google/wiki40b huggingface dataset:
George Lillo

Bakgrunn

George Lillo ble født i Moorfields, eller Moorgate, i City of London.  Han ble partner i farens forretningsvirksomhet, som gullsmed og juvellerer.

Forfatter av skuespill

Han forfattet minst åtte skuespill mellom 1730 og sin død i 1739. Hans mest kjente var The London Merchant, or The History of George Barnwell (1731). Det er bemerkelsesverdig for å være det som i dag blir karakterisert som et melodrama og for å ha gitt det augustanske drama en mer melodramatisk retning. Lillo ønsket å skape en ny skuespillersjanger, «den domestiske tragedie», eller «borgerlige tragedie». 
Istedenfor å handle om helter fra klassisk eller bibelsk historie skulle det handle om mennesker fra dagens hverdagsliv og presenterte tragedier som foregikk innenfor husholdningen framfor kongedømmer. Selv om det tidligere jakobinske teater hadde flørtet med handelsmenn og kunstnere i skuespill, eksempelvis Thomas Dekker og Thomas Heywood, var dette en betydelig endring i teateret generelt og i tragedien særskilt. 
I The London Merchant var emnet at lærling måtte kjempe med sin samvittighet. Han gjør ukloke valg og angrer sine lyter for å oppnå kjærligheten til en verdig pike. Lollos hjemlige tragedie reflekterte, i en mening, en vending av teateret bort fra hoffet og mot byen. Hans skuespill var opptatthet av kriser for den teatergående middelklassen framfor de kriser som angikk konger og adelen.
Lillo var også opptatt av at skuespill skulle være etisk korrekt og innenfor kristne verdier. Hans neste skuespill var The Christian Hero (1735). Det ble fulgt av Fatal Curiosity (1736) og Elmerick, or Justice Triumphant (1740). Lillo komponerte også en balladeopera, Sylvia, or The Country Burial (1730), og gjorde tilpasninger av William Shakespeares Pericles (1738, omdøpt til Marina) og av det anonyme elisabethansk skuespillet Arden of Feversham (posthum framført i 1759).
Lillos skuespill var forut sin tid i det at melodrama og huslige tragedier ville komme til å dominere engelsk teater på 1800-tallet. Hans middelklassetragedier manglet det spetakkel og store skue og spesialeffekter som var populært hos publikum, selv deres emner var nærmere til publikums egne liv. I sin egen tid fikk hans skuespill kun moderat suksess, og tragedier og komedier i gammel stil beholdt grepet om scenen.
Norge under VM i friidrett 2019

Resultater

Norges Friidrettsforbund tok ut de første utøverne 12. september 2019.
Bamberg erkebispedømme

Historie

Keiser Henrik II fikk på rikssynoden i år 1007 i Frankfurt am Main igjennom dannelsen av det nye bispedømmet Bamberg. Det ble utskilt fra deler av bispedømmene Eichstätt og Würzburg. Fra grunnleggelsen av var bispedømmet immediat, dvs. direkte underlagt Den hellige stol. Det ble også utstyrt med store territorielle besittelser (høystiftet), som gjorde biskopen til riksfyrste (fyrstbiskop). Bambergs andre biskop, Suidger, ble i 1046 valgt til pave (som Klemens II). Han ble begravd i Bamberger Dom.
1803 ble Bamberg i likhet med Det tysk-romerske rikets andre riksstifter sekularisert, dvs. høystiftet Bamberg falt til Bayern. Imidlertid ble bispedømmet i 1818 som følge av nyinndelingen av kirkeprovinsene opphøyet til erkebispedømme. Suffraganbispedømmer under Bamberg ble Eichstätt, Speyer og Würzburg.
Gjøvik Klatreklubb

Gjøvik klatreklubb ble etablert i 2003. Siden da har antall medlemmer økt, og det er nå ca. 200 medlemmer i klubben.
Klubbens aktiviteter foregår for det meste i Fjellhallen, samt på lokale klatrefelt utendørs.
Per i dag har klubben instruktører som kan holde klatrekurs innendørs, utendørs og i fjellet.
Gaolan

Gaolan (kinesisk: 皋兰县; pinyin: Gāolán Xiàn) er et fylke i provinsen Gansu i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Lanzhou.
Folketallet var på 170 151 innbyggere i 1999.

