. Nevøens familie eksisterer i dag, og har navnet Twisleton-Wykeham-Fiennes.
Hans motto var «manners maketh man», «manerer gjør mannen». Han tok dette inn i sitt våpenskjold, som ble opprettet da han ble biskop. Hans familie hadde ikke tidligere ført våpenskjold.
William døde i Bishops Waltham 7. september 1404.
Østfoldhallene

Idrettshall

Butikkene er i første etasje, mens det i andre etasje er en stor idrettshall med en fullstørrelse fotballbane, som Fredrikstad Fotballklubb og Sarpsborg 08 bruker til å spille treningskamper på vinterstid. Hallen brukes også til Fredriksstad Blads årlige romjulscup, i regi av Rolvsøy IF, samt diverse barne- og breddeidrett. Underlaget er kunstgress med gummispon, og banen har trekkbare tribuner, og en kiosk.
Freetown

Historie

Befridde slaver som ble sendt fra England med hjelp fra britiske slavemotstandere bosatte seg første gang i området i 1787. I 1792 ble byen Freetown grunnlagt av tidligere slaver fra Nova Scotia og klarte seg gjennom plyndring av franskmenn i 1794. Innbyggerne gjorde opprør i 1800, men britene gjenerobret kontrollen over byen og begynte å ekspandere i området. Dette ledet til etableringen av landet Sierra Leone.
Mellom 1808 og 1874 var Freetown hovedstad for Britisk Vest-Afrika. Byen vokste hurtig i takt med at mange befridde slaver bosatte seg her sammen med afrikanske soldater som kjempet for Storbritannia under Napoleonskrigene. Under andre verdenskrig opprettholdt Storbritannia en orlogsbase i Freetown. Ætlinger til de befridde slavene, såkalte kreoler, spiller en stor rolle i byen, selv om de er i mindretall.
Byen opplevde harde kamper på siste deler av 1900-tallet da den ble okkupert av ECOWAS-tropper asom hadde til hensikt å gjeninnsette Ahmad Tejan Kabbah som president. Senere ble byen utsatt for et mislykket angrep av Revolutionary United Front (RUF). Fem tidigere ledere for RUF har blitt tiltalt ved Spesialdomstolen for Sierra Leone. To av disse døde før de  ble dømt, mens Issa Hassan Sesay ble dømt til 52 års fengsel, Morris Kallon 40 år og Augustine Gbao 25 år for mord, voldtekt, seksuelt slaveri og andre former for seksuell vold, utnyttelse av barnesoldater, undertrykkelse og  plyndring. Dommen ble meddelt den 8. april 2009.
IBergen.no

iBergen.no var en nettavis i Bergen i Hordaland og ble etablert 14. august 2005. Den sluttet å publisere saker i oktober 2009.
Nettavisen hadde et tett samarbeid med TV 2 og Nettavisen. Avisens første redaktør og gründer var Henrik Færevåg og utgiverselskapet er iMedium. Søsternettavisen iOslo.no ble etablert 11. september 2006. Åtte journalister arbeidet for de to nettavisene foruten frilansere.
Zagreb (fylke)

Byer og kommuner

Fylket er administrativ inndelt i 9 byer og 25 kommuner. Innbyggertall i følgende lister er fra folketellingen i 2001.
Reihoku kraftverk

Reihoku kraftverk er et varmekraftverk i Japan, og ligger i Kumamoto-distriktet. Installert produksjonseffekt er 1400 MW, fordelt på 2 like store blokker. Operatør er Kyushu Electric Power Co Ltd.
Anlegget ble utbygd omkring årene 1995–2003. Brenselkilden er kull. Teknologien er levert av Toshiba.
Normalår som begynner på torsdag

Et normalår som begynner på torsdag er alle år som ikke er skuddår (dvs. år med 365 dager) som begynner torsdag 1. januar og avsluttes torsdag 31. desember. Søndagsbokstaven dets er dermed D. Det siste året av en slik type var 2015 og det neste vil være 2026 i den gregorianske kalenderen eller på samme måte 2010 og 2021 i den gamle julianske kalenderen. Dette normalåret har flest fredager på den 13.: i februar, mars og november. Skuddår som begynner på søndag deler denne egenskapen.
Fra februar til mars i et slikt normalår er det den korteste perioden (fire uker) mellom to fredager på den 13..
Walter Sisulu

