google/wiki40b huggingface dataset:
Papilio rutulus

Utseende

Kroppen har et ytre skjelett (hudplater) som holder de bløte indre organer på plass. Det ytre hudskjelettet er bygd opp for det meste av kitin.  Bakkroppens indre organer består av fordøyelsesorganer, forplantningsorganer og åndedrett. Åndedrettet hos sommerfugler foregår ikke ved lunger, men ved at luft hentes inn og ut av kroppen gjennom små hull i hudskjelettet (spirakler).  I kroppen er det et svært finmasket system av trakéer som leder oksygenet til kroppens vitale deler. En blodvæske som sirkulerer i kroppen, pumpes rundt av et avlangt rørformet hjerte.  
Brystpartiet består for det meste av vingenes muskulatur. Sanseorganer, for syn, smak og lukt er stort sett plassert i hodet. Nervesystemet består av en bukmarg med to nervestrenger og én nerveknute (ganglion) i hvert kroppssegment. Den første nerveknuten, som ligger foran munnåpningen, er spesielt stor og omtales som hjerne.
Larvens hode består av en hard hodekapsel med noen punktøyne. Under øynene er det noen små antenner larven bruker til å finne riktig føde. Larvens bakkropp består nesten bare av fordøyelsessystemet. Dette er ganske kort og mye av maten larven spiser passerer før all næringen er tatt opp. Avføringen kommer ut som små kuler helt bakerst på kroppen.  Larvene ånder gjennom åpninger i hudskjelettet (spirakler), langs kroppens sider.

Levevis

Parringen skjer ved sammenkobling mellom de to kjønnene. 
Larven er radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning.  Larven lever som plantespiser. 
Papilio rutulus tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår  en metamorfose i løpet av utviklingen. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium,  en hvileperiode, der sommerfuglens indre og ytre organer endres. Larvens bøyelige og myke kropp omdannes til en puppe med et hardt skall. Når skallet er hardt begynner omdanningen fra larve til den voksne (imago) sommerfuglen. De indre organer brytes i varierende grad ned til en cellemasse.  En omorganisering skjer og dyret bygges opp igjen.  Puppeperioden varierer etter temperaturen.
Norsk Industriarbeidermuseum

Ideen om et museum

Landsorganisasjonen (LO) og Arbeidernes Opplysningsforbund (AOF) arrangerte mellom 1975 og 1985 arbeiderkulturdager. I 1978 var det Norsk Kjemisk Industriarbeiderforbund som stod for arrangementet med den kraftkrevende industriens historie og framtid som tema. Hovedarrangementet var på Rjukan, og det var i den forbindelse det ble lansert en ide om et museum. Den gamle kraftstasjonen til Norsk Hydro som ble nedlagt i 1971 pekte seg ut.

Arbeidet starter

I 1980 ble den første personen ansatt for å jobbe med planene på heltid. Mange av de eksisterende kulturhistoriske museene var knyttet til landbrukets utvikling, ingen fokuserte på industrien.
Fram til 1985 ble det arbeidet på mange fronter. Informasjon, møter, seminarer, samt forberedende arbeider i rehabiliteringsarbeider ble igangsatt. I 1984 ble det etablert en fast utstilling i Tinn museum («Saaheimstua»).
Det ble deretter etablert løsninger som inkluderte leieavtale med Norsk Hydro, samt offentlige tilskudd til museet. Stiftelsen Norsk industriarbeidermuseum ble etablert 3. november 1983 av Landsorganisasjonen, Arbeidernes Opplysningsforbund, Norsk Kjemisk Industriarbeiderforbund, EL & IT Forbundet, Norges vassdrags- og energidirektorat og Tinn Kommune. 18. mars 1988 ble daværende Norsk Jern- og Metallarbeiderforbund, i dag Fellesforbundet, med. Statkraft og Statnett trakk seg ut i 1995.
I formålsparagrafen slås det fast hva museet skal være og vise. En viktig del av historien er knyttet til Vemork-aksjonen under andre verdenskrig.

