google/wiki40b huggingface dataset:
Tidevann

Tidevann er en periodisk variasjon i vannstanden i havet som skyldes tidekrefter skapt av  månen og solen. 
Vannstanden i havet endrer seg hele tiden, den enten stiger eller avtar. Det skyldes jordrotasjonen. Når vannstanden er på sitt høyeste, er det flo eller høyvann, og når vannstanden er på det laveste, kaller vi det fjære, lavvann eller ebbe. Perioden, tiden det tar fra en flo til den neste, er ca. 12 timer og 25 minutter (½ månedøgn). Midt mellom, det vil si ca. 6 timer og 12½ minutt etter flo, er det fjære. Noen steder i verden kan forskjellen mellom flo og fjære være så mye som 16,3 m (springflo ved Nova Scotia, Canada). Havet flør når det går fra lavvann til høyvann, og det ebber når det går fra høyvann til lavvann.
Tidevannet skyldes at månen og solen med sine tyngdekrefter trekker vannet i havet mot seg med ulik styrke på forskjellige steder på jordoverflaten. Vanligvis er månen viktigst for tidevannet. Solen bidrar også, men dens virkning er omtrent ³⁄₇ av månens fordi solen er så mye lengre unna . Solen og månen setter opp hver sin bølge. Virkningen fra solen kommer til som en modifikasjon av månebølgen. Ved nymåne og fullmåne vil bølgene komme i fase og forsterke hverandre (spring), dermed springflo og springfjære. Dette skjer når solen, månen og jorden ligger på linje. Ved halvmåne er det mindre forskjell mellom flo og fjære (nipp) fordi det er 90 grader mellom solen-jordens akse og månen-jordens akse, dermed nippflo og nippfjære. 
Tidevannsbølger er lange bølger på opptil tusen kilometer. De oppstår ute på de store havområdene og forplanter seg inn til kontinentene der de forårsaker høyvann og lavvann. Bølgene kan endre retning og form på grunn av landmasser og bunnformasjoner. Ved kystene blir de særlig synlige ved smale sund eller grunne elvemunninger. Saltstraumen mellom Saltfjorden og Skjerstadfjorden har verdens raskeste tidevannsstrøm: opptil 20 knop (37 km/time). Noen steder kan det komme tide­vanns­bølger fra to eller flere retninger. Dette er blant annet tilfelle i Skagerrak, hvor bølgen gjennom Den engelske kanal og bølgen som går nord om Skottland er nesten i motfase. Derfor er tidevannsforskjellene langs Sørlandet og i Oslofjorden så små sammenlignet med resten av landet.
Hvert år publiserer Statens kartverk «Tidevannstabeller for den norske kyst med Svalbard, samt Dover, England». Langs kysten av Norge er det minst gjennomsnittlig tidevannsforskjell i Oslo, Mandal og Stavanger. Største forskjell er det fra Trondheim til Vardø med nær 2 meter gjennomsnittlig forskjell og største forskjell på opp mot 4 meter.
Galilei mente tidevannet var en skvalpende bevegelse forårsaket av jordklodens ferd gjennom verdensrommet. At månen hadde innvirkning på tidevannet – som den jo faktisk har – ble betraktet som astrologisk overtro .
Sion (Sveits)

Historie

Arkeologiske utgravninger har vist at området har vært bebodd siden stenalderen. Da det keltiske Wallis ble erobret av romerne i år 15 f.Kr. oppstod kolonien Sedunum. I 580 ble Sedunum sete for biskopen av Martigny, og fra 999 ble biskopen også verdslig hersker over området.

Demografi

Selv om byen tradisjonelt var tospråklig (fransk/tysk) og over 50 % snakket tysk i 1870, har det franske språket i stor grad fortrengt tysk i nyere tid. Omkring 70 % av innbyggerne snakker idag fransk, 5 % tysk og 5 % italiensk, de øvrige er utlendinger.

Museer

I Sion finnes flere museer, deriblant et naturhistorisk museum, et arkeologisk museum, og Musée de Valère, som utstiller bl.a. våpner og uniformer.

