Anders Paulsen

Anders' liv og død

Anders var reineier, og var sannsynligvis født i Torneområdet, nær Utsjok. Sannsynligvis vandret han med reinen mellom Utsjok og Varangerhalvøya i løpet av året. Han var gift, og fire av hans mange barn fulgte rettssaken mot ham. Rettssaken var muligens motivert av at han var uønsket/utstøtt fra samfunnet av andre, muligens nykristnede samer i Varangerregionen. Den ytre årsaken til rettssaken var at Anders eide en tromme/runebomme. 
Anders ga ulike, motstridende forklaringer om sin rolle som noaidi under rettsforhøret. Dels hadde han lært noaidikunstene av moren, dels av den eldre samen Anders Persson. Motivasjonen for å tilegne seg trolldomsferdigheten var framfor alt å kunne gjøre gode gjerninger og hjelpe andre. Den guddommelige kraften i tromma ga ham også mulighet til å se inn i framtida, eller se hva som skjedde andre steder. Hagen konkluderer med at «Poulsen var en noaidi eller sjaman som spilte på sin runebomme uten å falle i transe for å foreta sjelereiser i underverden. For ham var trommen primært et divinatorisk hjelpemiddel.» «Selv om vi ikke finner spor av transetilstander, er det allikevel tydelig at Poulsen har brukt sin tromme til å kommunisere med hjelpende ånder fra det hinsidige. Hans evner minner mye om de egenskaper som blir tillagt de ungarske magikyndige Táltos […], slik deres evner er oppsummert av den ungarske etnologen Éva Pócs: oppspore tyvgods og gjenglemte gjenstander, Helbredelse, Behersker spådomskunst […]»
Ettertiden har vurdert Anders' forklaring ulikt; gjenspeilet den en kristen påvirkning, eller var forklaringen taktisk motivert? Både når det gjaldt bruken av tromma, og betydningen av symbolene på den, legger han seg nær en kristen forståelse av motivene. Han setter «runebommens kosmologi inn i en kristen kontekst, trolig både fordi samisk religion lenge hadde vært under kristen påvirkning og fordi forhørssituasjonen betinget det». Andre mener at forklaringen gjenspeiler en reell kristen påvirkning: «hans utsagn utvilsomt gjenspeiler de religiøse forhold som preget samtiden. Hans vitneutsagn er for eksempel preget av en utstrakt bruk av både kristen og førkristen terminologi når han skal redegjøre for sin bruk av tromma.» Willumsen nyanserer forklaringen: «Noen fortolkninger av runebommens symboler er knyttet til den gamle samiske religion og forklarer trommens potensial til å gi svar på spørsmål knyttet til blant annet værforhold og reinsdyrdrift. Disse er helt klart pålitelige ut fra trommens gamle bruk. Andre fortolkninger er knyttet til den protestantiske kristne religion […] Disse er problematiske ut fra trommens opprinnelige bruk knyttet til samisk naturreligion.» Anders' beskrivelse gir derfor ikke nødvendigvis et komplett bilde av den innsikt en erfaren sjaman hadde.
Alt i alt var en femtedel av de som ble hekseforfulgt i Nord-Norge av samisk herkomst; i alt 37 personer som utgjør 21 % av prosessene. De fleste heksene i nord var kvinner av norsk herkomst, bosatt på kysten. Samiske menn var likevel «godt» representert: det er flere samiske menn enn norske menn blant de hekseforfulgte. Den første trolldoms-dom mot en same var bøteleggelsen av Olof Mårthensson fra Utsjok i 1593; den første dødsdommen falt mot Morten Olsen fra Varanger i 1601. Den siste som ble dømt var Anders Paulsen i 1692. Domsavsigelsen ble utsatt, men Anders ble slått i hjel med øks av en sinnssyk mann – amtmannsdrengen Villum Gundersen – mens han satt i varetekt.