Bordingen av Gaza-konvoien i 2010

Bakgrunn

Mellom 2007 og 2010 hadde fem mindre fartøyer tatt seg enkeltvis inn til Gaza by, mens tre var stoppet av israelske styrker i løpet av blokaden av Gaza. Den organiserte skipsgruppen som dro i mai 2010, var den første under blokaden der skip seilte i konvoi mot Gaza. 

Konvoien, også kalt «Frihetsflåten» av organisasjonene bak denne, var organisert av Free Gaza Movement (FG), Den europeiske kampanjen for å avslutte beleiringen av Gaza (Ecesg), den tyrkiske, muslimske hjelpeorganisasjonen İnsani Yardım Vakfı (IHH), Ship to Gaza (grupper i Sverige og Hellas) og the International Committee to Lift the Siege on Gaza.
Ifølge organisasjonene var hensikten med konvoien å levere medisin og byggemateriale til befolkningen på Gazastripen og å minne verden på den «uakseptable situasjonen på Gazastripen» og å vise innbyggerne på Gaza at de «ikke er alene». Om bord på fartøyene var det foruten byggematerialer og medisin også leker, klær og rullestoler. Det var også 6,5 tonn papir til produksjon av skolebøker og hundre skolesekker med skolemateriell til Hamars palestinske vennskapsby Khan Younis.

Fartøyene og de ombordværende

Konvoien med seks sivile skip startet sin ferd mot Gazastripen 30. mai 2010. Opprinnelig var det planlagt at åtte skip skulle delta i konvoien, men to av dem fikk mekaniske vanskeligheter og ble ikke med. Skipene var registrert i Tyrkia, Hellas, Kiribati, Komorene, USA og Sverige. 
Ifølge israelske immigrasjonsmyndigheter var 679 mennesker om bord på de seks skipene. Disse kom fra 37 forskjellige land. 380 var tyrkere, ellers var de fordelt slik: Australia 3, Aserbajdsjan 2, Italia 6, Indonesia 12, Irland 9, Algerie 28, USA 11, Bulgaria 2, Bosnia 1, Bahrain 4, Belgia 5, Tyskland 11, Sør-Afrika 1, Nederland 2, Storbritannia 31, Hellas 38,Jordan 30, Kuwait 15, Libanon 3, Mauritania 3, Malaysia 11, Egypt 3, Makedonia 3, Marokko 7, Norge 3, New Zealand 1, Syria 3, Serbia 1, Oman 1, Pakistan 3, Tsjekkia 4, Frankrike 9, Kosovo 1, Canada 1, Sverige 11, Jemen 4. De tre nordmennene var Nidal Hejazi (26) fra Free Gaza Norge, Randi Kjøs (58), som var kommunestyremedlem i Hamar og medlem av Fellesorganisasjonen i Hedmark, og Espen Goffeng (38), medlem av Palestinakomiteen. De tre var om bord på «Mavi Marmara». 
Politikeren Erling Folkvord var i Famagusta på Nord-Kypros og ønsket å delta i konvoien, men ble hindret av tyrkiske myndigheter. Blant personer som av forskjellige årsaker tidligere hadde takket nei til å delta i konvoien, var politikeren Odd Kristian Reme, forfatteren Erlend Loe og artistene Åge Aleksandersen og Mikael Wiehe.
NRK Brennpunkt hadde avtalt å ha en fotograf med om bord, men på grunn av de militante holdningene de opplevde blant aktivistene valgte redaksjonen like før avreise å ikke la ham reise med.