Familie

Sisulu var gift med Albertina Sisulu, som også var aktiv i motstandskampen. Paret hadde fem barn sammen, og adopterte ytterligere tre barn av familiemedlemmer til Sisulu. Flere av barna har selv nådd sentrale stillinger og posisjoner. Max Sisulu er president i nasjonalforsamlingen, Mlungisi Sisulu er president for Walter Sisulu Pediatric Cardiac Foundation og styreformann i Arup Afrika. Adoptivdatteren Beryl Rose Sisulu var Sør-Afrikas ambassadør i Norge frem til juli 2012 og Lindiwe Sisulu er parlamentsmedlem og har hatt en rekke forskjellige ministerposisjoner i Sør-Afrika. Siden juni 2012 har hun vært minister for offentlige tjenester og administrasjon.
Jules Armand Stanislas Dufaure

Bakgrunn

Dufaure var sønn av marineoffiseren Pierre Stanislas Dufaure som også ble borgermester i Grézac (Charente-Maritime, den gang var dette departementet Charente-Inférieure, og hans hustru Catherine de Chal.
Han fikk videregående skolegang hos oratorianerne fra Vendôme (dette i samme tidsperiode som Honoré de Balzac), og studerte så jus i Paris.

Advokat

Han ble advokat og ble innskrevet ved domstolene både i Saintes og i Bordeaux (1820). Han begynte på sin karriere som advokat i Bordeaux.

Politiker

Han forlot advokatpraksisen til fordel for politikk, og i 1834 ble valgt inn som varamedlem i depurtertkammeret for Det liberale parti. 
I 1839 ble han minister for offentlige arbeider i Nicolas-Jean Jean-de-Dieu Soults regjering, og han lyktes i å rydde av veien en rekke hindringer som lenge hadde sinket en rask jernbanebygging i Frankrike.
Dufaure ble en av lederne for den politiske opposisjonen i 1840. Etter utbruddet av revolusjonen i 1848 aksepterte han den nye franske republikk, og sluttet seg til de mer moderate republikanerne.
I general Louis-Eugène Cavaignacs kabinett fra juni til desember 1848 og så fra juni til oktober 1849 var han innenriksminister. Han trakk seg etter Cavaignacs nederlag i presidentvalget. 
Under det andre keiserdømme under Napoléon III trakk Simon seg tilbake fra det politiske liv, og praktiserte som advokat i Paris. I 1863 ble han medlem av det franske akademi. Han sluttet vennskap med Adolphe Thiers og bidro som moderat anfører for venstre-sentrum fra 1871 til befestigelsen av den unge tredje republikk.
I 1876 ble han valgt som konservativ senator på livstid.

Statsminister

I mars 1876 ble Dufaure utnevnt av president Patrice de Mac-Mahon til statsminister. Hans regjering, «Gouvernement de trêve», hadde intet stabilt flertall i deputertkammeret, slik at Dufaure fratrådte allerede i desember 1876. Ett år etter fikk han, etter at statsminister Gaëtan de Grimaudet de Rochebouët var blitt fjernet av president Mac-Mahon i desember 1877, på nytt i oppdrag å danne regjering.
Dufaure bidro ved sin moderate og omtenksomt utformede regjeringspolitikk vesentlig til å befestige det parlamentariske system, og på en måte som han mente harmonerte best med forfatningen. Etter at presidenten fratrådte gikk også Dufaure av, den 30. januar 1879. Den nye statsminister ble William Henry Waddington.
Som statsminister satt han også som fungerende president i den franske republikk i enkelte kortere perioder.
Junge Union

Politisk filosofi

JU definerer seg som liberal, sosial, konservativ og progressiv. Fra et norsk synspunkt vil konservativ være den mest dekkende betegnelsen. Dets politikk er i likhet med moderpartiene basert på et kristent verdisyn. JU støtter demokrati og sosial markedsøkonomi. De er ivrige tilhengere av europeisk integrasjon, og av et sterkt transatlantisk forhold. I likhet med moderpartiene ønsker JU å gjennomføre nødvendige reformer av velferdsstaten for å møte demografiske utfordringer og sikre konkurranseevne og arbeidsplasser.

