google/wiki40b huggingface dataset:
Hvit tannspinner

Utseende

En middelsstor (vingespenn 34 – 41 mm), litt slankbygd spinner. Den er snøhvit, mange, men ikke alle, har oransjefargede flekker på forvingene. Hodet er ganske lite, antennene er smalt fjærformede hos hannen, trådformede med ganske kort kamtanning hos hunnene, og nesten halvparten så lange som forvingen. Kroppen er forholdsvis kort og sylindrisk. Brystet er kledt med lange, hvite hår, bakkroppens hårvekst er mye kortere. Forvingen er avrundet trekantet, hvit, med varierende tegninger. Den typiske formen har to – tre, uregelmessig formede, svartkantede, oransje flekker rundt midten av vingen, men noen (såkalte f. albida) kan mangle disse flekkene. Dessuten er det en mer eller mindre tydelig tverr-rad av mørke flekker i vingens ytre halvdel, som antyder et tverrbånd. Omtrent midt på forvingens bakkant er det en dusk av lange, bakoverrettede hår som står opp son en "tann" på ryggsiden når sommerfuglen hviler. Bakvingen er ensfarget hvit. Larven er naken, uten kroppsutvekster, grønn med en gul sidestripe.

Levevis

Hvit tannspinner finnes i fuktige bjørkeskoger. Larvene lever på dunbjørk (Betula pubescens) og hengebjørk (Betula pendula). De voksne sommerfuglene fly en gankse kort periode innenfor tidsrommet mai – juli. De flyr bare i et kort tidsrom sent på hvelden (gjerne i 22 – 23-tiden), da hannene ofte kommer til lys. På grunn av den hvite fargen er det nokså lett å finne dem når de hviler om dagen. Hunnen kan også være ute og fly om dagen, da trolig for å legge egg. Etter parringen legger hunnen 200 – 400 egg i grupper på 20 – 100 på undersiden av bjørkeblader. Larvene lever enkeltvis. I begynnelsen spiser de fra bladenes spiss, slik at midtnerven og de innerste delene av bladet står igjen, senere spiser de opp hele bladene. I Russland forekommer masseopptredener som medfører store skader på bjørkeskogen, men dette er ukjent i Vest-Europa. Larven er utvokst etter seks – sju uker. Like før larven slutter å ete, ringbarker den skuddet den sitter på slik at det visner. Årsaken til denne atferden er ikke kjent. Den spinner seg inn i en kokong mellom noen sammenspunne blader, som faller til bakken med løvfellingen om høsten. Puppen overvintrer, ofte to ganger.

Utbredelse

Hvit tannspinner finnes fra Mellom-Europa østover til Japan. I Norge er den sjelden, med mindre enn 20 registrerte funn til 2005, nord til Hardanger.
Vestenfor måne

Vestenfor måne er et musikkalbum med Steinar Ofsdal, utgitt i 1990.
Bobiricola

Utseende

En liten (ca. 3 millimeter), avlang, matt, mørkt olivenbrun gjødselbille. Hode og pronotum er spredt og kraftig punkterte. Hodet er skovlformet, litt innbuktet i midten foran, kraftig innsnevret foran fasettøynene. Pronotum er bredere enn langt, avrundet firkantet. Dekkvingene er bredt ovale med kraftige punktstriper, mellomrommene mellom disse er høyt hvelvede.

Levevis

Ingenting er kjent om biologien til denne arten.

Utbredelse

Arten er beskrevet fra Ghana.
Mary Rose Trust

Mary Rose Trust er en ideell stiftelse, basert i Portsmouth i Storbritannia. Stiftelsens primære formål er å bevare, fremvise og spre kunnskap om det engelske krigsskipet «Mary Rose» som sank i Solent i 1545 og som ble hevet i oktober 1982.
Frivillige Organisasjoners Redningsfaglige Forum

Samarbeide og erfaringsutveksling

Hvert år arrangeres seminar for ledere i FORF organisasjonene på lokalplanet. Siden 2012 har disse seminarene blitt arrangert på Gardermoen. De er verdifulle spesielt for utveksling av strategier, ledelse og organisering av lag og aksjoner med god nytte for lederne.
Det er i flere distrikter arrangert øvelser i FORF regi med alle organisasjonene i FORF, og fra 2014 har man begynt å opprette lokale kontraktgrupper mellom organisasjonene.
Johannes Brun

