Vits

En vits er en vittighet eller kort historie med et overraskende poeng, som er ment å være morsomt. Det kan være en spøkefull bemerkning eller en replikk med et treffende poeng. Ordet vits kan bety mening, verdi eller poeng i setninger som «hva er vitsen med det?».
Humor og vitser er uttrykk for følelser, lek og sosialt samspill og har i forskjellige former eksistert like lenge som mennesket har hatt språk og kultur. De kan være muntlige, skriftlige eller formidlet gjennom bilder, for eksempel i vitsetegninger, en sjanger i slekt med tegneserier og karikaturer.

Kjennetegn

Vitser skal først og fremst være morsomme. De er ofte korte og lettfattelige med klare rollefigurer, en tydelig situasjon eller historie og et entydig og overraskende poeng uten skjønnlitterære tolkningsmuligheter. Overraskelsen i sluttpoenget kan skapes på mange måter, men ofte ved at en bryter et kjent mønster eller leker med vitsen på en selvreflekterende måte.
Når det gjelder innholdet i vitser, er det svært vanlig med ordspill, misforståelser og dumme personer, oftest «de andre», men også noen, eller noe, en kan kjenne seg igjen i.
Vitseformen er kort og presis. For å lette kommunikasjonen, er det derfor vanlig å bruke stereotypier, det vil si kjente klisjeer eller vanlige karikaturer av mennesketyper, roller og fenomener. Dermed gjenspeiler mange vitser samfunnet på en overtydelig måte, og kan befeste fordommer og politiske holdninger.

Historikk og utbredelse

Komiske påfunn og morsomheter har eksistert i alle tider og i alle kulturer, men med forskjellig form og innhold. Det er rimelig å tro at også vitsing og vitser i form av språklige leker, morsomme historier og fleiping med kroppslige tabuer er like gammelt som språkevnen selv.
På samme måte som gåter har også vitser og anekdoter gått fra forteller til forteller i en muntlig tradisjon. De har spredd seg fra land til land og i forskjellige kulturer som annen folkediktning eller som memer, et uttrykk evolusjonsbiologen Richard Dawkins bruker om ideer som sprer seg i en befolkning på samme vis som gener, det vil si der de beste overlever. De kjente Molbo-historiene fra Danmark er for eksempel lån fra den tyske Geschichte der Schildbürger, ei samling med skjemtefortellinger fra 1700-tallet. Ellers er gåter, en nær slektning av vitsene, kjent fra 1000 år f.Kr. i India, og finnes også i de islandske sagaene. Vitser som bygger på ordspill, er imidlertid ikke like lett å overføre mellom forskjellige språk.

Vitser i forskjellige kulturer og tider

Vitser spiller på detaljer ved språket og den kulturen de opptrer i, og de er derfor bestemt både av samtida og de sosiale omgivelsene. Humor og vitsing er dessuten en avansert kommunikativ prosess som krever høy kulturell og sosial kompetanse både av avsenderen og mottakeren. Det betyr at tilhøreren eller leseren må forstå nøyaktig hva poenget er for at vitsen skal være morsom. Ironi, det vil si å mene det motsatte av hva man sier, er for eksempel et vestlig fenomen som store deler av verdens befolkning ikke vil oppleve som humoristisk.
Et kjent eksempel på kulturell misforståelse og manglende kunnskap, er saken med de beryktede, danske karikaturtegningene av profeten Muhammed fra høsten 2005. De ble av de fleste i den kristne, vestlige verden oppfattet som vitsetegninger med et lett satirisk, men helt ufarlig innhold. Mange muslimer opplevde derimot tegningene som krenkende, grovt blasfemiske og respektløse, blant annet på grunn av billedforbudet i islam. Dermed oppstod en konflikt mellom skandinavisk ironi- og fleipekultur og religiøse tabuer, og publiseringa av tegningene utløste voldsomme protester og dramatikk i januar og februar 2006.
Tilsvarende forandrer humor seg over tid, og vitser som kommenterer samtida uten å ha et allmenngyldig innhold, vil miste interesse når de blir gamle. Dette gjelder både Charlie Chaplins slapstick-humor, Monty Pythons lek med britiske autoriteter, Rolv Wesenlunds situasjonskomikk i for eksempel Fleksnes-serien, Hallo i ukens politiske karikaturer og Team Antonsens harselas med nåtidige samfunnsfenomener.
Litteraturhistorien inneholder imidlertid flere gamle verk med humoristisk innhold som fremdeles har høy leserverdi, selv om ikke alle poengene er like forståelige og morsomme i dag. Det gjelder for eksempel François Rabelais' klassiske bøker om kjempene Gargantua og Pantagruel som skildres med saftig humor, burleske ordspill og satiriske skråblikk på samtidige personer og begivenheter.

