google/wiki40b huggingface dataset:
Henrik av Franken

Liv og vike

Henrik er beskrevet av Abbo Cernuus i hans Bella Parisiacæ urbis som en sakser, men det er mer sannsynlig at han var en thuringer.
Henrik var slottsherre til slottet Babenberg ved elven Main, der byen Bamberg senere ble bygget. Han var kong Karls fortrolige og høyre hånd i Østfrankerriket. Sammen med Arnulf av Kärnten ledet han blant annet Karls beleiring av vikingleiren i Assalt i Friesland i 882. Denne vikingleiren var restene av «den store hedenske hær» som var fordrevet fra England av kong Alfred etter slaget ved Ashdown i 871 og slaget ved Edington i 878. Henrik var også den som arresterte Hugo, hertugen av Alsace og Godfrey, hertugen av Frisia og fikk dem stilt for retten.
I 884, da Karl den tykke overtok kongekronen i Vest-Franken, sendte han Henrik til markgrevskapet Neustria for å forsvare det mot vikingene. Etter at markgreve Ragenold av Neustria døde i 885 overtok Henrik denne tittelen. 
I 886 ble Henrik sendt til Paris for å hjelpe til mot beleiringen av byen. Paris hadde to ganger tidligere blitt beleiret av vikinger, og begge gangene hadde de fremtvunget et forlik som innebar enorme mengder sølv som løsepenger for å oppgi beleiringen. Denne gangen angrep vikingene med «en flåte så veldig at skipene dekket elven på hele to mils avstand fra byen». Denne gang forsvarte pariserne seg godt, men Karl den tykke viste feighet i situasjonen og betalte vikingene igjen løsepenger og ga dem også tillatelse til å passere Paris og slå leir i Burgund. Dette var muligens betinget av motsetningsforhold mellom Karl og lederskapet i Burgund. Henrik trakk seg tilbake fra Paris og ble drept i en mindre trefning med andre nordboere samme år.
Fulda-annalene synes rette skyld for Henriks død i å skrive at han ble «forlatt av sine menn». Regino av Prüm nedtegnet at Henrik ble gravlagt i klosteret Saint-Médard de Soissons.
Leisure Suit Larry

Leisure Suit Larry er en serie eventyrspill skapt av Al Lowe og utgitt av Sierra On-Line. Hovedpersonen i spillene heter Larry Laffer og er en taper i 40-årene som tilbringer mye av tiden sin med å forføre attraktive damer. Som oftest uten suksess.
Larry-spillene var en av Sierras mest populære spillserier, og de er velkjente blant fans av eventyrspill også i dag. Serien stikker seg ut blant Sierras andre spill ved å være de eneste spillene selskapet laget som hadde nakenhet og sex som tema.
Spillene følger Larrys eskapader mens han prøver å overtale unge, gifteferdige damer til å ha sex med ham. En fellesnevner i spillene er Larrys utforskning av luksuriøse hotell, skip, strender, feriesteder og ofte kasinoer. Et av Larrys varemerker er hvordan han introduserer seg selv: «Hi, my name is Larry; Larry Laffer».
På grunn av spillenes innhold hadde det første og tredje spillet i serien et system som skulle sjekke alderen på spilleren. Denne sjekken bestod av en rekke spørsmål som forfatteren mente at bare voksne kunne svaret på. Mange av spørsmålene fokuserte på USA, noe som frustrerte spillere utenlands. På den andre siden hadde spørsmålene flere svaralternativer og det var enkelt å finne ut svarene med en notisblokk og litt tålmodighet. Man kunne hoppe over denne delen av spillet ved å trykke ALT-X i det første spillet og CTRL-ALT-X i det tredje.
Helge S. Kvanvig

Utdanning og engasjement

Kvanvig tok sin teologiske embedseksamen ved Menighetsfakultetet. Han disputerte for teologisk doktorgrad 21. september 1984 på en avhandling om Enok i Det gamle testamente: The Mesopotamian background of the Enoch figure. 
Etter tjeneste som feltprest satset Kvanvig på forskning og arbeidet i flere år ved Menighetsfakultet. Siden var han rektor ved Diakonhjemmets høyskole før han fra 1995 begynte som førsteamanuensis ved Universitetet i Oslo. I 1999 ble han beskikket til professor samme sted, hvor han også har vært studiedekan og dekan.
Vihula herregård

Vihula herregård (estisk: Vihula mõis, tysk: Viol, Vyoll) er et gods som ligger i tidligere Virland, nå i Vihula i det nordlige Estland. Det har tilhørt flere slekter, deriblant familien von Lode.