Samferdsel

Kinas riksvei 109 løper gjennom området. Den knytter Beijing sammen med Lhasa i Tibet. Den løper vestover fra Beijing via Datong, Yinchuan, Lanzhou og Xining til Golmud før den vender sørvestover mot Lhasa.
Dongcheng

Dongcheng (kinesisk: 东城区, pinyin: Dōngchéng Qū, som betyr «østlig bydel») er et bydistrikt i Folkerepublikken Kinas hovedstad Beijing. 
Det har et areal på 31,2 km² og om lag 968 000 innbyggere (2004), innenfor de nye 2010-grensene.
Distriktet består av  17 subdistrikter. Det tidligere bydistriktet Chongwen ble lagt inn under Dongcheng i juli 2010.
Dongcheng ligger øst i den historiske gamle bykjerne og har noen av byens viktigste gater og severdigheter. Wangfujing og Dongdan er kjente innkjøpsgater i bydelen.
Andre viktige steder er Den forbudte by, Den himmelske freds plass, det kinesiske nasjonalmuseum, Zhongshanparken og Ditanparken.
Det store statseide hotellet Beijing Hotel ligger i bydelen.
Vrutok vannkraftverk

Vrutok vannkraftverk er en demning med et vannkraftverk i Nord-Makedonia. Dette anlegget har en totalt installert effekt på 245 MW.
Georg Jacob Vollweiler

Liv og virke

Vollweiler var først musikklærer og komponist i Frankfurt am Main, deretter i huset til forleggerfamilien André i Offenbach, der han ga komposisjonsundervisning til Johann Anton André og Aloys Schmitt i 1790 til 1791. Deretter virket han som klaver- og komposisjonslærer i Heidelberg. Ifølge hans samtidige ble han regnet som en lærd musikkteoretiker. Til hans elever teller sønnen Carl Vollweiler (1813–1847).
Vollweiler skrev kammermusikk, en medtode for klaverundervisning og en sangbook til bruk i skoleundervisningen.
Amar Osim

Karriere

Amar Osim startet sin profesjonelle karriere i FK Željezničar Sarajevo i 1986. Han har også spilt for SR Saint-Dié og ASPV Strasbourg. 
Han har tidligere vært trener for FK Željezničar Sarajevo, JEF United Chiba og Al Kharaitiyat SC.
Seiling under Stillehavslekene 1991

Seiling under Stillehavslekene  1991. Seiling var en av flere sporter som var med i de niende stillehavslekene som ble arrangert i Port Moresby i Papua Ny-Guinea i perioden 7. til 21. september 1991. Det var sjuende gangen som seiling var med på programmet under stillehavslekene. Det var åtte seilaser herav seks i brettseiling. Ny-Caledonia ble beste nasjon med seks gullmedaljer foran Fransk Polynesia med to.
Krympestrømpe

Krympestrømpe er en krympebart plast som er brukte til å isolere elektriske ledninger, gi slitestyrke, og gi miljøbeskyttelse protection for strandet og solid trådledere, tilkoblinger, ledd og terminaler i elektroteknikk. Den kan også brukes til å reparere isolasjonen på ledningene eller å pakke dem sammen, for å beskytte ledninger eller smådeler fra mindre slitasje, og for å opprette kabelinnførings sel, gir forsegling beskyttelse. Krympeslange er vanligvis laget av nylon eller polyolefin, som krymper radielt når oppvarmet (men ikke i lengderetningen), til mellom halvparten og en sjettedel av opprinnelig diameteren.
Krympeslange er fremstilt i en rekke varianter og kjemiske typer med den nøyaktige sammensetning av hver type er avhengig av den påtenkte anvendelse. Fra nær mikroskopisk-tynnvegget slanger til stiv, tung-vegg rør, har hver type nøyaktige utforminger og kjemiske tilsetninger som gjør de egnet for å møte noen av en rekke forskjellige miljøkrav. Krympeslange blir vurdert av dens ekspansjonsforhold, en sammenligning av forskjellene i utvidelse og utvinningsgrad.
Af Chapman (1888)