Internasjonale forhold

JU er medlem av det europeiske folkepartiets ungdomsorganisasjon (YEPP), som omfatter konservative og kristeligdemokratiske partier i hele EU. Det samarbeider nært med alle europeiske partnerorganisasjoner, men tradisjonelt har det et spesielt nært forhold til Junge Österreichische Volkspartei (JVP), det østerrikske konservative folkepartiets ungdomsorganisasjon. Unge Høyre er søsterparti i Norge.
Pseudoryctes

Utseende

Svært kraftige, høyt hvelvede, blankt svarte hornbiller. Denne slekten utmerker seg med uvanlig kraftig kroppsbygning. Hannene mangler horn på hodet, men pronotum er kraftig uthulet foran, gjerne med noen butte tenner på siden av uthulingen. Beina er svært korte og kraftige, bak-leggene trekantede. Undersiden er kledt med lange, gulaktige hår.

Utbredelse

Slekten er utbredt i det nordlige Australia.
Tradisjonsøkologi

Tradisjonsøkologi er et begrep fra folkloristikken, som innebærer at et overlevert materiale tar farge av det miljøet det blir fortalt i.
Eksempel: Fortellingen om Askepott, slik vi kjenner den fra Tyskland, vil være typisk tysk, og med referanser til det gamle tyske føydalsamfunnet, med borger, slottsball og slikt. I denne varianten vil Askepott møte prinsen på tre slottsball.
Den norske varianten av samme eventyr ville være preget av et samfunn uten slott, men med kongsgårder og bygdeliv. For at nordmenn skulle kjenne seg igjen i fortellingen, møter den norske Askepott, Kari Trestakk, kongssønnen utenfor kirken under og etter messa. I det gamle bondesamfunnet var det nettopp der folk møttes. Slottsball ville være utenkelig under slike forhold. Dette trekket er typisk for alle norske varianter av eventyret. Fortellingen er preget av fortellerens miljø.
Belizes riksvåpen

Belizes riksvåpen ble innført da landet ble selvstendig i 1981, men går tilbake til 1819. Belizes flagg har riksvåpenet på flaggduken.
Britisk Honduras fikk et våpen i 1819 og dette danner grunnlag for Belizes riksvåpen. Våpenet viser et mahognitre, et skjold og to skjoldholdere. Motivet viser til at tømmerhogst var viktig i landet på 1700- og 1800-tallet. Opprinnelig var de to skjoldholderne tegnet som afrikanere med økser. Senere er dette endret til en mestis og en mulatt, der den ene holder en øks, den andre en padleåre.
De to mannsfigurene holder et tredelt skjold. I versjonen fra 1907 var Storbritannias flagg med, men dette er senere byttet ut med korslagt padleåre og sleggeøks. Det andre feltet viser en sag og øks, mens det tredje og nedre feltet viser et skip. Valgspråket «Sub Umbra Floreo» betyr «jeg blomstrer i skyggen». Hele motivet er omgitt av en grønn krans med 50 blader. Kransen kom til etter initiativ fra People's United Party som minne om året 1950, da motstanden mot britisk koloniherredømme startet.
Bergen maritime videregående skole og Bergen maritime fagskole

Historikk

Bergen by startet sitt første tilbud om utdanning ved offentlig navigasjonsskole i 1684. Dette tilbudet ble beholdt fram til 1820, og ble omtalt som «den største navigasjonsskole i norden».
I 1853 oppsto det etter mange års fravær en ny offentlig navigasjonsskole i Bergen. Denne ble kalt Bergen sjømannsskole og flyttet inn i eget bygg på Nordnes i 1904. 
Maskinistutdanning ved Bergen maskinistskole har vært et offentlig skoletilbud siden 1885 og ble da startet opp i Bergen tekniske skoles lokaler. Maskinistskolen tok senere i bruk eget skolebygg på Nygård i 1928 og flyttet ennå en gang til Nygårdstangen i 1978. 
I 1983 ble Bergen maskinistskole og Bergen sjømannsskole slått sammen til Bergen maritime videregående skole. I 2007 ble skolen organisert i to separate enheter Bergen maritime videregående skole (BMV) og Bergen maritime fagskole (BMF), og skiftet da navn til Bergen maritime videregående skole og Bergen Maritime fagskole.
Tetrarhanis

Utseende

Ganske små (vingespenn ca. 25 millimeter), brune og hvite sommerfugler. Oversiden er ensfarget mørkbrun. Undersiden er brunhvit med én svart flekk under hver vinge. Den store kontrasten mellom over- og undersiden gjør at sommerfuglen ser ut til å gå "av og på" når den flyr i halvmørket nede ved skogbunnen.