Bygninger

Vihula består av flere bygninger, hvorav hovedbygningen, i historistisk stil, sto ferdig i 1880-årene. Den tidligere hovedbygning, er formentlig fra det 17. århundre, hvorimot de fleste tilbygningene er fra det 19. århundre. 
Ved inngangen ses stensøyler med familien von Schuberts våpenskjold. Etter omfattende restaureringer, inneholder komplekset nå hotelværelser og suiter, spa og swimmingpool, restaurant, vinkjeller, konferanserom m.m.

Eiere

Odvar von Lode, som dro i korstog mot esterne sammen med Knut VI av Danmark i 1197, mottok store landområder i det nordlige Estland som påskjønnelse for sin innsats. I 1501 omtales Vihula første gang i skriftlige kilder som tilhørende familien von Lode.
I 1531 overtok familie Weckerbrod, og i 1605 overga Ewert Weckerbrod godset til sin datter Brita, som hadde giftet seg med Melchior von Helffreich. Heretter ble Vihula i ektemannens slekt i over 200 år. I Den store nordiske krig ble bygninger og omgivelser sterkt skadet. I 1810 ble det solgt til Alexander von Schubert. Etter 1. verdenskrig ble Vihula nasjonalisert, men familien Schubert ble værende på godset frem til 1939, hvor de forlot Estland. 
Fra 1941 til 1944 holdt en tysk etterretningskole til i bygningene, mens det i årene 1951–1982 huset et pleiehjem. I sistnevnte år herjet en brann, hvoretter bygningene ble overlatt til et farmerkollektiv. Disse begynte en restaurering, som fortsatte med de nye eiere Vihula Mõis frem til 2012.
Entrepriserett

Entrepriserett er innen rettsvitenskap det kontraktsrettslige forholdet mellom en som vil ha et bygge- eller anleggsarbeid utført (byggherre) og den som skal utføre disse arbeidene (entreprenør).
I norsk bygge og anleggsbransje er standardene Regler for anskaffelser til bygg og anlegg ved anbudskonkurranser (NS 8400:2005, tidligere NS 3400) og Alminnelige kontraktsbestemmelser for totalentrepriser (NS 8407) vesentlige for rettsområdet.
Federico Borromeo d.y.

Liv og virke

Borromeo ble født i Milano, i slekten til grev d'Arona. Kardinal Giberto Borromeo var hans fetter, og han var i slekt med kardinalene Carlo Borromeo og Federico Borromeo den eldre. 
Etter studier i språk og teologi tok han en doktorgrad i utroque iure, det vil si både sivil- og kirkerett. Han mottok de lavere ordinasjoner og diakonvielsen i 1644. 
Fra 1635 var han i Roma, hvor han var pavelig camerlengo og hadde andre embeter, både innenfor Den romerske kurie og administrasjonen av Pavestatene. 
I 1654 ble han bispeviet og utnevnt til titularpatriark av Alexandria. Han virket som nuntius til Sveits fra 1654 til 1665. I 1666 ble han guvernør av Roma, en stilling han hadde til 1668 da han ble nuntius til Spania. 
Ved konsistoriet desember 1670 ble han kreert til kardinalprest. Fordi hans fetter Giberto var kardinal måtte det gis en dispensasjon fra regelverket som fantes for å forhindre nepotisme. Han ble utnevnt til kardinalstatssekretær samme år.
Borromeo døde i Roma 18. februar 1763, i Quirinalpalasset. Han ble gravlagt nær høyalteret i San Carlo al Corso, som er viet til hans slektning Carlo Borromeo (St. Karl Borromeus).
Nuclear Suppliers Group

Nuclear Suppliers Group (NSG) er en multinasjonal gruppe som arbeider med å begrense spredning av ulike materialer, utstyr og teknologi som kan benyttes for å produsere kjernefysiske våpen. NSG ble etablert i 1974, etter Indias kjernevåpentest. Opprinnelig hadde NSG syv medlemmer, antallet har idag økt til 45.

