google/wiki40b huggingface dataset:
Fredning av planter

Fredning av planter reguleres av den enkelte stats lovverk, samt internasjonale konvensjoner.
Planter kan fredes på flere måter. I Norge fredes planter som enkeltarter i hele riket, eller som biotopvern. Fredning innen et avgrenset område, f.eks. plantefredningsområde, naturreservat eller nasjonalpark er også vanlig.
Enkeltartene som er fredet etter naturvernloven er fredet mot direkte skade, ødeleggelse og innsamling. Det betyr at ingen har lov til å ødelegge eller plukke plantene som står på fredningslisten.
Det er utarbeidet en nasjonal rødliste med oversikt over plante- og dyrearter som på en eller annen måte er trua av utryddelse, er utsatt for betydelig reduksjon eller er naturlig sjeldne. Rødlistede arter har ikke noe spesielt juridisk vern, men rødlistingen er tenkt som et redskap i forvaltningen av det biologiske mangfoldet. Det vil variere fra sak til sak hvor stort hensyn en tar til rødlistede arter.

Historikk

Den første plantefredning gjaldt en del sjeldne fjellplanter på Dovrefjell. Innsamling av planter ble etter hvert en farlig trussel mot de sjeldne artene her. I 1905 ble det vedtatt å frede enkelte navngitte planter på Statens fjellstue-eiendommer på Dovrefjell (Drivstua og Kongsvoll fjellstueutmåling). I 1911 ble denne fredningen formelt hjemlet i den vedtatte Lov om Naturfredning fra 1910, forløperen til den nåværende lov om naturvern (naturvernloven).

Totalfredninger og biotopvern

Myndighetene kan gjøre vedtak om at sjeldne planter, eller planter som står i fare for å forsvinne, fredes i hele landet eller i bestemte områder. Planter som fredes i hele landet er totalfredet. Dette er hjemlet i naturvernloven § 13. I 1956 (revidert 1976) ble den første plante totalfredet i Norge. Dette var misteltein, en vintergrønn busk som snylter på greinene til andre trær. Om planter fredes i bestemte områder er det snakk om plantefredningsområder. Disse opprettes gjerne i forbindelse med landskapsvernområder for å styrke vernet av enkeltarter.
Sør-Carolinas flagg

Sør-Carolinas flagg er blått og har en hvit palmettoplante i midten og en hvit halvmåne i øvre hjørne ved stangen. Flagget ble innført 28. januar 1861.
Motivene i flagget, palmen og halvmånen, er frihetssymboler som går tilbake til Den amerikanske uavhengighetskrigen og årene 1775-1776.

Tidligere flagg

Sør-Carolina har en flaggtradisjon som går tilbake til tiden omkring den amerikanske revolusjon. Fra september 1775 er det i Sør-Carolina kjent et flagg som var blått og hadde en hvit halvmåne i kantonen. Halvmånen hadde påskriften «liberty». Flagget ble benyttet av delstatens militære tropper under forsvaret av et fort bygd av palmestammer på Sullivan's Island i Charlestons havn. Både fortet og flagget har siden fått navn etter oberst William Moultrie som ledet de sør-karolinske styrkene mot britene 13. september 1775. Herfra stammer altså tradisjonen med halvmåne og palme i blå duk.
Delstaten fikk nye flagg i tiden omkring borgerkrigstiden. Et av de første flagg som da ble heist hadde rød flaggduk med en hvit stjerne i midten og en hvit halvmåne i kantonen. Flagget var uoffisielt, men ble benyttet fra desember 1860 til 1865. Et annet flagg fra samme tid, som også var uoffisielt, benyttet fargekombinasjonen rødt, hvitt og blått, fargene til både USA og sørstatene. Flagget hadde et blått kors besatt med femten hvite stjerner i rød flaggduk, med en kanton der en hvit palme og halvmåne var plassert. Antallet stjerner tilsvarte tallet på stater som tillot slaveri. Dette flagget var i bruk omkring årsskiftet 1860-1861. Et tredje flagg, benyttet i januar 1861, hadde blå flaggduk med en oval hvit skive der det var plassert en gul palme. Også dette flagget hadde en hvit halvmåne i øvre hjørne ved stangen.
Christian Malcolm

