Jaap Eden

Biografi

Eden var sønn av Johannes Eden og Maria Baale, og hans mor døde under fødselen.  Faren arbeidet som gymnastikklærer og hadde ikke mulighet til å ta seg av ham, og han vokste opp hos besteforeldrene I Santpoort, Noord-Holland. I barndommen drev han mye med sport i og rundt Kennemerduinen, og i en kort periode rundt 1890 spilte han fotball for HFC Haarlem.

Hurtigløp på skøyter

Da Eden var 15 år gammel ble han oppdaget av han som dengang var Nederlands beste skøyteløper, Klaas Pander, som også ble hans trener. I desember 1890 vant han sin første skøytekonkurranse, et kortbaneløp med en banelengde på 160 meter. Det nederlandske skøyteforbundet så at Eden var et talent, og de lot syttenåringen debutere internasjonalt med deltagelse i verdensmesterskap. 
I mangel av en internasjonal organisasjon stod skøyteklubben i Amsterdam for arrangementet av verdensmesterskapet. Kun to utenlandske skøyteløpere deltok, og amerikaneren Joe Donoghue ble den første verdensmesteren på skøyter. Eden deltok på de to korteste av de fire distansene, og endte på en 3.-plass på halvmilen, og 4.-plass på milen. Noen uker senere deltok Eden i EM i Hamburg, men uten noen nevneverdige resultater.
Dårlig vær gjorde at verdensmesterskapet i 1892 ble avlyst, mens bare østerrikske skøyteløpere deltok i EM. Eden deltok i Prince of Orange Cup i England, og tok der sin første internasjonale seier. To dager før han møtte norske Oscar F. Fredriksen i VM på skøyter i 1893 i Amsterdam deltok han i det nederlandske mesterskapet. Her vant han både 1500 og 5000 m. Vinnertiden hans på 1500-meteren, 2.35,0, var den første verdensrekorden som ISU antok på denne distansen. Eden ble dermed en av favorittene for VM. 
I treningsløpene foran den første VM-distansen, 1500 m, ble det dødt løp mellom Fredriksen og Eden, men Eden vant med god margin i finalen. Edens løp var av en annen klasse enn det de andre løperne presterte, han vant 5000-meteren med en tid som var mer enn et halvt minutt bedre enn nestemannens. Fredriksen, hans hovedkonkurrent, avsluttet ikke løpet. Eden ble igjen utfordret av Fredriksen på VMs andre dag, distansen var 500 m. Igjen krysset Eden målstreken foran Fredriksen. Eden ble verdensmester, men Fredriksen gjorde det heller ikke dårlig. Han vant 10 000-meteren med å sette den første offisielle rekorden på denne distansen. Eden, som gikk alene i det siste løpet, falt etter første runde og brøt.
Etter VM tok en stor folkemengde imot Eden i hjembyen Haarlem, produkter som sigarer og sjokolade ble oppkalt etter ham, og han ble kjent i hele Nederland. Publikum satte pris på ham, han var alltid tilgjengelig for en prat.
Vinteren etter lå han i trening på Hamar, og reiste derfra til VM i Stockholm i 1894. På 500 m gikk han i par med Fredriksen, som tyvstartet men ikke oppdaget dette før han passerte målstreken. Fredriksen avslo å gå løpet på nytt med en gang, han ville hvile seg litt først. Eden var overbevist om at Fredriksen ville bli diskvalifisert, og gikk løpet alene på 50,4 sekunder. Fredriksen gikk løpet på samme tid da han gikk distansen på nytt. Jaap Eden ville ikke gå et tredje løp, og Fredriksen ble utropt til vinner etter loddtrekning. 
Eden tok revansje ved å sette verdensrekord på 10 000 meter med 19.12,4, et halvt minutt foran de andre skøyteløperne, på VMs andre dag. Han tapte den tredje distansen til Einar Halvorsen, noe som betød at Eden ikke ville bli verdensmester. På siste distanse falt Eden, og brøt.
To uker senere deltok han i EM på Hamar, den første dagen deltok han ikke og det ble sagt at det var på grunn av sterk vind. Senere viste det seg at dette var feil, han hadde tilbragt tiden da 500-meteren ble gått på hotellet sammen med et medlem av betjeningen. På EMs andre dag vant han 5000-meteren ved å sette ny verdensrekord med tiden 8.37,6, en forbedring på nesten et halvt minutt. Rekorden på 5000 m tok det 17 år før Nikolaj Strunnikov slo, mens han året etter selv slo sin egen verdensrekord på 10 000 m da han forbedret den fra 19.12,4 til 17.56,0. Han ble verdensmester igjen i 1895 og 1896, henholdsvis på Hamar og i St. Petersburg.

Sykling

Etter denne suksessen gikk han over til landeveissykling, ikke minst fordi det lå muligheter til å tjene store penger i denne sporten. Eden gjorde det også godt innen denne sportsgrenen. Han ble verdensmester på 10 km i 1894, og året etter ble han verdensmester i banesykling (sprint). I verdensmesterskapet i 1896, der han deltok som profesjonell syklist, satte han verdensrekord på 1000 m med stående start. Publikum skal ha elsket ham såvel for hans sportslige prestasjoner som for måten han opptrådte på.
Eden la opp som syklist 1915, etter at resultatene hadde blitt stadig dårligere de siste årene. Han prøvde å finne seg annet arbeid, uten videre hell. Eden solgte unna medaljer og trofeer, og prøvde sammen med venner å starte en sykkelbutikk i Rotterdam – dog uten at den ble noen suksess.
51 år gammel døde Jaap Eden i hjembyen Haarlem, fattig og ensom. For å kunne betale for begravelsen måtte hans arvinger selge resten av medaljene og trofeene.

Ettermæle

Noen år etter begravelsen tok sportsjournalisten Leo Lauer initiativ til å få reist et stort gravminne over Eden ved den sentrale alleen på Algemene Begraafplaats (gravlunden) ved Kleverlaan i Haarlem, Noord-Holland. På monumentet vises Eden som sportshelt, og her ble han gravlagt på nytt. Senere ble hans hustru gravlagt sammen med ham her.
Den første nederlandske kunstisbanen på 400 meter (i Amsterdam) er oppkalt etter ham. Videre er statuetten som utdeles til årets nederlandske sportsmann/-kvinne/-lag og handikapsportsperson oppkalt etter ham.