google/wiki40b huggingface dataset:
Johan Martin Nielssen

Biografi

Nielssen ble født i Kristiansand, og vokste opp i en velstående familie. Etter farens ønske tok han utdannelse som agronom, før han besluttet å bli kunstner. I 1858 begynte han på Tegneskolen i Kristiania. Deretter fulgte J.F. Eckersbergs malerskole før han reiste til Akademiet i Düsseldorf. Som andre düsseldorfere av sin generasjon mottok han sterke impulser fra Hans Gude.  
Hans tidligste arbeider representerer det senromantiske maleri, senere orienterte han seg mot en mer realistisk gjengivelse av naturen. 
I 1870 var han på studietur til Lofoten, og regnes som den som introduserte landsdelen i norsk malerkunst. 
I 1873 giftet han seg med malerinnen Clemence Lederer (1842–1928), datter av Wiens borgermester. I Wien fikk han oppdragsgivere i et høyborgerlig miljø. Han tilbrakte et kvart århundre av sitt liv i Tyskland og Østerrike. I 1885 forlot han kone og barn for aldri å se dem igjen, og flyttet tilbake til Kristiansand, såret og deprimert. 
I Wien ble ekteparet Nielssen kjent med Henrik Ibsen, og Nielssen hevdet senere at hans hustru var modell for Elida Wangel i Fruen fra havet, kvinnen som forlater sin mann fordi hun forelsker seg i en annen. Ifølge Nielssen skulle dette ha ført til at Clemence identifiserte seg med Nora i Et dukkehjem, og saken ble ikke bedre av at Ibsen på julaften 1879 forærte henne førsteutgaven av nettopp Et dukkehjem med personlig dedikasjon. 
Knut Hamsun var interessert i Johan Martin Nielssen, som på samme tid var både «selvutslettende og selvhevdende stolt», og gjorde ham ifølge Hamsun-forskeren Lars Frode Larsen trolig til modell for figuren Johan Nilsen Nagel i Mysterier – med tilnærmet likt navn.
Nielssen fant nå de fleste av sine motiver i Kristiansand, Svinør, Spangereid og Kirkehamn, mens flere studiereiser til Sognefjorden, Hardanger, Stord og Karmøy inspirerte til malerier fra Vestlandet.
Han er representert i Nasjonalmuseet for kunst, arkitektur og design, Nordnorsk kunstmuseum, Sørlandets kunstmuseum og i Göteborg konstmuseum. Bare Hans Gude skal ha solgt flere bilder i Christiania kunstforening enn han. Nielssens malerier ble vist på de store utstillingene i utlandet. Etter andre verdenskrig var mange endt som krigsbytte i Øst-Europa. På mange av disse er signaturen skrapt vekk og opprinnelsen tåkelagt.   
Terje Strøm-Olsen utga i 2005 en bok om Johan Martin Nielssen, og i 2006 arrangerte Sørlandets kunstmuseum en stor utstilling med hans arbeider.
Yangtzesletten

Yangtzesletten (kinesisk: 长江中下游平原; pinyin: Chang Jiang Pingyuan) er en rekke sammenhengende flodsletter lands Yangtzefloden og dens sideelver i de sentrale og østlige deler av Kina.
Den regnes å bre seg ut mot øst fra et sted noe østenfor Yichang (i provinsen Hubei. Den midtre del av sletten brer seg ut over og omfatter store deler av det nordøstre og sørøstre Hunan, Hubei, og det nordlige og sentrale Jiangxi, og her ligger de store Dongting-, Poyang- og Hongsjøene.
Den midlere nedre Yangtzesletten strekker seg østover helt ut til kysten. Her består den i høy grad av alluviale sedimenter fra elvene, i den grad at det er store områder som helt eller delvis er sumpland. Det er svært mange små innsjøer og elver her, noe som gjør området velegnet for risdyrking og fiskedammer. Området produserer dessuten mye te, silke, raps, hestebønner og tangeriner.
Den nedre Yangtzesletten omfatter Yangtzedeltaet.
Ocean Harbour