Museet åpner

Norsk Industriarbeidermuseum åpnet i 1988 og i 1995 fikk det status som nasjonalt museum. Det tar mål av seg til å være det viktigste museet som forteller og viser den perioden av den industrielle utviklingen som gav folk flest høyere levestandard, og som la grunnlaget for dagens norske velferdsstat.

Konsolidering

Norsk industriarbeidermuseum er en konsolidert enhet bestående av:
Norsk industriarbeidermuseum
Tinn Museum (konsolidert 2004)
Heddal Bygdetun (konsolidert 2010)
Rjukanbanen (konsolidert 2012)
Telemarksgalleriet (konsolidert 2015)
Bibbiena

Frazioni

Kommunen omfatter følgende frazioni:
Banzena, Bibbiena Stazione, Campi, Farneta, Marciano, Partina, Pian del ponte, Santa Maria del sasso, Serravalle, Soci, Terrossola

Vennskapsbyer

Boulazac, Frankrike, fra 1969
Iatuca

Utseende

En middelsstor, lysbrun trebukk, pronotums sider og dekkvingene søm brunhvite. Antennene er forholdsvis korte, noe over halvparten så lange som kroppen. Pronotum er tønneformet uten tenner på sidene, dekkvingene noe avsmalnende bakover med en tann i spissen.

Utbredelse

Arten er kjent fra Costa Rica og Panama.
Allvismål

Allvismål (norrønt: Allvísmál, Allvísmól) er et av diktene i den norrøne mytologiske diktsamlingen Den eldre Edda og omhandler dvergen Allvis («den som vet alt») og hans møte med guden Tor. Diktet er tatt med blant de 32 Edda-diktene i manuskriptet Codex Regius. Det regnes blant de fortellende diktene, i motsetning til kunnskapsdiktene Voluspå og Vavtrudnesmål. Allvismål er det siste av de tre Torskvadene, etter Hymeskvadet og Trymskvadet.

Handling

Dvergen Allvis kommer opp til jordens overflate for å gjøre krav på noe han er blitt lovet tidligere, nemlig å få Tors vakre datter Trud til ekte. Han er uheldig og støter på Tor selv, men Tor er ikke i det vanlige bråsinte lunet og gir seg til å spørre ut Allvis om ulike ting framfor å sparke ham ut eller slå ham i hjel med hammeren. Dvergen svarer klokt for seg, men forstår ikke at Tor bare morer seg med å trekke ut tida. I det siste verset bryter sola fram, og den elskovssyke dvergen som har glemt tida «dages oppe», det vil si at han blir til stein når han treffes av sollyset.

Diktets opprinnelse

Diktet antas å være nedskrevet rundt 1270, men er sannsynligvis diktet tidligere og overlevert muntlig. Det er hevdet at det hedenske innholdet tidfester det til førkristen tid i Norden (10. århundre) (B. Symons), men den islandske filologen Finnur Jónsson tidfester diktet til 12. århundre. Jónsson argumenterer også for at diktet er skrevet i Norge ut fra enkeltord som han mener bare er funnet i norsk litteratur.
Hedmarksgeriljaen

Hedmarksgeriljaen var kallenavnet på en løs politisk gruppering innad i Senterpartiet på 1970-tallet. De ble sett på som radikale, og var motstandere av samarbeid med Høyre. Den ble særlig ledet av den Elverums-baserte avisa Østlendingen og ordfører i Tynset, Per N. Hagen. Andre representanter for hedmarksgeriljaen var Østlendingens redaktør Andreas Hagen og stortingsrepresentant fra 1981 Ragnhild Queseth Haarstad.
Molitva