Familie

Johannes Brun var sønn av gårdbruker Diderik Brun (1810–1839) og Rebekka Dorthea Ring Olberg (1811–1887). Mellomnavnet Finne fikk han etter farmora Anna Margrethe Finne. På farssiden nedstammer han fra den kjente bergensbiskop Johan Nordahl Brun. Moren havnet etter farens død i 1836 etterhvert i Bergen, der hun i 1850 ble gift med Johan Koren (zoolog).
Johannes Brun selv var gift to ganger. Det første ekteskapet ble inngått i Bergen i 1851 med skuespiller Louise Larsine Gulbrandsen (Louise Brun) (1830–1866). I 1880 giftet han seg på nytt i Kristiania med Georgine Dorthea (Thea) Schou (1841–1908). Med Louise fikk han sønnen Svend Busch Brun (1861–1916), som ble oppleser og far til offiser og bridgeekspert Johannes Schwartz Brun (1891–1977). I ekteskapet med Thea fikk han datteren Johanne Brun, som ble skuespiller ved Nationaltheatret.

Kunstnerisk virke

Johannes Brun ble først satt i litografilære, men viste ikke anlegg for dette yrket. Han fikk plass som lærling hos en urmaker, og deretter på nytt hos en litograf. Som syttenåring hadde han vært lærling i til sammen fem år. Selv om det var enighet om at han var oppvakt og lærenem, fordrev han mye av arbeidstiden med påfunn og guttestreker. Det ble klart at han måtte finne en annen måte å tjene til livets opphold. Han skal ha hatt drømt om å bli klovn på sirkus, men innså at dette ikke var et respektabelt yrke for sønnesønnen til en stiftsprost. Derimot laget han seg et dukketeater og oppførte små forestillinger med dukker som var karikaturer av kjente bergensskikkelser. Han satte også opp en amatørteaterforestilling av Ludvig Holbergs Jeppe på Bjerget, med sine kamerater i ulike roller. 
Johannes Brun startet den egentlige skuespillerkarrieren ved Det norske Theater i Bergen, der Ole Bull hadde avertert etter skuespillere til sitt nyetablerte teater. Brun debuterte i Den Vægelsindede den 2. januar 1850, som også var teatrets åpningsdag.
Som nygift reiste han med kona skuespilleren Louise Brun (1830–1866) til København i 1851 for å lære teaterkunsten sammen med Henrik Ibsen (1828–1906). Fra 1857 var ekteparet knyttet til Christiania Theater, med et lite opphold 1862–1863 ved Kristiania norske Theater.

Utmerkelser og æresbevisninger

En statue av Johannes Brun, utført av Brynjulf Bergslien, ble avduket i 1902 på det som idag heter Johanne Dybwads plass ved Nationaltheateret i Oslo. Statuen ble senere flyttet til Bankplassen. 
I 1896 ble en gate på Bolteløkka i Oslo døpt Johannes Bruns gate. I Bergen ligger Johannes Bruns gate på Nygårdshøyden.
Tømrer

En tømrer er en person som utøver tømrerfaget, et håndverksfag med lange tradisjoner.
Bygger nybygg, påbygg og tilbygg av hus i tre. Utfører tre- og innredningarbeider på mur-, stål- og betongbygg. Restaurerer og rehabiliterer gamle hus. Legger panel, monterer kjøkken og garderobe, setter inn dører og vinduer, legger tak og isolerer gulv, tak og vegger.
Opplæringen starter på videregående skole Vg1 Bygg- og anleggsteknikk. På Vg2 nivå har elevene fra de ulike Vg1-kursene flere valg. Etter 2 år på skole må de gå to år i lære før fagprøve eller svenneprøve kan avlegges. Etter ytterligere to år kan man ta mesterprøven.
Tidligere, da også skip ble bygget av tre, var det vanlig å presisere bygningstømrer eller skipstømrer. En skipstømrer arbeidet med bygging og vedlikehold av treskipskrog. Skipstømrerfaget betegnes i dag som en spesialitet innen båtbyggerfaget.
Edvard Storm

