Prajñāpāramitā

Prajñāpāramitā (sanskrit; devanāgarī: प्रज्ञा पारमिता; pali: paññapāramitā, singalesisk: ප්‍රඥාව, tibetansk: ་ཤེས་རབ་ཀྱི་ཕ་རོལ་ཏུ་ཕྱིན་པ་, wylie: shes rab kyi pha rol tu phyin pa, mongolsk: Төгөлдөр билгүүн, tradisjonell kinesisk: 般若波羅蜜多, pinyin: bōrě bōluómìduō, koreansk: 반야바라밀다, revidert romanisering: banyabaramilda, japansk: 般若波羅蜜多, hannya-haramitta, burmesisk: ပညာပါရမီတ  [pjɪ̀ɴɲà pàɹəmìta̰], thai: ปรัชญาปารมิตา, vietnamesisk: bát-nhã-ba-la-mật-đa) er et teknisk begrep i buddhismen. Det er et sammensatt sanskritord, som ofte blir oversatt som «visdommens perfeksjon». En mer forklarende oversettelse er «visdommen (prajñā) som har trengt hinsides eller transcendert (pāramitā) verdens lidelse». Det er visdommen som fører den søkende til «den andre bredden» over verdenslidelsens hav.
Prajñāpāramitā er mahāyāna-buddhismens fundament, og tidfestes av orientalister til perioden 100 f.Kr. – 100 e.Kr.

Tantriske perspektiver

Sanskrit-utgaven av den store prajñāpāramitā i 100 000 vers benytter det tekniske begrepet «Prajñāpāramitā-Yoga», og dets derivater yukta og yojayati. Dette tekniske begrepet er benyttet i det som utgjør kjernen av hjertet av Prajñāpāramitā, populært kalt hjertesūtraen.
Ifølge Tantra er det mulig å knytte lærdommene til chakraene.

Prajñāpāramitā-litteraturen

Prajñāpāramitā er også navnet på den mest omfattende litteraturen innenfor mahāyanā-buddhismen. Den utgjør omkring 40 tekster, som i størrelse varierer fra 125,000 vers ned til en tekst bestående av det enkle ordet ikke på sanskrit.
Den store prajñāpāramitā sūtra finnes i utgaver på 8 000, 10 000, 18 000, 25 000 og 100 000 vers.
Prajñāpāramitā i 8 000 og 10 000 vers er i utgangspunktet den samme teksten. Forskjellen består i at den sistnevnte repeterer avsnitt i den førstnevnte.
Prajñāpāramitā i 18 000, 25 000 og 100 000 vers er likeledes den samme teksten. Forskjellen er antall repetisjoner av avsnitt i teksten.
I tillegg finnes det en rekke forkortede utgaver. De mest kjente er diamantsūtraen og Hjertet av Prajñāpāramitā, også kalt hjertesūtraen, som er en kompakt fremstilling av læren om tomheten.
Store deler av denne litteraturen er bevart i sanskrit-manuskripter som kan dateres til perioden 100 f.Kr. – 100 e.Kr. Den er også bevart i oversettelser til tibetansk og kinesisk foretatt mellom det 2. århundre og det 9. århundre e.Kr.
I tillegg er et stort antall eksegeser tilknyttet denne litteraturen. Eksegeser ble skrevet av mahāyāna-buddhister i Sør-India i det 1. århundre e.Kr., i Nord-India i det 3. århundre e.Kr., og senere i Tibet, Sentral-Asia, Kina, Korea og Japan.

Tekstens struktur

Prajñāpāramitā i 8 000 og 10 000 vers har begge 32 kapitler og er egentlig den samme teksten. Forskjellen er at den sistnevnte repeterer avsnitt i den førstnevnte.
Prajñāpāramitā i 18 000, 25 000 og 100 000 vers er likeledes den samme teksten, men varierer i antall gjentagelser. Prajñāpāramitā Sūtra i 18 000 vers har 83 kapitler i Narthang-utgaven av den tibetanske kanonen Kenguyr. Sanskrit-manuskriptene av Prajñāpāramitā sūtra i 25 000 vers har også 83 kapitler med de samme emnene. I Derge eller New Delhi Kenguyr har de henholdsvis 87 [18 000] og 76 [25 000] kapitler.
Prajñāpāramitā sūtra i 100 000 vers (86 kapitler i den tibetanske og 76 kapitler i den kinesiske oversettelse) er en videre utvidelse av utgavene i 18 000 og 25 000 vers med enda flere repetisjoner.

Prajñāpāramitā som bodhisattva

Prajñāpāramitā er også navnet på en kvinnelig bodhisattva som personifiserer tekstene. Bilder og statuer av henne er å finne i Bengal, Sumatra, Java, Kambodsja, Nepal, Tibet, Kina og Japan. 
Som gudinne er Prajñāpāramitā mor til alle Buddhaer (Buddha Mātri) og total opplysning. Hun er arketypen for alle buddhistiske gudinner. Den kinesiske reisende Fa-hsien beskrev statuer av henne i India i året 400 e.Kr. De eldste bevarte bilder og statuer er fra 800-tallet og senere.
Innenfor japansk Shingon (Tantra) finner man henne i malerier av garbhadhātu-mandala, hvor hun opptrer i den lysbærende forsamling. I Tantra er hun beskrevet som det feminine aspekt av Ādi Buddha (den første Buddha).
Hun er vanligvis portrettert som gul og hvit, med 4 armer; noen ganger også med 2, 6, 10 eller 12 armer. I Kambodsja er hun ofte avbildet med 11 hoder og 22 armer.
Hendene er avbildet i belærende gester (dharmā chakrā mūdras). I øverste høyre hånd holder hun ofte tordenkilen eller diamantstaven (vajra) for å demonstrere uforanderlighet og tomheten (sunnyatā). I øverste venstre hånd holder hun ofte visdommens bok Prajñāpāramitā Sūtra for å demonstrere prajñā eller visdom.
Laveste høyre hånd holder hun ofte på hennes bryst for å demonstrere mangel på frykt og tilbakedrive onde krefter, og laveste venstre hånd hvilende i hennes skjød for å demonstrere meditativ stabilitet.
Enkelte ganger holder hun også en lotus-blomst, en rosenkrans, et sverd (som skiller sannhet fra løgn) og en tiggerbolle (fornektelse av materielle goder for å oppnå visdom).
I Kina kalles hun Guān Yīn, barmhjertighetens og medlidenhetens bodhisattva.