Mohan Bikram Singh

Familiebakgrunn og første politiske aktiviteter

Mohan Bikram Singhs far var en godseier i Pyuthan i det vestlige Nepal som sto nær kong Tribuvan.
Singh gikk som unggutt inn i Nepals Kongressparti og var med i revolusjonen i 1950 til 1951.
Han gikk med i Nepals Kommunistiske Parti i 1953.
I 1954 deltok han i The Progressive Study Group som gjennomførte 3 måneders ideologisk og fyskisk trening av 150 ungdommer i distriktet Pyuthan. Etter dette var det væpnede sammenstøt med feudalister i Narikot.
I denne perioden bygde Singh opp en sterk kommunistisk organisasjon i det vestlige Nepal, som har vært hans hovedstøtte siden. Hans første posisjon i NKP skal angivelig ha vært partisekretær i hans hjemlige distrikt Pyuthan.
Det blir hevda at hans arbeid la grunnlaget for kommunistenes dominans i landsbyen Tawang, som seinere blei et feste for NKP (Maobadi).
Singh blei valgt inn i partiledelsen i NKP 1957, og fikk andremandatet til Pyuthan-distriktet i parlamentsvalget i 1959.
I oppgjøret etter kong Mahendras statslupp i 1960 var han på den ytterste venstresida, i motsetning ikke bare til den monarkistisk instilte partiledelsen, men også til Pushpa Lal Shresta.
Han klarte å holde kommunistiske celler i live i det østre Pyuthan og nabodistrikter etter kuppet.
Singh blei fengsla av Mahendra, og satt inne til 1971.

Singh og the Central Nucleus

Etter at Singh slapp ut, laga han i 1971 sammen med andre tidligere NKP-ledere, bl.a. Man Mohan Adhikari, Samburam Shresta og Nirmal Lama, organisasjonen The Central Nucleus (Den Sentrale Kjerna), som hadde som oppgave å samle forskjellige kommunistiske partier og organisasjoner for å gjenopprette det nå sterkt oppsplitta NKP.
Men forhandlinger med Pushpa Lal Shresta, leder av det sterkeste kommunistpartiet i Nepal på denne tida NKP(Pushpa Lal), førte ikke fram. Sentralkjerna sprakk i flere deler, Adhikari var blant dem som nå starta for seg sjøl. Singh skreiv ei bok han kalte Pushpa Lal – forræder.
Jhapeli-gruppa skal også ha søkt kontakt med Sentralkjerna, men blei skarpt fordømt av Singh, noe som trolig førte til at den starta sitt eget, konkurrerende partibyggende prosjekt ANCRCC(ML) i 1975.

Singh stifter NKP (Chautho Mahadhiveshan)

I september 1974 stifta Singh, sammen med bl.a. Nirmal Lama, et nytt kommunistparti som blei kjent som NKP (Chautho Mahadhiveshan) Parentesen betyr (fjerde landsmøte), fordi stifterne mente at partiet skulle ta opp arven etter det gamle NKP, som i praksis hadde gått i oppløsning etter sitt tredje landsmøte i 1962.
NKP (Chautho Mahadhiveshan) blei det største og viktigste kommunistpartiet i Nepal på 1970-tallet.
Det blei også historisk viktig fordi det kom til å danne utgangspunktet (etter diverse splittelser og samlinger) for partiet som starta opprøret i 1996, det nå verdenskjente NKP (Maobadi).

Singh i partisplittelser på 1980-tallet

En partikamp mellom Sing og Nirmal Lama gjorde at Singh blei satt utafor partiet.
Det førte til at Mohan Bikram Singh i 1983 danna det nye partiet NKP (Masal). Navnet betyr fakkel på nepali.
I 1985 kom det til et nytt brudd i NKP(Masal). Denne gangen beholdt Singh kontrollen over partiledelsen (og partinavnet), men et flertall av medlemmene brøyt ut.
De stifta et nytt parti, som forvirrende nok hette nesten det samme: NKP (Mashal). Mashal betyr også fakkel, men er bare stava på en litt annen måte på nepali.
Ved splittelsen i 1983 fulgte partiorganisasjonene i de vestlige åsene Singh. Men ved bruddet i 1985 derimot, gikk viktige deler av disse organisasjonene med det nye partiet NKP(Mashal). Partileder Mohan Pokharel Vaidya (som seinere blei en viktig leder i NKP(Maobadi)) kom sjøl fra dette området. Fra nå av blei Singh alvorlig utfordra i den delen av Nepal der han tradisjonelt sto sterkest.
Blant utbryterne i NKP(Mashal) fantes også Prachanda. Blant mindretallet som fulgte MBS i NKP(Masal) var Baburam Bhattarai. Begge de to viktigste lederne av maoistpartiet har bakgrunn som nære medarbeidere av Mohan Bikram Singh.

