google/wiki40b huggingface dataset:
Marjayoun

Marjayoun er en by i Sør-Libanon som ligger i guvernementet Nabatiyeh. Distriktet Marjayoun, der Marjayoun er administrasjonssenter, grenser til distriktet Jezzine i nord, distriktet Hasbaya i øst, distriktet Beintjbeil i vest og distriktet Nabatiye i vest. Befolkning i fylket: 41 269 og i byen: 16 130 personer.
Marjayoun ligger majestetisk på en bakke med Hermonfjellet (arabisk: Jabal El Sheikh) i øst, og med den 1000 år gamle korsfarerborgen Beufort (arabisk: Sh'ief Arnoun) over Litanielva som ser utover Amelfjellet (arabisk: Jabal Amel) i vest. Fjellkjedene Rihan, Niha og Libanonfjellene ligger i nord og de fruktbare Sahil Marjayounslettene fortsetter inn i dagens Israel mellom den galileiske finger og slettene under Golanhøyden.
To km mot øst ligger Ebel es-Saqi som var norsk hovedkvarter for UNIFIL-bataljonen Norbatt. Marjayoun var også hovedkvarter for major Saad Haddads «Det frie Libanon».
Stedet har i tusener av år stått sentralt i kultur og handel mellom Libanon, Syria og Palestina. Derfor er byens historie rik og full av hendelser, og står sentralt i historien til Det hellige land.
Mohave

Mohave, eller Mojave, er et amerikansk urfolk som i dag lever i og rundt to reservater ved Coloradoelva i California og Arizona i USA. Det er i dag færre enn tusen mohaver igjen. Mohavene snakka opprinnelig språket mohave, men det er ikke mer enn et par hundre igjen som kan språket.
Eva Kolstad

Bakgrunn og yrke

Hun giftet seg i 1942 med cand.jur. Ragnar Kolstad, som var generalsekretær i Norges Vernesamband og senere underdirektør i Justisdepartementet. Hennes svigerfar var tidligere statsminister Peder Kolstad. Hun startet egen revisjonsforretning i Oslo i 1945 og ble en av landets første kvinnelige statsautoriserte revisorer i 1946.

Arbeid for kvinners rettigheter

Eva Kolstad var engasjert i kvinnesaken gjennom det meste av livet. For den unge Kolstad ble Margarete Bonnevie den store politiske inspiratoren. Kolstad stod for «kvinnesak på et liberalt, humanistisk grunnlag, hvor like rettigheter uansett kjønn var det sentrale».
Kolstad var leder for Oslo Kvinnesaksforening (1950-1952 og 1954-1956), deretter leder for Norsk Kvinnesaksforening (NKF) (1956–1968). Hun satt i styret i Norsk Kvinnesaksforening i periodene 1950–1968 og 1970–1972. Hun var også styremedlem i International Alliance of Women (IAW) i flere perioder mellom 1949 og 1976. IAW har konsultativ status i FN, og gjennom den organisasjonen ble hun godt kjent med FN-systemet og ble i 1969 valgt til Norges og Nordens representant i FNs kvinnekommisjon, hvor hun satt til 1975, i flere perioder som nestleder. NKF var en sentral pådriver for opprettelsen av Likestillingsrådet, hvor hun var leder 1975–1978. I 1978 ble hun utnevnt til Norges (og verdens) første likestillingsombud.
Eva Kolstad var også med i redaksjonsrådet til tidsskriftet Kvinnen og Tiden i flere år.

Venstreleder og statsråd

Kolstad satt i Oslo bystyre og formannskap for Venstre i årene 1960–1975, var vararepresentant til Stortinget 1965–1969, var forbruker- og administrasjonsminister 1972–1973 og partileder i Venstre 1974–1976. Hun var Norges første kvinnelige partileder for et etablert parti.
Blant sakene hun var opptatt av var sekstimersdagen, som hun mente både ville gi mer tid til barn og dermed muliggjøre reell likestilling, og også gi mer tid til samfunnsengasjement.

Andre verv

Eva Kolstad var medlem av en lang rekke styrer, råd og utvalg.  Hun var styreleder i Statens teaterskole, medlem av Rasjonaliseringsrådet og Bankkommisjonen, styremedlem i Norsk Medisinaldepot, Gjensidige og Dagbladet (1974–82).