Hendelsesforløpet under bordingen

Styrker fra Israels forsvars spesialstyrke Shayetet 13 ankom konvoien med marinefartøyer og bordet de seks skipene i konvoien. Ifølge den svenske professoren i religionshistorie Mattias Gardell, som var om bord på MS «Mavi Marmara», ankom Israels forsvar med 14 fartøyer deriblant tre fregatter og fire panserbåter. På MS «Mavi Marmara» rappellerte 45 israelske kommandosoldater ned på dekk fra tre Black Hawk helikoptre. Ifølge Israels forsvar startet dette klokken 04.24 israelsk sommertid. (Diverse radiokontakt mellom partene fant sted i de fem timene forut.)
Overvåkingsbilder viser hvordan aktivistene om bord på MS «Mavi Marmara» forberedte seg på voldelige sammenstøt i forkant av bordingen, bevæpnet med kniver og stokker. I konfrontasjone ble ni av aktivistene drept. Da de ble obdusert, ble det på de ni funnet til sammen 30 skuddsår fra 9mm-våpen. Alle de omkomne var menn, åtte var tyrkiske statsborgere og én amerikansk.
Det nøyaktige hendelsesforløpet var i begynnelsen uklart. Aktivistene hevdet at de israelske styrkene åpnet ild fra båtene før bordingen, mens Israels forsvar hevdet de åpnet ild først etter at kommandosoldatene ble angrepet med kniver, klubber og våpen som var fravristet soldatene. Ifølge norske Nidal Hejazi åpnet de israelske soldatene ild først med gummikuler. Ifølge den australske fotografen Kate Geraghty inndro de israelske soldatene mobiltelefoner, minnebrikker og kamera. Mobilnett og internett og satellittelefoner sluttet å virke, og kommunikasjonen mellom konvoien og omverdenen ble brutt. Kate Geraghty forteller at hun ble skutt på med elektrosjokkvåpen som førte til at hun måtte spy. Det ble også rapportert om bruk av tåregass. Ifølge et intervju TV 2s Fredrik Græsvik hadde med en representant for Israels forsvar, tok det ti minutter fra den første soldaten rappellerte ned på MS «Mavi Marmara» til den israelske styrken hadde overtatt kontrollen over skipet, mens Washington Post rapporterte at dette tok mer enn 20 minutter. I etterkant har IDF frigitt bilder og videoer som bekreftet at soldatene ble møtt med brutal vold fra aktivistene.

Etter overtagelse av fartøyene

Ifølge Randi Kjøs, en av de norske som var med, ble aktivistene sperret inne i lugarer og områder på dekk fungerte som fengsler etter bordingen, mens fartøyene ble ført til den israelske havnebyen Ashdod. Ifølge NRK ble 480 av de som var om bord, internert, mens 45 ble ført direkte til Ben Gurion internasjonale lufthavn for å bli transportert ut av landet. Andre kilder opplyser at over 600 ble internert.

Reaksjoner og etterspill

Israels statsminister Benjamin Netanyahu avlyste et planlagt besøk i USA umiddelbart etter bordingen.
Tyrkia ba 31. mai om et møte i FNs sikkerhetsråd. Etter et ti timer langt møte bak lukkede dører, avga sikkerhetsrådet en uttalelse der det fordømte handlingene som resulterte i tap av menneskeliv da israelske styrker bordet konvoien. Sikkerhetsrådet uttalte seg ikke om hvem som var ansvarlig for disse handlingene.
Bordingen førte til sterke internasjonale reaksjoner mot Israel, og i flere land ble det demonstrasjoner og i noen land kom det til opptøyer. Reaksjonene overfor Israel var særlig sterke i Tyrkia. 
Juridiske eksperter som Harvard Law School-professor Alan Dershowitz, Chicago Law School-professor Eric Posner og John Hopkins International Law and Diplomacy-professor Ruth Wedgwood, har uttalt at sjøblokaden, bordingen i internasjonale farvann og bruken av makt var i samsvar med langvarig internasjonal lov, mens andre jurister har uttalt at dette var i strid med internasjonale avtaler, fordi konvoien var i internasjonalt farvann.
Nicaragua brøt sine diplomatiske forbindelser med Israel som en protest mot bordingen.
En direkte oppfølging av bordingen var aksjonen Freedom Flotilla II, der flere skip med aktivister fra 20 land planla å bryte den israelske blokaden av Gazastripen 5. juli 2011.
I 2012 gav Det nasjonale tilsynsråd i Israel statsminister Benjamin Netanyahu i Israel krass kritikk for sin håndtering av bordingen. Allerede i 2010 slo rådet fast at «aksjonen oppviste et uakseptabelt brutalitetsnivå». I rapporten fikk Netanyahu kritikk for ikke å ha konsultert det nasjonale sikkerhetsrådet i forkant av angrepet.
I mars 2013 kom Israel med en formell unnskyldning til Tyrkia og beklaget tapet av sivile liv. Israel har også lovet at de skal gi økonomisk kompensasjon til de etterlatte. Unnskyldningen ble akseptert av Tyrkia.