It's My Party (sang)

«It's My Party» er en amerikansk sang med melodi og tekst av Herb Wiener, John Gluck Jr. og  Wally Gold. Sangen lå som nummer én på de amerikanske Billboard Hot 100- og Billboard Hot R&B Sides-listene. Den lå som nummer ni på den britiske singlelisten og ble Gores eneste større hit der. It's My Party var den første hitsinglen for produsent Quincy Jones.

Sangens utvikling

Sangen portretterer tekstmessig forvirringen til ei tenåringsjente på hennes fødselsdagsselskap da hennes kjæreste Johnny forsvinner kun for å dukke opp igjen sammen med Judy, ei annen jente, som «bærer hans ring» for å indikere at hun har erstattet fødselsdagsjenta som hans kjæreste.
Sangens refreng «It's my party, and I'll cry if I want to... You would say too if it happened to you» ble en del av det amerikanske popklulturspråket som et uttrykk brukt til å beskrive det å være fullstendig ydmyket og elendig under et antatt lykkelig evenement.
«It's My Party» ble skrevet i 1962 av Herbert Wiener, John Gluck Jr. og Wally Gold, som var ansatt som låtskrivere i firmaet Aaron Schroeder Music. Sangens demo ble spilt inn av Barbara Jean English, en veteran fra jentegrupper (The Clickettes, The Fashions), som da arbeidet som resepsjonist i firmaet og, med Jimmy Radcliffe, tjente som husets demosanger. Radcliffe produserte demoen og ifølge English «forsøkte å overtale Musicor [platemerket eid av Aaron Schroder] til å utgi den på plate eller ta meg til et ledende studio og gjøre den på nytt, men de var ikke interesserte».
Den første innspillingen av sangen ble gjort av Helen Shapiro i februar 1963 med Shapiros regulære produsent Norrie Paramor og også Al Kasha. Shapiro erindrer: «Helt fra første gang vi hørte sangen på den grove demoen i London trodde vi at vi ville smukke til dem mellom øynene med denne». Shapiros versjon ble ikke valgt ut som forhåndssingle til albumet Helen in Nashville og på tidspunktet for albumets utgivelse i oktober ble den oppfattet som en coverversjon av Gores innspilling.
Lesley Gore erindrer at «It's My Party» var blant om lag 200 demoer som produsent Quincy Jones brakte med seg til gjennomgang med henne i hennes familiehjem i februar 1963. Etter å ha hørt «It's My Party» sa Jones: «Den er ikke halvdårlig. Jeg liker den. God melodi. La oss legge den i kanskje-haugen». Sangen viste seg å være den eneste som Gore og Jones fant behagelig. Med Jones som produsent og Claus Ogerman med ansvaret for arrangement og dirigering spilte Gore den inn på plate i Bell Sound Studios, Manhattan, 30. mars 1963.
I mars 1963 hørte Phil Spector demoen med «It's My Party» da han besøkte Aaron Schroeders kontor. Wally Gold erindret: «Han [Phil Spector] sa: Utmerket, jeg elsker den. Jeg vil gjøre den med The Crystals. Vi [sangens opphavspersoner] ble virkelig opphisset, for det ville sikre at platen ble nummer én».
Schroeder fikk åpenbart vite om Gores innspilling av «It's My Party», da Quincy Jones inviterte ham til å høre det fullførte sporet, som Schroeder fant formalistisk. Han trodde at Spector ville være i stand til å produsere en mye sterkere versjon med The Crystals og ønsket ikke å miste hans goodwill. Schroeder forsøkte å overbevise Jones om å trekke tilbake sporet. Schroeder nevnte ikke Spectors versjon overfor Jones, men Jones og Spector besøkte begge hendelsesvis en konsert på Carnegie Hall om kvelden til 30. mai 1963. Da de møttes kom det frem under samtalen at Spector hadde produsert en versjon av «It's My Party» med The Crystals. Jones droppet konserten og tilbrakte i stedet natten – en lørdag – i Bell Sound Studios og gjorde en prøvepressing på ett hundre eksemplarer, som Jones i løpet av de neste to dagene postet til radioprogrammers i nøkkelmarkedene rundt om i USA.
Gore hørste sin sang på spilt på radio om fredagen. Den offisielle utgivelsen av «It's My Party» fant sted senere samme måned, da platen klatret til førsteplassen nasjonalt i løpet av fire uker.
Jones var bortreist på tidspunktet for utgivelsen av «It's My Party» på singlen Mercury Records 72199. Etter sin tilbakekomst uttrykte han sin bestyrtelse, da Aaron Schroeder fortalte ham at den fremskyndete utgivelsen av «It's My Party» hadde umuliggjort skapelsen av et hyggeligere navn på sangeren enn «Lesley Gore» (Gore betyr levret blod på engelsk). Schroeder svarte så: «Har ingen fortalt deg? Quince, sangen er nummer én. Gir du virkelig blanke i hva hennes etternavn er?»

Norske versjoner

Jack Billy og Eldar Vågan har skrevet norske tekster. Billys versjon har tittelen «Leve livet». Vågans versjon heter «Spikre paller».

Oppfølgeren: «Judy's Turn to Cry»

På grunn av den popkulturelle besettelsen over sangen og dens tragiske natur spilte Lesley Gore inn en oppfølger på plate med tittelen «Judy's Turn to Cry». I sangen får tenåringsjenta, jeg-personen, sin hevn over Judy etter all smerte og ydmykelse hun har voldet henne. I teksten finner jeg-personen det tydelig «idiotisk» hvor mye hun gråt over å se Johnny og Judy i sammen og var fast bestemt på å starte på nytt. Hun kysser en annen fyr foran Johnny og Judy på en annen fest, noe som gjør at en sjalu Johnny hopper opp, slår til fyren og går så tilbake sammen med henne.
Selv om «Judy's Turn to Cry» ikke ble like populær som «It's My Party» kom den på en femteplass på Billboard Hot 100-listen sommeren 1963.