google/wiki40b huggingface dataset:
James Cameron

Privatliv

James Cameron ble født i Kapuskasing, Ontario, Canada, men vokste opp i Chippawa, Ontario, Canada utenfor Niagara Falls, Ontario i Canada. I 1971 flyttet familien hans til California, USA, hvor Cameron begynte å studere fysikk. Samtidig hadde han en stor lidenskap for filmproduksjon, og mye tid ble tilbragt i filmarkivet til UCLA. Her likte han seg veldig godt, så mye at han fant fort ut at film var hans største lidenskap.
Cameron har vært gift fem ganger, med Sharon Williams (1978–1984), Gale Anne Hurd (1985–1989), Kathryn Bigelow (1989–1991) og Linda Hamilton (1997–1999) før han i 2000 giftet seg med sin nåværende kone Suzy Amis. Det vakte stor spenning på Oscarutdelingen 2010 da både den tidligere kona Bigelow og Cameron selv var nominert for beste regi og beste film med hhv. The Hurt Locker og Avatar. Det var Bigelows film som vant begge prisene. Avatar hadde måneden før vunnet Golden Globe i begge kategoriene.
Cameron fikk i desember 2009 sin egen stjerne på Hollywood Walk of Fame.
Outer Ketchikan Census Division

Outer Ketchikan Census Division, opprinnelig Ketchikan Election District, er en tidligere folketellingsdivisjon i den amerikanske delstaten Alaska. I 1960 hadde området et areal på 14 408 kvadratkilometer, og omfattet de landområder i den sørøstlige delen av delstaten som ligger sør for Ernestsundet og øst for Clarencestredet, med grenser til Britisk Columbia i sør og øst. 
I 1963 ble 3 217 kvadratkilometer i den vestlige delen av Ketchikan skilt ut som Ketchikan Gateway Borough, og divisjonen skiftet navn til Outer Ketchikan. Etter folketellingen i 1970 ble Outer Ketchikan slått sammen med Prince of Wales til det nye Prince of Wales-Outer Ketchikan Census Area.
Rettsmekling

Rettsmekling er en alternativ måte å behandle tvister på i domstolene, inkludert jordskifterettene. Det er et tilbud som blir fremlagt av domstolen, og det er fritt for partene å akseptere eller avvise tilbudet, eller trekke seg underveis i meklingen. Rettsmekling er «motsatsen» til en hovedforhandling i en rettssal eller jordskifteretten. I rettssalen er det meningen at parter og advokater skal forsøke å bevise hvem som har rett, og dommeren skal dernest fatte avgjørelse i saken.
Ved rettsmekling blir en annen fremgangsmåte fulgt. Partene må komme sammen til enighet. Mekleren skal fungere som en katalysator for en prosess som fører partene frem til en avtale. Partene selv har bestemmelse over resultatet.
I de alminnelige domstolene er rettsmekleren vanligvis en dommer fra domstolen. I jordskifteretten kan både jordskiftedommere og ingeniører være rettsmeklere, men bare dommere kan lede det avsluttende rettsmøtet der rettsforlik blir inngått.
Et forlik som blir inngått via rettsmekling er endelig og kan ikke bli anket. Dersom partene ombestemmer seg etter et slikt forlik, må de i tilfelle reise ny sak for domstolen.
Dersom det blir brudd i rettsmeklingen, vil saken fortsette som hovedforhandling i domstolen. Saken vil da vanligvis bli behandlet av en annen dommer enn den dommeren som var mekler under rettsmeklingen.
Rettsmekling ble innført som en prøveordning i de alminnelige domstolene 1. januar 1997, hjemlet ved en tilføyelse i den daværende Tvistemålsloven. Fra starten av ble ordningen prøvd i fem førsteinstanser (nå tingretter) og én lagmannsrett, senere ble ordningen gradvis utvidet til å gjelde alle tingretter og lagmannsretter. Rettsmekling er også en del av den nye Tvisteloven som avløste Tvistemålsloven i 2008. I jordskifterettene ble rettsmekling innført som en femårig prøveordning i alle jordskifterettene 1. april 2007.
Gubben & katten II – Findus drar til månen