Bakgrunn

Nuclear Suppliers Group (NSG) ble etablert i 1974 etter Indias prøvesprengning av en atombombe. Indias prøvesprengning viste at sivil kjernefysisk teknologi også kunne brukes for utvikling av kjernefysiske våpen. Nasjoner som hadde undertegnet Ikkespredningsavtalen (Nuclear Non-Proliferation Treaty – NPT)  så nødvendigheten av å legge ytterligere begrensninger på eksport av utstyr, materialer eller teknologi knyttet til kjernefysikk. Et annet siktepunkt for etableringen av NSG var å få med land som ikke hadde undertegnet NPT eller deltok i den såkalte Zangger Committee og da spesielt Frankrike. 
En serie med møter i London fra 1975 til 1978 førte til enighet om retningslinjer for eksport, disse ble offentliggjort som INFCIRC/254 (i praksis Zangger Committee «Trigger list») av Det internasjonale atomenergibyrået (IAEA). Utstyr på listen kunne bare eksporteres til land som ikke hadde atomvåpen om bestemte krav som IAEA stilte ble tilfredsstilt, eller om ekstraordinære omstendigheter knyttet til sikkerhet kunne dokumenteres. Gruppen ble opprinnelig kjent som «London Club», «London Group» eller «London Suppliers Group» siden de første møtene ble holdt i London.
NSGs neste møte var i 1991, avsløringene om Iraks program for utvikling av kjernefysiske våpen etter Gulfkrigen førte til en innstramming av eksporten av utstyr som kunne benyttes både for sivile og militære formål (dual-use equipment). Ved det første møtet siden 1978, avholdt i Haag i mars 1991 ble de 26 daværende medlemslandene i gruppen enige om innstrammingen og offentliggjorde en liste i 1992, kjent som «Dual-use List».

Rolle i avtale USA - India

I juli 2006 vedtok USAs kongress endringer i landets lover som tillot handel med sivil kjernefysisk teknologi med India, for at dette skulle ha ønsket effekt måtte det imidlertid godkjennes av NSG. Et NSG-møte i august 2008 endte uten avklaring da flere stater, blant de Irland, Norge, New Zealand, Sveits og Østerrike uttrykte reservasjoner mot de manglende betingelser i det fremlagte forslag. I et nytt møte den 6. september ble imidlertid NSG-medlemmene enig om å gi India et slikt unntak (clean waiver) fra sine regler, som forbyr handel med sivil kjernefysisk teknologi med stater som ikke har undertegnet Ikkepredningsavtalen (NPT). NSGs avgjørelse kom etter tre dager med intenst amerikansk diplomatisk press.
Godkjennelsen av avtalen var basert på en uttalelse fra India hvor landet fastslo at det ikke ville dele sensitiv kjernefysisk teknologi eller materiale med andre land og at det ville opprettholde sitt selvpålagte moratorium på kjernefysiske prøvesprengninger. NSGs godkjennelse ble godt mottatt i India og USA, mens blant andre tidsskriftet The Economist var kritisk og fryktet at avtalen ville undergrave arbeidet mot spredning av kjernefysiske våpen.
Henri Dutilleux

