google/wiki40b huggingface dataset:
Santaler

Santaler er en indisk urbefolkning som snakker et austro-asiatisk språk, santali. Santalenes språk ble nedtegnet og grammatisert av gjøvikenseren Paul Olaf Bodding som også samlet santalenes folkloristiske uttrykksformer og utgav en rekke bøker om santal-nasjonen og folket i løpet av sin levetid. Han blir av enkelte regnet som opphavsmannen for santalenes skriftspråk.
Tradisjonelt har santalene hatt tilhold i delstatene Jharkhand, Bihar og Bengal. En del santaler bor også i Bangladesh, og i Nepals tre sørøstlige grensedistrikter mot India, Jhapa, Morang og Sunsari.
I India har santalene blitt regnet som kasteløse – og har opplevd massiv undertrykkelse av hinduistiske og muslimske bengaler i deres egne kjerneområder. Ettersom santalenes tradisjonelle områder var overbefolket, gjennomførte den norske misjonæren Lars Olsen Skrefsrud og den danske misjonæren Hans Peter Børresen en storstilt folkeforflytning av santaler til delstaten Assam, som tradisjonelt var bebodd av folkegruppen boro/bodo. Santalmisjonen (som har forgreininger både til Norge, Danmark, Sverige og USA) bygde opp en koloni rundt Mornai tehage i Goalpara, Assam. En rekke santaler etablerte seg i området, og har i 1990-årene vært del av en borgerkrig i delstaten.
I Nepal har santalene (også kjent som satar og hor) hatt vanskelig for å få statsborgerskap før i 2007. Dette har ført til at mange har utvandret til India.
Helge Fæhn

Biografi

Fæhn ble cand.theol. fra Universitetet i Oslo i 1945. Han fortsatte som stipendiat ved Det teologiske fakultet og tok sin doktorgrad i 1957. I en periode var han prest i Nes i Akershus, men ble så professor i norsk kirkehistorie fra 1974 til 1986 og var deretter seniorforsker til han gikk av med pensjon. Han var medlem av Det Norske Videnskapsakademi og Societas Liturgica. I 1989 ble han utnevnt til ridder av St. Olavs Orden for sin faglige innsats.

Faglige interesser

Liturgihistorie var Fæhns sterke interesse og han ble en av Nordens fremste forskere på dette feltet. Han ga ut en rekke publikasjoner om emnet, de spenner fra middelalderen til vår tid, men han var særlig opptatt av tiden etter reformasjonen. Han var også engasjert i reformarbeidet av Den norske kirkes gudstjenesteliv og var medlem av Liturgikommisjonen fra 1965, fra 1980 til 1984 var han også leder for kommisjonen, som sluttførte arbeidet i hans tid som leder. Deretter ble han Kirkedepartementets rådgiver for utgivelsen av de nye liturgiske bøkene. Han var også departementets liturgiske konsulent for kirkebygg og kirkeutsmykking.
Metusalem

Metusalem, egentlig Metusjalah (hebraisk: מְתוּשֶׁלַח – Mĕṯûšǽlaḥ, i pausa מְתוּשָׁלַח – Mĕṯûšā́laḥ; gresk: Μαθουσαλά – Mathousalá; i bibeloversettelsen fra 1930 Metusalah), var ifølge Første Mosebok i Det gamle testamentet en av urtidens stamfedre.  Han var den personen i Bibelen med den eldste beskrevne levealderen, hele 969 år (1 Mos 5,27) – derav uttrykket «gammel som Metusalem». Metusalem synes å være en populær forvanskning av det hebraiske navnet. 
Metusjalah var sønn av Henok og sønnesønn av Jared, som ble 962 år gammel og var tipptippoldebarn til Adam (1 Mos 5,3–21). Bare Metusjalah nevnes som eldre enn Jared. 
Metusjalah var farfar til Noah og døde samme år som syndfloden rammet jorden. Dette kan utledes slik: Han var 187 år gammel da han fikk sønnen Lamek (1 Mos 5,25) og 369 år da sønnesønnen Noah ble født (1 Mos 5,28–29), og Noah var 600 år gammel da syndfloden inntraff (1 Mos 7,6), altså 969 år etter Metusjalahs fødsel. Bibelen er dog taus om dødsårsaken – det kan ha vært en naturlig død, men han kan også ha tilhørt de som ble utryddet under flommen. Metusjalahs sønn Lamek (Noahs far) døde fem år før flommen.
I Septuaginta heter både Metusjalah og Metusjael Μαθουσαλα (Mathousala). Begge har en sønn som heter Lamek, og begge er etterkommere etter en Henok.
Fra gammelt av ble Metusjalah feiret 4. januar.
Amblysterna