Kerriere

I Junior-VM 1998 vant han 200 meter på 20,44 sekunder. Ved Samveldelekene samme år vant han sølv på 200 meter med tiden 20,29, som var både europeisk juniorrekord og walisisk seniorrekord. 
Han vant gull under EM innendørs i 2000 i Gent, med tiden 20,54, foran Patrick Stevens. Dette var walisisk innendørsrekord. I Europacupen i friidrett utendørs vant han 200 meter på 20,45 på cupens andre dag, noe som var årsbeste denne sesongen. Ved AAA-mesterskapet, som anses å være det britiske mesterskapet i friidrett, fikk han sølv, og senere på året kom han på femteplass ved OL i Sydney med tiden 20,33. 
I 2001 tok han sølv under VM i friidrett innendørs, 13 hundredeler bak Shawn Crawfords vinnertid på 20,63. Ved årets AAA-mesterskap tok han bronse på 100 meter og sølv på 200 meter, og ved årets VM i friidrett løp han til sammen 8 løp, og greide finalen på både 100 og 200 meter, og endte på henholdsvis sjette- og femteplass på disse distansene. Han deltok også i stafetten, men laget mistet stafettpinnen under kvalifiseringen og ble disket. 
Etter fire andreplasser i AAA-mesterskapet vant han endelig 200 meter i 2005, der han hårfint ble dømt foran Marlon Devonish. Han fikk også bronse på 100 meter. Han vant overraskende europacupen på tiden 20,15, hans beste tid på fem år. 
Malcolm representerte Storbritannia under Sommer-OL 2008 i Beijing. Han kom på andreplass i sitt første innledningsheat, som ble vunnet av Brian Dzingai. Han forbedret tiden sin til 20,30, og kom på fjerdeplass i neste runde, noe som holdt til semifinale. Der løp han på 20,25, slo ut Paul Hession og Christopher Williams, og kom til finalen. Der greide han bare tiden 20,40, og endte på syvendeplass, men etter at både Churandy Martina (andreplass) og Wallace Spearmon (tredjeplass) ble diskvalifisert endte han opp på femteplass. 
På 200 meter under EM i friidrett 2010 greide han sølv, kun ett hundredels sekund bak franskmannen Christophe Lemaitre. Malcolm løp på 20,38, som var sesongbeste for ham.
I 2011 var han med på det britiske laget som vant gull på 4 x 100 meter stafett ved Lag-EM i friidrett (Super League) i Stockholm. Laget bestod av Christian Malcolm, Craig Pickering, James Ellington og Harry Aikines-Aryeetey, og de løp på 38,60, som var ny mesterskapsrekord.
Pitesamisk

Geografisk utbredelse

På norsk side betraktes grensene geografisk med Saltenfjorden i nord og Ranfjorden i sør, og omfatter Beiarn, Saltdal, Gildeskål, Meløy, Rødøy, deler av Bodø og deler av Fauske kommuner. På svensk side av grensen går området fra nordlig Arvidsjaur og Arjeplog nord til Piteälven og øst til sjøen Saddai innen Norbottens län.

Status

I Norge døde de siste som hadde pitesamisk som morsmål i 1960-åra.
I 1995 utgjorde pitesamene en etnisk gruppe på 2,000 personer i Sverige, ifølge M. Krauss. Blant pitesamene i Sverige var det bare 20 personer som snakket pitesamisk i 2000, ifølge språkforskeren Tapani Salminen. Ifølge feltarbeid i 2008–2010 (Joshua Wilbur) har pitesamisk i alle fall 25 talere, og Nils Henrik Bengtsson, som er leder for det pitesamiske ordboksprosjektet, kjente i mars 2010 til i alle fall 50 med pitesamisk som morsmål, derav 30 aktive språkbrukere.