Handling

Katten Findus bestemmer seg for å skrive brev til kongen, fordi han vil at han skal overbevise Pettersen om at små katter ikke skal vaske og gjøre rent. Mens Findus venter på svar, får han og Gubben mange besøk.
Blom (slekt fra Hurum)

Slektsvåpen

Slektsvåpenet finnes allerede i stamfaren Wolf Bloms segl. Våpenet har i blått skjold tre oppvoksende, gull tulipaner med stengler og blad. På hjelmen tre tilsvarende tulipaner. Stamfaren brukte som hjelmtegn en harniskkledt arm med et sverd.  
Våpenet i blått og gull, med tulipaner i skjoldet og på hjelmen, er det samme som for en slekt Blom eller Blume fra Rügen som ble adlet 1642 i Sverige. Noe slektskap mellom denne og den norske slekten er ikke kjent.
Trine Jepsen

Biografi

Hun slo gjennom musikalsk i Danmark i 1999, da hun sammen med Michael Teschl vant Dansk Melodi Grand Prix på DR1 med sangen «Denne gang». I Eurovision Song Contest 1999 i Jerusalem i Israel endte duoen på en åttendeplass med sangen som da var oversatt til engelsk under tittelen «This Time I mean It». I 2001 deltok hun i programmet Popstars på TV 2, som hun vant sammen med Sofie Hviid, Julie Næslund og Louise Lolle. Sammen dannet de fire gruppen EyeQ og fikk stor kommersiell suksess med over 250 000 solgte album. Gruppen ble oppløst i 2003.
I 2005 hadde hun rollen som sangeren Wilma i Gladsaxe Ny Teaters forestilling Maratondansen. Der spilte hun sammen med Dejan Čukić, Iben Hjejle og Paw Henriksen. 
Hun deltok i Dansk Melodi Grand Prix på nytt i 2006, denne gang sammen med Christian Bach og sangen «Grib mig». Samme år turnerte hun sammen med Stig Rossen, som gjestesanger på hans julekonsertturné. 2. september 2006 hadde hun den ene av hovedrollene i Disneys musikalutgave av Aida som hadde skandinaviapremiere på Holstebro Musikteater. I oktober 2006 ble hun programleder på TV 2s Quiz Direkte, sammen med Maria Hirse og Tina Bilsbo.
I 2007 var hun programleder på Kanal 4s datingprogram Bonde søger brud. Hun spilte også hovedrollen som Tante Sofie i musikalversjonen av Folk og røvere i Kardemomme by i Herning Kongrescenter og rollen som Grizabella i Cats på Holstebro Musikteater. I 2008 spilte hun Belle i Skjønheten og udyret på Messecenter Herning og spillede ytterligere sammen med Sofie Lassen-Kahlke i Baronessen på Benzintanken på Herning Musikteater. Hun ble også tilrettelegger og studiovert på Skala FM under morgenradioshowet Morgenministeriet, hvor hun slutten i august 2011. Hun deltok i Dansk Melodi Grand Prix i 2009 med sangen «I'll Never Fall in Love Again». Hun turnerte også med Johnny Deluxe på gruppens vår- og sommerturné i 2009.
I 2010 spilte hun Ursula i Den lille havfrue på Musikteatret Holstebro. I 2011 medvirket hun i ABBA-musikalen The Visitors i Musikhuset Aarhus. I 2012 hadde hun hovedrollen i musikalen Evita på Black Box Theatre i Holstebro, hvor hun spiller presidentfruen Eva Peron, og spilte sammen med Mads Knarreborg og Bjarne Henriksen.

