Jacob Neusner

Bakgrunn

Jacob Neusner ble utdannet ved Jewish Theological Seminary ved Harvard University (der han ble ordinert til rabbiner) samt ved Universitetet i Oxford og Columbia University.

Undervisning

Han har undervist ved Columbia University, University of Wisconsin-Milwaukee, Brandeis University, Dartmouth College, Brown University,  University of South Florida og Bard College.

Vitenskapelig virksomhet

Neusners vitenskapeliga virksomhet var svært omfattende. Generelt sett kretser hans forskning rundt rabbinsk jødedom under de misjnaiske og talmudiske epoker. Han var en pioner hva gjelder tillempningen av formkritikk på rabbinske tekster. Meget av Neusners arbeid har gått ut på å dekonstruere den rådende ansats som så rabbinsk jødedom som en enhetlig religiøs bevegelse innen hvilken de forskjellige rabbinske tekstene ble produsert. Neusner betraktet heller hvert rabbinsk dokumentet som ett enkelt vitnemål som utelukkende kan belyse de mer lokale grener av jødedommen der det respektive dokument vokste frem og hos respektive forfattere. Hans Judaism: The Evidence of the Mishnah (Chicago, 1981) er det klassiske uttrykk av hans arbeid og det første av mange lignende arbeider om andre dokumenter fra den rabbinske kanon.
Neusners metode å studere dokumenten hver for seg uten å sette dem inn i en større sammenheng av andre rabbinske dokumenter fra samme tid eller sjanger, førte til en rekke svært viktige studier om hvordan jødedommen skaper kunnskapskategorier, og hvordan disse kategorier forholdler seg til hverandre, selv når de dukker opp hver for seg i atskilte rabbinske dokumenter. Neusners arbeide viser for eksempel hvor dypt jødedommen er integrert med Mosebøkene, hvordan kategorier som fortjeneste og renhet fungerer innen jødedommen og hvordan klassisk jødedom absorberte og levde videre etter ødeleggelsen av Jerusalem år 70 e.Kr.
Neusner oversatte nesten hele den rabbinske kanon til engelsk. Dette har gjort mange rabbinske dokumenter tilgjengelige for forskere innen andre områder som ikke behersker hebraisk og arameisk. Hans oversettelser benytter et Harvard-outline-format som forsøker å gjøre de rabbinske tekstenes tankegang lettere å forstå for dem som ikke kjenner den talmudiske stil.
Neusners virksomhet har siktet mot en litterær og akademisk lesning av jødedommens klassikere. Neusner har gått fra studier av teksten og så til dens sammenheng: Å behandle en religion i dens sosiale omgivelse, som noe en gruppe mennesker gjør sammen, snarere enn som en oppsetning av trosforestillinger og syn.

Teologiske verker

Foruten sine historiske studier og tekstutgaver har Neusner også bidratt på det teologiske område. Han forfattet «Israel»: Judaism and its Social Metaphors  og The Incarnation of God: The Character of Divinity in Formative Judaism.

Bidrag til undervisningen

Utover sin forskning var Neusner sterkt engasjert i utforningen av undervisningen i jødisk og religionsvitenskap ved amerikanske universiteter. Han organiserte flere konferanser og samarbeidsprojekter som engadjerte flere religioner i samtale om felles spørsmål. Neusners bestrebelser førte til bøker om blant annet skiller i religion, om religion og samfunn, religion og materiell kultur, religion og økonomi, religion og altruisme samt religionsfrihet og toleranse. Ved sitt arbeide innen jødedommen utviklet metoder og teorier som kan tillempes på studier av religion i alminnelighet.
Neusner dkrev meget om forholdet mellom jødedom og andre religioner. Hans A Rabbi Talks with Jesus  (Philadelphia, 1993) forsøker å etablere et religiøst holdbart rammeverk for jødisk-kristen dialog. Boken fikk skryt av pave Benedikt XVI og gav ham tilnavnet Pavens favorittrabbi. I sin bok Jesus of Nazareth henviser Benedikt til den som den aller viktigste boken for jødisk-kristen dialog under det siste årtiede.
Han samarbeidet også med andre forskere med å ta frem sammenligninger av jødedommen og kristendommen, som i The Bible and Us: A Priest and A Rabbi Read Scripture Together  New York 1990. Han har samarbeidet med forskere innen islam, som førte til World Religions in America: An Introduction  (3. opplag, Nashville 2004), som undersøker hvordan skilte religioner utviklet seg i den spesielle amerikanske omgivelse.
Han har sammenstilt mange lærebøker og populærvitenskapelige bøker om jødedommen. De to mest kjente eksemplene er The Way of Torah: An Introduction to Judaism  (Belmont 2003) og Judaism: An Introduction  (London og New York 2002).
Under hele sin karriere tok Neusner initiativ til bokutgaver og skriftserier.

Kritikk

Til tross for ghans stor einnflytelse ble Neusner også kritisert av fagfeller. Det følgende skisserer studier som er kritiske.
Visse forskere er kritiske til Neusners metode, og hevder at mange av hans resonnementer går i sirkel eller forsøker å bevise negative antageler ved fraværet av bevis (som Cohen, Evans, Maccoby, Poirier, Sanders Andre er kritiske til Neusners behandling og tolkninger av rabbinske tekster, og mener at hans redegjørelser er anstrengte og feilaktige (for eksempel Cohen, Evans, Maccoby, Poirier og i detalj, Zuesse
En metodisk og historisk kritikk av Neusner kommer fra E.P. Sanders. I sit første arbeide hadde Neusner hevdet at det mest troverdige bevis som viste at fariseerne under det annet kongedømme var en sekteristisk gruppe basert på bordfellesskap og rituell renhet for mat, og mindre intresserte av bredere jødiske anliggender og sosiale spørsmål. Zeitlin og Maccoby betvilte dette. Sanders  mente at mangeav Neusners tolkninger av fariseiske diskusjoner og beslutninger var tvilsomme (for eksempel hadde Neusner trukket konklusjonen at 67 % av debattene mellom de fariseiske husene gjaldt rituell renhet for mat; Sanders mente at dette gjaldt mindre enn 1 % - se Sanders, sid. 177).
Visse forskere har betvilt Neusners grad av beherskelse av rabbinsk hebraisk og arameisk. Den antagelig mest kjente og bitende kritikk kom fra Saul Lieberman