google/wiki40b huggingface dataset:
Apohele-astereoide

Apohele-asteroidene er en underkategori av Aten-asteroidene. De har hele sin omløpsbane innenfor jordens. Det betyr at asteroidens aphelium maksimalt kan være 0,98 AU fra Solen.
Det var David Tholen som foreslo navnet før noen slik asteroide hadde blitt bekreftet. 163693 Atira var den første som ble oppdaget i 2003 av LINEAR. Navnet kommer fra det hawaiiske ordet for omløpsbane som trolig ble valgt for sin likhet med ordet aphelium. Navnevalget er kontroversielt da kategorier normalt navngis etter den første oppdagede, som 2062 Aten og Aten-asteroidene.
Det er svært vanskelig å oppdage disse asteroidene ettersom de kun er synlige på jordens dagside, oftest i retning mot solen.
Tauern

Navnet

Tauern var opprinnelig betegnelsen for fjellpassene i dette område. Fremdeles heter ikke bar massivets delgrupper, men også dets viktigste fjelloverganger Tauern. Omtrent fra middelalderen ble begrepet utvidet til å betegne fjellene som kunne krysses på Tauern-passene.
Etymologien til passbetegnelsen Tauern er uviss. Den ble allerede brukt av områdets slaviske befolkning, men har sannsynligvis førslaviske (indoeuropeiske) røtter.

Avgrensning

Elven Salzach begrenser frem til St. Johann Tauern i nord. Fra Radstadt overtar elven Enns som nordlige grense. I øst skiller Palten- og Liesingdalen med Schoberpasset Tauern fra Ennstal-Alpene.
Den sydlige grensen utgjøres av elven Mur frem til Katschbergpasset, hvor elven Lieser overtar. Mellom Spittal og Toblach danner Drau sydgrensen, så Rienz. Tauferer Ahrntal, passet Krimmler Tauern (2650 moh.) og elven Krimmler Ache skiller Tauern fra Zillertal-Alpene i vest.

Geologi

En karakteristisk geologisk formasjon i Tauern er det såkalte Tauernvinduet: et geologisk vindu, der erosjonen har blottlagt dype lag, som ellers i Øst-Alpene er dekket av yngre lag. Tauernvinduet består av en «karm» av skifer, mens de sentrale delene består av gneis. Den sistnevnte er svært erosjonsbestandig, noe som er med på å forklare høyden på Hohe Tauern. Tauernvinduet er ca. 160 km langt i vest–øst-retning og 30 km bredt i nord–syd-retning.

Natur, kultur og historie

Store deler av Hohe Tauern er vernet som nasjonalpark. Mange høyfjellsplanter og -dyr treffes her jevnlig. Den mest spesielle arten er kanskje lammegribben, som ble (gjen)utsatt i nasjonalparken siden slutten av 1980-tallet, og har klart å etablere seg.
Seterdrift og i økende grad turisme er viktige næringsgrener i Tauern. Den spesielle geologien sørger for et variert landskap som tiltrekker både sommer- og vinterturister.
Hohe Tauern er sydgrensen for Salzburg mot de andre delstatene/provinsene Syd-Tirol, Øst-Tirol og Kärnten. I Radstädter og deler av Schladminger Tauern danner hovedkammen grensen mellom de salzburgske distriktene Pongau i nord og Lungau i syd. Resten av Niedere Tauern ligger i sin helhet i Steiermark. Historisk har Salzburg, som den gang var et mektig fyrsterkebispedømme, prøvd å få kontroll over de viktige Tauern-passene. Dette lyktes med Radstädter Tauern og delvis med Felber Tauern (siden den nå østtirolske byen Matrei var salzburgsk). Salzburg klarte imidlertid aldri å få kontroll over passfotstedene og ble derfor ingen passtat.
Egder