Privatliv

Trine Jepsen var fra 2002 til 2003 i et forhold med musikkmanageren Jesper Bay. De skulle ha giftet seg sommeren 2003, brøt opp før bryllupet. I dag bor hun i Herning med sin mann, Morten som driver et IT-firma. Sammen har de datteren Emmie, som er født 14. august 2010.
Kluge Advokatfirma

Historie

Advokatfirmaet Kluge ble etablert i Stavanger i 1923 av Kristofer Nordahl Kluge. I 1929 inngikk han kompaniskap med Hugo Parr firmaet skiftet navn til K. Kluge & Hugo Parr. De drev firmaet sammen med 1–2 fullmektiger i mellomkrigstiden, og arbeidet innenfor de fleste fagområder.
Under den andre verdenskrig deltok Kristofer Kluge i Milorg inntil han ble arrestert og sendt til Grini, hvor han satt fram til krigens slutt. Advokatpraksisen ble gradvis gjenopptatt fra sommeren 1945. 
I etterkrigstiden var firmaet hovedsakelig engasjert i tingsrettslige saker. I 1950-årene startet Parr sitt eget firma og Kristofer Kluge dannet etter hvert kompaniskap med Per Riis. I 1955 kom Kluges sønn, Thor Kluge, inn i firmaet som advokat og partner. I 1965 begynte Kristofer Kluge å trappe ned og fra og med 1970 fortsatte Thor Kluge på egen hånd. I 1980 trådte Odd-Sverre Rage og Clement Endresen inn som partnere.
I løpet av 1980-årene ekspanderte firmaet betydelig både ved hovedkontoret i Stavanger og i Oslo. Hovedkontoret flyttet til Forus og i 1987 ble Oslo-kontoret startet av Harald S. Kobbe og Stig Tufte-Johnsen. Bergenskontoret startet opp i 1994. Etter en del navneendringer ble navnet «Kluge» valgt.
Kunsthøyskolen i Łódź

Władysław Strzemiński kunsthøyskole i Łódź (polsk Akademia Sztuk Pięknych im. Władysława Strzemińskiego w Łodzi, tidligere kjent under navnet Den statlige kunsthøyskole; Państwowa Wyższa Szkoła Sztuk Plastycznych) ble grunnlagt i 1945. Dens første direktør var Leon Ormezowski. Høyskolens grunnleggere søkte inspirasjon til studieprogrammet i den artistiske og didaktiske tradisjon til Bauhaus og de pedagogiske erfaringene til Kazimierz Malewicz. Det ble lagt stor vekt på utviklingen av visuell bevissthet i kontekst av de nyeste kunststrømningene.
Kunsthøyskolens form ble i stor grad utformet av Władysław Strzemiński, som foreleste ved høyskolen i perioden 1945-1950. Hans kunstneriske og didaktiske konsept markerte skolens samtidige karakter. Siden 1987 har kunsthøyskolen båret hans navn.
Pogonocherus hispidus

Utseende

En liten (4-6,5 mm), kraftig, brunspraglete trebukk. I likhet med Pogonocherus hispidulus har dekkvingene en spiss tagg i spissen, men P. hispidus er mindre enn den andre arten, og dekkvingenes lyse fremre del har en brun flekk i midten. Antennene er kraftige, med ganske lange børster, omtrent så lange som kroppen, leddene er nesten ensfarget brune. Hodet er stort og bredt, tett kledt med håraktige skjell. Pronotum er litt bredere enn langt, hvelvet, med en smal, skarp tagg midt på hver sidekant. Dekkvingene er brune, den fremste tredjedelen lyst gråbrun med en hjerteformet, brun flekk i midten. De har en spiss tagg ytterst i spissen. Beina er korte og svært kraftige.