Studier i København

I juli 1769 dro Storm hjemmefra for å begynne sine studier i København for alvor; det var tanken at han skulle studere teologi, men han fikk aldri embedseksamen. Det skyldtes vel særlig at han tidlig ble dratt bort fra embedsstudiene av lyst til litterær virksomhet. Hans økonomiske forhold la også hindringer i veien; han måtte i mange år kjempe med harde kår. I anledning av sitt dikt «Indfødsretten» fikk han 1778 en årlig hedersgave på 100 riksdaler fra kongens kasse og like mye fra arveprinsen. Litt tjente han dessuten ved undervisning og ved litterært arbeid.
Selv om Storm var nordmann, gikk han ikke inn i Det norske selskab. Han var nemlig en ivrig beundrer av den danske dikteren Ewald, og sluttet seg derfor til hans vennekrets. Men hans opphold i Norge som barn og ung mann hadde knyttet ham nøye til landet. Han skrev 9 sanger på norsk bygdemål, antageligvis i begynnelsen av 1770-årene. Disse sangene er ikke bare spesielle ved at de er de første i sitt slag, den første spire norsk litteratur på dialekt, men de er i seg selv de beste, Storm skrev.

Skolemannen Storm

Storm sluttet i hovedsak sin dikteriske virksomhet omkring 1785. Fra nå av trer skolemannen i forgrunnen. I 1786 stiftet en krets av kjente menn «Selskabet for Efterslægten»: Storm var en av medstifterne og kom til å spille en betydelig rolle i dets virksomhet. Blant oppgavene selskapet satte seg, var den viktigste stiftelsen av en realskole for barn, og i forbindelse med denne ble det avholdt populære foredrag for eldre barn og unge mennesker over emner fra forskjellige vitenskaper. Storm foreleste fire timer om uken over «Leveklogskab», geografi, dansk språklære og gresk og nordisk mytologi. Da selve skolen kom i gang, fikk Storm fullt opp å gjøre: Det gikk ikke en dag, uten at han besøkte den, enten for selv å undervise, eller for å føre tilsyn med undervisningen. Fra 1790 ble han knyttet fastere til skolen som en slags overinspektør. En måned før sin død ble han utnevnt til å være en av direktørene for Det Kongelige Teater.
I et av verkene hans, Zinklars vise, skrev han om slaget ved Kringen i viseform.
Albus Humlesnurr

Betydning av navn

Hans fulle navn er Albus Parsifal Ulfrik Brian Humlesnurr, hvilket på engelsk er Albus Percival Wulfric Brian Dumbledore, og noen av navnene har betydning.
Albus er latin, og betyr «hvit». Det kan også referere til Albion, som var hva Storbritannia ble kalt på Kong Arthurs tid. 
På engelsk «Percival» (Parsifal) var en av kong Arthurs riddere, den som var den eneste i fortellingen som var ren nok til å finne den hellige gral. Dette navnet deler han også med Perry Wiltersen. Det er et navn fra eldre fransk som direkte oversatt betyr «gjennombor sløret».Navnet Parsifal fikk Humlesnurr etter faren Parsifal Humlesnurr.
Ulfrik betyr «Wolf-Power» (ulvemakt/kraft).
Hans etternavn, som på engelsk er «Dumbledore» (Humlesnurr) er et gammelt engelsk ord for humle. Det kan også bety «hvit hatt» eller bare «hatt».
Chofu

Chōfu (japansk 調布市, Chōfu-shi) er en by i prefekturet Tokyo i Japan. Folkemengden er på cirka 225 000 innvånere, og byen inngår i Tokyos storbyområde. Chōfu fikk byrettigheter 1. april 1955.
Fra Chōfu lufthavn går linjetrafikk til flere av de øyer som tilhører Tokyo prefektur.
Sammensatt tekst

En sammensatt eller multimodal tekst er en tekst / medie der flere modaliteter benyttes for å få frem et budskap. Dette kan omfatte alt fra en kombinasjon av bilde og verbaltekst til kombinasjoner av verbaltekst, film og lyd. Alle disse kalles modaliteter, dermed er teksten multimodal, den inneholder altså flere modaliteter.
Slike tekster er et gammelt fenomen. Illuminerte manuskripter der bildene utdyper teksten er tidlige eksempler på sammensatte tekster. Senere kom aviser som gjorde sammensatte tekster til et dagligdags fenomen. I nyere tid har publikasjon på Internett gjort det mulig å lage langt mer avanserte og kompliserte tekster, med animasjoner, video og lyd integrert som en del av teksten.
Haikerens guide til galaksen