Bygninger

Karakteristisk for Sion er det middelalderlige bybildet, omgitt av klippene Valère (621 m) med valfartskirken Notre-Dame de Valère (12./13. årh.) og Tourbillon med ruinen av det tidligere biskoppelige slottet fra det 13. århundre.
I gamlebyen ligger den severdige katedralen Notre-Dame-du-Glarier fra det 15. århundre, med et romansk tårn fra det 12. århundre.
Sydvest for katedralen ligger kirken St-Théodule. Den ble påbegynt 1516 i sengotisk stil, men først ferdigstilt to århundrer senere. Betydelig lenger øst ligger rådhuset, bygget mellom 1657 og 1665 i renessansestil. I trappeforhuset kan romerske innskrifter sees.

Vintersport

Fra Sion er flere av de viktigste vintersportsstedene i Wallis tilgjengelig, og Sion har flere ganger konkurrert om å få olympiske vinterleker til byen. Til lekene i 2006 ble byen regnet som favoritt, men tapte.

Vindyrking

Sion har et mildt klima, og er etter Satigny og Chamoson det viktigste vinområdet i Sveits. Kjente viner fra Wallis er den hvite Fendant og den røde Pinot Noir samt Dôle. Den største vindyrkersammenslutningen i Sveits, Provins, har sitt hovedsete i Sion.

Transport

Sion ligger ved jernbanelinjen Lausanne-Brig og ved den engang viktige alpe-transittstrekningen Lausanne-Simplon-Domodossola. Byen har en liten flyplass, som ligger et stykke vest for byen.
Jule Styne

Tidlig liv

Styne ble født i London som Julius Kerwin Stein av jødiske innvandrere fra Ukraina, den gang det russiske keiserrike. foreldrene hadde en mindre kolonialbutikk. Åtte år gammel flyttet han med familien til Chicago, hvor han tidlig begynte å ta pianotimer. Han viste seg å være en dyktig pianist og fikk spille sammen med et symfoniorkester i Chicago, St. Louis og Detroit før han var ti år gammel.

Karriere

Styne gikk på Chicago Musical College, men før det hadde han fått oppmerksomhet fra en annen tenåring, Mike Todd, senere kjent som en vellykket filmprodusent. Todd gav ham i oppdrag å skrive en sang til en musikal han arbeidet med. Det ble den første i en liste på over 1 500 publiserte sanger som Styne komponerte i sin karriere. I 1929 spilte Styne med Ben Pollacks band, og skrev sangen «Sunday».
Styne var sanglærer for 20th Century Fox, inntil Darryl F. Zanuck gav ham sparken fordi sangundervisning var «a luxury, and we're cutting out those luxuries» og at han skulle skrive sanger fordi «that's forever». Styne startet sitt eget danseband, noe som førte ham til Hollywood, hvor han ble oppdaget av Frank Sinatra og der startet han et samarbeid med lyrikeren Sammy Cahn. Sammen skrev de mange sanger for film, inkludert «It's Been a Long, Long Time» (1.-plass i 3 uker for Harry James og hans orkester i 1945), «Five Minutes More» og «Three Coins in the Fountain» til filmen Vi tror på kjærligheten (1954), som vant Oscar for beste sang. Han samarbeidet med Leo Robin til filmmusikalen Min søster Eileen (1955). Ti av hans sanger er blitt nominert til Oscar, mange skrevet sammen med Cahn, inklusiv «I've Heard That Song Before» (1.-plass i 13 uker for Harry James og hans orkester i 1943), «I'll Walk Alone», «It's Magic» (2.-plass for Doris Day i 1948) og «I Fall in Love Too Easily».
In 1947 skrev Styne musikken til sin første Broadway-musikal, High Button Shoes med Cahn, og over de neste tiårene skrev han musikken til mange Broadway-oppsetninger, inkludert Gentlemen Prefer Blondes, Peter Pan, Bells Are Ringing, Gypsy, Do Re Mi, Funny Girl, Sugar (basert på filmen Noen har det hett), og Tony-vinnende Hallelujah, Baby!.
Styne skrev originalmusikken for den kortvarige fornøyelsesparken Freedomland U.S.A. som åpnet 19. juni 1960.
Han samarbeidet blant annet med Sammy Cahn, Leo Robin, Betty Comden, Adolph Green, Stephen Sondheim og Bob Merrill.

