Keiserørn

Taksonomi

Keiserørn ble tidligere regnet som konspesifikk med iberiaørn (A. adalberti). Den østlige populasjonen av keiserørn blir av og til skilt ut som ssp. ricketti, men på generelt grunnlag lar den seg vanskelig skille fra nominatformen. Arten regnes derfor som monotypisk.
Slekten Aquila inngår i tribuset Accipitrini, som videre inngår i underfamilien Accipitrinae.

Utbredelse

Keiserørn er en toppkonsument i sitt økosystem. Arten hekker i sentrale strøk av Asia, men den er også utbredt i det vestlige Sør-Asia, Sørøst-Asia, Øst-Asia, i det tidligere Øst-Europa vestover til Østerrike, på Den arabiske halvøy og i Nordøst-Afrika utenfor hekketiden. Arten ble første gang observert i Norge den 18. februar 2007, der den må ansees som en svært sjelden gjest. Ellers har den blitt observert flere ganger i Sverige og Danmark.
BirdLife International estimerer populasjonen av voksne formeringsdyktige fugler til omkring 2 500–9 999 individer over et område på 8 250 000 km². Populasjonen har vært i rask tilbakegang siden andre verdenskrig. Inntil ganske nylig har arten bare hatt god beskyttelse i Slovakia og Ungarn, der bestanden har vært økende i senere tid. Rekoloniseringen av Østerrike tok til i 1989, fra hvor den har vært fraværende siden 1810. Siden har den også begynt å rekolonisere Tsjekkia. I 2011 ble den europeiske populasjonen estimert til omkring 1 800–2 200 par, mot 1 051–1 619 par i 2000.

Beskrivelse

Keiserørn er en stor rovfugl som minner om kongeørn, men den er fysisk mindre og har kortere hale og hvite skulderflekker. Fullt voksne fugler har dessuten lys blondt hode og nakke. Den blir omkring 72–84 cm lang og har et vingespenn på cirka 180–215 cm. Hannen veier typisk 2 450–2 720 g, hunnen, som blir omkring 10 % lenger og 40 % tyngre, cirka 3 160–4 530 g. Fjærdrakten er i hovedsak mørk brun (ungfugler er lysere), med unntak av hodet og nakken.

Habitat

Opprinnelig hekket disse fuglene i gamle, isolerte trær i åpent sletteland, men forfølgelse og store habitatendringer har ført til at arten nå mer tar tilhold i fjellskog. I Slovakia og Ungarn, der arten nå er godt beskyttet, har den så smått begynt å gjenoppta sitt opprinnelige habitat. I Tyrkia er arten registrert med tilhold i høyder opp mot 2 000 moh.

Atferd

Arten jakter i hovedsak på små og mellomstore pattedyr, som siseler og deres like (Citellus, Spermophilus) og hamster (Cricetus cricetus). Arten tar imidlertid også mye annet, inkludert tamhøns og andre fugler, gnagere og reptiler.
Arten bygger redet parvis, og hvert par har gjerne 2–3 reder i territoriet. Disse er gjerne gjenstand for årlige reparasjoner. Redet bygges i større trær (ofte furutrær, men også andre sorter), typisk 4,5–25 m over bakken. Det består i hovedsak av kvister og utgjør typisk 100–150 cm i diameter og 60–70 cm i dybde. Det fôres innvendig med mykere materialer. Eldre reder kan med årene bli betydelig større enn det opprinnelige.
Hunnen legger typisk 2–3 egg (1–4 regnes som normalt) som hun ruger i 43–45 dager, mens hannen serverer henne mat. Avkommet er kledd med hvit dun da det klekkes. Full fjærdrakt oppstår etter cirka 65–77 dager, men avkommet tilbringer typisk hele vinteren sammen med foreldrene. Som regel vokser kun én av kyllingene opp, selv om alle eggene klekker. Full kjønnsmoden fjærdrakt opptrer først etter cirka 5–6 år. I fangenskap kan arten leve til den blir mer enn 20 år gammel.