Ocean Harbour er bukt på nordkysten av øya Sør-Georgia i Sør-Atlanteren, 2,4 km vestnordvest for Tijuca Point. I bukta var det en hvalfangststasjon i perioden 1909–1920.
Hvalfangststasjonen ble etablert av Hvalfangstselskapet Ocean A/S fra Larvik på initiativ fra Lauritz E. Larsen, Carl Anton Larsens fem år eldre bror. Han hadde arbeidet som underbestyrer i Grytviken og fikk lisens for å etablere en landstasjon i New Fortuna Bay fra 1. oktober 1909. Lisensen var gyldig fra 10. oktober 1909 til 1920, da stasjonen ble slått sammen med Strømnes. Ocean Harbour ble tilbakeført til britiske myndigheter i 1924.
Tidligere ble navnene New Fortuna Bay og Neufortuna Bay brukt om området, sannsynligvis etter den norsk-argentinske hvalfangstskuta «Fortuna». Senere ble Ocean Harbour offisielt navn etter utstrakt bruk av hvalfangerne og for å unngå forveksling med Fortuna Bay 35 km i nordvest.
Simple Plan

Simple Plan er et fransk-kanadisk band fra Montréal i Québec. Tre av medlemmene var tidligere med i bandet Reset. Gruppa har ikke hatt endringer i medlemmene siden de begynte i 1999. Etter at bandet fikk sin første platekontrakt tok karrieren av. På debutalbumet No Pads, No Helmets... Just Balls medvirket også Joel Madden fra Good Charlotte og Mark Hoppus fra Blink-182.
De har utgitt fire studioalbum: No Pads, No Helmets... Just Balls (2002), Still Not Getting Any... (2004), Simple Plan (2008) og Get Your Heart On! (2011); foruten også to godt markedsførte konsertalbum: Live in Japan 2002 (2003) og MTV Hard Rock Live (2005). Gruppa har deltatt på Vans Warped Tour, en musikk- og ekstremsportsturné som er sponset av skoprodusenten Vans, hvert eneste år fra 1999-2005 og i 2011.
Deres musikalske stil har blitt beskrevet som pop-punk, en musikksjanger som blander punkmusikk med popmusikk.
Werrington (New South Wales)

Aboriginkultur

Før europeisk bosetting fant sted var det som nå er kjent som Werrington hjemstedet til gomerrigal-tongarra-folket som snakket darug-språk. De levde som jegere og samlere styrt av tradisjonelle lover som hadde bakgrunn i drømmetiden. Hjemmene deres var barkhytter kalt gunyahs. De jaktet på kenguru og emu og samlet yam, bær og andre lokale planter.

Europeisk bosetting

Den første tildelingen av land i området ble gjort i 1806 til Mary King, yngste datter av guvernør Phillip Gidley King. Hun flyttet ikke hit før i 1827, etter å ha giftet seg med Robert Copeland Lethbridge. De bygget et hus som de kalte 'Werrington' og etablerte jorder i det omkringliggende området frem til Robert Lethbridge døde i 1865. Huset, som fremdeles står idag, var utleid til NSW' premier Henry Parkes mellom 1860 og 1872. Parkes fikk bygget en privat jernbanestasjon i nærheten. I 1878 ble denne åpent for alle som Parkes plattform, men ble omdøpt til Werrington i 1893. Jernbanestasjonen ble utgangspunktet for utbyggingen av stedet, men på grunn av den lange avstanden til Sydney og Parramatta ble utbyggingen forholdsvis beskjeden.
Werringtonområdet ble solgt og delt opp i mindre tomter fra 1880-årene.

Transport

Werrington jernbanestasjon er på Western Line av City Railnettverket i Sydney. Stasjonen ble utbedret i 2007, for å gi bedre fasiliteter for bevegelseshemmede med en ny heis, samt at en ny asfaltert parkeringsplass ble anlagt på sørsiden av stasjonen. Werrington nåes via Great Western Highway og M4 Western Motorway (Mamre Road-avkjørselen).