Æresbevisninger

Styne ble valgt inn i Songwriters Hall of Fame i 1972 og American Theater Hall of Fame i 1981, og fikk en Drama Desk Special Award og Kennedy Center Honors i 1990.
Takao Nishiyama

Japans herrelandslag

Takao Nishiyama spilte 1 landskamper for Japans herrelandslag.
Den Houenske Margaretastiftelse

Den Houenske Margaretastiftelse, ofte forkortet til Margaretestiftelsen ble opprettet ved en pengegave fra Anton Christian Houen til Arendal kommune i 1891. Stiftelsen skulle oppkalles etter Houens mor og formålet var å bygge et aldershjem og et parkanlegg. Pengegaven var på kr 200 000. Houen ga selv detaljerte instrukser for husets og parkens utforming, husregler og statutter. Statuttene ble godkjent av Arendal formannskap i september 1891.
Hjemmet skulle være for hæderlige gamle Mænd og Kvinder af mindst sexti Aars alder, som ikke længer kan erhverve sit tilstrækkelige Udkomme og som ikke hadde nær paarørende familie til at tage sig af de. Det skulle bygges på et sted som var landligt smukt, fuldkommen sundt og frit beliggende. Anlegget skulle være en prydelse for Arendal.
Stiftelsen søkte etter et passende sted i Arendalsområdet, og valget falt på eiendommen Åsen i Barbu, et sted med vakker utsikt mot Galtesund, Arendals innseilingsled. Arealet ble utvidet med flere innkjøpte parseller, slik at resultatet ble en park mellom Gamle Songevei og Kystveien. Her ble det tidlig på 1900-tallet anlagt en vakker park med vannbassenger, skulpturer, gressplener, blomsterbed og lekeplass. Parken ble en attraksjon for byens innbyggere. Det ble arrangert konserter og andre tilstelninger og parken var mye besøkt.
Stiftelseskapitalen strakk imidlertid ikke til å bygge aldershjemmet «Margareta stiftelse», som ikke ble realisert før i 1955, og da med kommunale bevilgninger.
Den opprinnelige parken er i dag sterkt beskåret. Endel av den forsvant ved bygging og utvidelse av aldershjemmet, noe har blitt parkeringsplass, privat uteområde og byggegrunn for ABBL / Kuviga Borettslag.
Det heter i stiftelsens statutter at en må sikre eiendommen mot at framtidig bebyggelse forstyrrer den landlige idyll.
Stiftelsens arkiv befinner seg på Aust-Agder kulturhistoriske senter.
Politistasjon

Norge

Innen hvert politidistrikt finnes politistasjoner, lensmannskontorer og namsfogdkontorer. Hver politistasjon ledes av en politistasjonssjef og har geografisk ansvar for et politistasjonsdistrikt.
Politistasjoner kan enten ha rene politioppgaver eller både politigjøremål og sivile rettspleie­gjøremål. Lensmannskontorer ledes av en lensmann og har ansvar for et lensmannsdistrikt. Lensmannskontorer har både både politigjøremål og sivile rettspleie­gjøremål. Namsfogdkontorer ledes av en namsfogd og dekker et namsfogddistrikt. Namsfogdkontorer har kun sivile rettspleie­gjøremål.
Calcodes sarasinorum

Utseende

En stor (38-65 millimeter), avlang, blank, svart hjortebille med rødbrune dekkvinger. Kroppen er nokså jevnbred og sylindrisk. Hannens forstørrede kjever er lange og slanke, hos store hanner vanligvis bare med en tann i spissen, mindre hanner kan ha tenner også lenger inne. Hodet er firkantet og bredt, pannens forkant oppoverbøyd. Pronotum er mye bredere enn langt, avrundet firkantet med en butt tann langt bak på sidene, noe innsnevret bakerst. Dekkvingene er glinsende rødbrune. Beina er rødlige. Hunnen er bredere uten forstørrede kjever, farget som hannen, men hode og forkropp er ganske matte.

Levevis

Larvene utvikler seg i råtne trestammer.

Utbredelse

Arten er utbredt på Sulawesi.
Prosessindustriens Landsforening

Prosessindustriens Landsforening (PIL) var en norsk arbeidsgiverorganisasjon tilknyttet Næringslivets Hovedorganisasjon (NHO).
PIL representerte per 2005 ca. 700 medlemsbedrifter med over 47 000 ansatte, og var en av NHOs største foreninger. 
28. november 2005 ble det besluttet at Prosessindustriens Landsforening og Teknologibedriftenes Landsforening skulle slås sammen til Norsk Industri. Den nye foreningen ble operativ fra 1. januar 2006. 
Prosessindustri er en form for industri som kjennetegnes av et enormt behov for energi. Dette kan være smelteverk og andre metallbearbeidingsvirksomheter.
Tsitsikammafjellene