Handling for serien

Seriens forskjellige versjoner følger alle det samme handlingsgangen, men de avviker en del fra hverandre. I alle versjoner følger vi hovedpersonen Arthur Dent, en helt vanlig jordboer fra England, og hans venn Ford Prefect, som viser seg å ikke være fra Guilford likevel, men fra en liten planet et sted i nærheten av Betelgeuse. Ford Prefect jobber frilans for forlaget Megadodo Publications, som gir ut Haikerens guide til galaksen.
Ford berger sin venn Arthur da jorden blir tilintetgjort av en byråkratisk rase kalt vogonere. Ved en tilfeldighet haiker de med Gullhjertet, et romskip stjålet av Zaphod Beeblebrox, galaksens president og seksmenning av Ford Prefect. Gullhjertes mannskap består ellers av Marvin, en manisk-depressiv robot, og av Trillian, en kvinne som Arthur har møtt én gang før på en fest. Han innser snart at de to er de eneste overlevende jordboere. Disse fem drar sammen først for å lete etter den legendariske planeten Margrathea, og deretter for å finne spørsmålet til det endelige svaret.

Bok 1, Haikerens guide til galaksen

Historien i boka spinner rundt Arthur Dent, en ganske vanlig engelskmann, og hans beste venn, Ford Prefect, som istedenfor å være fra Guildford, som han alltid har påstått, egentlig er fra en liten planet et sted i nærheten av Betelguese.
Boka starter med at Arthur prøver å redde huset sitt fra bulldosere, i det Ford dukker opp og ber ham hente et håndkle, for deretter å fortelle ham at jorda er i ferd med å bli ødelagt. Arthur har noen problemer med å ta inn alt som skjer, men det er ingen tid til å være forvirret, så Ford haiker med et av skipene som har kommet for å ødelegge jorda.
Det viser seg at eierne av skipet ikke liker haikere, så de kaster Ford og Arthur ut i verdensrommet. Ved en tilfeldighet blir de plukket opp av skipet Gullhjertet, et romskip stjålet av Zaphod Beeblebrox, galaksens president og Ford Prefects seksmenning. 
Mannskapet til Gullhjertet omfatter i tillegg den paranoide androiden Marvin, som er en meget deprimert og svært smart robot, og av Trillian, også kjent som Tricia McMillan, en kvinne som Arthur har møtt en gang før på en fest. Arthur innser snart at de to er de eneste overlevende jordboere. Disse fem drar sammen først for å lete etter den legendariske planeten Magrathea, og deretter for å finne spørsmålet til det endelige svaret, som for øvrig er 42.
St. Johanneslogen St. Svithun

St. Johanneslogen St. Svithun er en frimurerlosje i Den Norske Frimurerorden (St. Johannesloge nr. 5) som ble opprettet i Stavanger den 9. september 1895.
Den 27. mars 1882 ble det opprettet en broderforening i Stavanger. Den 9. september 1893 ble det deretter opprettet en filialforening i samme by, som var underlagt St. Johanneslogen Oscar til de syv Bjerge. Den ble senere opphøyd til egen loge under navnet St. Svithun.
Det svenske systemet for frimurere består av 12 grader og arbeider i tre skift: St. Johanneslogene, som også kalles «det blå frimureri», arbeider i de tre første gradene.
Manøverkrigføring

Historikk

Manøverkrigføring har vært kjent i tusenvis av år. Historisk sett var hastigheten til hærer i felten begrenset til hva en marsjerende infanterist kunne prestere. Det betød at avdelinger kunne marsjere utenom hverandre, og unngå slag inntil forsyningssituasjonen tvang dem til å møte hverandre. På den annen side kunne infanteristenes fysiske form og immunforsvar, evne til å tåle kulde (eller hete) og sult, evne til å ta seg frem i terrenget, lokalkunnskap, ferdigheter i å bygge broer, muligheter til å utnytte sjøveien, eventuelt svømmedyktighet osv., spille en rolle. I sjøslaget ved Salamis 480 f.Kr. hadde for eksempel perserne, ifølge Herodot, langt større tap enn grekerne fordi de ikke kunne svømme.

Kavaleriets inntogsmarsj

Også kavaleriet har vært kjent i flere tusen år. Det gjorde at noen styrker kunne utmanøvrere andre, og da ble manøvrene plutselig vel så viktige som hvor sterke styrkene var. Således kunne for eksempel Hannibal i slaget ved Cannae 216 f.Kr. omringe og knuse en overlegen romersk styrke. Et senere eksempel på en hærfører som utnyttet sine mest mobile enheter effektivt, er Napoleon, som sendte kavaleriet sitt for å angripe motstandere som holdt på å forberede seg til et kommende slag. Napoleon og senere også prøysserne, organiserte styrkene sin i uavhengige kampgrupper med flere våpenarter som kunne reagere raskere på fiendtlige handlinger.