Sport

Bydelen har både golfbane, cricket-bane, bueskytebane på nordsiden av jernbanelinjen, og basketballbane, flere fotballbaner og baner for Australsk rugby.
Parlamentsvalget i Italia 1994

Parlamentsvalget i Italia 1994 ble holdt den 27. og 28. april. Valget kom tidligere enn normalt som en følge av krisen i det italienske politiske systemet etter avsløringene av omfattende korrupsjon som en følge av operasjon rene hender. Disse avsløringene kom til å føre til at de fleste av de partiene som hadde dominert italienske regjeringer siden andre verdenskrig gikk i oppløsning og forsvant, noe som åpnet opp for nye partidannelser. Endringene som skulle finne sted har vært så omfattende at man har omtalt den følgende perioden som “den andre republikk”, i motsetning til den foregående perioden, som blir omtalt som “den første republikk” (til tross for at det ikke har funnet sted noen omfattende konstitusjonelle endringer).
Silvio Berlusconis høyreallianse Polo delle Libertà/Polo del Buon Governo fikk flertall i deputertkammeret og var nær på å få flertall også i senatet. Den første Berlusconi-regjeringen fikk tillitsvotum også i senatet takket være at fire senatorer fra Partito Popolare Italiano hoppet av og stemte for regjeringen, samt at tre var fraværende. Resultatet ble at regjeringen vant tillitsvotumet, med 159 for og 153 mot.

Den nye valgordningen

En folkeavstemning den 18. april 1993 ga en overveldende støtte til å fjerne den eksisterende proporsjonale valgordningen. Et system som kombinerte elementer av flertallsvalg og forholdstallsvalg ble innført i august samme år; tre fjerdedeler av plassene i hvert av parlamentets to kamre ble fordelt ved hjelp av flertallsvalg, en fjerdedel ved en mer proporsjonal valgordning. Disse endringene, som ble sett på som et forsøk på å ta et oppgjør med det gamle politiske systemet, bidro til de omfattende endringene i det partipolitiske landskapet, samt dannelsen av nye allianser.
Slaget ved Dunnichen

Bakgrunn

Northumbrianere hadde gradvis økt sitt område nordover, deres integrerte kongedømme Bernicia hadde erobret Edinburgh fra kongedømmet Gododdin en gang rundt 638. I de neste tretti årene etablerte de en politisk dominans over kongedømmene Strathclyde, irsk-gæliske Dalriada og det piktiske Fortriu.
Kong Ecgfrith av Northumbria invaderte piktiske landområder i 685, tilsynelatende for å forhindre piktiske herjingstokt sørover. I henhold til Beda den ærverdige møttes de i et slag den 20. mai i nærheten av Dunnichen (Forfarshire). Pikterne ga inntrykk av å trekke seg tilbake og trakk northumbrianerne inn i sumpene ved Dunnichen. Den piktiske kongen Bridei drepte Ecgfrith, utryddet hæren hans og gjorde de overlevende til slaver. Etter slaget kom Northumbrias innflytelse til aldri mer å strekke seg nord for Firth of Forth.
Svært lite er kjent om selve slaget. Det ble kortfattet beskrevet av Beda på 700-tallet foruten også i Ulster-annalene og Tigernach-annalene. Et piktisk steinmonument med utskårne symboler og tegninger på kirkegården i Aberlemno omtrent 6 km nord for Dunnichen er blitt antatt å være en beskrivelse av slaget. Steinmonumentet synes å ha blitt tilhogd tidlig på 700-tallet.
Avbildningen viser at de krigende er atskilt med bestemte trekk: angelsakserne fra Northumbria har hjelmer med lange nesebeskyttere og karakteristiske store halsbånd, og de rir på hester med korte haler som styres med en hånd. Pikterne er uten hjelmer og rir på lettere hester med lange hanler som de kontrollerer med knær og føtter, og således kan bruke begge hender i håndteringen av sine våpen. De piktiske rytterne står på rekke med en sverdmann foran, forsvart av en kriger bak med et langt spyd og en annen med et kastespyd. På monumentets nedre høyreside er en angelsakser framhevet, størrelsen signaliserer en betydning i rang, kanskje er det Ecgfrith selv, som ligger død, og ravner hakker på liket.