Eurovision Song Contest

I konkurranse med 19 andre sanger vant «Molitva» den serbiske finalen, Beovizija, 8. mars 2007. Sangen ble dermed Serbias første bidrag til Eurovision Song Contest i Helsingfors i mai samme år. Serbia hadde riktignok deltatt som en del av Jugoslavia i årene 1961–1992, og som en del av Serbia og Montenegro i årene 2004–2006. Dette var imidlertid første deltakelse som selvstendig nasjon. 
I den europeiske konkurransen vant «Molitva» semifinalen torsdag 10. mai og kvalifiserte seg dermed til finalen lørdag 12. mai. I finalen var det Serbia det 17. landet ut på scenen av 24 deltakere. Fremførelsen var på mange måter utypisk for Eurovision Song Contest, med en nedtonet koreografi og uten bruk av kostymer, pyroteknikk eller andre showeffekter. Den ble dermed en sterk kontrast til vinneren fra året før – hardrockgruppen Lordi og «Hard Rock Hallelujah».
Under avstemningen tok Serbia ledelsen i hard konkurranse med Russland og Ukraina. «Molitva» fikk ni 12-poengere og endte på 268 poeng – 33 poeng foran Ukraina på andreplass. Norge ga 10 poeng til Serbia.

Etter seieren

Et par måneder etter Eurovision Song Contest ble sangen utgitt i ni ulike versjoner, og på fire forskjellige språk. Den engelske versjonen hadde fått tittelen «Destiny» og den russiske het «Молитва» (Molitva). En finsk versjon ble fremført av gruppen Beauty Queens og hadde tittelen «Rukoilen». En egen dance-remix ble utgitt av den svenske tv-personligheten Jovan Radomir, som også skrev den engelske teksten til sangen.
Sangen ble imidlertid ingen stor kommersiell suksess etter seieren, og den kom ikke inn på norske VG-lista. Den dukket også bare opp på et par hitlister i Vest-Europa.
Maybellene

«Maybellene» er en sang av og med Chuck Berry. Den var hans platedebut med singelutgivelse i 1955, men kom ikke med på et album før Chuck Berry Is on Top i 1959, der det øvrige materialet også stort sett var tidligere singel-utgivelser. «Maybellene» oppnådde femteplass i løpet av elleve uker på salgslistene i USA.
Berry spilte inn sangen i en sesjon 21. mai 1955. Han har bygget sangen rundt en tradisjonell felemelodi fra sangen «Ida Red», kjent fra en innspilling i 1938 ved Bob Wills and His Texas Playboys.
Oestodes

Utseende

Små til middelsstore (7 - 10 millimeter), avlange, blanke, parallellsidige smellere. Hodet og pronotum er svarte, dekkvingene kan være gulbrune. Antennene er lange og tynne.

Utbredelse

Gruppen er utbredt i det nordøstlige Nord-Amerika.
Église Saint-Eustache

Saint-Eustache er en kirke i Paris, oppkalt etter den hellige Eustachius. Kirken i 1. arrondissement.
Kirken ligger ved rue Rambuteau, Rue Montorgueil og rue du Jour, og var fra tidlig av kirke for handelsfolk og arbeidere ved markedene ved siden av, Les Halles. Den er den siste av kirken i Paris som ble bygd i gotisk stil i middelalderen; den oppviser allerede elementer som skulle bli mer typiske for renessansen.
Gnathocera marginata

Levevis

Arten er knyttet til gressenger med høyt gress. De voksne billene finnes gjerne på aksene til ulike gress.

Utbredelse

Arten er utbredt i Kongo og den Sentralafrikanske Republikken.
NM i friidrett 1954

Norgesmesterskapet i friidrett 1954 bestod av flere arrangementer som i 1954 kåret norgesmestere i friidrettsøvelsene.
Hovedmesterskapet ble arrangert på Sarpsborg stadion i Sarpsborg i perioden 13. til 15. august. 
Arrangører var Østfold Friidrettskrets og Sarpsborg IL.
Kongepokalvinnere ble Audun Boysen og Anne Lise Thoresen. 
Se også NM i mangekamp 1954.
Formel 1-sesongen 2008

Sluttresultater 2008

Poeng ble gitt til de første åtte plassene i hvert løp med henholdsvis 10, 8, 6, 5, 4, 3, 2 og 1 poeng.
Balti kraftverk