Levevis

Larvene utvikler seg i greiner av ulike løvtrær, særlig lind og villapal, den kan også gå på døde greiner av misteltein. Arten er ofte sammen med andre, små trebukker, for eksempel Tetrops praeustus, Molorchus umbellatarum og Pogonocherus hispidulus. Utviklingen tar to år, den voksne billen klekkes om ettersommeren eller høsten men er lite aktiv før neste vår, da den lever fram til juli. Den er lett å overse da den har gode kamuflasjefarger og er ganske liten.

Utbredelse

Arten er utbredt i hele Europa, og i Nord-Afrika. I Norge er det en sørlig art som forekommer langs kysten til Trøndelag.
Lasse Holms bästa

Lasse Holms bästa er en samleplate med diverse artister som har samarbeidet med Lasse Holm, utgitt i 1995. Albumet inneholder også sanger som han selv synger.
An hua

An hua (kinesisk: 暗花; pinyin: ànhuā) er et uttrykk brukt om de typer kinesisk eksportporselen som har «skjulte» mønstre som blir synlige bare når holdt opp mot lyset. Ordet betyr hemmelig eller innhyllet.
Virkningen oppstår ved at et mønster risses inn i porselenet før det glaseres og brennes, eller ved å male i hvitt før prosessen gjennomføres.  
Teknikken var i bruk i Mingdynastiets tid (1368–1644), og deretter særlig i Yongzheng-keiserens epoke (1723–1735). 
Noen an hua-gjenstander ble funnet i skipsvraket Belankan (som sank 1450–1487?) utenfor Indonesia omkring 1999.
Paraiso vannkraftverk

Paraiso vannkraftverk er en demning med vannkraftstasjon i elva Bogotá i Colombia.
Anlegget har turbiner med installert produksjonskapasitet (ytelse) på 270 MW.
Giannis Ritsos

Bakgrunn

Ritsos var yngste sønn i en jordeierfamilie på halvøya Peloponnes. Det er kjent noen dikt fra ham allerede i så ung alder som åtte år. Familien sank ned i fattigdommen i hans ungdomsår. Moren døde da han var tolv år gammel. Dødsfall, sinnssykdom, økonomisk ruin og tuberkulose gjorte Ritsos' barndom meget tung, og skulle sette preg på hans forfatterskap. 
I 1931 ble Ritsos medlem av Hellas' kommunistparti (KKE).

Karriere

Han publiserte i 1934  Traktor, inspirert av Vladimir Majakovskijs futurisme.  I 1935 kom Pyramidene; disse to verkene søkte å finne en balanse mellom fremtidstro grunnet i det kommunistiske ideal, og personlig fortvilelse. 
Det viktige diktet Epitaphios kom i 1936. Samme år kom den høyreorienterte Ioannis Metaxas til makt, og under hans diktatur ble Epitaphios brent offentlig ved foten av Akropolis i Athen. Ritsos svarte med å slå inn på en ny retning i sin diktning, med Min søsters sang (1937) og Vårens symfoni (1938).
Ritsos regnes av noen som en av de fire største greske forfattere på 1900-tallet, sammen med Kostis Palamas, Giorgos Seferis og Odysseus Elytis. Den franske dikter Louis Aragon kalte ham samtidens største dikter. Han ble ni ganger foreslått for Nobels litteraturpris. Da han vant Lenins fredspris erklærte han at den betød mer for ham enn å vinne Nobelprisen.  
Hans diktning ble flere ganger forbudt i Hellas fordi den var så venstreorientert. Hans viktigste verker var  Traktor (1934), Pyramider (1935), Epitaf (1936) og Vigilie (1941–1953).
Ritsos skrev for det meste dikt av politisk innhold, for å fremme kommunismen gjennom sin kunst. Av de få unntakene fra denne regel er Måneskinnssonaten.
Kyriakos Chrysostomidis har utigitt et utvalg av Ritsos' dikter i norsk oversettelse.
Tivoligarden