Egder er en betegnelse på personer fra Agder. Egdene var et folkeslag eller en stamme i folkevandringstiden og vikingtiden. Sannsynligvis innebar navnet først og fremst geografisk tilhørighet. Betegnelsen har en lang tradisjon. Den gotiske historieskriveren Jordanes nevner egdene i sin verdenshistorie fra rundt 550, og betegnelsen egde benyttes fortsatt om personer fra Agder.
I Snorres Harald Hårfagres saga fortelles det at egdene, sammen med ryger, horder og teler, var blant Harald Hårfagres motstandere i slaget i Hafrsfjord. Egdene er også nevnt i et kvad av den islandske skalden Torarin lovtunge, skalden til den danske (og senere også engelske og norske) kongen Knut den mektige. Kvadet heter Tógdråpa og ble diktet da Torarin var med Knut på hærtog til Norge. Et utdrag av kvadet lyder slik:
Strids-øvede 
egder meget
fryktet for
heltens [Knuts] ferd
Harald Hardråde kalles henholdsvis «Egdekongen» og «Egders fyrste» i kvad av skalden Stuv den blinde Tordsson. I et kvad av Tjodolv Arnorsson kalles Harald igjen «Egders fyrste».
Mayall-objektet

Mayall-objektet (katalogisert Arp 148; også kjent som VV 032 og MCG+07-23-019) er restene av to galakser som har kollidert. Objektet ligger rundt 450 millioner lysår unna jorden i stjernebildet Store bjørn.
Kollisjonen mellom de to galaksene forårsaket en sjokkbølgeeffekt som først dro materie inn mot sentrum av den ene galaksen og deretter blåste materien utover til en ring.
Magelungen

Elven og miljøet

Nedbørområdet rundt Magelungen er på 1907 hektar, og det meste av vanntilførselen kommer med Norrån, som tar i mot vann fra Orlången, Trehörningen og Ågestasjön. Tre mindre elver går til innsjøen, Magelungsdiket og Kräppladiket i nordvest, og Djupån i sørøst. Innsjøens utløp går via Forsån til Drevviken. Et nytt elveleie for Forsån ble sprengt i 1860, og en senkning av innsjøens vannivå ble gjennomført 1872-78.
Den vestlige delen av Magelungen er i ferd med å gro igjen, noe som delvis skyldes at vanntilførselen fra Magelungsdiket er liten i forhold til det den var på 1930-tallet, da utbyggingen av forstadsbebyggelsen som førte til igjenfylling av elveleiet helt ned til Snösätra, ble påbegynt.
Fram til begynnelsen av 1970-tallet ble dårlig renset avløpsvann sluppet ut i Trehörningen. Forurensningen ble med til Magelungen via Ågestasjön og Norrån, og fosfornivået i Magelungen var svært høyt. Siden den gangen har verdiene av fosfor sunket kraftig, mengden planktonalger har blitt betydelig mindre, og siktdybden har økt. Innsjøens næringsinnhold er imidlertid fortsatt høyt, og blågrønne alger er vanlige på sommeren. Mot slutten av sommeren kan oksygenmangel forekomme i bunnvannet i den dype, sørøstlige delen av innsjøen. Verdiene av metaller, PAH og PCB er lave til moderate i hele Magelungen.
Magelungen har et rikt plante- og dyreliv. Fiskebestanden er stor og artsrik. Det har blitt foretatt utsetting av signalkreps, gjørs og karpe.

Vegetasjon i innsjøen

Det er rikelig med vegetasjon i Fagersjöviken, som er den grunne nordvestlige delen av innsjøen. Den vanligste veksten her er akstusenblad, som på sommeren dekker praktisk talt hele bukten og gjør det vanskelig å ta seg fram med båt. Vannets næringsinnhold er omtrent like høyt her som for resten av innsjøen. Oksygenverdiene er høye vår og sommer, og er relativt høye også om vinteren.

Broer over Magelungen

Over Magelungengår det i dag to broer: Ågestabron for normal trafikk og Farstanäsbron som kun er for gang- og sykkeltrafikk.