«af Chapman» er en britisk fullrigger, bygget i 1888 under navnet «Dunboyne» som nå ligger fortøyd ved Skeppsholmen, ombygd til vandrehjem.
Kosmisk latte

Oppdagelse av fargen

Det å finne «universets farge» var ikke studiens fokus; det var å forske på spektralanalyser av ulike galakser for å studere dannelsen av stjerner. Akkurat som Fraunhoferlinjer, viser de mørke linjene i studiens spektralområder eldre og yngre stjerner, og gjorde det mulig for Glazebrook og Baldry å fastslå alderen til ulike galakser og stjernesystemer. Det studien avslørte, var at en overveldende del av stjernene ble til for omtrent fem milliarder år siden. Siden disse stjernene ville ha vært mer lyssterke tidligere i historien, endres universets farge over tid fra blått til rødt etter hvert som blå stjerner endres til gule og til slutt røde kjemper.
Glazebrooks og Baldrys arbeid ble finansiert av David and Lucile Packard Foundation.
Når lyset fra fjerne galakser når jorden, vil den gjennomsnittlige «fargen til universet» (sett fra jorden) marginalt øke mot ren hvit. Dette på grunn av lyset fra stjernene da de var mye yngre og blåere.
Gus og Jack

Gus og Jack er to mus som opptrer i Disney-tegneserier og tegnefilmer. De er små, og Gus er tykk mens Jack er tynn. De var første gang å se i tegnefilmen Askepott fra 1950. Senere har de med jevne mellomrom vært med i Donald Duck & co sammen med Bestemor Duck. De oppholder seg på gården hennes, der de ofte er til hjelp, men noen ganger til bryderi. 
Siden filmen om Askepott foregår i et tidligere århundre, skulle det egentlig være umulig at Gus og Jack kan opptre på gården til Bestemor Duck i "nåtiden"; kanskje man må tenke seg at de "nåtidige" Gus og Jack egentlig er etterkommere av musene som levde på Askepotts tid.
Humorist

En humorist er en forfatter eller bildekunstner som i sine arbeider legger vekt på humoriske tema eller vinklinger.
Stefan Grossman

Liv og virke

Under innflytelse av musikken til Big Bill Broonzy bestemte Grossman seg for å lære gitarspill da han var rundt fjorten år. Reverend Gary Davis var læremester.
Grossman tok opp de gamle blues-mestrene på lydbånd og transkriberte stykkene til tabulatur, og utviklet deretter en undervisningsmetode som han brukte til å publiserte lærebøker og -innspillinger.
Som attenåring grunnla Grossman Even Dozen Jug Band, han var et kortvarig medlem av The Fugs og spilte inn albumet How to Play Blues Guitar sammen med Rory Block. Fra 1967 opptrådte han stadig mer, reiste gjennom Europa, bodde i Italia, deretter i England og tilslutt i Italia igjen.
I 1973 grunnla Stefan Grossman plateselskapet Kicking Mule Records, som han ledet fram til 1980, da han solgte seg ut. Fra 1976 gav han ut en rekke plater og holdt en mengde konserter sammen med John Renbourn.
Grossman vendte tilbake til USA i 1987. Han publiserte nye album på Shanachie Records og grunnla et nytt firma som gir ut undervisningsmateriale på kassetter, videoer og CD-er, Stefan Grossman’s Guitar Workshop.
Fylkesvei 7256