Negative verb

Liksom finsk, estisk og andre samiske språk, har pitesamisk et negativt verb. På pitesamisk bøyes det negative verbet i henhold til modus (indikativ, imperativ og optativ), person (første, andre og tredje) og numerus (entall, totall og flertall). Nordsamisk bøyer ikke verb etter tempus, og andre samiske språk bruker ikke optativ.
   Presens indikativ        Preteritum indikativ                           
   en.  to.     fl.           en.     to.        fl.      
1  iv   ien     iehp        1 ittjiv  iejmien    iejmieh    
                iep                   ittjijmen  ittjijmeh           
2  ih   iehpien iehpit      2 ittjih  iejtien    iejtieh    
        ehpien  ihpit                 ittjijtien ittjijteh                               
        ihpien
3  ij   iepaa   ieh         3 ittjij  iejkaan    ittjin     
        iepaan                        ittjijka                  

For presens indikativ-versjoner som har mer enn én form, er den andre hentet fra dialekten omkring Björkfjället og den tredje er fra Svaipa-dialekten. Flertall i de andre formene skyldes parallelle former som ikke er knyttet til dialekten.
   Imperativ                  Optativ
   en.    to.     fl.          en.    to.      fl.                        
1  –      –       –         1  alluv  iellun   iellup
                                      allun    allup
2  ielieh iellien iellit    2  alluh  ielluten ielluteh
                                      alluten  alluteh
3  –      –       –         3  allus  ielluska ielluseh
                                      alluska  alluseh

Skriftspråk

Pitesamisk har ikke noe offisielt skriftspråk.
Mycerinus

Utseende

Middelsstore, gulbrune trebukker.

Utbredelse

Slekten er utbredt i tropisk Afrika.
CoCom

Brudd på reglene

I 1987 ble det avslørt at det japanske firmaet Toshiba Machine Company sammen med Kongsberg Våpenfabrikk hadde levert åtte datastyrte dreiebenker til Sovjetunionen mellom 1982 og 1984, en handel som krenket CoCom-regler. I USA ble det argumentert med at denne teknologien sterkt forbedret sovjetiske ubåters evne til å unngå å bli oppdaget, noe som igjen førte til betydelige kostnader for USA for å forbedre sin egen teknologi. I 1988 tok den amerikanske kongressen initiativ til å innføre sanksjoner mot Toshiba og forby import av Toshiba-produkter til USA. I Norge var dette en medvirkende årsak til Kongsberg Våpenfabriks oppsplittelse og konkurs.

Oppløsning

CoCom ble oppløst på 31. mars 1994.
Forordning (Danmark)

En forordning svarte i dansk lovgivning, før avskaffelsen av eneveldet i Danmark, til det vi i dag kaller en lov rettet mot hele befolkningen, i motsetning til et reskript som var en befaling som kun var rettet mot kollegier og andre underordnede myndigheter. Dengang brukte man kun ordet «lov» om de aller viktigste som Kongeloven og Danske Lov. Etter innføringen av en demokratisk forfatning med Junigrunnloven i 1849 ble kun lover og anordninger anvendt i dansk lovgivning.
Forordningene, som i første omgang ble trykket og utgitt enkeltvis, ble også utgitt samlet i årganger til bruk for jurister. Juristen Jacob Henric Schou utarbeidet fra 1770-årene et verk som besto av alle utgitte forordninger fra 1660 og frem, heri tilføyet han dessuten de senere endringene i lovgivningen som hadde relevans for de enkelte forordningene. Verket ble etter hans død fortsatt av Janus Lauritz Andreas Kolderup-Rosenvinge og ført frem til 1849. Dessuten ble mange forordninger publisert i tidsskriftet Collegial-Tidende, som begynte å utkomme i 1798.
Transrapid-Versuchsanlage Emsland