Singh under demokratiopprøret i 1990

Under demokratiopprøret Jana Andolan 1990 danna NKP(Masal), NKP(Mashal) (der Prachanda nå var blitt partisekretær) og noen mindre grupper en radikal kommunistisk fellesorganisasjon, Samyukta Rashtriya Janaandolan. Denne fronten var leda av Baburam Bhattarai fra Singhs NKP(Masal).
Etter at politiske partier var legalisert og det var klart at det skulle bli valg, slo Prachandas NKP(Mashal) seg sammen med Nirmal Lamas NKP (Chautho Mahadhiveshan) til et nytt parti: NKP (Ekta Kendra). Navnet betyr enhetssenteret på nepali. Dette partiet forberedte å stille til valg.
Mohan Bikram Singh var mot å stille til valget i 1991 og hans NKP(Masal) blei ikke med i denne partisamlinga.
Baburam Bhattarai var uenig. Han brøyt nå ut og danna sitt eget NKP(Masal), som kort tid etter gikk inn i Prachanda/Lamas NKP(Ekta Kendra). B. Bhattarai blei leder for partiets valgfront, Samyukta Janamorcha Nepal, forkortelse SJM.
SJM fikk valgt inn 9 representanter i 1991, og blei 3. størst i parlamentet.

Singh i de tre parlamentsvalga på 1990-tallet

Singhs NKP(Masal) gjennomførte en valgboikott i 1991, og prøvde også fysisk å hindre valgkamp fra bl.a. Kongresspartiet i områder der Masal sto sterkt. Valgboykotten fikk liten betydning.
Ved valget i 1994 deltok ikke NKP(Masal) offisielt, men stilte en del uavhengige kandidater. Tre blei valgt inn.
I 1998 blei Singhs parti NKP(Masal) ekskludert fra den internasjonale maoistorganisasjonen RIM, der partiet hadde vært med fra starten i 1984. Singh svarte med å skrive ei bok der han bl.a. anklaga RIM for å være trotskistisk.
Ved valget i 1999 stilte NKP(Masal) med sin egen valgfront, Rashtriya Jana Morcha, som fikk valgt inn 5 representanter. Den delen av NKP(Ekta Kendra) som ikke blei med da maoistpartiet blei stifta i 1994, fikk valgt 1 representant gjennom sin valgfront, SJM.
En sentral leder i NKP (Masal), Dinanath Sharma, protesterte mot denne utviklinga. Han brøyt ut med ei mindre gruppe som stifta sitt eget NKP (Masal). Dette partiet slo seg sammen med NKP (Maobadi) i 2000, og Sharma blei en sentral maoistleder.

Singh i NKP(Ekda Kendra Masal) fra 2002

I juli 2002 slo de to partiene NKP(Masal) og NKP(Ekta Kendra) seg sammen til et nytt parti, (NKP-Ekta Kendra Masal). Navnet betyr enhetssenteret fakkelen. Mohan Bikram Singh blei det nye partiets leder.
De to partienes valgfronter, Rashtriya Jana Morcha og Samyukta Janamorcha Nepal, blei slått sammen til en ny front, Janamorcha Nepal – forkortelse JMN. Navnet betyr Enhetsfronten, Nepal. JMN hadde da tilsammen 6 representanter i parlamentet, som riktignok kort tid etter blei oppløst av kongen.
Etter kong Gyanendras statskupp 1. februar 2005 gikk Singh under jorda.
JMN gikk inn i Sjupartialliansen for demokrati i Nepal.
Sjupartialliansens forhandlinger med maoistene høsten 2005 blei gjennomført av representanter for de to største partiene Nepals Kongressparti og UML. Resultatet blei kritisert av mindre partier i alliansen.
Ved Sjupartialliansens forhandlinger med NKP(Maobadi) i Delhi i mars, 2006, var Singhs parti også representert i tillegg til de to store, med en representant for NKP(EKM) og en representant for JMN.