Levevis

Larvene lever av blågrønnbakterier, alger, lav og annet organisk materiale som de skraper av trestammer.
De lever på trær som har kolonier av maur i slekten Crematogaster, som passer på dem og til gjengjeld får drikke søte sekreter som larvene skiller ut.
Disse sommerfuglene lever i skog, særlig tropisk regnskog.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Afrika.
Gjemselund stadion

Fremtidsplaner

Per 2014 foreligger det ingen store planer for Gjemselund Stadion. Man holder på med å lage et nytt inngangsparti og dette regner man med å ha ferdig før utgangen av 2014.

Skøytebanen

Gjemselund stadion har også arrangert mesterskap i hurtigløp på skøyter tidligere og var arena for Junior allround-NM for herrer både i 1953 og 1977. Juniormestere da ble Ragnar Haraldsen, IF Herkules (1953) og Tom Erik Oxholm, IF Fram (1977). Dette ble Oxholms første juniormesterskap av 3 på rad. Under Junior-NM i 1977 ble det satt 4 nye norske junior-rekorder, to av Oxholm (sammenlagt liten firkamp og 5 000 meter) og to av Frode Rønning, Leinstrand IL (500 meter og 1 500 meter).
USA-mesterskapet i sprintduatlon 2018

USA-mesterskapet i sprintduatlon 2018 ble arrangert 7. april 2018 i Greenville i Sør-Carolina i USA.
Løypa var 5 km løping, 18 km sykling og 2,85 km løping.
Akseli Gallen-Kallela

Liv og arbeid

Akseli Gallen-Kallela ble født Axel Waldemar Gallén i Björneborg i Finland. Hans far, Peter Gallén, jobbet som politisjef og advokat. Da han var 11 ble han sendt til Helsingfors for å studere på latinskole, fordi hans far motsatte seg hans ambisjon å bli maler. Etter farens død i 1879, deltok Gallen-Kallela i tegneklasse ved den ledende finske kunstskolen.
I 1884 flyttet han til Paris for å studere ved Académie Julian. I Paris ble han venner med den finske maleren Albert Edelfelt, den norske maleren Adam Dörnberger og den svenske forfatteren og maleren August Strindberg.
I 1890 giftet han seg med Mary Slöör. Paret fikk tre barn, Impi Marjatta, Kirsti og Jorma Gallen-Kallela. På deres bryllupsreise til Øst-Karelia, begynte Gallen-Kallela å samle materiale for sine avbildninger av Kalevala. Denne perioden er karakterisert av romantiske malerier av Kalevala, som Ainotriptyken og flere landskapsmalerier.
I desember 1894 flyttet Gallen-Kallela til Berlin for personlig å føre tilsyn med fellesutstilling av sine verker sammen med verkene til Edvard Munch. I mars 1895 mottok han et telegram som fortalte at hans datter Impi Marjatta var død av difteri. Dette var et vendepunkt for hans verker. Hans verker var før romantiske, men etter datterens død malte Gallen-Kallela mer aggressive verker som Sampos Forsvar, Joukahainens Hevn og Lemminkainens mor.
For Verdensutstillingen i Paris i 1900, malte Gallen-Kallela fresker for den finske paviljongen. I disse freskene kom hans politiske idéer til syne. Én av slangene i fresken, Ilmarinen Pløyer Slangeåkeren, bærer Romanov-kronen, og prosessen å fjerne slangene fra åkeren var en klar referanse til hans ønske om et uavhengig Finland. 
Han malte også freskene for Jusélius-mausoléet i Björneborg mellom 1901 og 1903. Freskene ble snart uopprettelig skadet av at hvite flekker dukket fram, og Jusélius gav kunstnerens sønn Jorma i oppdrag å reparere freskene, som han fullførte like før sin død i 1939.
Han finskgjorde offisielt sitt navn til det mer finskklingende Akseli Gallen-Kallela i 1907. I 1909 flyttet Gallen-Kallela til Nairobi i Britisk Øst-Afrika (idag Kenya, med sin familie, men han vendte tilbake til Finland etter et par år, fordi han ble klar over at Finland var hans hovedinspirasjon. Mellom 1911 og 1913 utformet og bygget han et arbeidsverksted og hus ved Tarvaspää, omkring 10 kilometer nord for Helsingfors sentrum.
I 1917, tok Gallen-Kallela og hans sønn Jorma del i kampen i fronten i den finske borgerkrigen. Da regenten General Mannerheim hørte dette i 1918, inviterte han Gallen-Kallela til å utforme flaggene, offisielle dekorasjoner og uniformer for det nylig uavhengige Finland. I 1919 ble han utnevnt aide-de-camp for Mannerheim.
I 1925 begynte han å utføre illustrasjonene for «Kalevala». Verket var fremdeles uferdig da han døde i Stockholm 7. mars 1931, etter å ha vendt tilbake fra et foredrag i København.
I 1961 ble hans verksted og hus ved Tarvaspää åpnet som Gallen-Kallela-muséet. Det huser noen av hans verker og forskning på Gallen-Kallela.
Aleksandr Gutsjkov