Slagets betydning

Slaget markerte utvilsomt slutten på angelsaksernes og northumbrianernes makt og innflytelse i Piktland. Moderne historikere hevder at det var selve slaget ved Dunnichen som gjorde det mulig for nordlige Britannia å bli den uavhengige nasjonen Skottland og ikke bare en nordlig forlengelse av England. Slaget er også blitt sammenlignet med slaget ved Bannockburn som det mest avgjørende slag i Skottlands historie.
Beda skriver at «Fra nå av begynte det engelske håp og styrke å vakle og dra seg selv lengre ned. Pikterne gjenerobret deres egen land som hadde vært erobret av de engelske... Mange av de engelske ble på denne tiden drept, gjort til slaver eller tvunget til å flykte fra piktiske områder»
Pikternes konge, Bridei mac Bili, seierherren ved Dunnichen, døde i 693 og ble gravlagt på det hellige stedet Iona.

Stedsplassering

Beda nedtegner at stedet for slaget var Nechtansmere. Forskere har oftest plassert det i Letham i nærheten Dunnichen. Nyere forskning ved Alex Woolf fra St. Andrews University foreslår at et annet mulig sted kan være Dunachton i Badenoch på vestsiden av innsjøen Loch Insh i Inverness-shire.
Improoperatørene

Improoperatørene er en selvstendig improvisasjongruppe som ble opprettet i Trondheim i 1999. Siden den gang har Improoperatørene jobbet for å utvikle det spontane teateruttrykket og vært med på å utvikle improvisasjonsteateret i Norge, med hovedvekt i Trondheim, med nye treningsmetoder og forestillingsformater. Improoperatørene har flere ganger deltatt under NM i Teatersport som avholdes årlig under Teaterdagene, senest i 2016 der gruppen kom på 4.-plass. De arrangerer årlig Midtnorsk Mesterskap i teatersport som er det regionale uttaket til NM i teatersport for MidtNorge (Nord- og Sør-Trøndelag, Møre og Romsdal).
Improoperatørene er en del av et konsept ved navnet Supertorsdag som foregår på Antikvariatet på Bakklandet. Her spilles det improteater hver torsdag, og Improoperatørene opptrer ca annenhver torsdag. I tillegg spiller Improoperatørene forestillinger på blant annet Studentersamfundet i Trondhjem, kulturhuset ISAK, og Teaterhuset Avant Garden. Tidligere har Improoperatørene også spilt forestillinger på Trøndelag Teater, samt avholdt "Impro Grand Prix" 2012 og 2013 på Rockheim. I 2014 hadde Improoperatørene norgespremiere på forestillingen "How We First Met", som ble utviklet av Jill Bourque fra San Francisco, og som ble spilt under tittelen "Slik Møttes Vi" på Rockheim.
Improoperatørene leier årlig inn internasjonalt anerkjente kursholdere til Trondheim for å holde kurs. Tidligere kursholdere har blant annet vært Keith Johnstone, Shawn Kinley, og Patti Stiles. I tillegg til dette så holder Improoperatørene hvert år opptak for nye medlemmer, slik at stadig flere får prøve seg innenfor improvisasjon og at impromiljøet i Trondheim vokser.
Kaffekule

Kaffekule er et kar til koking og servering av kaffe. Kaffekuler har en kuleformet kolbe av glass, og når kaffen skal serveres og holdes varm plasseres den i en metallbeholder. Beholderen kan være laget av kobber, nikkel eller messing og er gjerne fôret med tekstil. Den har hank og åpning for tuten. Kaffekuler har vært lite brukt i Norge, men var mer vanlige i Sverige. Kaffepumpa som den gjerne kalles på svensk var vanlig i bruk i Syd-Sverige på slutten av 1800-tallet og fram mot 1930.
DS «Sirius»