Farstanäsbron

Den første Farstanäsbron ble bygd i 1914 som en del av Stockholms grense- og kystforsvar, og går derfor på folkemunne under navnet Militärbron. Denne var kun for motorkjøretøyer. På 1950-tallet var denne broen i så dårlig stand at forsvaret bygde en ny. I 1998 var bro nummer to i så dårlig stand at det ble bygd en bro her for tredje gang, men denne gangen var broen finansiert av Stockholm by.

Ågestabron

Den nåværende Ågestabroen ble åpnet for trafikk 1971. Tidligere hadde det vært en smal trebro på samme sted, og før det igjen en flytebro. Navnet stammer fra gården Ågesta. Broen er en betongkonstruksjon som hviler på seks påler og har en lengde på 200 meter. Brospennet er utført som en drager i armert betong.
Myrdagfly

Utseende

Et lite til middelsstort (vingespenn 25 – 27 mm), grått nattfly. Forvingen er grå med et mørkere grått midtfelt, avgrenset av enkle, svarte mellomlinjer. Nyre- og noen ganger også ringmerket er lysere men dårlig definert. Bakvingen er mør grå, noen ganger lysere ved roten, med gulhvite vingefrynser langs ytterkanten.

Levevis

Arten lever på ikke for våte myrer fra barskogssonen til den lavere delen av høyfjellet. Larvene lever på dvergbjørk (Betula nana) og blokkebær (Vaccinium uliginosum) og bruker to år på utviklingen. I noen områder flyr sommerfuglene bare annethvert år, men dette ser ikke ut til å gjelde i Norge. De voksne sommerfuglene flyr om dagen i solskinn i juni – juli.

Utbredelse

Den er utbredt i Alpene, Fennoskandia og det nordlige Russland østover til øst-Sibir og Japan, og i det nordlige Nord-Amerika. I Norge er den lokal og sjelden i høyereliggende strøk langs hele fjellkjeden fra indre Agder til Øst-Finnmark.
Første slag ved St. Albans

Slaget

Slaget sto rett utenfor datidens sentrum, med styrkene på hver sin side av det som i dag er hovedgaten, St. Peter's Street. Kongens styrke på omkring 2000 mann hadde trukket seg tilbake og forskanset seg, mens 3000 yorkister sto oppmarsjert på jordene rundt dem.
Lancastrianerne forsøkte å holde byen ved å opprette to barrikader i Hollywell og St. Peter's Street. Yorkistene angrep østfra. Det meste av kongens styrke ble overrasket av Richards raske angrep. De fleste soldatene hadde regnet med en fredelig løsning, som den de hadde fått i Blackheath i 1452. Lederne hadde begynt å forhandle bare minutter før det overraskende angrepet. To frontalangrep inn i gatene førte ikke frem, og yorkistene hadde nokså store tap.
Warwick tok sine reserver gjennom en ubevoktet åpning i forsvarsverkene ved å gå gjennom bakgater og hager. Da jarlen plutselig dukket opp på markedsplassen, hvor kongens tropper satt og hvilte seg, ser det ikke ut til at de klarte å forsvare seg skikkelig. Mange av soldatene hadde ikke engang hjelmer på. Warwick angrep umiddelbart med sin lille styrke og delte lancastrianernes linje i to. Angrepet har gått inn i militærhistorien som et særs vellykket angrep med en underlegen styrke.
Jarlen beordret så sine bueskyttere til å skyte mot mennene rundt kongen. Noen av de adelige ble drept eller såret, inkludert kongen og hertugen av Buckingham. Warwick drepte selv Somerset utenfor Castle Inn.
Mennene som bemannet barrikadene forsto at fienden var på torget, og fryktet et angrep bakfra. De overga derfor sperringene til yorkistene, som raskt klatret over og sluttet seg til Warwick.
Militært sett var St. Albans et lite slag, med omkring 300 døde på den tapende siden. Politisk var det en fullstendig seier, ettersom York tok kongen til fange og presset gjennom et kompromiss som gav ham stor makt. I tillegg hadde hans rival Somerset falt i slaget, mens Warwicks erkefiender Henry Percy, 2. jarl av Northumberland og Lord Clifford falt under flukten.
Rock Springs kraftverk

