Alfonso X

Første år

Født i Toledo, Alfonso var den eldste sønnen til Ferdinand III av Castilla og Elisabet av Schwaben (omdøpt til Beatrice). Hans mor var en tysk prinsesse fra huset Hohenstaufen og kusine på farssiden av den tysk-romerske keiser Fredrik II. Hun var fjerde datter av Filip, hertug av Schwaben og konge av Tyskland. Lite er kjent om Alfonsos oppvekst, men antagelig vokste han opp i Toledo. I de første ni årene av sitt liv var han den eneste tronarvingen til Castilla inntil hans far etterfulgte sin egen far, Alfonso IX av León, og forente kongedømmene Castilla og León. Han begynte sin karriere som soldat under sin fars kommando da han var kun seksten år gammel, men som voksen å betrakte på denne tiden.
Etter at franske Theobald (Thibaut) ble valgt til konge av Navarra i 1234, forsøkte hans far å opprette en allianse og dynastisk forbindelse ved å gifte Alfonso med Theobalds datter Blanka av Navarra, men uten å lyktes. Derimot hadde Alfonso på egen hånd en romantisk forbindelse med Sofia Mayor Guillén de Guzmán, som fødte ham en datter i 1242, Beatrice. Sofia kom fra en aristokratisk familie ved hoffet, og han giftet seg med henne i 1240, men ekteskapet ble senere annullert og deres datter erklært illegitim. I 1255 ga Alfonso ga henne landområder i La Alcarria og med hans hjelp opprettet hun et kloster. Deres datter ble siden gift med Afonso III av Portugal.
I samme periode erobret han flere muslimske skanser i Al-Andalus sammen med sin far, blant dem Murcia, Alicante og Cádiz. I 1249 giftet Alfonso seg med Violante av Aragón, datter av Jakob I av Aragón og Yolanda av Ungarn, skjønt de var trolovet allerede i 1246.

Styre

Alfonso etterfulgte sin far som konge av Castilla og León i 1252. De kongerike han arvet var et fjellrikt innland, langt fra de internasjonale maritime handelsveiene langs det urbaniserte Middelhavet, utestengt fra havet, unntatt ved Biscayabukten i nord, føydalt og tilbakestående sammenlignet med samtidige land lenger nord, men rikt på krøtter og sauer.
Det påfølgende året invaderte han Portugal og erobret regionen Algarve. Kong Afonso III av Portugal måtte overgi seg, men klarte å oppnå en avtale hvor han gikk med på å gifte seg med Alfonso Xs datter Beatrice av Castilla og hvor det land som ble erobret skulle bli gitt tilbake til deres mannlig arving ved dennes sjuårsdag. Bryllupet ble feiret i 1253. Da de muslimske mudéjarene gjorde opprør i 1264 søkte Alfonso hjelp hos sin portugisiske svigersønn, og ga makten over Algarve tilbake i bytte for femti riddere. Etter at mudéjarene var slått ned gikk han i 1267 med på å avstå Algarve. Han fortsatte dog å kalle seg for «konge av Algarve», men det kan reflektere en konservativ praksis framfor å opprettholde gammelt krav på området. I det lange løp oppnådde han en verdifull allianse langs den vestlige grensen.
I 1254 signerte Alfonso X en avtale om allianse med Henrik III, konge av England og hertug av Aquitaine, og støttet ham i hans krig mot Ludvig IX av Frankrike. Det samme året ble Alfonsos halvsøster, Eleonore av Castilla gift med Henriks tronarving, hans sønn Edvard I. Med denne dynastiske forbindelsen avsto Alfonso også samtidig for all tid alle krav på hertugdømmet Gascogne som Castilla hadde vært en pretendent til siden ekteskapet mellom Alfonso VIII av Castilla og Leonora av England. For sin del lovte Henrik III å gi støtte til Castilla i en påtenkt invasjon av Nord-Afrika. Alfonso hadde antagelig aldri tenkt å ta Gascogne i besittelse, men fant alliansen med den engelske kongen som potensielt meget nyttig. I det lange løp viste Henriks løfter å være verdiløse, og Alfonso fikk aldri annet enn velvilje fra sin engelske svigersønn Edvard I. Invasjonen av Nord-Afrika ble heller aldri en realitet.

