Wulf og Eadwacer

Wulf og Eadwacer er et angelsaksisk (gammelengelsk) dikt av en ukjent dikter som er bevart kun i Exeterboken, og dateres tilbake til en gang før andre halvdel av 900-tallet da Exeterboken ble skrevet ned. Diktet er sannsynligvis langt eldre, kanskje fra 700-tallet.

Unikt angelsaksisk dikt

Diktet er skrevet i en variasjon over tradisjonelle angelsaksiske poesi. Det er det ene av kun to slike dikt som har et refreng (det andre er Deor), og det har også en del unike variasjoner i versemålet (se heksameter). Wulf og Eadwacer er også det en av kun to dikt hvor fortelleren i førsteperson er grammatikalsk identifisert som en kvinne, det andre diktet er Hustruens klagesang (The Wife's Lament), som Wulf og Eadwacer til dels også minner om. Det synes som en lidenskapelig klage fra en kvinne atskilt fra sin elsker. Det er altså en form for kjærlighetsdikt, og angelsakserne trodde på romantisk kjærlighet. Sammen med Hustruens klagesang kan Wulf og Eadwacer også bli betraktet som en kvinnesang eller frauenlieder.
Mens de fleste tekstene i Exeterboken er hovedsakelig kristne er Wulf og Eadwacer helt og holdent verdslig, kanskje også et før-kristent dikt, men det uttrykker uansett menneskelige følelser og forhold i et almen vesen. Det har tradisjonelt blitt karakterisert som en elegi, en klagesang, skjønt denne sjangerinndelingen er blitt utfordret ved å peke på at nær alle angelsaksiske poesi er preget av en elegisk, melankolsk undertone. Det er eksempelvis klare elegiske partier i Beowulf uten at diktet av den grunn betraktes som en elegi

Plasseringsproblemer

Wulf og Eadwacer har også vært vanskelig å plassere i en bestemt sjanger. Diktets kryptiske innhold har fikk den første moderne forskning til å spekulere at det diktet faktisk er en av de tallrike angelsaksiske gåter. At Wulf og Eadwacer kommer rett før Exeterbokens samling av gåter synes å støtte denne antagelsen. Det har også vært foreslått at hele diktet er en omstendelig ordspill på navnet til poeten Cynewulf, og således er en uleselig spøk fra poetens side. Moderne lesning har gått bort fra slike antagelser, og betrakter diktet i hovedsak som en dramatisk monolog hvor fortellingen er antydet, men ikke uttrykt i logiske begreper. 
Det har blitt foreslått at hvis diktet henspiller på en annen fortelling som var velkjent i diktets samtid kan det være en fortolkning av den norrøne mytologiske fortellingen om Volund smed: at kvinnen i diktet er «Beadohild», at Wulf er «Wayland» (Volund), og Eadwacer er hennes rasende far. Selv om denne episoden er en del av innholdet i det angelsaksiske diktet Deor er den ikke bevist i dette diktet. At Wulf og Eadwacer er begge angelsaksiske navn har styrt tolkningen av diktet, men også det er omdiskutert. Noen tolkninger har favorisert en enkeltstående mannlig figur, og sett på muligheten at Wulf og Eadwacer faktisk er en og samme person, og Bruce Mitchell valgte tittelen «Wulf» for sin gjengivelse av diktet. Merk at diktet hadde opprinnelige ikke, i likhet med de øvrige diktene i Exeterboken, en fastsatt tittel, men tittelen Wulf og Eadwacer har, selv om den er moderne, fått utstrakt anerkjennelse.
Det har vært mange forslag til diktets opprinnelse før det ble inkludert i Exeterboken. Refrenget i teksten har støttet en antagelse om en opprinnelse utenfor De britiske øyer ettersom bruk av refrenget ikke er konvensjonelt i angelsaksiske elegier eller i noen annen kjent angelsaksisk poetisk form. Blant de forklaringer til denne uregelmessighet synes en norrøn inspirasjon som den mest sannsynlige løsningen på problemet, og har også blitt sett på som en mulig forklaring på diktets vanskelige språk, men forklaringen blir stående som en hypotese når den ikke kan støttes av bevis.