Utseende

Middelsstore, blanke, høyt hvelvede praktbiller. I likhet med mange andre biller som lever i tørre områder har de et svært tykt og hardt hudpanser. Oversiden er blank, ofte, men ikke alltid med grønnlig metallglans, undersiden og sidekanten av dekkvingene er mer eller mindre tett kledt med lyse skjell.

Levevis

Denne underfamilien lever særlig i tørre områder. De voksne billene finnes gjerne krypende på bakken.
I alle fall noen av artene er knyttet til tørketålende busker og trær i erteblomstfamilien.

Utbredelse

Slekten er utbredt i det sørlige og østlige Afrika inkludert Seychellene.
Tullgarns slott

Tullgarns slott er et kongelig slott i Hölö sogn, sør for Södertälje i Södertälje kommune i Stockholms län i Sverige.

Bakgrunn

Det opprinnelige slottet ble bygd av Karl Sture på slutten av 1500-tallet. På midten av 1600-tallet bestod det av en større hovedbygning i tre etasjer med to runde og et firkantet tårn. Hovedbygningen hadde to fløyer. Disse ble senere bygd sammen med enda en bygning, noe som førte til at det ble en borggård i midten.
Slottets første kjente eier var Tord Köriksson Bonde og hans sønn, ridderen Knut Bonde. Han ga det i morgengave til sin hustru Margreta Karlsdotter.
Det nåværende slottet fikk sitt utseende under en omfattende restaurering so skjedde mellom 1719 og 1727 på oppdrag fra greve Magnus Julius De la Gardie. Arkitekt var Joseph Gabriel Destain. Det består av en 43 meter lang og 15 meter bred hovedbygning. Det er to åtte meter brede fløyer som danner en åpen borggård mot vannet. Det er preget av sin nyklassistiske innredning. Den ble til sent på 1700-tallet, da Gustav IIIs yngste bror Fredrik Adolf disponerte slottet. Kong Gustaf V og dronning Victoria brukt Tullgarn som sommerslott. Tullgarn er også i dag et av de ti kongelige slott.
Slottet er åpent for allmennheten og trafikkeres daglig av busser mellom Södertälje og Trosa. Det er flere serveringssteder og butikker på stedet og i desember arrangeres det julebord.
Fra 1996 har slottets forvalter, Statens fastighetsverk, drevet et biologisk renseanlegg i parken. Ifølge etatens egne opplysninger kan dammen kontinuerlig rense avløpsvannet fra 150 personer pr. dag.
Fengcheng kullkraftverk

Fengcheng kullkraftverk er et kullkraftverk i det østlige Liaoning i Kina, i fjellkjeden som grenser mot Nord-Korea. Det har en installert produksjonskapasitet på 1.200 MW. Anlegget stod ferdigbygd i 2008.
Folsom Prison Blues

«Folsom Prison Blues» er en amerikansk countrysang skrevet av Johnny Cash tidlig på 1950-tallet, og originalt spilt inn med hans band The Tennessee Three i 1956 for plateselskapet Sun Records. Sangen kombinerer elementer fra de tradisjonelle tog- og fengselssangene.
Cash ble inspirert til å skrive sangen etter at han så filmen Innenfor murene i Folsom fengsel (1951) mens han tjenestegjorde i Vest-Tyskland for det amerikanske luftforsvaret.
Den innsatte protagonisten hører lyden fra togfløyta utenfor cellen, og gjenforteller udåden sin (sangens mest berømte linje er uten tvil: «I shot a man in Reno / just to watch him die»). Deretter ser han for seg de de frie menneskene på toget, og drømmer om hva han ville gjort hvis han var fri. «I know I had it coming / I know I can't be free,» synger fangen. «But those people keep a'moving / and that's what tortures me.»
Sangen var med i Cash sine liveopptredener gjennom alle år. Høydepunktet var da han framførte den i Folsomfengselet 13. januar 1968 foran de innsatte. Hele fengselskonserten ble gitt ut under tittelen At Folsom Prison. Sangen går raskere live enn på studioalbumene, samtidig får man høre fangenes jubel etter noen av tekstlinjene.
Denne sangen, sammen med Cash sine alkohol- og pilleproblemer, banet vei for myten om at han hadde sittet i fengsel over en lengre periode.
Tol Morwen