Liv og virke

I unge år studerte Dutilleux harmonilære, kontrapunkt og piano hos Victor Gallois ved konservatoriet i Douai. Fra 1933 til 1938 studerte han ved konservatoriet i Paris: harmoni og kontrapunkt hos Jean og Noël Gallon, komposisjon hos Henri Büsser og musikkhistorie hos Maurice Emmanuel. Etter andre verdenskrig arbeidet han for fransk radio, senere underviste han ved École Normale de Musique og fra 1970 ved konservatoriet i Paris. 
Dutilleux skrev i samme tradisjon som Maurice Ravel, Claude Debussy og Albert Roussel, men var også inspirert av Béla Bartók og Igor Stravinskij. Stilen er likevel hans egen. Han ble kjent med sin 2. symfoni Le Double. Orkesterstykket Métaboles som ble uroppført i 1964, utforsker ideen om metamorfose, hvordan små, gradvise endringer kan resultere i en radikalt endret struktur. Stykket ble sett på som et verdifullt bidrag til den musikalske avantgarde ved å utvide samtidsmusikkens uttrykksformer, og er i dag hans mest spilte verk.
I 2005 fikk han Ernst von Siemens' musikkpris for sitt livsverk.
Henri Dutilleux var gift med pianisten Geneviève Joy (1919–2009) fra 1946 til hennes død.
Daeseong-dong

Flaggstangkrigen

Det var på 1980-tallet at Sør-Korea bygde en flaggstang som var 98,4 meter høy, med et 130 kg tungt flagg på toppen i grenselandsbyen. Nord-Korea svarte ved å bygge en enda høyere flaggstang 160 m høy, med et 270 kg tungt flagg i toppen i Kijŏng-dong, knapt 1,2 km fra den sørkoreanske grensa. Noen har kalt dette for flaggstangkrigen. Den nordkoreanske flaggstanga var lenge verdens høyeste, men ble i 2010 og 2011 slått av Aserbajdsjan og Tadsjikistan som hadde sin egen flaggstangkrig der de høyeste stengene til slutt ble 162 og 165 meter.
Sigurd Sleva

Sigurd Sleva blir drept på Alrekstad

Etter å ha drept farbroren Håkon den gode i 961 og Sigurd Håkonsson Ladejarl i 963, var Eirikssønnene herskere over hele Vestlandet og Trøndelag, med støtte fra morbroren Harald Blåtann i Danmark. Sigurd Ladejarls sønn Håkon motarbeidet imidlertid Eirikssønnene. Snorre forteller i Håkon jarls saga at Sigurd Sleva en gang var hos en mann ved navn Klypp herse i Hordaland. Klypp var barnebarn av Horda-Kåre. I Ågrip og i Tåtten om Sigurd Sleva kalles Klypp for Thorkel Klypp, mens i Heimskringla og Fagerskinna omtales han bare som Klypp.
På gården til Klypp skal Sigurd Sleva ha ligget med kona hans mens Klypp ikke var hjemme. Høsten etter holdt Eirikssønnene ting på Voss, men bøndene der prøvde å drepe dem. Sigurd rømte da til Alrekstad. Da Klypp herse hørte hvor Sigurd befant seg, samlet han flere menn og gikk mot Sigurd. Da de kom til Alrekstad, drepte Klypp Sigurd ved å stikke et sverd i ham.
Mina (Iloilo)

Mina (Bayan ng Mina) er en kommune i Filippinene. Kommunen ligger på øya Panay, og tilhører provinsen Iloilo. Folkemengden var på 23 546 innbyggere (2015).
Huaneng Yimin kullkraftverk

Huaneng Yimin kullkraftverk er et kullkraftverk i Ewenke Qi i regionen Indre Mongolia i det nordlige Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 2200 MW fordelt på 2 turbiner à 500 MW, samt 2 reaktorer på 600 MW under bygging. Anlegget stod ferdig med de to første turbinene i 2009.
De to enhetene på 500 MW hver, er såkalt superkritiske med forbrenning under meget høy temperatur og trykk, som øker effektiviteten og reduserer de relative utslippene fra anlegget.
Mælan skole

Mælan skole ved Sørfjorden i Indre Fosen kommune er en barne- og ungdomsskole som kretser til Råkvåg, Sørfjorden, Selnes, Rødsjøen og Nordseter. Skolen har ca 130 skoleplasser og 17 ansatte og har egen SFO base.
Gammelskolen ble bygget i 1874 ved gamle bankterminalen for gamle Stjørna kommune og virket helt til 1954 som ble senere revet. Nyskolen sto ferdig i 1954 og har senere blitt påbygd ved flere anledninger. Den inneholder et nybygd skolekjøkken, en gymsal og et basseng på 12 m x 6.5 m bygd i 1979. I 1983 kom nybygget og stod helt ferdig i 1985 og huser et folkebibliotek for lokalbefolkningen.