Regionen

Tsitsikamma nasjonalpark ligger like nord for fjellkjeden, ute på Det indiske hav. Området mellom Tsitsikammafjellene og havet bærer også navnet Tsitsikamma og karakteriseres av noen bondegårder, små bosetninger og tett afromontane (temperert) galleriskog. Denne regionen ligger på et 200 meter høyt platå mellom fjell og bratte klipper som skråner ned mot Det indiske hav. Bloukrans Bridge danner grensen mellom provinsene Eastern Cape og Western Cape, og det er her verdens høyeste strikkhopp utføres. 
Tsitsikamma betyr «stedet med mye vann».
Anna Margareta von Haugwitz

Bakgrunn

Anna Margareta var datter av Balthasar Joachim von Haugwitz og hans hustru Sophie von Veltheim. Hennes far døde da hun var fire år gammel, og hun ble tidlig foreldreløs. I 1630 ble hun plassert i et cistercienserkloster i Egeln, og kom senere under grevinnen av Lowensteins omsorg, som gav henne en utdannelse. Gjennom sin verge ble hun i 1636 myndling til Johan Banér og kom til å omgås i de svenske militærleirer, der hun møtte Carl Gustav Wrangel.

Gift med greve Wrangel

Paret forlovet seg i mai 1640 og giftet seg i juni i militærleiren ved Saalfeld i Thüringen. Anna Margareta von Haugwitz tilhørte lavadelen i Tyskland og hadde ingen inntekt da hun inngikk ekteskap med Wrangel, en av Sveriges ambisiøse og fremgangsrike militøre ledere. Ekteskapet ble kanskje av ren kjærlighet, noe som var uvanlig da, og det gav verken status eller eiendom.
Ekteskapet med C.G. Wrangel var trolig lykkelig og paret fikk elleve barn, fem sønner og seks døtre. Bare tre døtre overlevde til voksenalder. Etter trettiårskrigens slutt i 1648 levde hun en tid i Nürnberg og bosatte seg siden med maken på hans gods i svensk Pommern. Anna Margareta von Haugwitz tilhørte den gruppe kvinner som var aktive som godseiere mens maken fortsatt var i live, mens kvinner ellers vanligvis pleide å drive gods når maken var enten død eller i det minste langvarig fraværende. I Sverige levde paret omvekslende i Wrangelska palasset i Stockholm og på Skoklosters slott.
Hun synes av maken å ha fått ansvaret for godsens økonomi og drift, noe som blir merkbart av at godsenes underlydende retter søknader og klagemål og brev om godsens anliggender til henne i stedlet for maken også i hans levetid. Hun behandlet spørsmål om hvem som skulle få arrendere gårder under godset, men inngrep også i rettsanliggender, og klarte i 1665 å forhindre at en henrettelse av en dragon ble eksekvert i Kristianstad; hun tok også imot forespørsler om å anbefale søknader til maken.
Hun donerte i sitt testamente en sum penger til sin fødeby Calbe, som hvert år skulle deles ut til trengende på hennes fødselsdag. Hun døde etter langvarig sykdom. Anna Margareta von Haugwitz er begravd i det Wrangelske gravkoret i Skoklosters kirke.
Det norske Shippingakademi

Det norske Shippingakademi var en høgskole for rederiutdanning, etablert i Oslo i 1967 som en frittstående stiftelse opprettet av Norges Rederiforbund. Skolen ble i 2000 fusjonert inn i Handelshøyskolen BI.
Akademiet ga både grunnutdanning og kursbasert etterutdanning.
Flogiston

Flogistonteorien (fra klassisk gresk φλογιστόν, phlŏgistón «brenne opp», fra φλόξ, phlóx, «ild»), som ble fremlagt av den tyske merkantilisten og alkymisten Johann Joachim Becher (1635-1682) i 1667, var et forsøk på å forklare fenomenet oksidering (først og fremst forbrenning, men også rust og irr) ved å postulere et element som ble frigjort i prosessen. 
Becher ga ut boken Physical Education  i 1667 som i utgangspunktet slo vrak på alkymistenes teori om de fire grunnelementene: ild, vann, luft og jord. I stedet for ild og luft la han inn tre nye former for jord: terra lapidea, terra fluida, og terra pinguis.  Terra pinguis var elementet som hadde de oljeaktige, svovelaktige eller brennbare egenskaper.: Becher mente at terra pinguis var nøkkelfaktor mht forbrenning og ble frigjort under prosessen..