Stony Brook kraftverk er et varmekraftverk i delstaten Maryland i USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 692 MW, fordelt på 4 like store blokker / turbiner.
Anlegget ble påbegynt omkring 2000 og stod ferdig i 2003. Brenselkilden er naturgass og olje. Operatør er selskapet North American Energy Alliance.
New England Patriots i NFL-sesongen 2019

Endringer i trenerstallen

4. februar 2019 ble Patriots' Linebackers Coach Brian Flores ansatt som Head Coach for Miami Dolphins. Dolphins ansatte også Wide Receivers Coach Chad O'Shea som Offensive Coordinator, og Josh Boyer som Cornerbacks Coach og Defensive Pass Game Coordinator.
Defensive Line Coach Brendan Daly ble ansatt av Kansas City Chiefs i samme stilling.
I februar 2019 ble det annonsert at Greg Schiano ble ansatt som Patriots sin nye defensive coordinator, men før Patriots bekreftet signeringen sa Schiano opp den 28. mars, fordi han ønsket å brukte mer tid på "familien og troen".
For å gjøre opp for tapene både ansatte og forfremmet Patriots forskjellige personer. På angrep ble Mick Lombardi ansatt som assistant quarterbacks coach, og Joe Judge ble utpekt til lagets nye wide receiver coach, i tillegg til sin gamle stilling som special teams coordinator. På forsvar ble tidligere spiller for Patriots Jerod Mayo ansatt som inside linebackers coach, Mike Pellegrino ble forfremmet fra coachin assistant til cornerbacks coach, Demarcus Covington ble forfremmet fra coaching assistant til outside linebackers coach, og Bret Bielema ble forfremmet fra konsulent for hovedtreneren til defensive line coach. Stillingen som defensive coordinator ble ikke fylt, og hovedtrener Bill Belichick tar selv over ansvaret.
Samlingsforvaltningen

Historie

Opprettelsen av et fellesmagasin for de fire kulturhistoriske museene i Vestfold (Larvik Museum, Sandefjordmuseene, Vestfold fylkesmuseum og Nord-Jarlsbergmuseene) hadde sin bakgrunn i Museumsplan for Vestfold 1997-2000, som igjen bygde på NOU 1996:7 Museum – mangfald, minne, møtestad. Museumsplanen konkluderte med at mye kunne gjøres bedre når det gjaldt oppbevaring og behandling av samlingene ved museene i Vestfold, og utredningen anbefalte større grad av sentralisering og samhandling mellom museer, og opprettelse av fylkesvise fellestjenester for museer.
På bakgrunn av dette ble Museumssenteret i Vestfold AS (MuVe) stiftet sommeren 2004. Eierne var de fire museene gjennom eierne (dvs Vestfold fylkeskommune, Stiftelsen Vestfold fylkesmuseum, Sandefjord kommune og Larvik kommune). I tillegg hadde senteret samarbeidsavtale med Nord-Jarlsbergmuseene. Selskapet var en ideell organisasjon med formål å styrke og videreutvikle museumsvesenet i regionen. Senteret skulle inneholde felles gjenstandsmottak, klimastyrte magasiner og verksteder for forskjellig arbeid med gjenstands- og fotosamlinger.
1. januar 2009 ble MuVe avviklet som aksjeselskap, og slått sammen med Fylkesarkivet for Vestfold. Den nye enheten fikk navnet Kompetansesenter for Museum og Arkiv (KomMA), og var en enhet under Kultur i Vestfold fylkeskommune. Da Vestfoldmuseene IKS ble etablert 1. juli samme år, gikk KomMA inn som en avdeling i det konsoliderte museet. 1. januar 2011 ble Samlingsforvaltningen skilt ut som en egen avdeling i Vestfoldmuseene IKS, men ble 1. august 2012 igjen slått sammen med Vestfoldarkivet (det tidligere Fylkesarkivet for Vestfold) til én avdeling med felles leder.