Keiserlig valg

Da Vilhelm II av Holland døde i 1256 ga det Alfonso et krav på hans trone via hans mor, datter av Filip av Schwaben. Alfonsos valg som konge av romerne (latin: Romanorum Rex). Det var en kongetittel benyttet siden keiser Henrik II av Det tysk-romerske rike (1014–1024) av de tyske kongene etter å ha blitt valgt av de tyske fyrstene. Tittelen var også et krav på å bli tysk-romersk keiser som i middelalderen hadde et religiøst aspekt og var avhengig av å bli kronet av paven. Valget av Alfonso av de tyske kurfyrstene forledet ham inn i kompliserte intriganter som involverte omfattende utgifter til bestikkelser. Alfonso reiste aldri til Tyskland, og hans allianse med den italienske og ghibellinske føydalherre Ezzelino III da Romano fratok ham den lovte støtten fra pave Alexander IV. Paven og Ludvig IX av Frankrike hadde i utgangspunktet favorisert Alfonso, men ble til sist overtalt av de mektige slektningene til Eleanor av Provence, svigerinne til motkandidaten Richard av Cornwall, til heller å velge sistnevnte. Richard fikk i 1256 fire av sju stemmer fra kurfyrstene. For dette resultatet måtte Richard bestikke dem, noe som kom til den store kostnaden på 28 000 mark. Richard reiste til Tyskland og ble kronet i Aachen den 27. mai 1257 som konge av romerne av erkebiskopen av Köln.
For å skaffe seg penger til sine bestikkelser måtte Alfonso degradere myntvalutaen i sitt rike, og deretter forsøke å unngå en generell prisøkning ved en egenrådig tariff som i praksis drev gode penger ut av sirkulasjon. Den lille handelen som eksisterte i hans rike og besittelser ble ruinert, og borgerne i byene og bøndene i de rurale områdene ble dypt fornærmet og opphisset. Hans adelsmenn, som han forsøkte å underkaste ved sporadiske voldshandlinger, gjorde opprør mot ham i 1272. Forsoning ble kjøpt av Alfonsos sønn Ferdinand de la Cerda i 1273. Hans privilegier som ble gitt til Mesta i 1273 og 1278 hadde åpenbart til hensikt å skape rettstvist mellom bønder og byborgere og andre under kongelig kontroll. Antagelig også for å skaffe seg midler fra saueindustrien ved å mer effektivt kunne skattelegge buskapen.
Da Richard av Cornwall døde i 1272 valgte de tyske kurfyrstene Rudolf I av Habsburg i 1273 som ny konge. Alfonso, som aldri hadde tatt kronen, ble erklært avsatt av pave Gregor X. I 1275 gjorde Alfonso et nytt forsøk og forsøkte å få til et møte med den keiserlige vikar i Italia, marki Vilhelm VII av Montferrat (som hadde etterfulgt Ezzelino) og hans ghibellinske allierte i Piemonte og Lombardia for å feire seieren mot guelferen Karl I av Anjou og bli kronet i Lombardia. Han ble imidlertid stagget i sine keiserlige ambisjoner i Provence av paven, som etter lange forhandlinger, skaffet Alfonsos muntlige bekreftelse på at han oppga tittelen konge av romerne.

Økonomisk politikk

I 1273 opprettet Alfonso en rural forening kalt for Mesta, den full tittelen på spansk var Honrado Concejo de la Mesta, hvilket betyr «Ærefull Mestas råd», bestående av rundt 3 000 små og store saueiere i Castilla. Årsaken var at mindre ull var blitt eksportert fra de tradisjonelle stedene i England. Denne organisasjonen ble senere i økende grad mektig i landet da ull var den første store eksportartikkelen i Castilla, og skaffet et handelsoverskudd, kalt for «det hvite gull», da inntektene fra ull var kritisk for befolkningens helse og velvære i vintermånedene. Ingenmannslandet, opp til 100 km, mellom nordlige Spania kontrollert av kristne og sørlige Spania kontrollert av maurere var altfor usikkert for jordbruk og ble kun utnyttet av sauer og gjetere. Etter hvert som kristne riker begynte erobre landområder sørover, begynte bønder å utnytte tilgjengelig dyrkbar mark. Det førte til konflikter med sauegjetere. Mesta kan bli vurdert som den første og mektigste rurale forening i middelalderens Europa.

Lovgivning

Som hersker viste Alfonso evner som lovgiver og et ønske om skaffe kongedømmene som ble ekspandert under hans far et lovverk og en konsistent juridisk system. Fuero Real var uten tvil hans verk. Han begynte med middelalderens mest omfattende lovverk, Siete Partidas (som betyr «Lover i sju deler») som et ensartet lovverk, skrevet på morsmålet, og som utfordret den adskilte kirkeretten, og ved særskilte dommere for Mesta, bila han rettstvister mellom saueiere under kongelig kontroll. Hans anstrengelser førte til opposisjon blant adelen, geistlige og byborgere, men hans nyvinninger ble stående og ble grunnlaget for lovverket til moderne Spania. Det har blitt argumentert at det var hans største prestasjon som hersker. Blant de 23 marmorrelieffene av lovgivere i kammeret til Representantenes hus i USA, er Alfonso X av Castilla en av dem. Partidas hadde stor betydning også i Latin-Amerika hvor det ble fulgt i århundrer, fram til 1800-tallet. Selv om lovverket konsentrerer som om lovgivende emner, har det også blitt beskrevet som en «humanistisk encyklopedi» da det også behandlet filosofiske, moralske og teologiske emner, inkludert gresk-romersk, jøde-kristne og islamiske synpunkter.