Utmerkelser

Eva Kolstad var kommandør av St. Olavs Orden (1983), mottok St. Hallvard-medaljen i 1976 og var æresmedlem i International Alliance of Women (fra 1979) og i Unge Venstre. Hun ble i 2013 kåret av VG til en av de hundre viktigste kvinnene i Norgeshistorien, og kom på 31.-plass.
Eva Kolstads gate i Oslo er oppkalt etter henne.
Haraldssund

Historie

Rasmus Magnussen (1560–1670), kalt Rasmus í Haraldssundi, bodde i Haraldssund. Han er Færøyenes eldste person gjennom tidene med sine 110 år. 103 år gammel ble han far til en sønn, Guttormur í Múla, som senere bosatte seg i Múli og ble kjent for sine overnaturlige evner.
På vårtinget på Norðoyar i 1705 ble bonden Heine Rasmussen i Haraldssund fradømt gården sin, da han ble funnet skyldig i å ha byttet sokker mot tobakk fra et nederlandsk skip. Frem til 1856 var handelen på Færøyene underlagt et kongelig monopol. Heine Rasmussens sønn overtok driften av gården.
Ved folketellingen i 1860 var det fem hus i bygda: Har Uttari, Har Innari, Har Suðuri (Har Suður), Á Gørðum og Bygningurin. Et par kilometer sør for Haraldssund kan man betrakte en historisk ruin. En lokal legende forteller at det en gang var en nederlandsk bosetning der. Fra Haraldssund går det tre vandrerstier, en til sørspissen av Kunoy, mens de to andre går nordover til den forlatte bygda Skarð. Skarð har vært forlatt siden en fiskeriulykke i 1913. Om man ønsker å besøke Skarð anbefales man å ha med en lokalkjent person, dersom man ikke er en erfaren turgåer eller lokalkjent selv, ettersom det er smale stier med en høydeforskjell på 600 meter. I 1914 startet motorbåten «Victoria» fra Klaksvík med regelmessig postseilas til bygda for Postverk Føroya. 
Skolen i Haraldssund ble reist i 1930. Etter den andre verdenskrigs slutt i 1945 kjøpte mennene i Haraldssund den 20 tonn store fiskebåten «Brimmes», som var tilknyttet bygden i om lag 20 år. Mennene i Haraldssund var for det meste kystfiskere.
Tradisjonelt var Haraldssund et sted hvor man arrangerte dans hvert år under kyndelsmesse den 2. februar. I 1980-årene prøvde man å gjenopplive denne tradisjonen. Dette mislyktes, ettersom Haraldssund var relativt isolert den gang. Med et nytt forsamlingshus med plass til ca. 200 personer ble det gjort et nytt forsøk med dans i 2007.
Ianusanta ianusi

Utseende

En middelsstor (vingespenn ca. 40 millimeter) stjertvinge. Bakvingens bakhjørne er trukket ut til en spiss med en kort, utoverrettet stjert. Hannens overside er himmelblå med bredt svarte ytterkanter og en lite, oval, brun grop på forvingen (denne inneholder spesielle duftskjell, androconia). Undersiden er brun med tre smale, hvite tverrstriper.

Levevis

Denne arten lever i tåkeskog.

Utbredelse

Arten er kjent fra fjellene i sentrale deler av Ecuador og det nordlige Peru.
Golden Copy-løsning

Bakgrunn

Presiseringen, eller utskillelsen av Golden Copy-løsninger fra MDM-løsninger skyldes to forhold:
1. En MDM-løsning er mye mer enn å vedlikeholde en "Golden Copy" av alle data.
2. En Golden Copy-løsning går grundigere til verks mht å forbedre datakvaliteten.
En MDM-løsning kan gjerne ha en eller flere Golden Copy-løsninger som delkomponenter.

Funksjon

Den viktigste funksjonen til Golden Copy-løsninger er altså å vedlikeholde datakvalitet for det aktuelle domenet. 
Behovet for denne typen løsninger har vokst frem på grunn av kompleksiteten i det å sikre god datakvalitet over tid. Dette innebærer ikke bare, slik tilfellet er i enkle datavask løsninger, å standardisere og deduplisere data, men å sikre alle sider ved datakvaliteten. Inkludert å kontrollere at dataene er up to date, komplette og konsistente.
For å få dette til, må det en mer helhetlig og strukturert tilnærming til håndteringen av datakvalitet. Dette omfatter å ha tilsyn til data som har (eller kan ha) gått ut på dato, verifisering av nye og eksisterende data, berikelse med manglende informasjon, etc... 
En Golden Copy-løsning er altså, i motsetning til mer lavnivå datakvalitetsverktøy, mer et administrasjonsverktøy for å sikre at nødvendig vask har blitt utført. Løsningen har gjerne egne grensesnitt for såkalte SME'er (Subject Matter Experts) til å vedlikeholde data manuelt og for å overvåke hel og halvautomatiserte datakvalitetsprosesser.