Tilhold

Samlingsforvaltningen har lokaler i på Pindsle i Sandefjord. Her finner man magasiner, mottaksrom, ordningsrom, konserveringsstudio og digitaliseringsrom. I samme bygg finner man Vestfoldmuseenes administrasjon og Vestfoldarkivet.

Personalet og ledelsen

Samlingsforvaltningen har seks faste stillinger. Samlingsforvaltningen blir ledet av avdelingsdirektør Karianne Schmidt Vindenes.
Cristepilysta

Utbredelse

Arten lever på Ny-Guinea.
Romerike krets av Norges speiderforbund

Romerike krets av Norges speiderforbund består av 22 aktive speidergrupper med til sammen ca. 900 speidere. Kretsen spenner seg fra Eidsvoll i nord, Aurskog-Høland i øst og Lørenskog i syd.
Coal Creek kullkraftverk

Coal Creek kullkraftverk er et kullkraftverk beliggende ved highway 83 midt mellom Washburn og Underwood i McLean County, delstaten Nord-Dakota i det nordlige USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 1100 MW, fordelt på 2 blokker / turbiner. Operatør er Great River Energy.
Anlegget ble bygget ut i årene 1979–1981. Brenselkilden er lignitt fra den nærliggende Falkirk-gruva. Det er en etanolfabrikk ved siden av kraftstasjonen, som får varmedamp fra Coal Creek-anlegget. Utslippene av CO2 i 2006 var på 11.094.477 tonn.
I likhet med de andre kullkraftverkene i delstaten, ligger også dette anlegget i kullområdene i fjellene nordvest for delstatshovedstaden Bismarck.
ERT2

Bakgrunn

Tv-sendinger startet relativt sent i Hellas, seks år etter Norge og ett år etter Irland. Hovedkanalen ERT1 startet regulære sendinger 23. februar 1966 som en del av kringkastingsselskapet EIRT, og var den første riksdekkende tv-kanalen i Hellas. 
Fire dager senere, 27. februar, startet Hellas' forsvar opp en andre kanal, TED (senere YENED). Kanalens sendinger var rettet mot greske militære styrker. 
I perioden 1967–1974 var Hellas et militærdiktatur, og regimet la sterke føringer på greske tv-sendinger. Etter diktaturets fall var det flere omorganiseringer i gresk fjernsyn. I 1975 ble kringkastingsselskapet EIRT erstattet av ERT (Ellinikí Radiophonia Tileórasi), og i 1982 overførte Hellas' forsvar eierskapet til YENED over til ERT.  
Den tidligere forsvarskanalen skiftet navn til ERT2, og i 1987 ble de to søsterkanalene overført til et nytt selskap, Ellinikí Radiofonía Tileórasi (ERT). Samtidig skiftet kanalene navn til ET1 og ET2. I 1988 ble en tredje kanal, ET3, etablert, og i 1997 skiftet ET2 navn til NET (Det nye greske fjernsynet).

Stengningen av ERT2

I juni 2013 besluttet den greske koalisjonsregjeringen med Antonis Samaras som statsminister å legge ned hele kringkasteren ERT – til sterke protester i Hellas og utlandet. Som erstatning etablerte regjeringen et nytt kringkastingsselskap, NERIT. Den nye tv-kanalen NERIT Plus overtok frekvensene til ET2 i 2014.