Transrapid-Versuchsanlage Emsland (TVE) er et testområde for maglev-banen Transrapid med en 31,8 kilometer lang bane i landkretsen Emsland i Niedersachsen, Tyskland.
Banen ligger mellom byene Papenburg i nord og Meppen i sør, nærmere bestemt mellom tettstedene Dörpen og Lathen. Nesten hele strekningen er opphøyd. Det er sløyfer i hver ende for at togsettene skal kunne snu.
På grunn av en ulykke i 2006 har virksomheten for tiden kun en begrenset konsesjon, og derfor er det blant annet ikke mulig for publikum å besøke anlegget. Før ulykken var det vanlig å ta med betalende passasjerer på testturene. Vanlig hastighet var 420 km/t.
Testanlegget drives av Industrieanlagen-Betriebsgesellschaft mbH (IABG), som siden 1985 har hatt ansvaret for forsøkene. Eieren er Versuchs- und Planungsgesellschaft für Magnetbahnsysteme mbH (MVP). Fra 2005 har ThyssenKrupp og Siemens jobbet med et videreutviklingsprogram, men da den statlige kontrakten utløp i 2009, mistet testbanen sin funksjon og IABG pådro seg plikt til å rive banen. Samtidig solgte ThyssenKrupp og Siemens kjerneteknologi fra prosjektet for videre utbygging i Kina. Endelig rivningsvedtak ble fattet i 2012, men så sent som i 2015 var banen fortsatt ikke demontert grunnet uenighet om kostnadsfordeling.
Al-Manat

Al-Manat (arabisk: مناة, også manāh) var en av de tre fremste gudinnene i Mekka.
I førislamisk arabisk tro ble Al-Manat sett på som en skjebnegudinne.
Hunnfeltene

Hunnfeltene er tre nesten sammenhengende gravfelt datert fra yngre bronsealder til yngre jernalder (ca. 1000 f.Kr. til ca. 900 e.Kr.) på det såkalte «ytre raet» ovenfor Hunnebunn i Skjærviken i Fredrikstad. Feltene ligger ca. 1,5 kilometer øst for Borge kirke, på nordsiden av Fv 110, «Oldtidsveien», som går mellom Fredrikstad og Skjeberg. Funnene fra Hunnfeltet kan karakteriseres som svært rike, det gjelder særlig en serie funn fra romertid, med våpen, bronsekjeler, glassbegre og andre provinsialromerske importgjenstander.
Feltene omfatter totalt 145 synlige gravminner, men omfattende utgravninger har vist at det finnes både graver og andre spor av fortiden under flat mark. Det er tre hovedkonsentrasjoner av gravminner. Vestfeltet består av 60 gravhauger og -røyser. Midtfeltet er trukket litt nord for veien og består av 43 gravminner, og Sørfeltet (Stenringfeltet) har i alt 48 gravminner, deriblant 11 runde steinsetninger som ligger tett sammen på et relativt begrenset område. To av disse er datert så tidlig som ca. 500 f.Kr.
Foruten gravminner finnes også førhistoriske åkre, boplassfunn og veifar (hulveier) på feltet. Rett nord for feltene ligger bygdeborgen på Ravneberget. Det er etter hvert kommet inn et stort antall gravfunn fra feltet, og dateringene sprer seg fra bronsealder til vikingtid.
Gravfeltene har vært kjent svært lenge, og mange gravhauger bærer preg av gravplyndring. Den tidligste utgravning en kjenner fant sted i 1894, og en del gjenstander ble året etter levert inn til Universitetets Oldsaksamling. I 1902-03 ble det igjen gjort uautorisert utgravning, ingen funn er kjent fra dette. I 1908-10 ledet daværende arkeologistudent Helge Gjessing undersøkelse av til sammen ni hauger på Vestfeltet. I 1950-53 var Hunnfeltet arena for et stort internasjonalt forskningsprosjekt der arkeologer fra en rekke land møttes for å utveksle erfaringer i arkeologisk feltarbeid. Initiativtakere til prosjektet var Anders Hagen og Erling Johansen. Gjennom 1970-tallet var det flere mindre utgravninger på feltet, blant annet som seminargravinger for arkeologistudenter.
Gravfeltene er skiltet og tilrettelagt for publikum. Det er parkeringsplasser ved Vestfeltet og Sørfeltet.
Frederiksholmbroen