Eksterne referansedata

Det er vanlig å bruke eksternt kildemateriale fra pålitelige kilder til å oppdatere informasjon med nyere informasjon. Dette er spesielt vanlig ved bruk av store kontakt- eller kunde-registre, hvor man for eksempel kan benytte data fra flere, eksterne leverandører. 
En Golden Copy-løsning har gjerne innebygd egne mekanismer for datarevisjon, slik at evt inkonsistenser kan eksponeres og rettes opp.
Limenitidini

Utseende

Middelsstore til store (vingespenn 35 – 110 mm), robuste sommerfugler med ganske store vinger. Vingene er vanligvis mørkebrune med lyse bånd eller flekker, ofte med et visst metallisk skimmer. Kroppen er slank til ganske kraftig, antennene er rundt halvparten så lange som forvingene. Forvingene er avrundet trekantede og forholdsvis smale. Vingenes ytterkant er vanligvis bølgete. Bakvingene er forholdsvis store, gjerne avrundet kvadratiske på form. Vingenes underside har et mønster som ligner oversidens, men grunnfargen er lysere, ofte brunrød. Larvene er nakne, med flere fingeraktige utvekster.

Levevis

Larvene lever for det meste på busker og løvtrær. Limenitidinae er først og fremst skogsinsekter, og de voksne sommerfuglene holder deg mest mellom trekronene. De er gode flygere og har en karakteristisk flukt der de veksler mellom kjappe vingeslag og seilflukt med utstrakte vinger. Disse sommerfuglene er ikke av de ivrigste blomsterbesøkerne, derimot kommer de ofte ned til bakken for å drikke fra sølepytter. Mange Liminitidini etterligner giftige sommerfugler av andre grupper, særlig monarksommerfugler (Danaini). Et kjent eksempel er det nordamerikanske arten falsk monark (Limenitis archippus), som er en meget god kopi av den giftige monarksommerfuglen (Danaus plexippus). Den falske monarken kan skilles fra den ekte på at den jamtover er en tanke mindre, og på at den har et ekstra, tynt, svart tverrbånd i bakvingene. Det viser seg at den falske monarken også er nokså giftig, så det er sannsynlig at begge artene drar fordel av at de ligner hverandre – en fugl som har forsøkt å spise den ene vil senere unngå begge to.

Utbredelse

Gruppen er representert i alle verdensdeler bortsett fra Antarktis og Afrika.
Xoanon

Xoanon (gresk ξόανον; flertall ξόανα xoana, fra verbet ξέειν, xein, å skjære eller skrape [tre]) var et arkaisk kultbilde i materialet tre i antikkens Hellas.
Grekere fra klassisk tid assosierte slike kultobjekter, enten anikonistisk eller personifisert skulptur, med den legendariske Daedalus. Mange slike kultbilder ble bevart inn i historisk tid, skjønt ingen har overlevd inn i moderne tid, unntatt de avbildninger som ble kopiert eller overført til stein eller marmor. I det andre århundre e.Kr. beskrev Pausanias tallrike xoana i hans reiseskildring Beskrivelse av Hellas, især avbildningen av Hera i hennes tempel på Samos. «Statuen av den samoiske Hera, som Aethilos, var en trebjelke først, men etter at Prokles ble hersker ble den menneskeliggjort i form». Det skal nevnes at på Pausanias' reiser nevner han aldri at han selv så en xoanon av et vanlig menneske, det vil si ikke av en guddom.
Noen typer av arkaisk xoana kan bli sett reflektert i arkaiske marmorversjoner som den søylelignende «Hera av Samos» (i dag Louvre, Paris), den flate «Hera av Delos» eller en del arkaiske figurer av kouros-type som kan ha representert Apollon.
En type kultfigur hvor ansiktet, hendene og føttene var skåret av tre og resten hogget i marmor kalles for acrolith.