Teorien

Teorien gikk ut på at alt brennbart materiale inneholder et element uten farge, lukt, smak eller masse, som frigjøres når noe blir forbrent. Det «deflogistinerte» materialet ble ansett for å ha inntatt sin sanne konsistens. Luft ble ansett som i stand til bare i begrenset grad å kunne motta flogiston, siden forbrenning i lukket miljø stoppet opp av seg selv, mens metaller ikke syntes å kunne brenne i det hele tatt. Luftens rolle i åndedrett var å fjerne flogiston, siden flogistisert luft virket kvelende. Flogiston ble dermed en form for «anti-oksygen».
Joseph Blacks student Daniel Rutherford oppdaget nitrogen i 1772 og de to brukte teorien for å forklare dette. Luften som ble igjen etter en forbrenning (en blanding av nitrogen og karbonoksider) ble dermed referert til som flogistisert luft som hadde maksimalt flogistoninntak. Motsatt, da surstoffet ble oppdaget, var det deflogistisert og i stand til å opprettholde forbrenning lengre enn vanlig luft..

Teoriens endelikt

Teoriens svakheter ble etterhvert tydeligere. Enkelte metaller som magnesium ga vektøkning etter en forbrenning. Dette eksperimentet, utført av Robert Doyle i 1753, lot seg ikke gjenta. Vekten av forbrenningskammer med materialer var uendret uten tilførsel av luft fra utsiden. 
Teorien ble imidlertid rådende inntil Antoine-Laurent Lavoisier viste at forbrenning krevde en gass som hadde en egen vekt, og at prosessen kunne måles og veies i lukkede kamre.
Flogistonteorien utgjorde et tidlig forsøk på å se sammenhenger mellom tilsynelatende urelaterte fenomener som brann, metabolisme og rust.
Machold Rare Violins

Machold Rare Violins (Machold sjeldne fioliner) var et firma som forhandlet strengeinstrumenter fra sitt hovedkvarter i Bremen. Firmaet ble opprettet i 1861 og beordret stengt i 2011. Våren 2007 solgte firmaet fire Stradivarius-fioliner for tilsammen over 10 millioner euro.
Lederen av firmaet, østerrikeren Dietmar Machold, ble i 2012 dømt til 6 års fengsel for underslag og bedrageri, idet en rekke av instrumentene viste seg å være etterligninger.
Omerta

Utvikling

Den 26. september 2003 ble Omerta, versjon 1.0 lansert. Versjonen er utviklet av Moritz Daan i Groningen. De ti første årene har Omerta hatt ca. 4.7 million unike registrerte brukere.
I juli 2009 ble versjon 3.0 lansert. Den første måneden etter lansertingen, hadde spillet fått over 100 000 nye spillere.
Matthew Broderick

Barndom

Broderick ble født i New York City av skuespiller og kunstner Patricia Broderick (f. 1925, d. 2003) og skuespiller James Broderick (f. 1927, d. 1982). Hans mor var jødisk mens hans far var katolikk med irsk opphav.

Teater

Broderick scenedebuterte 1979 i stykket On Valentine's Day. Få år etter medvirket han i Neil Simons  Brighton Beach Memoirs (1982–83). Etter sin inntreden i filmindustrien har han hatt sporadiske opptredener på scenen, blant annet i musikalen How to Succeed in Business Without Really Trying (på 1990-tallet) – som innbrakte ham en Tony Award. I 2001 hadde han en sentral rolle i Mel Brooks' sceneversjon av The Producers (på Broadway), og i 2005 hadde han på samme scene en sentral rolle sceneoppsetningen av The Odd Couple.

