Hellig krig i Det gamle testamente

Hellig krig er et fenomen som dukker opp flere ganger i Det gamle testamente i Bibelen, og som berøres i et vesentlig antall av tekstene. De viktigste typiske kjennetegn ved en Hellig krig i motsetning til en sekulær krig er at den hellige krigen forutsetter at [1] soldatene er kultisk rene, at [2] man ser for seg at guden skal gripe overnaturlig inn enten direkte, eller ved inspirasjon og at [3] krigsbyttet dedikeres til guden. I hvilken grad en krig kan karakteriseres som en Hellig krig avhenger av i hvor stor grad disse karakteristiske trekkene finnes. 
Det har neppe eksistert noen virkelige kriger verken i gammeltestamentlig tid eller i historien forøvrig hvor disse kjennetegnene har vært fullstendig gjennomført, og neppe heller noen kriger av særlig omfang hvor ingen av de stridende har forestilt seg elementer av dette. Forskeren Gerhard von Rad som har skrevet den mest berømte boken om dette temaet hevder at krigene i Israel hovedsakelig ble sett på som hellinge når man rekrutterte sine soldater blant befolkningen, imens kriger hvor yrkessoldater og leiesoldater ble benyttet, i større grad ble sett på som sekulære.

Hovedtermer

Det gammeltestamentlige uttrykk som benyttes for å karakterisere de hellige krigene er «Herren kriger» (מלחמות יהוה cf. 1 Samuelsbok 18:17; 25:28; 4 Mosebok 10:9; 21:14; 32:20, 27, 29); Hæren kalles «Herrens hærskare» (צבאות יהוה cf. 2 Mosebok 12:41) eller «Guds rekker» (מערצות אלהים cf. 1 Samuelsbok 17:26); Fiendene kalles «Herrens fiender» (איבי יהוה cf. Dommerne 5:31; 1 Samuelsbok 30:26).

Renselse

I beskrivelsen av de hellige krigene er det et vesentlig element at soldatene skulle innvie eller hellige seg (קדשׁ - cf. 5 Mosebok 23:9-14; Josva 3:5); De gjorde offerritualer i denne forbindelse (1 Samuel 7:9; 13:9-10, 12); De avholdt seg fra seksualitet (1 Samuel 21:5; 2 Samuel 11:11-12) og det er rimelig å tenke at de eksemplene man har av løfte-eder (נדר) i forbindelse med krig reflekterer en utbredt praksis i forbindelse med hellige kriger (4 Mosebok 21; Dommerne 11:36; 1 Samuel 14:24).

Overnaturlig inngripen

Før en hellig krig mottok man i Det gamle testamentet orakler med beskrivelser av hva som kom til å skje. I hvilken grad disse oraklene var grunnet på loddkasting, på profetens politiske innsikt eller på faste sjangertradisjoner kunne trolig variere i hvert enkelt tilfelle (Dommerne 20:13, 18; 1 Samuel 7:9; 14:8-10, 37; 23:2, 4, 9-12; 28:6; 30:7-8; 2 Samuelsbok 5:19, 23). En typisk uttalelse som kunne komme i et orakel før en kamp var: «Se, jeg har gitt deg Jeriko i din hånd» (Jahve til Josva i Josva 6:2 cf. Josva 2:24; 6:16; 8:1; 10:8, 19; Dommerne 3:28; 4:7, 14; 7:9, 15; 18:10; 20:28; 1 Samuel 14:12; 17:46; 23:4; 24:4; 1 Kongebok 20:28).
Det at fiendehæren går i oppløsning av skrekk tilskrives særlig gudens overnaturlige virke. Det sies at fienden ble «grepet av skrekk» (אימתי; צרעה cf. 2 Mosebok 23:27-28); De mister hjertet (נמגו cf. Josva 2:24); Hjertet deres smelter (וימס לבבם cf. Josva 5:1); De har ikke lenger pust (ולא היה בם עוד רוח cf. Josva 5:1); Han lar dem bli grepet av en stor forvirring (והמם מהומה גדול cf. 5 Mosebok 7:23; også 2 Mosebok 23:27; Josva 10:10; 24:7; Dommerne 4:15; 7:22; 1 Samuelsbok 5:11; 7:10) og terror (חררה cf. 1 Samuelsbok 14:15). Men det finnes også eksempler på mer spektakulære former for inngripen. To steder får Herren fienden i forvirring til å gå til angrep på hverandre (Dommerne 7:22 og i 2 Krønikebok 20:23); Et sted står det at Herren slo ihjel 185000 assyrere som beleiret Israel (2 Kongebok 19:35 = Jesaja 37:36); Et sted heter det at Herren fikk Jerikos murer til å falle bare ved lyden av Israelittene basuner og kamprop (Josva 6:20); Og et sted heter det at solen en dag stod stille på himmelen uten å gå ned, for å gi Israelittene seier (Josva 10:12).
Det fantes blant tilhengerne av den hellige krigen en skepsis mot den sekulære krigføringen. Det å stole på militær teknologi og strategi er ikke fromt «Andre stoler på vogner og hester, men vi lovpriser Herren vår Guds navn» heter det i Salme 20:8 (også 2 Kongebok 18:24; Jesaja 2:7; 31:1). Den sanne troende stoler på karisma. Dette kan lett gi oss inntrykk av at hellige krigere var strategisk og teknisk underlegne de sekulære troppene. Dette kan i enkelte tilfeller være riktig, men både i beretningene om Gideon (Dommerne 7), Saul (1 Samuelsbok 15) og David (2 Samuelsbok 11) får vi taktiske beretninger som tyder på at karismaen ikke stod i motsetning til strategisk tenkning – og at disse utsagnene mot militær teknologi mest handler om en polemikk mot dem som ikke lar seg inspirere av guden.