Fylkesvei 7256 går mellom Stokkasjøen og Visthus i Vevelstad kommune. Veien er 5,9 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 114.
Lüneburg

Historie

I historiske kilder omtales Lüneburg for første gang i 956. I middelalderen ble byen svært rik på grunn av salthandelen. Det fantes flere saltårer i byens omgivelser og saltet ble utvunnet og eksportert. Det ble transportert langs den gamle saltveien via Lauenburg til Lübeck og derfra til alle østersjøbyene. Salthandelen gjorde Lüneburg til en av de mektigste byen i hansaen. Etter mange århundrer med rikdom og innflytelse avtok Lüneburgs betydning etter 1600-tallet. Saltgruven ble stengt i 1980 etter mer enn tusen års drift.
Byen er et samferdelssenter, med både saltverk, kjemisk industri, trevare og maskinindustri, bryggeri, operahus, teatre og mye annet.
Det moderne Lüneburg har fått ny betydning ved sitt universitet som ble grunnlagt i 1989.
Va' har du under blusen, Rut?

«Va' har du under blusen, Rut?» er en  svensk sang, skrevet av Lennart Witoslaw. Den ble opprinnelig spilt inn av ham og utgitt på singlen Polydor 2053 157 i 1973 Produsent var Kit Sundqvist. B-siden var «Porriga Billy».

2008

I Dansbandskampen 2008 ble låten fremført av Zlips.

Norsk versjon

Philip A. Kruse har skrevet en norsk tekst. Hans norske tittel er «Hva har du under blusen Ruth».
Kongsberg Jernverk

Kongsberg Jernverk hadde oppstart 1809. Dette var oppstarten til fabrikken som i dag er kjent som Kongsberg Våpenfabrikk. Grunnlegger var Poul Steenstrup. Ved oppstarten var det et eldre hammeranlegg og masovn. Våpenproduksjon ble godkjent og kom i gang 1814 med 8-10 arbeidere første året.
Jernverket var anlagt ved elva Numedalslågen der nedre fabrikk tilhørende Kongsberg Våpenfabrikk ligger i dag.
Bendixtroféet

Bendixtrofeet var et amerikansk fly-racing trofé. Kappløpet var sponset av industrimannen Vincent Bendix, som grunnla Bendix Corporation, og var en del av National Air Races. Det begynte i 1931 og premien var 1500 dollar i tillegg til trofeet. Trofeet er nå i Washington air and space museum i Washington, D.C.. Siste race var i 1962.

Løpet

Hensikten med løpet var å engasjere ingeniører til å bygge raskere og mer solide fly. De fløy fra Burbank i California til Cleveland i Ohio bortsett fra to år da løpet var fra New York til Los Angeles. James Harold Doolittle var den første som vant løpet. Den største kvinnelige flygeren noensinne, Jacqueline Cochran, vant i 1938 Bendixtrofeet. Tre ganger på rad vant Paul Mantz. Fra 1946 til 1948.
Under Andre verdenskrig ble ikke løpet kjørt, og etter krigen var det ofte flygeveteraner fra United States Army Air Forces som deltok og vant. Blant dem: Kaptein Manuel Fernardez jr. I 1960-årene ble USAs interesse for flyløp redusert som skyldes større fokus på romkappløpet. En av vinnerne, Richard F. Gordon jr. i 1961, ble en astronaut for NASA