Balti kraftverk er et oljekraftverk som ligger bare 5 km fra byen Narva i det østlige Estland. Det har en installert produksjonskapasitet på 1 520 MW, fordelt på 12 blokker / turbiner. Det leveres både elektrisitet og fjernvarme fra produksjonen.
Anlegget ble påbegynt omkring 1960, og stod ferdig i 1966. Brenselkilden er råolje utvinnet fra oljeskifer vest for Narva-elva.
De totale CO2-utslippene i 2008 var ca. 1 971 000 tonn, mens det samme årets kvote var 1,454 mill tonn.
Rotunde

En rotunde, av latin rotundus rund avrundet, er en bygning, en sal eller et rom som har en sirkelformet grunnplan. Noen sentralkirker er rotunder.
Julia Franck

Liv

Julia Franck ble som sin tvillingsøster født som datter av skuespilleren Anna Franck og fjernsynsregissøren Jürgen Sehmisch, i Berlin. Moren tok de to døtrene med seg til Notaufnahmelager Marienfelde Vest-Berlin i 1978. Familien bosatte seg deretter i Schleswig-Holstein. Julia Franck studerte tysk litteratur og amerikanistikk i Berlin. 
I 1998 fikk hun Alfred-Döblin-stipendet og vant i 2000 3Sat-prisen under Ingeborg-Bachmann-konkurransen i Klagenfurt, Østerrike. I 2004 vant hun Marie-Luise-Kaschnitz-prisen og 2005 var hun stipendiat ved den romerske Villa Massimo. Med Linfruen vant hun i 2007 Den tyske bokprisen.
Løkkeinvariant

En løkkeinvariant er innen informatikk en egenskap ved en programvareløkke som er sann før og etter hver iterasjon. Det er en logisk forsikring, som noen ganger blir sjekket innenfor koden ved hjelp av et forsikringkall. Å kjenne til slike invarianter er viktig for forståelsen av løkkens effekt.
Innenfor formell programvareverifisering, spesielt Floyd-Hoare tilnærmelsen, blir løkkeinvarianter uttrykt med en formell førsteordens logikk og blir brukt for å bevise egenskapene til løkker og ved en utvidelse av algoritmer som anvender løkkene (vanligvis korrekthetsegenskaper). Løkkeinvarianter er sanne ved inngangspunktet i hver løkke og i enhver iterasjon, slik at når man forlater løkken vil både løkkeinvariantene og løkkens avslutningstilstand være garantert.
Paleognathus

Utbredelse

Slekten er bare kjent fra Baltisk rav fra Eocen-tiden fra Polen (37-34 millioner år før nåtid).
Italiaodden

Italiaodden ligger på Nordaustlandet, Svalbard. Italiaodden danner isen nord for Isispynten på østsiden av Nordaustlandet.
Italiaodden har sitt navn etter Umberto Nobiles luftskip Italia, som forliste nord for Nordaustlandet i 1928. Nobile og hans mannskap ble reddet ut etter at en av verdens største redningsaksjoner ble igangsatt. Roald Amundsen deltok også i letingen, men forsvant i havet et sted utenfor norskekysten.
Ambon (øy)

Ambon er en indonesisk øy i øygruppen Molukkene. Den har et areal på 775 km² og er fjellrik.

Geografi

Ambon ligger cirka 2 000 km nordøst for Jakarta. Øya er av vulkansk opprinnelse og har et areal på cirka 775 km² og er cirka 51 km lang. Den deles av et nes i den sørøstre delen Leitimor og den nordlige delen Hitoe. 
Store deler av øya dekkes av tropisk regnskog. Hovedsakelig dyrkes det maniok, sago, ris, kakao og kaffe. De tidligere mest betydelige krydderne muskat og kryddernellik dyrkes bare i mindre kvantiteter.
Ambon har cirka 441 000 innbyggere (2010). Hovedstaden heter også Ambon (330 335 innbyggere, 2010) og ligger på øyas midtre del ved Amboynabukten.
Høyeste fjell er Mount Salahutu på cirka 1 225 moh.