Frederiksholmbroen er en klaffebro som forbinder øyene Frederiksholm og Arsenaløen på Holmen i København. Broen kan åpnes og sikrer seilbåter og større motorbåter fra bl.a. Halvtolvs Bådlaug og Schifters Bådlaug adgang til Københavns Havn.
Sjadrinsk

Sjadrinsk (russisk: Шадринск) er en by i Kurgan oblast i Russland. Den ligger på venstre bredd av elva Iset (ei sideelv til Tobol), rundt 130 km nordvest for byen Kurgan. Innbyggertall: 80 300 (est. 2005), 80 865 (folketelling 2002).
Sjadrinsk ble grunnlagt i 1662 som en jordbruks- og handelsbosetning. Byrettigheter ble innvilget i 1781.
Gjennomsnittlig sommertemperatur er +20°C, og høyeste registrerte maksimum er +40°C. Gjennomsnittlig vintertemperatur er −20°C, og laveste registrerte minimum er −45°C.
Tore på Sporet var her en gang på jakt etter norske røtter.
Slaget ved Minden

Slaget

Uvanlig for sin tid, plasserte Contades artilleriet sitt sentralt, bare vernet av kavaleriet, med infanteriet sitt på hver flanke.
Slaget begynte på den franske høyreflanken, der Marshal de Broglie, som kommanderte reservene, startet en artilleriduell mot den allierte venstreflanken. Sentralt, på grunn av misforståelser, rykket en brigade av britiske infanterister, støttet av hannoverske styrker frem mot det franske kavaleriet. De ble sterkt redusert av den franske kanonilden, men drev stadig bort de franske kavaleriangrepene med muskettene sine og påførte de store tap.
Med støtte av artilleriet til britene og hannovanerne, klarte hele den allierte linjen til slutt å rykke fram mot den franske arméen og jagde de på flukt fra slagmarken. De eneste franske troppene som klarte å yte en viss motstand var de som kjempet under de Broglie, som dannet baktroppen.

Ettervirkning

Arméen til fyrst Ferdinand tapte 2 800 mann, mens franskmennene mistet rundt 7 000 mann.
Kavalerikommandanten til Ferdinand, sir George Sackville, ble anklaget for å ha ignorert flere ordre om å føre frem troppene sine og gå til angrep på fienden før det ble for sent til at han kunne bidra til utfallet av slaget. For å renvaske seg, krevde han å bli stilt for krigsrett, men bevisene mot ham var mange og krigsretten erklærte han «uskikket til å tjene for Hans Majestet.» Sackville dukket senere opp som Lord George Germain og fikk en stor del av skylden for Den amerikanske uavhengighetskrigen.
General Lafayettes far mistet livet i dette slaget.
Marshal de Contades ble etter slaget sagt opp som kommandant og ble erstattet av Duc de Broglie.

Mystiske roser

Hvert år, den 1. august siden 1967 er seks røde roser blitt sendt anonymt til det britiske konsulatet i Chicago. Bare i 2001 og 2002 ble det ikke sendt roser. Et brev som er lagt med lister opp de seks britiske regimentene som deltok i slaget og sier: «De rykte fram gjennom rosehager til slaget og dekorerte de tresnutede hattene og grenaderhuene med det engelske emblemet. Disse regimentene feirer fremdeles Minden-dagen og har alle roser på luene sine til minne om sine forfedrene.». En har aldri funnet ut hvem avsenderen er.
Royal Naval Reserve

Royal Naval Reserve (RNR) er den frivillige reservestyrken til Storbritannias marine, Royal Navy. Den nåværende styrken ble etablert i 1958 ved en sammenslåing av den opprinnelige Royal Naval Reserve og Royal Naval Volunteer Reserve (RNVR), en sivil reservestyrke etablert i 1903.
Dønski videregående skole