Moderne mobilitet

Etter at dampmaskinen og deretter jernbanen var blitt oppfunnet, fikk man en mye større strategisk mobilitet. Med innføringen av forbrenningsmotoren – og dermed biler, motorsykler og stridsvogner – fikk man også mye større taktisk mobilitet. Den ble ytterligere forbedret da man fra 1930-årene av begynte å transportere tropper og forsyninger med fly.
Oxygrylius

Utseende

Middelsstore (ca. 15 millimeter), avlange, blankt rødbrune biller. På hodet er clypeus tilspisset. Pronotum er fint og spredt punktert. Dekkvingene har markerte punktrader, på sidene mer uregelmessig punktert. Hos hannene er pronotum mer eller mindre trekantet uthulet i midten.

Utbredelse

Slekten er utbredt i det sørlige USA (Arizona, California).
Dudley Ward-tunnelen

Dudley Ward-tunnelen (Dudley Ward Way) er en veitunnel gjennom den sørøstlige delen av Gibraltarklippen. Den har navn etter Alfred Dudley Ward (1905–1991), britisk offiser og guvernør av Gibraltar fra 8. juni 1962 til 5. august 1965. Veien går gjennom tunnelforbindelsen på den østlige siden av Gibraltarklippen («The Rock»), inkludert buktene Catalan Bay og Sandy Bay, via Sir Herbert Miles Road, med Europa Point, til den sørlige enden av Gibraltar via veien Europa Advance Road.
Den er 0,5 km lang, 7 meter bred, og har to kjøreretninger. Hastigheten er satt til 40 km/t.

Åpning

Tunnelen ble bygget i løpet av tiden 1956–1968 av den britiske hæren. Etter at de militære ingeniørkorpset hadde gjort sitt ble tunnelen overført til de sivile myndighetene.

Stenging

Som følge av steinras den 18. februar 2002 ved veien til tunnelen fra nord, som drepte gibralteren Brian Navarro mens han kjørte sin bil, konkluderte Gibraltars regjering at risikoen for ytterligere hendelser var for stor. Tunnelen ble derfor stengt på ubestemt tid.

Gjenåpning

I 2007 foreslo myndighetene åpne tunnelen igjen for å lette trafikkstrømmen i området av den nye boområdet Rosia. Arbeid med å stabilisere klippene begynte sommeren 2009, og tunnelen ble åpnet på nytt for trafikk den 2. november 2010. Til minne om den forulykkede Brian Navarro ble en plakett plassert ved stedet, og en seksjon av veien, fra innkjørselen til Admiralty-tunnelen ved Sandy Bay til Dudley Ward-tunnelens nordlig inngang, omdøpt til Brian Navarro Way.
De totale kostnadene for arbeidet med å sikre gjenåpningen av tunnelen var på 10,6 millioner pund.
Ludwig Ingebregtsen

Bok

Selvbiografien hans Tunge løft og høye spark ble utgitt tidlig på 2000-tallet.
Havly hotell

Havly Hotell er et hotell i Stavanger sentrum. Det har 42 rom bestående av både enkelt- og dobbeltrom. Hotellet ligger sentralt i Stavanger sentrum med gåavstand til Vågen, Fiskepiren, Jernbanestasjonen, Bussterminalen og Hurtigbåtterminalen.
Bygningen ble satt opp 25. juni 1916, men ble utvidet til 3 bygninger etter 2. verdenskrig. Disse ble revet i 1977 for å bli satt opp som en enkelt bygning i betong. Det nye bygget ble ferdigstilt i 1979. Hotellet er alkoholfritt.
Havly Hotell gikk inn i franchisekjeden Best Western i 1998.
Sehore (distrikt)

Demografi

Ved folketellingen i 2011 var det 1 311 008 innbyggere i distriktet, mot 1 078 912 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 18,95 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 14,86 % i 2011 mot 19,03 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 906 i 2011 mot 927 i 2001.
Spinenicodes

Utbredelse

Arten blir oppgitt å leve i Oseania uten nærmere stedsangivelse.
Francis Loraine Petre

