Vincenzo Peruggia

Tyveriet

I 1911 begikk Vincenzo Peruggia hva som har blitt beskrevet som det største kunsttyveriet på 1900-tallet. Den tidligere ansatte ved Louvre i Paris skjulte seg i museet søndagen den 20. august vel vitende om at museet ville være stengt den påfølgende dagen. Mandag morgen kom han fram fra sitt skjulested, ikledd en hvitt kittel som museets ansatt tidvis benyttet og var således ikke til å skille fra andre som arbeidet der. Da Salon Carré hvor Mona Lisa hang var tom for mennesker, løftet han maleriet ned fra veggen og tok det med til en stengt trapp. Der fjernet han bildet fra sin beskyttende kasse og ramme, og skjulte maleriet under kittelen. Han forlot Louvre med det, passerte en vaktstasjon som hadde blitt etterlatt ubevoktet av en vakt som hadde gått for å hendte seg ei bøtte med vann.
Vincenzo skjulte maleriet i sin leilighet i Paris. Angivelig, da politiet kom for å undersøke hans leilighet og utspørre ham, aksepterte de hans alibi at han hadde arbeidet ved at annet sted på den dagen da tyveriet skjedde.
Etter å ha holdt maleriet skjult i en koffert i sin leilighet i over to år, reiste han til Italia med det. Han skjulte det deretter i sin leilighet i Firenze, men ble utålmodig og tok til sist kontakt med Alfredo Geri, eieren av et kunstgalleri i Firenze. Geris fortelling er ikke i overensstemmelse med den som Peruggias fortalte senere, men det er klart at Peruggia forventet en belønning for å ha tilbakelevert maleriet til det som han mente var dets «rette hjemland». Geri tilkalte Giovanni Poggi, direktør for Uffizigalleriet, som bekreftet maleriets ekthet. Etter at Poggi og Geri hadde oppbevart maleriet på et trygt sted kontaktet de politiet som arresterte Peruggia på hans hotell.
Etter at tyven var blitt arrestert ble maleriet sendt på utstilling over hele Italia med plakat som feiret dets tilbakekomst til Italia, og i 1913 ble det levert tilbake til Louvre.
Peruggia ble løslatt fra fengselet etter en kort tid, og tjenestegjorde i den italienske hæren under den første verdenskrig. Han giftet seg senere og fikk tre barn, en av dem var Vincenzo Peruggia junior som flyttet til Frankrike og åpnet en malebutikk. Peruggia senior ble født den 8. august i Dumenza i Italia og døde pussig nok på den samme dato i 1925 i byen Annemasse i Frankrike. Hans død ble ikke omtalt i avisene, men først da nekrologen for hans sønn Vincenzo Peruggia junior døde i 1947 at media ble mistenksomme.

Motiver

Det er to dominerende teorier til tyveriet av Mona Lisa.
Peruggia uttalte at han gjorde det av patriotiske grunner: han ønsket å føre maleriet tilbake til Italia etter at det hadde blitt stjålet av Napoléon Bonaparte. Peruggia var således ikke kjent med at det var Leonardo da Vinci selv som tok med seg maleriet som en gave til kong Frans I av Frankrike da han flyttet til Frankrike for å bli kunstner ved franskekongens hoff. Mona Lisa var således, i motsetning til mange andre italienske verker, ikke et offer for ulovlig bortførelse fra Italia.
Peruggias «patriotisme» har også blitt betvilt på grunner av at om han var en patriot ville han ha donert maleriet til et italiensk museum framfor forsøket på å profittere på salget av det, skjønt det kan ha vært en «venn» som forsøkte å profittere da Peruggia bekjentgjorde sin hemmelighet i nær to år.
I rettssaken ble domstolen enig om å akseptere at Peruggia hadde begått tyveriet til en viss grad av patriotiske grunner og ga ham en formildende dom. Han ble sendt i fengsle for et år og femten dager, men ble feiret som en stor italiensk patriot og satt kun noen få måneder i fengsel.
En annen teori har kommet til senere. Tyveriet kan ha blitt oppmuntret eller satt i verk av Eduardo de Valfierno, en svindler som bestilt fra den franske kunstforfalskeren Yves Chaudron til å frambringe kopier som han kunne selge som den tapte originalen. Kopiene ville ha steget i verdi om originalen var stjålet. Denne teorien, basert utelukkende på en artikkel av den tidligere Hearst-journalisten Karl Decker i The Saturday Evening Post i 1932. Decker hevdet å ha kjent «Valfierno» og hørt historien fra ham i 1913, og gitt løfte om ikke å trykke den før han hadde fått høre om Valfiernos død. Det er ingen annen bekreftelse på denne fortellingen.