Mister Mulligan

Det eneste flyet som ble spesialdesignet for det formål å vinne Bendix løpet var Mister Mulligan (Howard DGA-6). Ben Howard bestilte og fløy flyet i 1953-løpet. Ben og Gordon Israel, ingeniør for Grumman Aircraft Engineering Corporation, designet og produserte flyet. Det ble laget for å fly hele løpet uten stans i stor høyde. Dette hadde aldri blitt gjort føt, men Israel (annenpilot) og Howard vant racet med flyet.
Flyet som kom på annenplass var raskere, men måtte stanse for å fylle tanken. Dette hindret piloten, Roscoe Turner, fra å vinne. Tidsforskjellen mellom de to flyene var bare 23,5 sekunder.
Da Harold Neumann fløy Mister Mulligan vant han Thompson-trofeet i 1935. Dette løpet var annerledes enn Bendixløpet som var over en lang distanse. Thompsonløpet gikk derimot rundt master innenfor et mindre område. Da Mister Mulligan, med Ben Howard og kona hans Maxine, fløy Bendixløpet på nytt ble det ødelagt da en av propellbladene falt av. Dette resulterte i en nødlanding 64 km fra Crownpoint i New Mexico. Nødlandingen tok nesten livet av pilotene.
Institutt for statsvitenskap (UiO)

Institutt for statsvitenskap er et institutt under Det samfunnsvitenskapelige fakultet ved Universitetet i Oslo. Instituttet driver forskning og tilbyr utdanning på bachelor-, master- og ph.d.-nivå. Det har 45 årsverk i akademiske stillinger.
Instituttleder er professor Dag Harald Claes.
I Am… Sasha Fierce

Bakgrunn

Knowles jobbet med albumet i nesten et år lenger enn hun hadde vært på hennes to forrige soloalbum, B'Day og Dangerously In Love. Knowles brukte også mer tid på denne plata enn de hun gjorde på noen av albumene med gruppa, Destiny's Child. Hun avslørte at hun hadde co-skrevet og co-produsert over sytti låter til denne skiva. 
Knowles' far og manager, Mathew, forklarte: «Beyoncé var steinhard og hun hadde fullstendig kreativ kontroll under innspillingen. Hun følte hun ikke kunne blande sangene sammen. Hun er i en veldig annerledes plass nå enn hun var ett år siden. Hun er gift, og dette albumet reflekterer dette.» Sangen «Halo», skrevet av Ryan Tedder, ble opprinnelig tilbudt den britiske sangeren, Leona Lewis, men ble så gitt til Knowles fordi Lewis ikke hadde tid til å spille inn sangen.

Sasha Fierce

Albumet introduserer Knowles' alter-ego Sasha Fierce. Knowles sa at Sasha ble «født» under produksjonen av hennes hitsingle fra 2003, Crazy in Love. I et intervju med Entertainment Weekly magazine, bemerker Knowles allikevel at hennes alter-ego er «kun på scenen». People Weekly har beskrevet det som «sangerens sensuelle, aggressive alter-ego».
Knowles har også på seg en robothanske av titan, i offentlig sammenheng for å utfylle Sasha Fierce imaget. Det var for øvrig Knowles sitt konsept, og hanske ble laget av New York-baserte gullsmed Lorraine Schwartz. Hansken består av flere deler og inkluderer en ring, en hanske og en separat komponent som dekker Knowles sin øvre arm. Hansken dukket først opp i musikkvideoen for Single Ladies (Put a Ring on It). Knowles hadde den senere med seg på den røde løperen på 2008 MTV Europe Music Awards, på Saturday Night Live-Show – hvor hun fremførte Single Ladies – og på omslaget på Gotham Magazine.
Eugène Ionesco

Biografi

Ionesco ble født i 1909 (selv påsto han å være født i 1912) i Slatina av en rumensk far- som også het Eugen- som var advokat, og en fransk-rumensk mor, Maria-Tereza, (født Ipcar). 
Da han var ett eller to år gammel flytta familien til Frankrike, der faren skulle ta doktorgraden, men flytta tilbake til Romania med moren og søsteren, Marilina, i 1922 etter at foreldrene ble skilt. Ionesco studerte fransk språk og litteratur ved Universitetet i București, og etter at han tok embedseksamen i 1935 arbeidet han som fransklærer i Cernavodă, Curtea de Argeș, Oltenița og București. 
I 1936 gifta Ionesco seg med Rodica Burileanu. Sammen fikk de ei datter, Marie-France, som han skrev flere uvanlige barnefortellinger for. Familien flytta til Frankrike i 1938 for at Ionesco skulle avslutte en doktoravhandling om Baudelaire. Han ble sittende fast i Marseille på grunn av krigen og flytta så til Paris for godt etter frigjøringa.
Ionesco skrev stykkene sine på fransk.