Tivoligarden ble opprettet i 1844 og dens første leder var N. H. Volkersen (1820–1893) som også opptrådte på teateret som Pierrot fra 1844 til kort før sin død. Gardens viktigste oppgave er å ha parader og konserter i Tivoli i København.
Tivoligarden går parader hver lørdag og søndag klokken 17.20 og 19.20 hele sommersesongen, og hver lørdag klokken 15.00 er der konsert med musikkorpset på plenen. 
De er også i andre land for å representere Danmark. 17. mai 2007 gikk de først i flaggtoget i Bergen. De var invitert av Fjeldets Bataljon i forbindelse med feiringen av buekorpsets 150-årsjubileum.
Kosmisk nedslag

Kosmisk nedslag er en kollisjon mellom en stor meteor, asteroide, komet eller annet objekt fra rommet med Jorden eller en annen planet. Kosmiske nedslag av større objekter på Jorden kan få dramatiske følger for livsvilkårene på planeten, men de fleste nedslag involverer meteoroider og små asteroider som sjelden gjør skade. Kosmiske nedslag skjer med ujevne mellomrom, det siste kjente større tilfellet på Jorden var den såkalte Tunguska-eksplosjonen i 1908. Et kjent tilfelle av kosmisk nedslag på en annen planet i solsystemet skjedde med Shoemaker-Levy 9s nedslag på Jupiter i 1994.
Jon Hallkjellsson

Jon Hallkjellsson var en lendmann i Norge i borgerkrigstiden. Jon var gift med Margaret Haraldsdatter, datter av kong Harald Gille (norsk konge 1130-1136).

Storpolitisk aktør

Jons far var Hallkjell Huk, lendmannen som fikk hentet Harald Gille til Norge rundt 1125. Hallkjell sørget for at begge sønnene, Jon og broren Simon Skalp, ble gift med døtre av kong Harald. Jon ble gift med Margaret og broren Simon med Maria. Jon hadde to sønner, Ragnvald og Hallkjell.
Etter Haralds død i 1136 ble sønnene Sigurd, Inge og Øystein ble konger. Det oppstod i 1155 splittelse blant brødrekongene, der Sigurd og Øystein gikk sammen mot Inge for å frata ham kongeverdigheten. Jon, broren Simon og faren Hallkjell støttet først Øystein og Sigurd, men etter at Sigurd ble drept senere samme år gikk både Jon og Simon over til Inge. I 1157 ble kong Øystein drept av Simon.
Kong Inge, som Jon støttet, fikk nå en ny konkurrent i form av nevøen Håkon Herdebrei. Håkon kom til Sunnmøre med flere skip, og Jon samlet en stor bondehær og gikk mot dem. Snorre forteller at Jon skal ha drept hver eneste mann på et av skipene.
Kong Inge ble drept i 1161 og Håkon Herdebrei i 1162. Etter Inges død samlet Erling Skakke, som hadde vært en av Inges fremste menn, de stormennene som tidligere hadde støttet Inge. Hit kom også Jon. Alle mennene ble enige om at de ville fortsette å holde flokken samlet, og nå ble spørsmålet hvem de skulle ta til konge. Først ble det foreslått at de skulle ta Nikolas, sønnen til Jons bror Simon til konge, og at Jon kunne være fører for hans flokk. Jon ønsket imidlertid ikke dette, og i stedet ble Erlings mindreårige sønn Magnus Erlingsson valgt til ny konge.
Da Magnus ble voksen, ble Jon en av mennene hans. Magnus kjempet da om kongedømmet med Sverre Sigurdsson. Magnus' menn, som Jon tilhørte, ble kalt heklunger. I Sverres saga fortelles det at Jon og sønnene hans var blant dem som fikk grid av Sverre utenfor Mariakirken i Bergen etter kamper mellom Sverre og Magnus. Videre fortelles det at Jon ville være hos kong Sverre, men at Sverre var negativ fordi Jon to ganger tidligere hadde sverget seg tro mot Sverre, men brutt løftet og gått tilbake til Magnus. Likevel lot Sverre Jon få bli med i flokken hans, men Jon fór atter en gang tilbake til Magnus.
Kong Magnus ble drept i slaget ved Fimreite i 1184, og her falt også Jons sønn Ragnvald. Jons andre sønn, Hallkjell, ble senere leder for Øyskjeggene, en opprørsgruppe som kjempet mot kong Sverre. Det er ingen opplysninger om når Jon kan ha dødd.