Historie

Ambon ble trolig bebodd av melanesiere allerede cirka 1500 f.Kr. Portugisere kom som de første européerne i 1526 og gjorde øya til sentrum for de såkalte Krydderøyene.
I 1609 ble området overtatt av nederlendere som i 1610 ble hovedsete i Vereenigde Oostindische Compagnie. Omkring 1615 etablerte også britene en handelsbase på øya gjennom British East India Company noe som innledet en mindre handelskrig som kulminerte i den såkalte Amboinamassakren i 1623 da tyve ansatte ble myrdet av nederlandske ansatte og handelsposten ble ødelagt.  
I 1796 ble øya atter erobret av britene som imidlertid gav tilbake området i 1802 etter Freden i Amiens. Etter en ny erobring i 1810 ble området returnert på nytt til nederlenderne i 1814. Ambon ble så hoveddysfi hele Molukkene og ble befestet stadig mer.
De store flåtebasene på Ambon ble inntatt i 1942 av Japan under andre verdenskrig.
Etter Indonesia selvstendighet i 1949 vokste misnøyen over sentralstyret, noe som den 25. april 1950 ledet til en ensidig proklamasjon av Republik Maluku Selatan (Republikken Sørmolukkene). Dette forsøket på selvstyre ble slått ned av indonesiske styrker i løpet av noen uker.
Ambon har lenge vært en base for kristne misjonærer til området og en stor del av befolkningen konverterte til kristendom selv om den dominerende tro er islam.
I begynnelsen av 1999 brøt det ut uroligheter mellom kristne og muslimer som eskalerte i voldsomme opptrinn med store materielle ødeleggelser. Urolighetene varte helt frem til 2004.
Ernst Stockmann

Ernst Stockmann (født 18. april 1634, død 28. april 1712 i Weimar) var en tysk salmedikter og superintendent. Stockmann var kirkeråd i Weimar. Som salmedikter er han representert i den danske Psalmebog 1912, Norsk Salmebok og Norsk salmebok 2013. Han var sønn av Paul Stockmann.
Han gav i 1660 ut salmesamlingen Poetische Schrift-Lust, Oder Hundert Geistliche Madrigalen. I 1668 kom det nye 100 salmer i andre del av verket, blant dem den mest kjente av hans salmer, «Gott, der wirds wohl machen», som har vært med i en rekke salmebøker gjennom tidene.
Glycosia

Beskrivelse

Middelsstore, fargerike gullbasser. Grunnfargen er fløyelsaktig, matt svart, men de har tegninger i livlige farger: rødt, gult og hvitt. "Snuten" (clypeus) er noe forlenget og grunt innskåret i spissen. Dekkvingene har gjerne store, lysgule sideflekker.

Utbredelse

Slekten er utbredt i tropisk og subtropisk Asia.
Carlos Gerardo Acevedo

Utdanning og arbeidserfaring

Han har mastergrad i samfunnsøkonomi fra Duke University i Nord-Carolina, og har i tillegg doktorgrad i samfunnsøkonomi fra Vanderbilt University i Nashville i USA, og filosofisk doktorgad (Ph.D) i samfunnsøkonomi, matematikk og engelsk fra Economics Institute i Boulder i USA. 
Fra 1984 til 1991 var han underdirektør ved El Centro de Información, Documentación y Apoyo a la Investigación (CIDAI) ved Universidad Centroamericana José Simeón Cañas. Etter dette jobbet han som forsker og konsulent i flere utredningsprosjekter, blant andre «El Salvador: Ajuste hacia la Paz» («El Salvador: Justering mot fred») i regi av FNs utviklingsprogram i 1994-95. 
Hans første jobb for El Salvadors sentralbank var i 1997, da han var konsulent i bankens avdeling for forskning og økonomisk politikk. I 1998 ble han ansatt i sentralbanken, som senioranalytiker i avdelingen for økonomisk og finansiell forskning (Departamento de Investigación Económica y Financiera, DIEF). 
De neste årene jobbet han videre med forsknings- og utredningsarbeide. Han var i 2000 og 2001 konsulent i arbeidet med å utarbeide årsrapporten for menneskelig utvikling for året 2000 (Human Development Report 2000) for El Salvador, i samarbeid med FNs utviklingsprogram. I samme periode jobbet han også som konsulent for Verdensbanken, i en studie over bærekraftig økonomisk utvikling i El Salvador, og forsker i et prosjekt ledet av Den interamerikanske utviklingsbanken (IDB), som fokuserte på å finne determinanter for økonomisk vekst i Sentral-Amerika og Karibien. I perioden 1999 til 2004 var han også leder for seksjonen for makroøkonomi, ved Forskningsavdelingen for økonomiske fag og samfunnsfag, ved den salvadoranske stiftelsen for økonomisk og sosial utvikling (Fundación Salvadoreña para el Desarrollo Económico y Social – FUSADES). 
Han jobbet videre med koordineringen av El Salvadors Human Development Report i årene 2004 til 2009, før han 1. juni 2009 overtok som sentralbanksjef. Han trakk seg fra stillingen i 2013, for å begynne som seniorrådgiver for Sentral-Amerikas delegasjon til IMF, og i april overtok Marta Evelyn de Rivera stillingen som sentralbanksjef, etter at hun var visesentralbanksjef under Acevedo fram til dette.
Bruno Bauer