Bakgrunn

Francis Loraine Petre var barnebarn av den 11. baron Petre, som var stamfar for en aristokratisk engelsk katolsk familie. the House of Petre. Francis' far, the Honorable Edmund George Petre, var født 23. juni 1829 (død 1. september 1889), i  Marylebone i London. Han var sønn av William Petre, 11th Baron Petre og dennes annen hustru, Emma Agnes Howard. Edmund giftet seg med Marianna Jane Kerr, født i 1831 i Midlothian (Edinburgh) i Skottland, som var datter av bokholder og aksjemegler Lorraine M. Kerr, Esquire,  De giftet seg 3. juni 1851 i hennes hjem i 26 India Street i Glasgow i Lanarckshire. Edmund Petre aebeidet som aksjemegler. Edmund ble tildelt medaljen Military Cross for sine militære bedrifter for Storbritannia.
Francis han ble utdannet ved Oscott College.

Karriere

Etter svsluttet utdannelse konkurrerte han i eksamenen for opptak i Indian Civil Service, og ble rangert som fjerdemann blant de første tredve.
Til å begynne med tjenestegjorde han i North-Western Provinces, og senere i Oudh. Fra 1885 til 1889 var han ved den politiske avdeling i Hyderabad; han tjenestegjorde også i sekretariatet for Indian Board of Revenue. Upon his retirement in 1900, he was Commissioner of Allahabad.
Under sin tid i India publiserte gan en rekke artikler om indisk politikk og kultur, and on the progress of the central states of India. I 1888 ble hans artikkel "Progress and Prospects of Native States of Central India" publisert Asiatic Quarterly Review.

Forfatter, historiker

Han gikk av som kommissær i Allahabad i 1900. Deretter valgte han en litterær karriere, og forfulge hans interesser om historien rundt Napoleonskrigene. Han skrev fem bøker om disse krigene. Hans studier og litterære verker om Napoleons erobring av Preussen 1806-1807 og om Napoleons kampanje i Polen, 1806-1807 som begge to ble publisert i 1901 var blant de aller første slike bøker som ble skrevet på det engelske språket.
Den første verdenskrigen avbrøt Petres litterære forfatterkarriere, og han tjenestegjorde i det britiske militæret. 26. mars 1920 ble Petre utnevnt til offiser av Order of the British Empire.
Petre skrev også to bøker om Sør-Amerika, om Simon Bolivar og om Colombia. Disse bøkene inneholder mange fotografier som han har tatt selv.
Han døde i 1925, i en alder av 73 år.
Loheskatten

Loheskatten er en stor sølvskatt gjemt cirka 1741 og gjenfunnet i 1937 i et butikklokale på Lilla Nygatan 5 i Gamla stan i Stockholm. Skatten som veide 205 kg er den største som noensinne er funnet i Sverige. Det tidligere butikklokalet huset tidligere restauranten Leijontornet og er idag hotellspisesal.

Historikk

Skatten ble funnet av bygningsarbeiderne Westerberg og Gösta Karlsson som gravde den fram i forbindelse med renoveringsarbeider i en eiendom i Tritonia-kvartalet ved Lilla Nygatan 5. Idag er skatten utstilt på Stockholms stadsmuseum og i Myntkabinettet. Skatten består av 85 sølvgjenstander og drøyt 18 000 sølvmynter, fra midten på 1600-tallet til 1741, oppbevart i tre kobberkjeler. Den eldste mynten hadde dronning Kristinas segl, den yngste var fra Fredrik Is tid.
Loheskatten tilhørte opprinnelig Johan Lohe og hans familie. Etter bankiren Johan Lohes død ble arven forvaltet av hans hustru Anna Lohe (død 23. januar 1731). Hun kjøpte huset på Lilla Nygatan. Etter hennes død bodde de to ugifte barna Adolf (1683-1759) og Johanna (1690-1759) fremdeles i huset på det tidspunktet skatten formodentlig ble gjemt, og det antas at det var Adolf som gjemte skatten, trolig i 1743 i forbindelse med Dalupproret. Det var urolige tider også tidligere med Den russisk-svenske krig (1741–1743).
Allerede ti dager etter funnet klarte man å arrangere en utstilling om skatten. Utstillingen ble en publikumssuksess som slo alle tidligere rekorder. Skatten ble også vist fram på 25 ulike steder i landet. I 1941 fikk Statens historiska museum en pakke i posten som inneholdt ytterligere en skje som tilhørte Loheskatten. Skjeer er blant annet stemplet av David Richter d.e. og Abraham Kiettner.