Borgerkrigen i Jugoslavia

Etnisk rensing

Handlingene begått under krigen blir av FNs folkemordkonvensjon fra 1948 kategorisert som etnisk rensning. Dette ble bekreftet allerede i 1995, etter at de første anklagene fra den internasjonale straffedomstol i Haag rettet mot krigsforbrytelser i området ble reist. Begrepet har også blitt brukt av bosnisk- serbere i landet for å fremme egne intensjoner, etter at den bosnisk- serbiske presidenten Radovan Karadzic annonserte kampanjen “Six Strategic Goals of the Serbs in Bosnia and Herzegovina” 12. Mai 1992. I denne ligger bevis på en politisk ambisjon om å begå genocidale handlinger mot bosniske muslimer.
Formålet ved denne etniske rensingen var å rense et område for å skape livsgrunnlag for sin egen folkegruppe i samme område. Dermed blir metodene for rensingen mindre viktig, enn det opphøyde målet om etnisk- homogene stater. Målet var at ulike folkegrupper  skulle ha egne stater. 
I Bosnia ble betegnelsen etnisk rensing både en militær strategi og et politisk mål, og kunne skje på mange ulike måter. Man kunne jage folkegrupper ut ved hjelp av drap på enkeltpersoner, mishandlinger og trusler, men også ved ødeleggelser av vanlige hus, men også religiøse og kulturelle steder. Utrenskningen ble også forsøkt gjennomført ved bruk av andre midler og metoder, deriblant ved overgrep og voldtekt av kvinner, tvangsforflytting av menneskegrupper, eller massedrap av deler eller hele folkegruppen.
Totalt er det anslått av det internasjonale krigsforbrytertribunalet for tidligere Jugoslavia at 102 000 mennesker døde under krigen, hvor 55 261 av disse var sivile. I tillegg skal rundt 1 500 000 mennesker  ha blitt tvangsflyttet fra landet som direkte følge av menneskeforbrytelsene i området. Dette anslåtte dødstallet er vanskelig å estimere nøyaktig, der antall døde fortsatt er et sårt og omdiskutert tema. I kontrast til krigsforbrytertribunalets estimerte antall på 102 000 døde mennesker i Bosnia, henviser Cherif Bassiouni, datidens leder for krigsforbrytningsetteretning i området, til et beregnet dødstall på 200 000 bosnjaker i området.

Konsentrasjonsleirer og fangenskap

De serbiske styrkene opprettet flere konsentrasjonsleirer for bosnjakene og kroatene i Bosnia. Menneskerettsaktivisten Hikmet Karcic opererer med et estimert antall på 677 slike aktive leire i landet fra 1992 til 1995, hvor et nøyaktig og korrekt antall fanger ikke har blitt grundig dokumentert grunnet krigens  natur. Historieprofessor Hamdo Camdo opererer med et anslått antall på 200 000 fanger i konsentrasjonleirene i landet. 
I henhold til domstolen i Haag, samt ulike domstoler i Bosnia, er det derimot dokumentert  at minst 1000 mennesker skal ha blitt drept av fangevoktere mens de var fanger i disse leirene. Disse tallene utelukker de som døde av andre årsaker, da underernæring og sult også var et stort problem i leirene. Umenneskelige leveforhold, mishandling, tortur og henrettelser var daglige forhold i disse leirene, og rundt 10 000 innsatte bosnjaker måtte bøte med livet. Et eksempel er leiren Omarska, hvor flere hundre mennesker døde som direkte følge av vold, mishandling og sult. 
De ulike konsentrasjonsleirene og fangeleirene skilte seg svært mye fra hverandre på flere ulike måter. Mens noen av leirene var under en offisiell militær kontroll, hadde andre et mer privat preg, og var kontrollert av lokale soldater eller paramilitære styrker. Leirene var også aktive i ulike tidsperioder, der noen varte gjennom hele krigen, mens andre kun var operative i et par uker.
I de forskjellige leirene var det også stor ulikhet i antall fanger. Tallene kunne variere alt fra en håndfull til flere tusen fanger. Leirene ble også brukt til ulike formål. Selv om flesteparten av leirene ble brukt som fangeleire, fantes det også leire med spesielle hensikter, deriblant leirer bare for kvinner – med overgrep og voldtekt som formål. Denne kontrollen av befolkningen var militært viktig for å oppnå en etnisk rensingen av området. Leirene skapte også frykt i befolkningen, da  kjennskap til  overgrepene kunne være en utløsende faktor at mange valgte å  flytte (flykte) til  andre områder. 
Videre snakker man også  om en inndeling etter i hvilken stand de ulike leirene var i. Mest vanlig ble fengsler brukt for å kontrollere fangene, men også ulike skoler, sportshaller, politistasjoner, hoteller, moteller, forlatte gruver, varehus, diskotek, siloer, gårder, samt privathus, kunne alle bli brukt for å forvare og fengsle befolkningen.
Felles for alle konsentrasjonsleirene er at de brøt grovt med Genèvekonvensjonen, som omhandler  beskyttelse av krigsfanger og sivilbefolkningen.