Immateriell kultur

Immateriell kultur, eller ikke-materiell kultur, er en fellesbetegnelse for åndelige kulturytringer, så som folkediktning, språk, utøvende scenekunst, sosiale skikker, ritualer, samt kunnskaper og ferdigheter knyttet til tradisjonelt håndverk. Immateriell kultur er dessuten brukt om ideer og menneskelige erfaringer i form av nedarvede tanker og handlingsmønstre.
Den immaterielle kulturen har vært folkloristikkens primære forskningsfelt. I en grenseoppgang mot etnologien er det sagt at de to søsterfagene deler studiet av skikker, i det materielle (etnologi) og dets negasjon, det immaterielle eller åndelige (folkloristikk), mellom seg.

Dokumentasjon

Når det gjelder dokumentasjon av immateriell kultur i Norge står Norsk Folkeminnelag (NFL) og deres skriftserie i en særstilling. Siden starten i 1920 og frem til nå (2008) har NFL utgitt 160 boktitler med diverse emner fra hele det immaterielle kulturfeltet, med tradisjonsspesifikke kulturytringer fra alle landets fylker og fra nær sagt hver bygd; eventyr, sagn, anekdoter, ballader, trosforestillinger, religiøse, politiske og holdningsmessige aspirasjoner, skikker, folkelig dramatikk, ritualer, værmerker, trollformler, osv..
Norsk håndverksinstitutt, som i 1987 ble etablert på Maihaugen som Handverksregisteret, dokumenterer tradisjoner ved dokumentasjonsprosjekter innen håndverk og husflid, og tradisjonsoverføring til yngre generasjoner er alltid et viktig aspekt ved prosjektene. Det dreier seg om lafteteknikker, båtbygging, smedfag og en rekke andre fag og teknikker. Instituttet har et spesielt ansvar for små og verneverdige håndverksfag.

Andre anvendelsesområder

Når termen immateriell blir brukt i sammenstilling med andre ord, som f.eks. verdier, kulturarv, rettigheter, mål, etc. viser det straks til ulike interesseområder eller til strategiske valg. «Immaterielle verdier» er også kommet til anvendelse som et mer dynamisk, vitalt og moderne uttrykk for det oppkonstruerte, sammensatte ordet «hjerne-kapital».

Kulturvern under «usynlighetshatten»

I forbindelse med kulturvern er immateriell kulturarv satt opp som et spesielt satsingsfelt innenfor UNESCO-konvensjonen. Den immaterielle kulturen er i regelen lite håndfast, usynlig og flyktig, og følgelig må det ekstraordinære tiltak til for å bevare og trygge den. Ettersom den immaterielle kulturen er avhengig av menneskelig formidling eller overføring mellom generasjoner, er den allerede i utgangspunktet foranderlig. Dette er ikke alltid til skade, men like gjerne til berikelse. Likevel bør man til ulike tider sørge for å dokumentere de ulike måtene som den immaterielle kulturen kommer til uttrykk på, før uttrykket forandrer seg. Dokumentasjonen kan gjøres ved film- og lydopptak eller ved å oversettes til andre konserverende medier som trykksaker, bøker, CD-er og DVD-er.
Ulike frivillige organisasjoner har lenge arbeidet med å opprettholde og videreføre kunnskap og ferdigheter knyttet til den immaterielle kulturarven. I Norge er Norges Husflidslag én slik organisasjon.

Bevaring og revitalisering

Innsamlingsvirksomhet kan både virke styrkende, ved at det vises respekt og interesse for kulturuttrykkene, og føre til at kunnskap som for all tid ville forsvunnet, likevel kunne bli bevart. Dette vil særlig være tilfelle der hvor nærings- og livsformer er truet, hvor en etnisk minoritet underlegges en dominant kultur eller hvor det foregår en sterk modernisering av samfunnet. I visse tilfeller har arkivert og publisert materiale (bøker, plater og film) ført til revitalisering eller såkalte folklorismer. I den senere tid har vi sett eksempler på en slik revitalisering av middelalderens stjernespill, som riktignok uten sitt opprinnelige, folkelig-burleske innhold er tatt opp igjen både som masseprosesjoner i gatene og som teaterforestillinger i barnehager og skoler.