Militær trening

Fra ung alder ble Alfonso utdannet i krigføring og ridderskap. I 1231 reiste han sammen med Pérez de Castron i en militær kampanje i nedre Andalucía. I verket Estoria de España, en historiebok skrevet på initiativ av Alfonso selv, og som han selv var aktiv i skrivingen og redigeringen, beskrev han hvordan han hadde sett sankt Jakob på en hvit hest med en hvit fane og en legion av riddere som kjempet en krig overfor spanske soldater. Denne visjonen om himmelsk hær kjempende i Jerez og deltok i militære angrep, etterlot antagelig Alfonso med en stor grad av respekt for militære operasjoner og ridderskap. Hans interesse og respekt for riddervesenet kan også blitt sett i hans lovverk. Adferden til spansk ridderskap var nedfestet i Siete Partidas (2,21) hvor han skrev at riddere burde være «av god ætt og utmerke seg ved fornemhet, visdom, forståelse, lojalitet, mot, måtehold, rettferd, djervhet, og den praktiske kunnskapen nødvendig for å bedømme kvaliteten av hest og våpen.» (Siete Partidas, 21,1-10) Hensikten med å lovfeste et mål og standard for ridderlig oppførsel var antagelig ment å både oppmuntre våpenstyrke (djervhet) og begrense vold for kun rettferdig anvendelse.
Siete Partidas var langt mer et sett med lover. En seksjon var en liten manual om festninger, deres typer, utbedringer, proviantering, overgivelse, og forsvar. Om ridder forteller den hvor man blir det og hvordan man skal ri, kle seg, og spise foruten også å trene og snakke. Krigføring i alle former er behandlet i ulike avhandlinger som dekker kavaleri, infanteri, og krig til sjøs, taktikk, logistikk, artilleri, spioner, og militære rangordninger.

Astronomi

Som intellektuell fikk Alfonso betydelig vitenskapelig berømmelse basert på hans tilskyndelse av astronomien. Som fag omfattet astronomien også astrologi på denne tiden og ptolemeisk kosmologi som var kjent av ham via araberne. Han omga seg hovedsakelig med jødiske lærde og oversettere som gjenga arabiske vitenskapelige tekster til kastiljansk i Toledo. Alfonsos betydning omfattet forberedelsen av de alfonsinske tabeller, basert på kalkuleringene til al-Zarqali. På grunn av dette arbeidet er månekrateret Alphonsus oppkalt etter Alfonso.
Et berømt, men antagelig apokryfisk sitat tilskrevet ham er at da han hørte om forklaringen til ekstremt kompliserte matematiske beregninger nødvendig for å demonstrere Klaudios Ptolemaios' teori om astronomi var: «Om den allmektige Herre hadde konsultert meg før satt i gang en sådan skapelse, ville jeg ha anbefalt noe enklere.»
De alfonsinske tabeller representerer Alfonsos viktigste bidrag til astronomien, men er ikke uten problemer. Det eksisterer to forskjellige utgaver av verket, den ene er på kastiljansk og den andre på latin. Den kastiljansk teksten er skrevet mellom 1263 og 1272, to hundre år etter observasjonene til arabiske al-Zarqali, og Alfonso beordret byggingen av et observatorium med de nødvendige astronomiske instrumenter for å gjøre nye observasjoner i Toledo. Med unntak av tre måneformørkelser er det vanskelig å sjekke påliteligheten i disse, men i den latinske utgaven er det nye parametre som kan være resultatet av de påståtte alfonsinske observasjonene.