Verk

Ionesco var en av dem som hjalp introdusere en ny type teater, anti-teater, som kom til å bli kjent som absurdteater. Selv foretrakk han å kalle det for theatre de derision («håneteater»). Han er best kjent for de tidlige småstykkene sine: Enaktere, som han sjøl kalte for anti-stykker som bruker overraskelser i språket til å vise tomskapen og det overfladiske i det småborgerlige livet. Personene hans, som er langt fra tradisjonelle naturalistiske portretter, snakker til hverandre, men de snakker aldri med hverandre. Det første stykket hans, La Cantatrice Chauve («Den skallede sangerinnen») fra 1950-1951, satiriserer borgerskapet, som er frosset i meningsløse formaliteter. Her møter vi skikkelser som alvorlig forteller hverandre selvfølgeligheter. En mann og ei dame har en lang samtale om hvem de er og hvor de bor og oppdager plutselig at de er gift med hverandre. Situasjonen oppleves som uvirkelig, men ikke nødvendigvis, fordi Ionesco konstruerer en kunstig eller unaturlig tilstand. Ionescos grep ligger i fortettingen. Han utdyper de delene av dialogen som en naturalistisk dramatiker ville klipt vekk, og toner ned eller tar helt bort det som ville gitt en sammenhengende handling. Resultatet blir en forunderliggjøring og utlevering av menneskers merkverdige dagligliv.
Senere gikk Ionesco over til å skrive lengre teaterstykker med mer tradisjonell persontegning. I Rhinocéros («Neshornet», 1960) opplever hovedpersonen, Bérenger, at alle han møter, en etter en, blir forvandla til svære, brølende neshorn. Handlingen blir vanligvis tolka som et bilde på menneskelig flokkmentalitet og spesielt på framveksten av den fascistiske Jerngarden i Romania i 1930-årene. Selv om handlingen her følger en mer normal dramatisk utvikling er Ionesco stadig ikke naturalist. Stykkene likner mer på allegorier eller gammaldagse moraliteter. Hovedpersonen Bérenger, som sies å være Ionescos alter ego, går igjen i flere av Ionescos stykker: en litt naiv og pregløs figur som både er forfatterens alter ego og et objekt det er lett for tilskuerne å identifisere seg med.
DR P2

Historie

P2 startet sine første sendinger i 1951.

Den fjerde radiokanal

1. april 2002 ble P2 (under navnet P2 musik og kultur) tildelt konsesjonen til å sende på en rekke frekvenser, som av kulturministeriet i Danmark ble navngitt som «den fjerde radiokanal». DR vant konsesjonen i konkurranse med en rekke andre søkere, på bakgrunn av en kvalitetsvurdering (også kalt «skønhedskonkurrence»).
Den fjerde radiokanal var et resultat av medieforliket mellom Socialdemokraterne, Det radikale venstre, SF og Centrumdemokraterne (CD). Regjeringspartiene og SF ønsket å tildele DR kanalen, slik at P2 og DR P4 hver kunne sende døgnet rundt. CD ønsket imidlertid at radiokanalen skulle på anbud, sånn at andre enn DR kunne få muligheten til å sende. Resultatet ble at radiokanalen kom ut på anbud, med en rekke betingelser om innhold av blant annet klassisk musikk og kulturprogrammer. Venstre og Konservative stemte imot forslaget, idet de ønsket at anbudsbetingelsene skulle være enklere og derfor mer attraktive for private selskaper. De var dessuten imot at DR skulle tildeles frekvensene.
P2 er sånn sett den av de fire FM-kanalene DR sender som har de strengeste kravene til sammensetningen av programinnholdet.
Konsesjonen for P2 utløper 31. mars 2009.
Flerbrukersystem