Gjenåpningen i 2015

11. juni 2015 – to år etter nedstengningen av ET2 – gjenetablerte koalisjonsregjeringen med Alexis Tsipras som statsminister ERT. Samme dag gjenoppsto ERT2 og tok tilbake frekvensene som NERIT Plus hadde brukt siden 2014. Etter gjenetableringen i 2015 sender kanalen først og fremst underholdning, show og kulturprogrammer.
Lina Neidestam

Liv og karriere

Lina Neidestam vokste opp i Södertälje. Etter å ha studert ved Serieskolan i Malmö flytta hun i 2006 til Stockholm, der hun begynte på Konstskolan Basis og seinere studerte Etnologi ved Stockholms universitet. 
I 2007 begynte hun å tegne serien Zelda, som kort tid etter begynte å gå som daglig stripe i gratisavisa Metro. Etterhvert fikk serien også publisering i Situation STHLM, ETC, Norrländska Social-Demokraten, Göteborgsposten og CITY. I 2009 utga forlaget Kartago stripesamlingen Zelda i bokform. Samtidig begynte hun å jobbe med tegneserieromanen Maran, som skulle være en feministisk sexserie i folkeeventyrmiljø. I 2011 utkom Maran på Kolik förlag, og boka ble nominert til Urhunden. Samme år ble Neidestam tildelt Adamsonstatyetten av Svenska Serieakademin for Zelda. I 2012 utkom hun med en ny Zeldabok på Kartago; Zelda 2: Kampen fortsätter, og mottok Nöjesguidens Stockholmspris for bra litteratur for fjorårets Maran. 
2012 begynte norske Dagbladet å publisere serien Zelda daglig før sommerferien, og Neidestam var invitert gjest på Oslo Comics Expo samme sommer. 
Lina Neidestam bor i Stockholm, der hun lager Zelda for blant annet Dagbladet, Aftonbladet, Situation STHLM og det svenske Rocky-magasinet. Hun representeres og distribueres av Strand Comics.
Likoma

Utseende

Middelsstore (vingespenn 50-70 millimeter), lyst gulbrune til gråbrune svermere.
Vingene er nokså smale, ytterkanten litt flikete. Forvingen har et mørkere felt ved ytterkanten. Som vanlig for Smerinthinae er munndelene reduserte.

Levevis

Larvene lever på busker i slekten Thespesia (kattostfamilien).

Utbredelse

Slekten er utbredt i tropisk Afrika.
Carnegia mirabilis

Utseende

En middelsstor (vingespenn ca. 50 millimeter), mørkt gråbrun påfuglspinner. Både for- og bakvingene er sigdformede. Den har et lysere brunt felt i ytre del av forvingen, ellers er den temmelig ensfarget mørk.

Utbredelse

Arten er utbredt i Vest-Afrika.
Francesco Rognoni

Francesco Rognoni Taeggio (født etter 1570 i Milano; død etter 1626) var en italiensk komponist og fiolinist.
Rognoni ble født inn i en kjent musikerfamilie. Han var først kapellmester hos fyrst Francesco Filiberto av Masserano, fra 1613 i tjeneste hos regenten av Milano og fra 1620 kapellmester i kirka S. Ambrogio. Rognonis samtidige, forfatteren Girolamo Borsieri, beskrev ham som en fremragende fløytist og fiolinist.
I 1608 og 1624 publiserte Rognoni samlinger med polyfon musikk, i 1613 en madrigalsamling. Det mest berømte verket hans er Selva de varii passaggi, en grundig gjennomgang av sang-, fiolin- og diminusjonsteknikk. Dedikasjoner i ulike verk viser at Rognoni hadde forbindelse med kong Sigismund III av Polen og erkehertug Karl av Østerrike.
Også Francesco Rognonis far, Riccardo, skrev en diminusjonslære. Broren Giovanni Domenico Rognoni var prest, organist og kapellmester, blant annet ved S. Sepolcro og i hertugens kapell.
Dagens musikkvitere har god nytte av Francesco Rognonis skrifter som kilde til oppføringspraksisen på hans tid.