Historie

DS «Sirius» ble overlevert i april 1885, og startet karrièren som turistskip i rederiets Hamburg-rute. Den 3. juli 1894 ble hun satt inn i hurtigrutetrafikk, og ble dermed det andre skipet i hurtigrutens historie. I 1896 fikk skipet innlagt elektrisk lys, og i 1899 ble innredningen i akterskipet forandret. I 1908 ble hun ombygd ved Laxevaag Maskin & Jernskibbyggeri i Bergen. Skroget ble forlenget med 5 meter, og en ny tresylindret, trippel ekspansjons dampmaskin ble installert. Mellom 1921 og 1925 gikk hun i rutetrafikk til Island. I 1927 ble DS «Sirius» ombygd til lasteskip for 108 000 kroner, og satt inn i godsrute mellom Oslo og Finnmark.
Under det tyske angrepet på Norge 9. april 1940 var DS «Sirius» i Nord-Norge og ble satt inn i forsyningstjeneste for de norske forsvarerne. Den 18. mai 1940 var skipet underveis fra Tromsø til Risøyhamn da hun ble angrepet av tyske bombefly. DS «Sirius» ble truffet flere ganger forut og midtskips, og brakk i to og sank ved Finnlandsnes. 11 reddet seg i land, men kapteinen, styrmannen og 5 av besetningen omkom da skipet gikk ned.

Skipet

Ved levering i 1885 var skipets tonnasje 877 bruttoregistertonn, 536 nettoregistertonn, og lasteevnen var 600 dødvekttonn. Etter ombyggingen i 1908 var tonnasjen 962 bruttoregistertonn, 569 nettoregistertonn, og lasteevnen 820 dødvekttonn. Lasterommene lå foran og aktenfor maskinrommet, og lasting og lossing foregikk med kraner forut og akter. Etter forlengingen i 1908, var lasterommenes totale volum 999,4 m³, og etter ombyggingen til lasteskip 1 537,6 m³. Hovedmaskinen var en kullfyrt tosylindret compound dampmaskin med arbeidstrykk 175 psi, bygd ved Flensburger Schiffbau. Oppgitt ytelse var 750 ihk (indikerte hestekrefter) og 153 nhk (nominelle hestekrefter). I 1908 fikk DS «Sirius» installert ny kjele og hovedmaskin, en tresylindret trippel ekspansjon dampmaskin med oppgitt ytelse 950 ihk. Skipet var bygd i jern, og var i 1907 sertifisert for 255 passasjerer i kystfart og 74 i europeisk fart. Hun hadde ved levering totalt 70 køyeplasser fordelt på 24 på 1. plass (1. klasse), 22 på 2. plass og 24 på 3. plass. De fleste lugarene og salongene lå på hoveddekket.
Huangdao kullkraftverk

Huangdao kullkraftverk er et kullkraftverk i provinsen Shandong i det nordøstlige Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 1.960 MW. Anlegget ble påbegynt i 1975 og stod ferdig i 2007.
Anna Sophia av Hessen-Darmstadt

Bakgrunn

Anna Sophia var datter av Georg II av Hessen-Darmstadt og Sophie Eleonore von Sachsen. Hun ble oppdratt luthersk og vokste opp til å bli strengt religiøs. Hun var kunnskapsrik. Hun lærte seg orientalske språk og interesserte seg for dikterkunst. Fra hun var 15 år bodde hun hos sine besteforeldre i Dresden.