Bakgrunn

Brunol Bauer var sønn av porsellenmaleren Friedrich Wilhelm Bauer (død  1853) og hans hustru Caroline Wilhelmine. Hans brødre var Egbert Bauer (født 1809, død etter 1882) og Edgar Bauer. Han var elev ved Friedrich-Wilhelms-Gymnasium i Berlin og studerte så protestantisk teologi ved Universitetet i Berlin under hegelianerne Philipp Konrad Marheineke og Ernst Wilhelm Hengstenberg. Han tok doktorgraden og habiliterte i mars 1834.

Faglig karriere

Bauer begynte sin publisistiske løpebane i 1835, idet han forsvarte den spekulative teologi mot David Friedrich Strauß' evangeliekritikk. Som representant for vendrehegelianismen fikk han overdratt seg utgivelsen av annen og (og i forhold til Marheinkes fullstendig omarbeidede) utgave av Georg Wilhelm Friedrich Hegels Religionsphilosophie.
Bauer var først dosent i Berlin og fra 1839 i Bonn. Han ble oppfattet som venstrehegelianismens ledende anfører, ved siden av Ludwig Feuerbach.
Bauer, som var hegelianer, diskuterte bl.a. forskjellene i gudsoppfatning hos ulike kulturer. Fra og med 1840 utgav Bauer en lang rekke verker der han tok til orde for at Jesus Kristus ikke er en historisk person, men en myte som oppstod i en synkretistisk kontekst.
I skriftene Kritik der evangelischen Geschichte der Synoptiker (1841-42) forsøkte han å påvise at evangeliene var litterære produkter og uten historisk gehalt. Dermed ble han i 1842 nødt til å slutte i undervisninfsstillingen. Under de nærmeste påfølgende år syslet han først og fremst med profanhistorie, men gjenopptok senere til bibelkritiske forfatterskap med verk som Kritik der paulinischen Briefe (1850-52) og Kritik der Evangelien und Geschichte ihres Ursprungs (1850-51), der han fornekter at Jesus eksisterte. I et senere arbeide, Christus und die Cäsaren. Der Ursprung des Christentums aus dem römischen Griechtentum (1877), fremstiller han kristendommen som et produkt av stoisismen og Filons filosofi. Han markerte seg også med sterke antijødiske standpunkter.
Nathan Doyle