Programfag

Skolen har et bredt utvalg av valgfrie programfag på Studiespesialisering og Idrettsfag.
Septmonts

Befolkningsutvikling

Antall innbyggere i kommunen Septmonts
Referanse: INSEE
Typhon-kvartalet

Typhon (etter det mytologiske vesenet Tyfon) er et kvartal i Gamla stan i Stockholm. Kvartalet er omgitt av Västerlånggatan, Tyska brinken, Stora Nygatan, Kornhamnstorg og Funckens gränd. Smuget Torgdragargränd går gjennom kvartalet. Her finnes blant annet Von der Lindeska huset, Funckska huset og bygningen Typhon 16.
Ved en arkeologisk undersøkelse i 1998 i eiendommen Typhon 9 (mot Västerlånggatan og Tyska brinken) ble det funnet en mur som sannsynligvis har tilhørt en bygning i den sydvestre delen av nåværende eiendom. Et kulturlag med trerester ble påtruffet og ble ved hjelp av karbondatering datert til 980-1160 e.Kr.
Måtehold

Måtehold (gresk: σωφροσύνη, Sofrosyne) er en av gresk filosofis fire kardinaldyder. Disse ble opptatt i kristen etikk som også regner måtehold som en dyd. Måtehold er også en av buddhismens fem dyder. Måteholdsbevegelsen som folkebevegelse har handlet om begrensning av alkoholinntak.
Måtehold betegner vanligvis en evne eller vilje til å kontrollere sine drifter og lyster. Ingen dyd kan overleve en ukritisk forfølgelse av ønsker og drifter. Avhold, jomfruelighet og beskjedenhet er undergrupper av dyden, siden de styrer inntak av mat og drikke, sex og forfengelighet. Måtehold inkluderer også selvbeherskelse i form av ikkevold og tilgivelse, selvbeherskelse fra arroganse i form av ydmykhet og beskjedenhet, selvbeherskelse fra overmål som å skryte av sin rikdom i form av forsiktighet, og selvbeherskelse fra raseri eller begjær i form av ro og selvkontroll.
Måtehold har blitt beskrevet som en dyd av filosofer, religiøse tenkere, og senere også av psykologer, særlig innenfor positiv psykologi. Måtehold var en av kardinaldydene i vestlige tanke innenfor gresk filosofi og kristendommen, foruten også i østlige tradisjoner som buddhisme og hinduisme. Måtehold er en av de seks dyder i positiv psykologi (som fokuserer på menneskets helse, sunnhet og utvikling), inkludert sammen med visdom, mot, menneskelighet, rettferdighet, og transcendens. Måtehold er generelt betegnet som kontroll av overmål, og uttrykt gjennom vesenstrekk som kyskhet, beskjedenhet, ydmykhet, forsiktighet, selvregulering, tilgivelse og nåde; hver av disse involverer beherskelse av overmål av en del impulser og instinkter, slike som seksuelt begjær, forfengelighet, eller raseri.
Filosofen Henrik Syse har i boken Måtehold i grådighetens tid (2009) argumentert for at et samfunn som tar til seg – og øver seg opp i – måtehold og moderasjon, vil det kunne møte framtiden med langt større trygghet enn et samfunn som gir seg hen til ureflektert nytelse.
Archaeoattacus edwardsii

Utseende

En svært stor (vingespenn 180-230 millimeter), rødbrun påfuglspinner med sigdformede vinger, svært like på artene i slekten Attacus. Hver vinge har et trekantet, gjennomsiktig "vindu". Arten er lysere og mer rødbrun enn slektningen Archaeoattacus staudingeri og vingespissene er gulbrune, ikke grå.

Levevis

Larvene lever på ulike slags busker og trær, de er i alle fall funnet på slektene Ailanthus (Simaroubaceae), Machilus (laurbærfamilien) og Prunus (rosefamilien). De voksne sommerfuglene tar ikke næring til seg, men overlever på fett de har lagret fra larvetiden. De svære hunnene sitter mest i ro og sender ut feromoner, som de aktive hannene kan merke på lang avstand.