Klosterfrue

I 1655, da hun var 17 år gammel, gikk Anna Sophia inn i Quedlinburg kloster. I 1658 gav hun ut en bok med spirituelle meditasjoner kalt Der treue Seelenfreund Christus Jesus. Først så lutherske teologer på boken hennes som suspekt og argumenterte med at boken sidestilte menn og kvinner, men senere godtok man boken. Anna Sophia rettferdiggjorde arbeidet sitt slik det var vanlig i det 17. århundre, med å si at det var Gud som hadde gitt henne i oppgave å gjøre det.
Hun var abbedisse og lutheraner samtidig, og forsvarte valget om å forbli ugift i boken sin.
Anna Sophia gikk gjennom en troskrise etter at søsteren hennes Elisabeth Amalia av Hessen-Darmstadt konverterte og ble katolikk etter at hun hadde giftet seg med den katolske Philipp Wilhelm. Anna Sophia vurderte å dra fra Quedlinburg for å følge søsterens eksempel, men valgte til slutt å ikke gjøre dette. Hun motsatte seg seg trangen til å gå over til katolisismen, og beklaget i skrift - funnet i hennes etterlatenskaper - at hun var «in Irrthum gerathen und Holzwege gegangen» (hadde kommet på villspor). Hennes valg til koadjutor i 1677 ble også av denne grunn tatt imot med noe skepsis.
Til tross for at hun led av kronisk hoste ble hun valgt til å etterfølge Anna Sophia I som prinsesse-abbedisse i 1681.
Anna Sophia II døde i 1683, etter bare to år som leder. Hun ble etterfulgt av Anna Dorothea av Slesvig-Holsten-Gottorp.
Hun har skrevet salmen «Herre tal, din tenar lyder» som står i Norsk Salmebok og Norsk salmebok 2013.
Tacoma Bridge

Tacoma Bridge er et musikkalbum med Beranek, utgitt i 1994.
Corba

Corba (italiensk for «kurv») er en gammel måleenhet for volum som ble benyttet i Italia. 1 corba er om lag 80 liter, men mengden varierte mellom ulike steder. Corba kunne brukes til flytende volum (som vin) og tørt volum (som korn).
I Bologna kunne for eksempel 1 corba tilsvare til 78,6 liter. 1 corba kunne deles i 2 staio eller 60 boccali.
Bogstaveligheden

Bogstaveligheden var en dansk selskapelig forening som hadde som formål å avholde diskusjonskvelder om kunst og litteratur. Foreningen hadde tilknytning til bladet Ude og Hjemme og ble stiftet i 1880. I de to årene foreningen eksisterte fungerte den også som støtte for yngre radikale intellektuelle
Initiativtaker til stiftelsen av foreningen var Frederik Hendriksen, men opphavsmannen til ideen var Pietro Krohn. Tanken var at det skulle avholdes møter i vinterhalvåret en gang i måneden, men det ble også holdt sommerutflukter. Avholdelse av møtene skulle medlemmene stå for på skift etter alfabetisk orden og derfor foreslo Kristian Zahrtmann at Bogstaveligheden kunne være foreningens navn.
På stiftelsesmøtet som antakelig var den 20. februar 1880 hos Hendriksen, gikk en liste rundt med navn på foreslåtte medlemmer, som alle skulle godkjennes av de fremmøtte. Medlemmene var hovedsakelig en gruppe malere og en gruppe forfattere, men også andre ble medlemmer.
Til møtene på vinteren ble det innimellom også invitert gjester, blant annet Karl Warburg, Fritz Thaulow og Peter Christen Asbjørnsen, ellers var det foreningens egne medlemmer som underholdt med opplesning av ikke-publiserte tekster.
Foreningens mål var diskusjon og debatt som sikkert har vært inspirende, men bølgene gikk også høyt mellom de sterke personlighetene. Foreningens levetid ble også kun to år med siste møte i juni 1882.

Medlemmene

Malerne:
Michael Ancher, Christian Blache, Godfred Christensen, Vilhelm Groth, Hans Nikolaj Hansen, Erik Henningsen, Valdemar Irminger, August Jerndorff, Viggo Johansen, Pietro Krohn, P.S. Krøyer, Karl Madsen, Thorvald Niss, Frans Schwartz, Carl Thomsen, Laurits Tuxen, Christian Zacho og Kristian Zahrtmann.
Dikterne og forfatterne:
Edvard Brandes, Georg Brandes, Holger Drachmann, Martinus Galschiøt, Karl Gjellerup, J.P. Jacobsen, Sophus Schandorph og Erik Skram.
Andre:
Xylograf Frederik Hendriksen og hans medarbeidere fra Ude og Hjemme Otto Borchsenius og A. Boysen, arkitekt Erik Schiødte, historiker Kristian Erslev, filosof Harald Høffding, pedagog Herman Trier og juveler Carl Michelsen.
Giganteopalpus mirabilis