Vitsenes psykologiske funksjon

Humor gjenspeiler grunnleggende menneskelige følelser og behov og er ofte uttrykk for et sosialt samspill og kommunikasjon mellom mennesker. Å få andre til å le og smile skaper samhold i grupper og kan løse spente situasjoner. Latter har i tillegg flere positive fysiologiske effekter, den øker blant annet produksjonen av endorfiner som bedøver smerte og gir lykkefølelse. Ønsket om å fortelle historier og behovet for å dele egne opplevelser kan dessuten være uttrykk for å få bekreftet seg selv i ei gruppe. Lek og tilsynelatende meningsløs moro er ellers en effektiv måte å prøve ut omgivelsene og lære om virkeligheten på.
Vitsen som psykologisk fenomen ble første gang undersøkt vitenskapelig av Sigmund Freud i Der Witz und seine Beziehung zum Unbewußten utgitt i Wien i 1905. Seinere har flere skrevet om vitser og psykologi, blant annet Marvin Minsky i Society of Mind og Edward de Bono i The Mechanism of the Mind og I Am Right, You Are Wrong. Ellers er Isaac Asimov's Treasury of Humor en fyldig bok om vitser og fortellerkunst på engelsk.

Forskjellige slags vitser

Forskjellige vitsetyper kan grupperes i kategorier etter innhold og form. Det er særlig vanlig med ordspill eller humoristiske dialoger, for eksempel mellom foreldre og barn, mann og kone, lærer og elev eller lege og pasient. I tillegg er mange vitser bygd opp etter faste mønstre, for eksempel som gåter, eller som korte historier med faste figurer, både etniske grupper og navngitte personer, ofte nabofolk, minoriteter, byoriginaler og kjendiser. Andre motiver som går igjen i norske vitser, er blant annet biler (særlig bilmerkene Lada og Škoda), dumme blondiner, upopulære svigermødre og kelnere («flue i suppa»).
Oversikten under viser noen vanlige vitsetyper og begreper i Norge. Samme vits kan tilhøre flere kategorier.

Latterlabprosjektet

I 2002 samlet forskere ved «Latterlabben» ved universitetet i Hertfordshire i Storbritannia inn 40 000 vitser fra 70 land og mottok to millioner stemmer for å kåre verdens morsomste vits. De publiserte også en bok om prosjektet.

Nasjonale og andre forskjeller

Latterlabprosjektet dokumenterte store nasjonale forskjeller. Folk fra Storbritannia og Australia likte best vitser som latterliggjorde andre. I mange europeiske land likte folk best surrealistiske spøker, og i nesten alle land var verbale vitser vanlig. I Japan var det imidlertid svært vanskelig å finne noen som fortalte vitser. Eksperimentet viste ellers at tyskere synes flest vitser er morsomme, mens menn og kvinner har ganske ulik humor. Menn foretrekker vitser som involverer aggresjon, kvinnefiendtlighet og sex, mens kvinner foretrekker vitser som baserer seg på ordspill. Et delfunn i prosjektet var også at forskerne fant frem til verdens morsomste dyr. Det var ender.