Første år

Aleksandr Gutsjkov ble født i Moskva i 1862. I motsetningen til de fleste konservative politikere på den tiden, tilhørte han ikke den russiske adelen. Han var barnebarn av en bonde, og faren var enfabrikkeier med en del midler, og hans familie kom fra en slekt av gammeltroende som hadde anerkjent den religiøse autoriteten til den russisk-ortodokse kirke samtidig som de hadde beholdt sin gamle ritualer. Hans mor var derimot fransk.
Gutsjkov studerte historie og humanistiske fag ved Universitetet i Moskva, og etter at han hadde gjennomgått sin militære trening i et grenadierregiment, reiste han til Tyskland hvor han studerte politisk økonomi i Berlin under Gustav von Schmoller. Akademiske studier var egnet for hans aktive og eventyrlige virketrang. Han oppga studentlivet for å reise. Han reiste på hesteryggen gjennom Mongolia til vestlige Sibir, og unngikk med nød og neppe å bli drept av en mobb. Til sist, etter at hans far døde, ble han en rik kapitalist og overhode for et stort forsikringsselskap.
Han ble kjent for sine dristige og vågale handlinger, som innbefattet å være frivillig i boerehæren under den andre boerkrigen under general Jan Smuts. Han ble såret i kamphandlingene og tatt til fange. Han kjempet også flere dueller.

Russisk politiker

Under den russisk-japanske krig (1904-1905) arbeidet han for det russiske Røde Kors.
Etter den russiske revolusjonen i 1905 var han med på å forfatte oktobermanifestet og inntok en ledende stilling i det politiske partiet oktobristene, som ville avstedkomme forsiktige politiske reformer uten å styrte tsardømmet. Han støttet statsminister Pjotr Stolypin og hans reformer. I 1907 ble han innvalgt i dumaen (parlamentet) og  ble i 1910 dets ordfører. Men da Stolypin ble myrdet i 1911 og reformene ble avbrutt, gikk han av som ordfører. Han ble ikke gjenvalgt i 1912. Fra 1913 var han valgt representant i riksrådet.
Under første verdenskrig arbeidet han igjen for Røde Kors, men også med arméens forsyning av ammunisjon. Ved februarrevolusjonen i 1917 inngikk han som krigsminister i den provisoriske regjeringen. Han deltok i deputasjonen som oppsøkte tsaren Nikolaj II i Pskov og innhentet hans skriftlige abdikasjon. I mai 1917 gikk han ut av regjeringen. 
Da Lenin og bolsjevikene tok makten i oktoberrevolusjonen, flyttet Gutsjkov til Tyskland og forsøkte å organisere en opposisjon mot bolsjevikene og finansiering for den hvite armé.
Hans memoarer på russisk ble utgitt i 1993 i Moskva (ISBN 5-86397-001-4).