Aktiviteter

Skolen blir brukt til forskjellige aktiviteter for både skolekorpset og andre interesseorganisasjoner på fritiden. Blant annet har det lokale historielaget Stjørna Heimbygdslag sin base her.
Stor mauremåler

Utseende

En middelsstor (vingespenn 24 – 29 mm), slank, brokete farget måler. Den kan kjennes fra de andre norske mauremålerne (slekten Epirrhoe) på at den er større, lysere på farge og på at forvingens brede tverrbånd er nokså jevnbredt, uten en markert tann eller knekk på ytterkanten. Forvingen er lysgrå ved roten, i midten med et bredt, grått tverrbånd som er temmelig jevnbredt og bare har en avrundet utbuktning ved ytterkanten, ingen markert tann. Dette båndet er bredt kantet med hvitt (kantbåndene er ikke doble) både på inner- og yttersiden. Vingespissen er gråbrun, vingens ytterkant lysgrå med en smal, bølgete, hvit tverrstripe. Bakvingen er hvit med utydelige, grå tverrbånd. Larven er naken bortsett fra noen korte børster, brun med en lysbrun sidestripe og en rekke av hvite, V-formede flekker langs ryggen.

Levevis

Stor mauremåler finnes i skogkanter, på enger, mellom klipper ved sjøen og andre steder der næringsplantene, maurer (Galium spp.), vokser. De voksne målerne flyr i juni – august.

Utbredelse

Arten finnes over det meste av Europa og også i Midtøsten. I Norge har den en begrenset utbredelse og er bare funnet i den sørligste delen av Østlandet og på Sørlandet.
Lennart Hellsing

Bakgrunn

Lennart Hellsing var sønn av kjøpmannen Paul Hellsing (født 1886) og Sigrid Rohloff, omgift Lange (født 1898). Da han var i femårsalderen flyttet han til morens foreldre, som han vokste opp hos. Morfaren het Carl-Otto Rohloff og var direktør. Mormoren Edith Louise var født Baker; hennes mor var fra Vestindien.

Tidlig virke

Han arbeidet etter teknisk gymnasium som ingeniør, medhjelper i bokhandel og journalist. Under andre verdenskrig ble han innkalt til militærtjeneste i Tornedalen.
Han var litteraturkritiker i Stockholms-Tidningen og anmeldte barnebøker i Aftonbladet.

Forfatter

Lennart Hellsing dobbeldebuterte i 1945 med billedboken Katten blåser i silverhorn og diktsamlingen Akvarium. I 1952 startet Hellsing et samarbeid med tegneren Poul Ströyer, og fikk et gjennombrudd med barneboken Krakel Spektakel och Kusin Vitamin samme år. Hans barnebøker har vært utgangspunkt for sangbøker, LP-plater og videospill.
I tillegg til sin egen forfatterkarriere oversatte Hellsing også engelske barnerim til svensk. Han var en av initiativtagerne til opprettelsen av Svenska barnboksinstitutet i 1967, og satt i Svenska barnboksakademien. I 1989 ble han utnevnt til æresdoktor ved Stockholms universitet.
Sju av Hellsings bøker er oversatt til norsk; den første var Katten blåste i silverhorn (1963), og den siste var Kattebok (1994).
Lennart Hellsing var i perioden 1947–1952 gift med den finske operasangerinnen Maaria Eira. I 1953 giftet han seg på nytt, med skuespilleren Yvonne Lombard.  Paret bodde i Stockholm og fikk fem barn sammen, blant andre forfatteren Susanna Hellsing og billedkunstneren Petter Hellsing.
Jobbing uten mobbing