Kopier av ærverdige avbildninger

En arkaisk avbildning i tre av en tauriske gudinne ble stjålet av Iphigeneia og Orestes i Evripides' drama Iphigeneia i Tauris (linjene 1359-59). Viktigheten av xoanon i en lokal kult sikret at den ville bli omhyggelig kopiert når kolonier ble grunnlagt og sent ut sammen med kolonistene fra moderbyen, metropolis.
Massilia (dagens Marseille) ble først grunnlagt av fokaiske, og Strabo (4.1) forteller at kulten til Atemis av Efesos ble overført med kolonien, rettferdiggjort i en opprinnelsemyte av en drøm , og den kunstneriske formgivningen av kultbildet — Strabo benytter begrepet diathesis, δάθεσις — ble eksportert til kolonien «hvor de holdt diathesis av xoanon for det samme, og alle andre anvendelser nøyaktig det samme som var sedevane i moderbyen».
Tilsvarende ble kulturelle bånd mellom den fokaiske kolonien i Massilia og Roma knyttet, «blant de andre, romerne har innviet Artemis’ xoanon på Aventinerhøyden, tatt etter samme modell som fra Massilia|massilittene» (Strabo, 4.1.5). Kultbildet av Fruen av Efesos ble identifisert som Artemis i gresk forståelse og ble etablert som Diana Aventina i Roma hvor det har blitt bevart kopier i marmor (se illustrasjon til venstre).
Baclayon

Historie

Baclayon var den første municipio etablert av spanjolene på Bohol. Den omfattet opprinnelig også de områder som i dag er Alburquerque, Balilihan, Corella og Sikatuna. Det opprinnelige navnet var Bacayan, med rot i ordet bacay, som betyr «omvei» - det var en klippe her rundt en klippe.
I 1595 ankom to prester fra jesuittordenen, Juan de Torres og Gabriel Sanchez, som misjonærer til Bohol. Med lokal hjelp fikk de bygd en steinkirke som anses som en av Filippinenes eldste steinkirker. Dette ble utgangspunktet for landsbyen. I 1600 raidet moroene bosettingen, og jesuittene flyttet da sin residencia til Loboc.
I 1717 fikk Baclayon status som katolsk menighet. I 1742 ble Tagbilaran utskilt fra Baclayon, deretter Alburquerque i 1868, Balilihan i 1828, og Corella i 1884.
Unterscharführer

Unterscharführer, «nestlagfører», graden var den laveste underoffiser-graden, men er allikevel mest sammenlignbart med en «korporal», var en paramilitær grad i Schutzstaffel (SS). Den ble tatt i bruk av (SS) fra 1934 etter De lange knivers natt og til slutten av andre verdenskrig.
De lange knivers natt førte til en reorganisering av SS og medførte at en rekke nye grader ble innført, og kunne slik skille SS ytterligere fra Sturmabteilung (SA).

Allgemeine-SS

Innen Allgemeine-SS hadde en unterscharführer vanligvis kommando over en liten enhet på mellom syv og 15 SS-menn. Også folk som hadde stabsoppgaver innen organisasjonen kunne ha denne graden, også innen SS-enheter som Gestapo, Sicherheitsdienst og Einsatzgruppen.

SS-Totenkopfverbände

I tjenesten ved konsentrasjonsleirene gjennom SS-Totenkopfverbände, hadde ofte unterscharführer funksjonen som såkalt Blockführer, og var de som hadde det overordnede ansvaret for en fangebrakke i konsentrasjonsleiren. Dette gjorde at graden gjennom posisjonen som Blockführer ble en sentral posisjon i Holocaust, da det oftest var en Blockführer som ledet de ulike Sonderkommandoene.
Eriksholm (Trolleholm)

Eriksholm  var en borg i Malmøhus Len ca. 30. km øst for Landscrone i Skåne, i det som den gang var dansk land, og som i dag tilhører Sverige.

Historie

Borgen har gjennom historien hatt tre forskjellige navn: middelalderens Kattisnabbe og Kattsnave, renessansens Ericsholm og 1700-tallets Trolleholm.
Den danske riksråden Tage Ottesen Thott til Næs fikk byttet til seg storgården med abbeden i Herrevad kloster, og oppførte borgen i 1538 til minne om sin storebror Erik som var død bare 19 år gammel. Hans sønn Otto Tagesen Thott overtok Eriksholm etter farens død.