Utseende

Arten ligner mye på artene i slekten Eurypteryx, men kjennes på at labialpalpene er betydelig forstørret (derav slektsnavnet).
En middelsstor (vingespenn ca. 70 millimeter), brun svermer. Forvingen er litt tilspisset. Langs forkanten av vingen er det to hvite flekker med mørk kant, den ytterste mye større enn den innerste. Forvingen har også en liten, skinnende hvit tverrflekk omtrent i midten.
Bakvingen er litt mørkere brun.

Levevis

Larvene lever muligens på planter i myrkonglefamilien (Araceae).

Utbredelse

Arten er utbredt i Indonesia.
Pteroplatus

Utseende

Middelsstore (gjerne 10-15 millimeter), fargerike trebukker. Artene etterligner giftige biller i familien Lycidae. Disse billene har forholdsvis tynt hudpanser, og er gjerne farget i gult eller rødt og svart. Hodet er forholdsvis lite, antennene lange og kraftige, i alle fall noen av leddene med bremmer av mørke hår på innersiden. Pronotum er bredere enn langt, rundet foran og på sidene. Dekkvingene utvider seg bakover slik at kroppen får et trekantet omriss. De er nokså flate og har noe opphøyde lengderibber.

Utbredelse

De fleste av artene lever i Colombia, men slekten er også kjent fra Mexico, Guatemala, Ecuador, Peru og Bolivia.
Karmapa-kontroversen

Karmapa-kontroversen betegner uenigheten om hvem som er den korrekte reinkarnasjonen etter den 16. Karmapa i den tibetanske buddhistiske linjen Karma Kagyu og dermed skal inneha tittelen den 17. Karmapa.
To kandidater ble fremsatt som den 17. Karmapa. En ung munk ved navn Urgyen Trinley Dorje ble av Tai Situ Rinpoche, nummer 3 i rekken etter Karmapa, hevdet å være den korrekte inkarnasjonen. Tai Situ Rinpoche la frem et prediksjonsbrev som han hevdet den 16. Karmapa hadde skrevet som bevis for dette, noe Kunzig Shamar Rinpoche, nummer 2 i rekken etter Karmapa, tvilte på var autentisk og ønsket en vitenskapelig undersøkelse av for å avgjøre om det virkelig var ekte.
Dette ønsket ble ikke oppfylt da Dalai Lama, stikk i strid med tradisjonen, avgjorde at Urgyen Trinley Dorje var den korrekte inkarnasjonen av 16. Karmapa og dermed fikk tittelen 17. Karmapa. Den kinesiske regjeringen støttet også opp under Urgyen Trinley Dorje som den 17. Karmapa og offisielt proklamerte de han som «en buddha». Det at den kinesiske regjeringen i det hele tatt anerkjente en reinkarnasjon av en tibetansk lama var noe helt nytt da de hadde som politikk å ikke anerkjenne noen tibetanske lamaer.
Innsettingsseremonien tok plass i Tibet/Kina uten Shamar Rinpoche (se ekstern lenke) sin godkjennelse. Shamar Rinpoche fant og godkjente derimot Trinley Thaye Dorje som den 17. Karmapa. Trinley Thaye Dorje er anerkjent av mange høytstående tibetanske lamaer.
Karma Kagyu linjen er med bakgrunn i dette delt i to. De som følger Trinley Thaye Dorje og de som følger Urgyen Trinley Dorje.
Uppland

Uppland er et landskap i Svealand i det østlige Sverige. Uppland grenser i sør til Södermanland, i vest til Västmanland, i nordvest til Gästrikland og i øst til Østersjøen. Landskapet har 150 000 synlige fornminner.