Jobbing uten mobbing var et nasjonalt prosjekt av Arbeidstilsynet mot mobbing og trakassering i arbeidslivet i perioden 2005-2007. Dette var en del av avtalen om et inkluderende arbeidsliv (IA) ut fra erkjennelsen av at mobbing kan være et organisatorisk problem på den enkelte arbeidsplass og ikke bare et resultat av mobbeofferets personlighet.
Dette ble publisert under Regjeringen Bondevik II, og ble en samlet nettside med kunnskap og forskning om mobbing og verktøy i arbeidet mot mobbing. I og med at det er vanskelig å nå frem i rettsapparatet med mobbesaker skulle denne nettsiden bistå Norsk arbeidsliv med nye metoder og nye verktøy for å forebygge og håndtere mobbing. Det ble estimert at dette gjaldt rundt 100 000 arbeidstakere.
Prosjektet ble lansert av daværende statsminister Kjell Magne Bondevik som en del av nyttårstalen i 2004. Han oppfordret til nulltoleranse for mobbing på arbeidsplassen, og kampanjen var ment for arbeidsgivere så vel som arbeidstakere. Begge parter i arbeidslivet hadde sett behovet for et krafttak mot mobbing. Anne Gjertrud Fugletveit var prosjektleder for satsingen «Jobbing uten mobbing».
I samme periode trådte en ny arbeidsmiljølov i kraft i Norge (2006) med et forbud mot trakassering og krenkelse av ansattes integritet og verdighet, og et forbud mot å tie dersom man er vitne til eller får kjennskap til trakassering. Med dette ble mobbing noe som alle virksomheter og alle arbeidstakere måtte være forberedt på å håndtere og forebygge.
Xinye

Xinye (kinesisk: 新野, pinyin: Xīnyě Xiàn) er et fylke i det autonome prefekturet Nanyang i provinsen Henan i Folkerepublikken Kina. Xinye ligger sørvest i Henan; sønnenfor følger Xiangfan, som ligger i provinsen Hubei.
Befolkningen var på 719 058 innbyggere i 1999.

Administrative enheter

Storkommunene Chengguan, Waizi, Chengjiaoxiang, Wuxing, Wangzhuang, Lihepu, Shi'an, Shayan, Wangji, Xindianpu, Shangzhuan, Qian'gaomiao, Wangji
Coelocorynus abessynica

Utseende

En middelsstor (ca. 15 millimeter), avlang, nokså blank, brunrød til svart gullbasse. Kroppsformen er nokså jevnbred, beina ikke spesielt lange. Hannene har fire rundede tenner på clypeus ("snuten") og en uthulning foran på pronotum. Hannen har også at kort, litt flatt horn i pannen. Pronotum er spredt og grovt punktert, tettere punktert i uthulningen. Dekkvingene har markerte punktrader.

Levevis

Disse artene lever i fjellområder. Larvene utvikler seg inne i døde, mosekledte trestammer, både stående og liggende.

Utbredelse

Arten er kjent fra Etiopia.
Casus belli

Casus belli (latin, «krigsanledning», «årsak til krig») er en hendelse som anses å gi grunnlag for å føre krig mot en stat. Hva som blir ansett som et casus belli har variert opp igjennom historien. I dag ansees et væpnet angrep på en stat eller en beslutning i FNs sikkerhetsråd om en militær aksjon som et casus belli.
Et av historiens mest kjente casus belli var mordet på erkehertug Franz Ferdinand i 1914, som ledet til første verdenskrig.
Begrepet kom i allmenn bruk på 1600- og 1700-tallet gjennom skriftene til Hugo Grotius (1653), Cornelius van Bynkershoek (1707), og Jean-Jacques Burlamaqui (1732), blant andre, og grunnet framveksten av politiske doktrinen om jus ad bellum eller «rettferdig krigsteori». Begrepet er også benyttet uformelt for å referere til en hvilken som helst «rettferdig hensikt» en nasjon kan kreve for å gå inn i en konflikt. Det har også blitt benyttet retrospektivt om situasjoner som oppsto før begrepet kom omfattende anvendelse, foruten også å beskrive dagens situasjoner — selv de hvor krig ikke har blitt formelt erklært.
Erik Arvidsson Trolle