Singhs utvikling etter bruddet i 2006

Singhs JMN (KC) blei ikke godtatt som medlem av Sjupartialliansen for demokrati i Nepal (i likhet med andre utbrytergrupper fra partier i alliansen).
Hans politiske standpunkter kom også på stadig kraftigere kollisjonskurs ikke bare med de fleste partiene på venstresida, men også de mer moderate demokratiene i Nepal.
Da demokratiet blei gjenninført i april 2006, mangla mange innfødte nepalere statsborgerskap. Dette skyldtes bl.a. diskriminering av ugifte kvinner (et barn fikk ikke bli statsborger uten en far), folk fra lavkaster og madhesi-innbyggere (med indisk kultur og familiebakgrunn).
Blant de demokratiske tiltaka parlamentet raskt fikk gjennom, var å gi statsborgerskap til flere millioner som tidligere var nekta det. Singh og hans tilhengere slutta seg nå til ei lita gruppe ekstreme rojalister og høyreorienterte hinduer som fordømte dette og krevde at statsborgerskapet skulle tas fra dem igjen. Sing begrunna dette med at utdeling av statsborgerskap tjente Indias interesser. Av samme grunn gikk han mot kravene fra madhesi-innbyggere som bl.a. krevde et mer demokratisk valgsystem.
En del av den føydale arven i Nepal er en ekstrem sentralisering av staten i Kathmandu, og ei sterk statlig diskriminiering mot andre nasjonale grupper enn parbatiya, nepali-talende hinduer som fulgte kongene fra Gorkha til makta etter 1768. Kongen hadde diktatorisk makt som strålte ut fra slottet i Kathmandu. Andre skulle snakke kongens språk, dyrke hans religion, og henvende seg ydmykt til tronen.
Etter de demokratiske gjennombruddene i 1951 og 1990 fortsatte Kathmandu- og parbatiya-dominansen som før. Lokaldemokratiet var svakt, Kathmandu bestemte som i den absoluttistiske kongemaktas dager. Provinsenes språk og religioner fortsatte også å bli diskriminert.
Dette har skapt sterke krav fra diskriminerte regioner og nasjonaliteter om at Nepal må føderaliseres. Sjølstyre for nasjonale hjemland var et krav som vokste med den demokratiske revolusjonen. NKP (Maobadi) vant mye av framgangen sin ved å være det eneste viktige partiet som støtta dette kravet.
Da Nepals overgangsgrunnlov 2007 blei proklamert uten å ta hensyn til dette kravet, førte det til store demonstrasjoner for lokalt og nasjonalt sjølstyre i mange deler av landet. Kravet var ikke med i grunnlova etter sterk motstand fra statsminister Koirala, men også han blei nå tvunget til å snu, og love føderal reorganisering av Nepal etter valget på grunnlovsgivende forsamling.
Igjen tok Singh stilling mot mesteparten av venstresida og demokratene, og slutta seg til monarkister og høyreorienterte hinduer som tok avstand fra lokalt sjølstyre for regioner og minoriteter. Ifølge Singh kunne føderalisering føre til Nepals oppløsning og undergang.

Kritikk av Singhs person

Singh har blitt skarpt kritisert av mange tidligere medarbeidere, som har brutt med ham. Han har blitt karakterisert som en autoritær personlighetstype som ikke tåler motargumenter, og oppfatter enhver kritikk som uttrykk for intriger.
Slik kritikk fra politiske motstandere bør alltid tas med en klype salt. Men det er tankevekkende at så mange av hans nærmeste medarbeidere og elever seinere er blitt hans bitreste motstandere. Bl.a. Nirmal Lama, Mohan Pokharel Vaidya alias Kiran, Pushpa Kumar Dahal alias Prachanda, Baburam Bhattarai, Dinanath Sharma, Ram Sing Shrish, Narayan Kazi Shrestha alias Prakash og Amik Sherchan hører til den svært lange rekka av kjente politikere som en gang var leda av Singh, men vendte seg mot ham.
Singhs personlige stil ser også ut til å avspeile en hissig personlighet. Som omtalt tidligere i denne artikkelen, skreiv han etter forhandlinger om å stifte et kommunistisk parti sammen med partiveteranen Pushpa Lal Shresta ei bok med tittelen Pushpa Lal, forræder. Denne typen polemikk gjentok han da hans parti NKP (Masal) blei ekskludert av den internasjonale organisasjonen RIM, i ei bok der han karakteriserte RIM som trotskister – et grovt skjellsord i nepalske kommunisters vokabular.
På 2000-tallet har han skrevet at NKP(Maobadi)s opprør kan være et resultat av at partiet arbeider for den indiske etterretningstjenesten.
Maoistenes kritikk av Singh er til gjengjeld også meget skarp. Prachanda anklager ham bl.a. for sekterisk holdning til Phushpa Lal og til Jhapeli-gruppa, og kaller ham dogmatisk revisjonist.
Det virker uansett klart at Singh har spilt ei viktig historisk rolle, bl.a. ved å bygge opp kommunistiske organisasjoner i åsene i vest-Nepal på 1950-tallet, grunnlegge partiet NKP (Chautho Mahadhiveshan) i 1974, og ved å på 1960- og 1970-tallet insistere på at kommunistene måtte sette parolen om å få valgt ei grunnlovsgivende forsamling sentralt. Dette blei seinere ei hovedparole for NKP(Maobadi), som for alvor blei satt på dagsordenen etter seieren i Jana Andolan 2006.