Utbredelse

Arten finnes fra Himalaya (India, Nepal) i vest til Borneo i øst.
Øst-Finnmark reinbeiteområde

Øst-Finnmark reinbeiteområde er en del av reindriftsforvaltningen i Norge. Reinbeiteområdet har et totalt areal på 30 700 km², i området fra Karasjok i vest til grensa mot Russland i øst. Reinbeiteområdet er inndelt i 15 reinbeitedistrikter. Reinbeiteområdet ledes av et områdestyre med medlemmer oppnevnt av Fylkestinget og Sametinget.
I Varanger/Polmak har hvert av disse distriktene både vinter- og sommerbeite. Vinterbeitinga skjer hovedsakelig i innlandet og sommerbeitinga ved kysten eller på øyene. Distriktene i Karasjok flytter reinen mellom sommerbeite langs kysten til felles vinterbeite i innlandet. Reinbeitedistriktene har sitt eget sommerbeite, mens høst-, vinter- og vårbeiting foregår på fellesbeitene i Karasjok.
Øst-Finnmark reinbeiteområde grenser til Vest-Finnmark reinbeiteområde.
Priestleymedaljen

Priestleymedaljen (Engelsk: The Priestley Medal) er den høyeste utmerkelsen som blir gitt av American Chemical Society (ACS) og blir tildelt for fremragende arbeid innen fagfeltet kjemi. Den ble etablert i 1922, og har fått navn etter Joseph Priestley, oppdageren av oksygen som emigrerte til USA i 1794. 
Medaljen ble opprinnelig delt ut hvert tredje år, men fra 1944 er den delt ut årlig.
Historikerens feilslutning

Historikerens feilslutning er logisk feilslutning som oppstår når en antar at beslutningstakere i fortiden fra det samme perspektiv og har den samme informasjon som de som i senere tid som analyserer avgjørelsen. Det må ikke forveksles med presentisme, en måte å analysere historiske hendelser hvor dagens ideer (som for eksempel moralske standarder) projiseres inn i fortiden.
Feilslutningen var beskrevet i 1970 av David Hackett Fischer, som foreslo at den var analog med William James' psykologens feilslutning. Fisher foreslo ikke at historikere skulle unnlate retrospektiv analyse i arbeidet deres, men han minnet historikere på at personer ikke var i stand til å se inn i fremtiden. Som eksempel trakk han frem det velkjente argumentet at Japans overraskelsesangrep på Pearl Harbor skulle ha blitt avslørt i USA på grunn av de mange indikatorene på at et angrep var nært forestående. Hva dette argumentet overser, hevder Fisher, er at det var mange motstridende tegn som antydet andre teorier. Bare retrospektivt blir advarslene sett på som åpenbare, tegn som peker i andre retninger blir som regel oversett.
Eksempelvis har David Aaronovich kritisert blant annet konspirasjonteoretikere for å anvende historikerens feilslutning i amerikanske myndigheters reaksjon på terrorangrepene 11. september 2001. Konspirasjonsteoretikerne spør seg om hvorfor ikke flyene ble skutt ned eller hvorfor ikke Pentagon ble evakuert. Problemet er at ingen tidligere har benyttet seg av fly til å styrte inn i bygninger og man visste ikke på denne tiden at Flight 77 ville treffe Pentagon, andre mål var også mulige.
Innen militærhistorie bruker historikere av og til det som kalles krigståketeknikken, for å forsøke å unngå historikerens feilslutning. Her blir handlinger og avgjørelser kun evaluert ut fra hva personen visste på denne tiden og ikke fremtidige hendelser som personen ikke kunne ha kjent til. Ifølge Fisher var denne teknikken utviklet av den amerikanske historikeren Douglas Southall Freeman i hans biografier om Robert E. Lee og George Washington.