Et flerbrukersystem er navnet på programvare som tillater bruk av flere brukere på en datamaskin. tidsdelte operativsystemer som Unix, er et eksempel på flerbrukersystemer. Av andre operativsystemer kan nevnes MP/M, Concurrent DOS, Multiuser DOS og FlexOS. Et annet eksempel på flerbrukersystemer er tynnklienter.
The Gladiators

Historie

Gruppa startet som en vokaltrio i 1967, med Albert Griffihts, David Webber og Errol Grandison. Etter en turbulent periode på slutten av 1960-tallet, trakk David Webber og Errol Grandison seg fra trioen. Albert Griffihts sto da igjen alene. Han Hadde flyttet in til hovedstaden Kingston som fjortenåring. I slumområdet Trenchtown i Kingston møtte han på Clinton Fearon, som var en god gitarist og flink til å synge. Han hadde vært medlem av gruppa «The Brothers» sammen med to venner av seg tidligere, men sto også som soloartist for øyeblikket og godtok tilbudet om å bli med i The Gladiators sammen med Albert Griffihts. Det var på denne tiden at Clinton Fearon og Albert Griffihts backet opp andre musikere i Kingston. Blant andre samarbeidet de med Burning Spear.
I 1973 ble The Gladiators en trio igjen, noe de egentlig hadde vært fra begynnelsen av, da Gallimore Sutherland ble gruppens tredje medlem. I 1976 signerte The Gladiators platekontrakt med britiske Virgin Records og i året som fulgte ble deres debutalbum Trenchtown Mix Up utgitt. Året etter fulgte The Gladiators opp med to roots-album, Proverbial Reggae og Naturality. I 1980 kom albumet Sweet So Till.
På begynnelsen av 1980-tallet stengte Virgin Records dørene for jamaicanske reggaeartister, fordi de heller ville satse på hjemlige artister. The Gladiators nektet likevel å gi opp, og fikk like etterpå signertkontrakt med det amerikanske plateselskapet Nighthawk. I 1982 kom de med albumet Symbol of Reality og i 1984 kom de med Serious Thing, som inneholder reggae-klassikeren med samme navn. 
På midten av 1980-tallet skiftet the Gladiators plateselskap til Hearbeat. The Gladiators ga senere ut albumene Country Life og A True Rastaman igjennom dette plateselskapet. 
På midten av 1990-tallet gikk Clinton Fearon ut av the Gladiators, for starte sin egen solokarriere. Clinton Fearon grunnla senere harmonigruppene «The Defenders» og «Boogie Brown Band». The Gladiators fortsatt aktive, med grunnlegger Albert Griffihts som vokalist.
Grand Loop Road

Grand Loop Road, eller  Grand Loop Road Historic District, er et område som omfatter det sentrale veisystem i Yellowstone National Park i det nordvestlige USA. Selv om nasjonalparken ligger i statene Idaho, Montana og Wyoming, ligger storparten og dessuten hele Grand Loop Road i den sistnevnte stat.
Grand Loop Road, som er navnet på selve veien, er ca. 230 km lang og ble planlagt i begynnelsen av parkens eksistens, mens denne stadig var under administrasjon av militæret. Ansvarlig for planleggingen var kaptein Hiram M. Crittenden fra ingeniørkorpset. Veien fikk sit nåværende navn i 1923. I 2003 ble veien opptatt i National Register of Historic Places. 
Veien fører rundt til de viktigste attraksjoner i parken, blant andre Upper, Lower og Midway Geyser Basin, Mammoth Hot Springs, Grand Canyon of the Yellowstone, Hayden Valley og Lake Yellowstone.
Veien omfatter unummererte strekninger av U.S. Highway 20, U.S. Highway 89, U.S. Highway 191 og U.S. Highway 287, som alle går gjennom nasjonalparken.