Media

Diminusjoner for viola bastarda over Susanne ung jour (etter Orlando di Lasso)
Problemer med å lytte til denne filen? Se Hjelp:Multimedia.
Karun (elv)

Historie

Elvas navn er utledet av navnet på fjellkjeden der den har sin kilde, Kuhrang.
Karun var sete for elam-sivilisasjonen, som vokste frem i dagens Khuzestan for omtrent 5 000 år siden. Stumfilmdokumentaren Grass: A Nation's Battle for Life fra 1925 forteller historien om en Bakhtiari-stamme som krysser Karun med 50 000 mennesker og 500 000 dyr.
I to av mange teorier om beliggenheten til Edens hage antas Karun å være elven Gihon som er beskrevet i 1. mosebok.
Under Iran-Irak-krigen stoppet Iran Iraks tidlige fremrykninger i slaget ved Karun. Med begrenset militært materiell, viste Iran frem sin taktikk med «menneskebølgeangrep» der flere tusen frivillige basij-soldater deltok.
Torstein Side-Hallssons drøm

Torstein Side-Hallssons drøm (Draumr Þorsteins Síðu-Hallssonar) er en tått, en kort islendingesaga fra siste del av 1200-tallet. Historien foregår på Island ca år 1050 og handler om Torstein som i drømme blir oppsøkt av tre kvinner som advarer ham om hans kommende død. Denne Torstein er den samme som er hovedperson i Soga om Torstein Side-Hallsson.
Torstein har tatt med seg en trell hjem fra en vikingferd til Irland. Denne trellen, kalt Gilli (som betyr gjeldet), planlegger et hevndrap på Torstein til gjengjeld for at han er blitt kastrert. Tre netter på rad viser en gruppe på tre kvinner seg for Torstein, og advarer ham om Gillis planer. De tre fremsier ett vers hver, hver sin natt. Historien ender med at Torstein blir drept, og med at Gilli får sin straff.
Soga om Torstein Side-Hallsson er bare bevart ufullstendig og det antas at denne tåtten om Torsteins drøm opprinnelig må ha vært en del av den tapte, komplette sagaen.
Tåtten er kjent fra håndskriftet Vatnshyrna. Oversatt til bokmål som Torstein Side-Hallssons drøm av Jon Gunnar Jørgensen i fembindsverket Islendingesagaene, 2014.
Grønnkremle

Kjennetegn

Grønnkremle er en kremle, det vil si en skivesopp med stilk som ikke er fibret, og kan dras av i lange «bånd», men er porøs og smuldrer opp ved press. Også skivene er porøse, og kan smuldre opp ved press.
Størrelsen varierer; i Norge omtales gjerne hatten som 4-10 cm i bredde, mens den i Nordøst-Amerika kan omtales som 5-15 cm. Hatten er halvkuleformet til konveks, og stilken er 4-8 cm og kremhvit, og med jevn utforming. Skivene er gulhvite, avrundede, tette og ofte gaffelgrenede. Smaken er noe skarp, men forsvinner under oppvarming.
Grønnkremle kan forveksles med grønn fluesopp, men stilken er porøs, noe som ikke er tilfelle på noen fluesopper. I tillegg er fluesoppens stilker frie fra stilken, noe som ikke er tilfelle med grønnkremle. De aller fleste grønnkremlene har også så porøse skiver at de kan falle av ved lett trykk, noe som heller ikke skjer med grønn fluesopp.

Utbredelse

Grønnkremle finnes i bjørkeskog, men kan også finnes ved eik. Den trives best i bredbladet løvskog. Den er særlig observert i Norge, Sverige, Danmark og Storbritannia, men dukker også opp i USA, Canada og Russland. I Norge er den funnet i hele landet.
Aphthona

Utseende

Aphthona er små biller, vanligvis under 5 mm lange. De har ofte en metallisk glans i bronse, blått eller grønt. Men de kan også være lyse, og uten metall glans. Kroppen er litt langsmal, oval som bladbillene ofte er. Baklåret er tykkere enn de andre lårene. Mange av artene er svært like hverandre og sikker artsbestemmelse kan bare skje ved undersøkelse av genitaliene.

Levevis

Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten. 
Aphthona tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår  en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de  voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Clásica de San Sebastián 2009

Clásica de San Sebastián 2009 ble arrangert 1. august 2009 og var den 29. utgaven av rittet.