Sophie Brahe

På Eriksholm levde og virket Tycho Brahes søster Sophie Brahe etter sitt ekteskap med Otto Tagesen Thott. I nærheten av slottet anla hun en have, som ble berømt og ansett for unik i Norden. Her dyrket hun urter, som hun anvendte i sine medisinske studier. I sitt arbeidsværelse i et av slottets tårn bedrev hun studier i bl.a. matematikk, astronomi og astrologi. Hennes eneste sønn Tage Ottesen Thott overtok i 1643.
I 1678 mot slutten av den skånske krig ble borgen brent ned av danskene, hvor den ble stående ubebodd hen i 70 år.
I 1680 ble stedet kjøpt av den danske riksråd Niels Trolles enke, Helle Rosenkrantz. Hennes sønnesønner solgte det i 1727 til fetteren, Fredrik Trolle, som i 1755 endret navnet til Trolleholm. I 1880-årene ble slottet ombygget av den danske arkitekten Ferdinand Meldahl til en ridderborg i franskpåvirket renessansestil. Slottet eies i dag av slekten Trolle-Bonde, og er ikke åpent for publikum.
EM i ryttersport 2017 - Sprangridning individuelt

EM i ryttersport ble arrangert i Gøteborg fra 21 til 27 august 2017. Finalen i sprang individuelt gikk søndag 27 august på Nya Ullevi. 
Først ble det arrangert en kvalhopping, deretter en lagkonkurranse med 2 omganger og til slutt en individuell hopping med 2 omgang. Den som hadde lavest antall feilpoen etter de 5 hoppingene vant. I 2 finale omgang var det kun de 12 beste etter 4 omganger som fikk delta.
Avisa Romsdal

Avisa Romsdal var en reklamefinansiert gratisavis som ble gitt ut i romsdalsregionen. Avisa kom første gang ut i mars 2006. De første to årene var det månedlige utgivelser, deretter annenhver uke. Avisa Romsdal stoppet sine utgivelser sommeren 2014.
Avisa Romsdal hadde de siste årene et opplag på 24.000 eksemplarer og ble da distribuert til husstandene i Molde, Vestnes, Midsund, Aukra, Fræna, Eide, Gjemnes og Nesset kommuner. Tidligere ble den også distribuert i Rauma og Sandøy kommuner. I tillegg til papirutgaven, lå avisa ute på romsdal.no som pdf og e-avis. Før hadde romsdal.no daglige oppdateringer. Nettsiden er noe eldre enn papirutgaven og publiserte sin første nyhet i november 2005.
Avisa Romsdal var mot slutten en del av mediehuset Romsdals Budstikke, som kjøpte 66% av selskapet sommeren 2011, før også resterende ble overtatt i 2012.
Ansvarlig redaktør var Øystein Bjerkeland. Daglig leder i størstedelen av perioden var Arild Rogne.
Garrajohka bru

Garrajohka bru er en 56 meter lang stålbjelkebru på europavei 45 i Eibydalen i Alta kommune i Finnmark. Brua ligger 15 kilometer sør for Alta sentrum. Den har to spenn. Landkarene og fundamentet for pilaren står på 8 utstøpte stålrørspæler med 610 mm diameter.
En tidligere bru ble ødelagt av vårflommen i 2010. Det ble da etablert en provisorisk bru ved siden av denne, men inntil den ble etablert, måtte trafikken mellom Alta og Kautokeino gå om Lakselv og Karasjok. Den nye brua er en meter høyere enn den gamle og kostet 11,569 millioner kroner, inkludert utbedring av tilførselsveier og ble åpnet 29. juni 2012.
Begnavassdraget

Begnavassdraget dekker et nedbørsareal på 4 851 km² og har en høydeforskjell på ca. 1 850 m. Vassdraget er en del av Drammensvassdraget og hovedelva Begna er 213 km lang. 
Begna renner i sørlig retning fra Filefjell, gjennom Valdres og innsjøene Vangsmjøsi, Slidrefjorden, Strondafjorden og Aurdalsfjorden, ned Begnadalen til Nes i Ådal og innsjøen Sperillen. I sørenden av Sperillen dannes Ådalselva som renner ned mot Hønefoss, der elva renner sammen med Randselva like under Hønefossen og danner Storelva. 
Storelva drenerer til Tyrifjorden. Ved utløpet av Tyrifjorden, ved Vikersund, dannes Drammenselva, som er primærelva i Drammensvassdraget. Denne drenerer til Drammensfjorden.
Timbersound

Timbersound er en norsk duo som komponerer og produserer filmmusikk og musikk til TV-serier. Duoen består av Magne Furuholmen fra a-ha og Kjetil Bjerkestrand som startet prosjektet i 1994. 
For musikken til TV-serien Hotel Oslo fikk de Edvard-prisen i 1998 i klassen annen kunstart og ble nominert til Spellemannprisen 1997 i åpen klasse. De ble i tillegg nominert til Spellemannprisen 1999 for Hermetic med musikk til filmen 1732 Høtten. Duoen har blant annet samarbeidet med den svenske vokalisten Freddie Wadling.
Valserhône

Geografi

Valserhône befinner seg der Valserine løper sammen med Rhone.
Triodontonyx

Utseende

En nokså liten (mindre enn 10 millimeter), bred, brunrød oldenborre. Forkroppen er tett kledt med lange, lyse hår. "Snuten" (clypeus) er avrundet med litt opphøyd rand. Antennene har ti ledd, de tre ytterste danner en vifte, viftebladene er litt lengre enn "skaftet" (det er bare kjent hanner av denne arten).