Film

Broderick filmdebuterte 1983 i dramakomedien Penger som gress (Max Dugan Returns) og fikk sitt gjennombrudd samme år som hovedrolleinnehaver i John Badhams sciencefiction-drama WarGames. Han hadde videre utover 1980-tallet notable roller i eventyr- og fantasyfilmen Ladyhawke (1985), ungdomskomedien Skulk med stil (Ferris Bueller's Day Off) (1986) og dramakomedien Biloxi Blues fra 1988. I 1989 han hadde sin første «voksne» rolle i den kritikerroste drama- og krigsfilmen Glory.
 I 1990 gjorde han seg bemerket med fint spill mot Marlon Brando i krimkomedien Mafiaens læregutt (The Freshman) og i 1994 var han sentral som stemmeskuespiller i den populære animasjonsfilmen Løvenes Konge. Han gjorde seg videre bemerket som Jim Carreys noe ufrivillige venn i komedien The Cable Guy (1996), og som en High School-lærer, fast bestemt på å stoppe en overivrig student (spilt av Reese Witherspoon) fra å bli valgt som elevpresident, i komedien Election (1999). I 1998 hadde han en av hovedrollene i katastrofefilmen Godzilla.
Han har på 2000-tallet gjort seg bemerket i nyinnspillingen av The Stepford Wives (2004) og filmversjonen av The Producers (2005). I 2011 har han landet sin første store rolle på seks år når han skal spille i Brett Ratners actionkomedie Tower Heist mot blant andre Ben Stiller, Casey Affleck og Eddie Murphy.

TV

Broderick hadde sin TV-debut i 1985 i Tv-filmen 'Master Harold'... and the Boys. I 1993 hadde han en sentral rolle i den humoristiske Tv-filmen A Life in the Theater, en rolleprestasjon som førte til at han ble nominert til en Emmy i 1994. I 2003 hadde han hovedrollen i den musikalske TV-filmen The Music Man.
Broderick ble opprinnelig tilbudt rollen som Alex P. Keaton i den kjente situasjonkomedien Fem i familien i 1982, men måtte takke nei da hans far ble alvorlig syk på samme tid. Rollen gikk derfor til Michael J. Fox.

Priser og utmerkelser

Broderick vant i 2005 en pris ved Hollywood Film Festival i kategorien årets birolleskuespiller. Han har også vunnet to Tony Awards for sin innsats på scenen (1983 og 1995). Han har i tillegg blitt nominert til både en Emmy-pris, en Golden Globe, en Saturn Award og en MTV Movie Awards. 
I 2006 fikk han en stjerne på Hollywood Walk of Fame.

Privatliv

Han ble i 1997 gift med skuespilleren Sarah Jessica Parker. Paret har en sønn (f. 2002) og to tvillingdøtre (f. 2009).
Kazimierz Dolny

Kazimierz Dolny er en liten by i det østlige Polen, på den østlige bredden av Wisła i Lublin voivodskap.
Byen er en viktig turistattraksjon og regnes for å være en av de vakreste polske småbyer. Den hadde sin storhetstid på 1500-tallet og den første halvdel av 1600-tallet, som følge av korntransporten på Wisła. Med stagneringen av handelen stanset også den økonomiske veksten i byen, noe som i stor grad var med på å bevare Kazimierz Dolnys renessansekarakter. Siden det 19. århundre har den blitt et populært feriemål, både for turister og for kunstnere.
Yenew Alamirew

Karriere

Alamirew har foreløpig gjort sine sterkeste resultater på 3000 m, med flere løp under 7.30. Han vant sitt første innendørsstevne, som var Sparkassen Cup i Stuttgart på den 3. beste tid i verden til da, og vant også Diamond League-stevnet i Doha i mai 2011 på 7.27,26. Samme år fikk han sølv på 5.000 meter ved Panafrikanske leker 2011 i Maputo i Mosambik, bak Moses Kipsiro.   
Ved VM i friidrett innendørs 2012 nådde han finalen på 3.000 meter, og endte på 9.-plass.
Avenida Paulista

Avenida Paulista er en bred aveny i São Paulo. Den ble innviet 8. desember 1891, og er et av de viktigste finanssenterne i Brasil og Latin-Amerika.
Langs avenyen ligger blant annet Museu de Arte de São Paulo.
Grunnkretser i Marker kommune

Grunnkretser i Marker kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Marker kommune, Østfold, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
ORCID

ORCID (Open Researcher and Contributor ID) er en ikke-proprietær alfanumerisk kode brukt til å unikt identifisere forskere og andre akademiske skribenter. Denne unike identifikatoren kan løse problemet med at en forfatters navn ofte ikke er unikt, kan endres (f.eks. ved ekteskap) og kan ha blitt forkortet på ulike måter. Den representerer en fast/vedvarende identitet for mennesker, på lignende måte som digital object identifier (DOI) brukes for å identifisere innhold.
ORCID lanserte sitt registreringssystem den 16. oktober 2012 og startet da å tildele brukeridentifikasjoner.