Blindheimætten

Jon tilhørte den såkalte Blindheimætten, fra Borgund på Sunnmøre. I middelalderen sørget de mektigste ættene i landet for å gifte seg med hverandre, slik at eliten var knyttet sammen i et landsomfattende nettverk. Blindheimætten, og også Giskeætten og Rein-ætten (slekten som bodde på gården Rein i Trøndelag), stammet alle fra den angelsaksiske høvdingen Skule Kongsfostre. Skule fulgte med kong Olav Kyrre til Norge etter slaget ved Stamford bro i 1066, og gjennom faren Hallkjell var Jon blant Skules mange mektige etterkommere.
Kiko & Shara

Kiko & Shara er en spansk musikkgruppe bestående av søskenparet Juan Manuel Gaviño Román og Shara Gaviño Román fra Cádiz. Kiko var tidligere medlem av gruppa Los Caños. De to begynte å synge sammen i 2005. Musikkstilen deres kan beskrives som pop med elementer fra flamenco.
Kiko & Shara har gitt ut to studioalbum, og begge har solgt til platina i Spania. Det første av albumene, Kiko & Shara, ble sluppet i 2006, mens det andre, Una de dos, kom i 2007. De slapp også et konsertalbum i 2006, som het Nuestro primer concierto.
Sunndal Rockefestival

Sunndal Rockefestival var en musikkfestival arrangert av frivillige på Sunndalsøra på Nordmøre i Møre og Romsdal. Festivalen ble arrangert i perioden 1998 til 2006.
Det ingen andre vil ha

Det ingen andre vil ha er et musikkalbum med Pompel and the pilts, utgitt i 1992.
Leonardo Valencia

Landslaget

6. oktober 2016 fikk han sin første landskamp for Chile mot Ecuador.
Han ble tatt ut i Chiles tropp til FIFA Confederations Cup 2017 i Russland.
RS «Haugesund»

RS «Haugesund» (RS 34, opprinnelig RS «Kristiansand») er en tidligere redningsskøyte som ble bygd for Redningsselskapet hos Lindstøl & Søn i Risør 1921.
Caere

Caere er det latinske navnet som i antikkens Roma ble gitt til en av de større byene sør i Etruria (dagens Toscana). 
Byen lå 50-60 km nordvest for Roma. For etruskerne selv var byen kjent som Cisra, og grekerne kalte den Agylla. Byen var knyttet til elvene Fosso della Mola og Fosso del Manganello, og lå 80 meter over havoverflaten, på steinete tuff, noen få km fra kysten. 
I dag er området mest kjent for sin etruskiske kirkegård og sine arkeologiske utgravninger, og byen Cerveteri («Gamle Caere») ligger der i dag.