Erik Arvidsson Trolle (født ca. 1460, død 1529) var en svensk geistlig, lagmann, riksråd 1487 og  svensk riksforstander 1512. Han var var sønn av Arvid Trolle og Kristina Johansdotter Gadda. Familien Trolle tilhørte Sveriges gamle adel som kan spores tilbake til 1300-tallet og har et halshugget troll i sitt våpenskjold.
Trolle ble valgt til posisjonen som riksforstander, men fikk aldri innta den. Han synes å være, som det er sagt, en velmenende mann, men uten større kraft. Unntaket er den rolle han spilte som anklager og dommer som førte til blodbadet i Stockholm.
Han var utsett for en geistlig karriere og studerte ved universitetene i Rostock og Köln i Tyskland, hadde posisjon som kannik i Uppsala og Linköping, men ble aldri ordinert. Han giftet seg rikt med Ingeborg Filipsdotter (Tott) og bosatte seg på hennes gods Ekholmen i Uppland.
Trolle avsluttet sin kirkelige karriere til fordel for politikken og ble riksråd i 1487. I begynnelsen sympatiserte han med unionskongen Hans, men etter at Svante Nilsson (Sture) gjorde opprør mot kongen endret han mening. Svante Nilsson (Sture) døde i 1512 og Erik Trolle ble valgt til ny riksforstander av rådet. Valget ble umiddelbart tilsidesatt av Sten Sture den yngre (sønn av Svante Nilsson) som selv tok posisjonen og beholdt den fram til 1520. 
I spørsmål om lærd utdannelse hevet Erik Arvidsson Trolle seg over sin kollegaer i riksrådet og i latinsk talekunst viste han en ferdighet som imponerte utenlandske sendebud. Spesielt innen kirken hadde han sine trofaste tilhengere. Andre var mindre imponerte og Gustav Vasa uttalte i henhold til hans kandidatur at han på «ingen noenlunde var tjenelig til noe som helst verdslig regiment, uten heller å være en prestemann.»
Trolle må ha blitt desillusjonert og deltok deretter ikke aktiv i politikken, men ble lagmann i Närke og Uppland. I tidsrommet 7.-10. november 1520 spilte han en større rolle i Stockholms blodbad da han sammen med sin sønn, erkebiskop Gustav Trolle, var ansvarlig for at et hundretall mennesker ble drept og brent. Etter opprøret mot Christian II flyktet han til Danmark i 1521.
Han ble gift med Ingeborg Filipsdotter (Tott) første gangen, som han fikk sønnen Gustaf med, og for andre gang Carin Eriksdotter Gyllenstierna den 23. august 1516.
Qianshan (Anshan)

Qianshan (kinesisk: 千山区, pinyin: Qiānshān Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Anshan i den kinesiske provinsen Liaoning. Det har et areal på 503 km² og teller 260 000 innbyggere (2004).

Qian Shan

Qianshan eller Qian Shan (千山 pinyin: Qiān Shān) er også navn på et fjell i Anshan-området, der det er en rekke buddhistiske og daoistiske templer befinden, blant annet det daoistiske Wuliang-tempelet (Qianshan Wuliangguan 千山无量观).
Suela

Etymologi

Suela har usikker opprinnelse. Det kan være en kortform av spanske Consuela, «trøst».
Karate under Stillehavslekene 1999

Karate under Stillehavslekene  1999. Karate var en av flere sporter som var med i de ellevte stillehavslekene som ble arrangert i Guam i perioden 29. mai til 12. juni 1999. Det var andre gangen som karate var med på programmet under stillehavslekene. Det ble konkurrert i tretten klasser, åtte for menn og fem for kvinner. Ny-Caledonia ble beste nasjon med ti gullmedaljer.