Utbredelse

Arten er bare kjent fra en øy i Victoriasjøen i Tanzania.
Evian Championship

Evian Championship er en profesjonell golfturnering for kvinner. Turneringen ble grunnlagt i 1994, og spilles i Frankrike.
Turneringen er fra 2013 anerkjent som en major-turnering på både Ladies European Tour og LPGA-touren. Siden 2000 har turneringen vært en del av LPGA-touren, om enn ikke som en major-turnering. Det at turneringen fram til 2012 ble spilt uken før Women's British Open, som av begge tourer var anerkjent som en major-turnering, gjorde det beleilig å delta også for de amerikanske spillerne. I 2005 lå det 2,5 millioner amerikanske dollar i premiepotten. Kun US Women's Open hadde større premiepott dette året. Turneringen sponses av Evian.
Sa'ad kibbutz

Historie

Kibbutzen ble grunnlagt den 30. juni 1947, dagen etter Operasjon Agatha, av avgangselever fra Bnei Akiva-bevegelsen. Den ble grunnlagt på liknende vis som et tårn og palisade-bosetning fra sent i 1930-årene, og var den første religiøse kibbutzen som ble grunnlagt av sabraer.
I krigen i 1948 ble kibbutzen nesten fullstendig ødelagt av den egyptiske hæren. Det lokale museet «Ma'oz Mul 'Aza» (Skansen ved Gaza) forteller i detalj om krigen i området, ovenfor Gazastripen.
Etter krigen dyrket kibbutzen-medlemmene opp igjen jorden og landsbyen utviklet seg de neste femti årene.

Økonomi

Sa'ad er en av de største produsentene i Israel av gulrøtter, en fjerdedel av produksjonen i landet.
Amalie Skrams bibliografi

Amalie Skram, Berthe Amalie Alver Skram, ble født i Bergen 22. august 1846. Hennes romaner ga plass til en kritisk fremstilling av ytre sosiale forhold så vel som livets innerste hemmeligheter. Fra hennes debut i 1885 frem til hun døde i 1905 ga hun ut ca 20 verk.

Mediaklipp

Om Amalie Skram fra NRK Skole
Duhozanye

Handling

Filmen følger enken Daphrose, som mistet mann og åtte av elleve barn under folkemordet i Rwanda. Hun gikk sammen med andre enker etter krigen, både hutuer og tutsier, og startet samfunnet Duhozanye. Etter å ha begravet sine døde, begynte de gjenoppbygging av hus og bedrifter, og tok vare på foreldreløse barn og hverandre. Samfunnet teller etterhvert 4000 enker. Gacaca-domstoler, lokale høringsprosesser, brukes som et middel for å nå sannhet og forsoning.

Visninger

Filmen ble vist på NRK2 24. mai 2011. I forbindelse med at det var gått 20 år siden folkemordet, ble filmen vist på Litteraturhuset i Oslo 7. april 2014, med påfølgende samtale, og 10. april 2014 på Memorium Nürnberger Prozesse i Nürnberg.
The Man Who Cried

Handling

Den lille jødiske piken Fegele (Christina Ricci) blir sendt fra Russland til England for å vokse opp hos en fosterfamilie. Hun får et nytt navn, Suzie, og lærer å snakke engelsk gjennom sang. Det største ønsket hennes er å treffe faren som reiste fra Russland til Amerika for å finne bedre levekår for familien der. Etter det har ingen hørt fra ham. Med sitt musikalske talent reiser hun ti år senere til Paris og får seg jobb. Hun får de gode vennene Lola (Cate Blanchett) og hennes kjæreste Dante Dominio (John Torturro). Suzie selv faller for hestehandleren Cesar (Johnny Depp).
Akkurat når livet hennes endelig ser ut til å stabilisere seg blir landet invadert av nazistene og livet hennes snus på hodet. Men Suzie gir aldri opp, og kampen for en normal familietilværelse er ikke tapt. Den har bare fått et kraftig tilbakeslag.