Klubblag

Nathan Doyle, som har vært en del av Derby County sitt fotballakademi, debuterte for Derby allerede som 16-åring. Dette skjedde 1. november 2003 i en ligakamp mot Preston North End, og hans andre kamp i 2003/04-sesongen var returoppgjøret mot Preston den 17. april 2004. Den neste sesongen fikk han med seg tre ligakamper og en cupkamp for the Rams, mens han i 2005/06-sesongen fikk bokført fire ligakamper for Derby.
I februar 2006 ble han lånt ut til Notts County, og han debuterte for klubben fra Nottinghamshire den 25. februar 2006 i en ligakamp mot Lincoln City. I mai 2006 returnerte han tilbake til Derby County etter tolv ligakamper for the Magpies. I starten på 2006/07-sesongen var han klar for sitt andre låneopphold da han skrev under på en avtale med Bradford City i august 2006. Hans første kamp for Bradford var mot Nottingham Forest 5. august 2006, og etter å ha spilt 28 ligakamper og 5 cupkamper for Bradford ble Doyle i slutten på januar 2007 hentet tilbake til Derby på grunn av at Hull City ønsket å kjøpe spilleren. Overgangen til Hull ble fullført den 31. januar 2007 for en ukjent salgsum, og Doyle skrev under på en kontrakt som binder han til Hull fram til sommeren 2009.
Damanhur

Historie

I oldtidens Egypt var byen hovedstad i Nedre Egypts 7. nome. Den sto på breddene av en kanal som knyttet brakkvannsinnsjøen Mareotis (Mariut) med den vestlige forgreningen av Nilen. Byen var dedikert til guden Horus. I gresk og romersk tid ble byen kalt Hermopolis Mikra eller Hermopolis Parva, som knyttet byens navn til den greske guden Hermes, som grekerne assosierte med egyptiske Tot. Som Hermopolis tiltrakk byen seg oppmerksomhet fra tallrike antikke geografer og skribenter, inkludert Stefan fra Bysants, Strabon, Klaudios Ptolemaios og forfatteren av Itinerarium Antonini. I kristen tid ble byen også et romersk-katolsk titulært bispesete.
I 1799 gjorde byen opprør mot franskmennene, som gikk hardt og nådeløst fram for å knuse opprøret, rundt 1500 skal ha blitt drept.
I 1986 hadde Damanhur en befolkning på 188 939. Den rikt kultiverte provinsen Beheira ga vekst til hovedsakelig landbruksrelatert næringsvirksomhet som framstilling av rensemaskiner for produksjon av bomull, maskiner for prosessering av poteter og kultivering av dadler. Det finnes også et marked for ris og bomull.
Ahmed H. Zewail, som fikk Nobelprisen i kjemi i 1999, ble født i Damanhur i 1946.

Etymologi

Damanhurs navn i oldtidens Egypt var Dmỉ-n-Ḥr.w, «Horus’ hus», ettersom det var senter for kulten til Horus. Den var også kjent under andre navn, i egyptiske tekster som Behdet grunnet tilknytningen til Horus, i greske tekster som Hermou Polis Mikra, «den mindre byen til Hermes», oversatt til latin av romerne som  Hermopolis Parva, for å skille den fra en annen egyptisk by lengre sør, Hermopolis Magna. Et annet gresk navn var Apollonopolis der byen isteden ble assosiert med guden Apollon. Den er i dag kjent ved sitt eldste navn som på koptisk var Ⲡⲓϯⲙⲓⲛ̀ϩⲱⲣ, og som ble gjengitt som egyptisk arabisk: دمنهور,Damanhūr, som følge av den muslimske erobringen av Egypt.

Klima

Ved å ligge så nær Nildeltaet og kysten av Middelhavet har Damanhur et tørt klima, eller varmt ørkenklima (Köppen: BWh), i henhold til Köppens klimaklassifisering. Det er moderert ved vinder som kommer inn fra Middelhavet, typisk for kysten. Byen får nedbør gjennom vinteren, men sjeldent regn i andre sesonger. Hagl og frost er ikke ukjent i vintermånedene.
Al-Noor-moskéen i Christchurch

Al-Noor-moskéen (arabisk: مسجد النور, Masjid al-Noor) er en sunni-islamsk moské i forstaden Christchurch av byen Riccarton på New Zealand. Bygningen ledes av Muslim Association of Canterbury (MAC). I 2014 og 2015, meldte den lokale pressen at forsamlingens medlemmer angivelig hadde blitt radikalisert ved moskéen. I 2015 hadde moskéen 550 medlemmer.
Al-Noor-moskéen var det primære mål for Moskéangrepet på New Zealand 2019 den 15. mars 2019.