Bull terrier

Opprinnelse og alder

Bullterrieren er trolig et resultat av kryssavl mellom ulike bulldogger og terriere. Det er grunn til å anta at både old english bulldog og english white terrier (begge utdødd) var sentrale.
Fram til 1850-tallet var bullterrier og Staffordshire bull terrier en og samme hund. Fra da av krystalliserer imidlertid typen seg i to distinkte linjer, som hver for seg fører fram til de to hunderasene vi kjenner i dag. Om enn ikke like raskt.
Den første hunden som med rette kan kalles en bullterrier, ble vist fram på en hundeutstilling i London i 1862. Den var melkehvit og gikk under navnet Puss. Denne tispen skilte seg fra de andre gjennom å ha et lengre hode og renere linjer, noe som vakte stor oppsikt. Eieren var James Hinks fra Birmingham, en kar som drev som hundehandler. Hans melkehvite «produkt» ble straks svært populært blant fintfolk, og såkalte «white cavaliers» og «gentleman's companion» ble etter hvert et statussymbol å eie.
Mange har spekulert i hva Hinks gjorde for å krysse fram denne bemerkelsesverdige hunden, men selv holdt han kortene så tett ved brystet, at vi den dag i dag ikke vet sikkert hvilke raser han krysset for å få fram bullterrieren. Både molosser, mynder, pointer og dalmatiner er nevnt, men opphavet er usikkert. Mange mener imidlertid at den nå utdødde english white terrier inngikk, siden Hinks oppdrettet både denne og bulldog. Det var imidlertid en oppdretter ved navn W.J. Tuck som i 1918 avlet fram den bullterrieren som krediteres den meget karakteristiske stopp-løse skallen rasen er kjent for i dag, en hannhund som lød navnet Lord Gladiator.
Til å begynne med var det tillatt med flere farger, men den helhvite typen vant stadig mer fram og ble til slutt nærmest eneveldende i utstillingssammenheng. Den første bullterrieren ble kåret til champion i 1876, også denne var hvit. I 1878 ble det så stadfestet at den eneste korrekte fargen var hvit. Den første raseklubben, The Bull Terrier Club,  ble stiftet 1887, men først fra 1950 godtok man fullt ut fargede bullterriere igjen. I 1919 vant imidlertid en brindlet bullterrier cert på utstilling for første gang, men til enorm kritikk fra raseklubben. I så måte ble bullterrieren Ch. Abraxas Audacity kåret til Supreme Champion (vinner - Best in Show) av Crufts den 5. februar i 1972. Så langt (per 2016) er dette den eneste hunden blant bullterrierrasene som har vunnet Crufts, siden Best in Show ble arrangert for første gang i 1928.

Bruksområde

I dag er bullterrier først og fremst en god familiehund, dernest en stadig mer populær utstillingshund og stødig og energisk brukshund. Den er dessuten en god vakthund.

Lynne og væremåte

Tradisjonelt ble bullterriere avlet for å være snille mot mennesker, men stridslystne overfor andre dyr.
Som rase er den leken, energisk, utholdende og modig, men overraskende rolig og stabil, særlig når den har oppnådd voksen alder. Bullterrier kan være dominant overfor andre dyr, og som andre bullterriere har også denne rasen gjerne et noe utydelig kroppsspråk. Den bjeffer sjeldent.

Annet

Rasen tilpasser seg bra til et liv i en leilighet, men den trenger regelmessig og mye mosjon og masser av psykiske utfordringer for å trives.