Oversettelser

Fra begynnelsen av sitt styre ansatte Alfonso jødiske, kristne og muslimske lærde ved sitt hoff, hovedsakelig for hensikten å oversette bøker fra hebraisk og arabisk til latin og kastiljansk, og han insisterte selv å personlig ha tilsyn mot oversettelsene. Denne gruppen av lærde utgjorde hans kongelige scriptorium, kjent som Escuela de Traductores de Toledo («Toledoskolens oversettere»). Deres endelige utbytte var å fremme kastiljansk som lærd språk for både vitenskap og litteratur, og etablerte grunnlaget for det nye spanske språket. Denne utviklede versjonen av kastiljansk språk ervervet seg også betydelig relevans i det kongelige kanselli hvor det erstattet latin, som fram til da hadde vært det språk som vanligvis ble benyttet for kongelig diplomati i Castilla og León. Alfonsos beslutning om oppgi latin som språk for oversettelser og benytte morsmålet kastiljansk fikk viktige konsekvenser for utviklingen av spansk. Ved at han insisterte på at tekstene skulle bli oversatt som llanos de entender («lette å forstå»), sikret han seg at tekstene kunne nå et langt større lesende publikum, både i Spania og i andre europeiske land.
De første oversettelsene var kastiljanske oversjoner av dyrefabelen Kalila wa-Dimna, en bok som tilhører den litterære sjangeren av visdomslitteratur kalt for fyrstespeil: fortellinger og ordtak som hadde til hensikt å lære monarken i riktig, høvelig og effektiv ledelse.
Den fremste intellektuelle innsatsen til disse lærde var sentrert på astronomi og astrologi. Den tidligste perioden i Alfonsos styre sørget for oversettelse av utvalgte verker om magi (Lapidario, Picatrix, Libro de las formas et las ymagenes), alle oversatt av den jødiske lærde Yehuda ben Moshe (Yhuda Mosca i gammelspanske kildetekster). Disse var meget dekorerte manuskripter hvor kun Lapidario har i sin helhet blitt bevart og inneholdt det som man trodde var hemmelig kunnskap om magiske egenskaper til steiner og talismaner. I tillegg til disse bøkene om astral magi, beordret Alfonso oversettelser av velkjente arabiske astrologiske kompendier, inkludert Libro de las cruzes og Libro conplido en los iudizios de las estrellas. Den første av disse var, ironisk, oversatt fra latin (benyttet av blant annet vestgotere i Iberia) til arabisk og deretter tilbake til kastiljanske og latin. De fleste av tekstene som ble først oversatt på denne tiden har overlevd i kun et manuskript hver.

Krøniker og historie

Alfonso bestilte også samlinger med krøniker, fullført i 1264. Dette historieprosjektet søkte å etablere en generell historie og støttet som på eldre krøniker, folkeminne og arabiske kilder. Det ble et betydelig bidra til kastiljansk prosa, og et sterkt bidrag til å selvdefinere Alfonsos forstørrete Castilla. Prosjektet besto av to deler, en historie ned til hans fars styre, Crónica general de España, i dag helst kalt for Primem crónicas general og den langt større med ambisjon om å være en verdenshistorie, Crónica general.
Dens verdenshistorie støttet seg på mange kilder, inkludert oversettelser fra Det gamle testamente blandet med myter og fortellinger fra den klassiske verden, hovedsakelig fra oldtidens Egypt, antikkens Hellas og Roma. Den ble ufullført, imidlertid, og stoppet opp ved Kristus' fødsel. Dens fremste prestasjon ligger i dens oversettelser fra latin og til kastiljansk. Alfonsos historieverker skilte seg ut fra forgjengerne ikke bare i bruk av morsmålet, men også ved å være opptatt av sosiale og kulturelle emner i tillegg til politisk historie. Igjen brakte Alfonso Castilla inn i den europeiske hovedstrømmen. Hans lærde gjennomsøkte og analyserte kildene, forhøyet den samtidige smaken og forsterket en før-nasjonal identitet som er et vitnemål om hans visjon om et nytt samfunn.
Disse to ble grunnsteinene i spansk historiografi, og ble meget populære, særlig fra 1500-tallet da det var en fornyet interesse historie. Florián de Ocampo (død ca. 1558) utga en ny utgave, og Lorenzo de Sepúlveda (død ca. 1580) benyttet den som hovedkilde for sine populære romanser. Han skrev blant annet en rekke høviske fortellinger med Alfonso X som helten.

Musikk

Alfons X bestilte eller var selv med på komponerte mange musikkverk i løpet av sitt liv. Disse verkene omfattet blant annet Cantigas d'escarnio e maldicer og den store samlingen Cantigas de Santa Maria («Sanger til Jomfru Maria»), som var skrevet på galisisk-portugisisk og er blant hans viktigste verk. Disse verkene er en av de største samlingene av monofoniske sanger på morsmålet som har blitt bevart fra middelalderen. De består av 420 dikt med musikalsk notasjon. Diktene omhandler stort sett mirakler tilskrevet jomfru Maria.

Leker

Alfonso fikk også oversatt Libro de ajedrez, dados, y tablas (Libro de los Juegos; «Boken med leker») oversatt til kastiljansk fra arabisk og fikk lagt til illustrasjoner som hadde til hensikt å perfeksjonere verket som ble fullført antagelig i 1283.
Libro de los juegos er et av de viktigste dokumenter for forskningen på brettspillenes historie. Det eneste kjente originalen til denne boken er oppbevart i biblioteket i klosteret San Lorenzo de El Escorial i nærheten av Madrid. Denne boken er innbundet i saueskinn og er 40 cm høy og 28 cm bred. En kopi fra 1334 er oppbevart i biblioteket til Real Academia de la Historia, det kongelige spanske akademi for historie i Madrid.