Byens historie

Det første beviset på bebyggelse her stammer fra funn av urner på to områder (Cava della Pozzolana og Sorbo), som stammer fra 700- og 800-tallet f.Kr. Handel med grekerne ved Etrusco ble stadig mer vanlig på midten av 700-tallet f.Kr., med standardiserte urner og krukker. Byen ble Etrurias viktigste handelssenter på 600-tallet f.Kr, samtidig som handelen også økte med andre greske kolonier i sørlige Italia og Sicilia, samt med korinterne. Lokale håndverkere begynte også å etterligne importert gresk keramikk. 
Begravelsene på denne tiden begynte å bli stadig mer storslått, og smykker og andre produkter var av utsøkt utførelse. Dette gjenspeilte byens framgang. Ordet seremoni er avledet fra Caere, på grunn av deres storslåtte seremonier og etruskernes utstrakte bruk av religiøse tydninger og profetier. På toppen av sin storhetstid på 500-tallet f.Kr vant de sammen folk fra Karthago omdiskuterte seire over grekerne. Etter slaget om Sardinerhavet ble krigsfanger steinet til døde i byen, noe som førte til pest. Etter dette ble det arrangert årlige idrettskonkurranser for å ære de som døde. 
Etter dette voldelige utbruddet blomstret handelen igjen gjennom 400-tallet f.Kr., på tross av de vanskelighetene Etruria opplevde i denne perioden. Trolig skyldes dette byens gode forhold til Roma, som lenge hadde vært deres allierte. 
I 353 f.Kr. tapte Caere sammen en annen etruskisk by, Tarquinii (i dag Tarquinia), en krig mot Roma, og Caere mistet en del av sine områder. Blant annet ved kysten, som var svært viktig for handelen. Som en følge av dette mistet de sin velstand og makt fullstendig i løpet av 100-tallet f.Kr.

Arkeologiske funn

Før Roma tok over dominansen i området slik at Etruria falt, det vil si i perioden 700-300 f.Kr., bygde innbyggerne en imponerende nekropol, som i dag er kjent som Banditaccia. Området er enda ikke helt utgravd, men begravelsesmonumentet Sarcofago degli Sposi, som i dag står i Museo Nazionale Etrusco i Roma, kommer herfra.
Jeannetteøya

Jeannetteøya (russisk: Остров Жаннетты, Ostrov Zjannetty) er den østligste øya i De Long-øyene i Østsibirhavet. Den ble oppdaget i 1881 av USS «Jeannette»-ekspedisjonen, ledet av den amerikanske orlogskapteinen George W. DeLong i De forente staters marine. Den er den nest minste øya i De Long-øyene, er 2 km lang og har et areal på om lag 3,3 km². 
Den høyeste toppen på øya ligger 351 meter over havet. Den er hovedsakelig dekket av isbreer og kornsnø. Øya ble krevd av USA i 1881, men er i dag underlagt Russland.

Geologi

Jeannetteøya består av foldet gråvakke fra paleozoikum med konglomerat fra kenozoikum over. Gråvakken er grov og inneholder biter av konglomerat her og der. En diskordans skiller konglomeraten fra kenzoikum fra gråvakken under. Konglomeraten fra kenozoikum inneholder runde småstein, større steiner og blokker av kvarts, sandstein, kvartsitt, dioritt, andesitt-basalt og endret granitt.

Historie

Den amerikanske utforskeren og kapteinløytnanten George W. DeLong satte ut i 1879 ombord på «Jeannette» for å finne farvann i Nordishavet nær Nordpolen og håpet å nå Vrangeløya. Skipet havnet derimot i pakkisen nær Heraldøya i september 1879 og ble fanget. Fartøyet drev mange hundre kilometer med isen og passerte nord for Vrangeløya. I mai 1881 kom de til Jeannetteøya og Henriettaøya. Mannskap fra skipet gikk i land på øya med det amerikanske flagget og erklærte den som amerikansk eiendom. Ekskursjonen var ledet av George W. Melville og de gikk i land 2. eller 3. juni, bygde en varde og plasserte et dokument om hendelsen inne i varden. 
Under den russiske polare hydrografiske ekspedisjonen ledet av Boris Vilkitskij i 1914–1915, kom isbryteren «Vajgatsj» til Jeanetteøya for å kartlegge den og Henriettaøya, men tykk is stoppet dem. I 1916 ga den russiske ambassadøren ut et offisielt notat som sa at Russland regnet Jeanetteøya og flere andre arktiske øyer som en del av Det russiske riket. Dette kravet ble senere opprettheldt av Sovjetunionen.