Tol Morwen er en øy i J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard. Det er en av De Vestre Øyer øyer som ble skapt da Beleriand sank i havet i Vredens krig på slutten av det første tidevervet, og ligger derfor vestenfor Midgards kyster. Tol Morwen er en av de få stedene i Beleriand som ikke gikk under. På denne øya star De ulykkeliges stein, og her er også graven til Morwen Eledhwen, derfor navnet Tol Morwen. Sjøfarere fra Númenor, og senere også fra Arnor, besøkte denne øya for å vise sin respekt for helten Túrin Turambar, som også var gravlagt der. Túrin var sønn av Morwen og Húrin.
Deyang

Deyang (forenklet kinesisk: 德阳; tradisjonell kinesisk: 德陽; pinyin: Déyáng) er et byprefektur i den kinesiske provinsen Sichuan.

Kulturminner

Konfuciustempelet i Deyang (Deyang wenmiao, 德阳文庙) ble i 2001 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Byprefekturet er dessuten kjent for et vinbryggeri kalt Jiannanchun i byfylket Mianzhu og for museet og det arkeologiske utgravningsfeltet Sanxingdui i byfylket Guanghan om den gamle shu-kulturen. Det ble avdekket og utviklet fra 1986. Det har også en vakker innsjø ved navn Jinghu-sjøen.

Jernbane

Baoji-Chengdu-jernbanen løper gjennom området. Den knytter Baoji i naboprovinsen Shaanxi til Chengdu i Sichuan.

Vei

Kinas riksvei 108 løper gjennom området. Riksveien begynner i Beijing og fører via Taiyuan, Xi'an og Chengdu sør til Kunming i den sørvestlige provinsen Yunnan.
Mátra kullkraftverk

Mátra kullkraftverk er et kullkraftverk i Ungarn. Det har en installert produksjonskapasitet på 624 MW, fordelt på 5 turbiner. Dette er landets større kraftverk målt etter effekt. Anlegget ble påbegynt omkring 1975 og stod ferdig i 1980. Brenselkilden er lignitt.
De totale CO2-utslippene i 2008 var ca. 6 240 300 tonn.
Tuntreet

Tuntreet er et organ for Studentsamfunnet i Ås. 
Tuntreet er en studentavis og et papirmagasin som utkommer med ti utgaver i året. Tuntreet har også en egen nettutgave. Første utgave ble utgitt i 1946. Tuntreet drives på frivillig basis av studenter ved Norges miljø- og biovitenskapelige universitet på Ås. Tuntreet har i alt rundt 30 medarbeidere, som belønnes med gratis inngang på samfunnet som betaling for sine tjenester for fellesskapet. Tuntreet har et opplag på 1000 eksemplarer og distribueres over Campus Ås og Campus Adamstuen.

Redaktør

Redaktørene velges hvert halvår på Generalforsamlingen i Studentsamfunnet i Ås, og sitter deretter ½ år som journalistredaktør og ½ år som ansvarlig redaktør.
Jørg Berge

Bakgrunn og virke

Berge var sønn av en skipper og navigasjonslærer. Selv tok han styrmannseksamen og reiste til sjøs i flere år. Da han ble syk, mønstret han av i Montréal i Canada. Her konverterte han til den katolske kirke.
I årene 1873-76 studerte han til prest på et franskspråklig presteseminar i Montreal og fortsatte så med studiene i Paris og Grenoble. Han kom hjem til Norge i 1880, og studerte ved salettinerordenens presteseminar i Trondheim. Han hadde tenkt å vies som katolsk prest i Trondheim i 1885, men ombestemte seg før det kom så langt.  
Han arbeidet på et meglerkontor i Spania i to år, og siden i Narbonne i Frankrike. 
Da pave Leo XIIIs encyklika Rerum Novarum kom ut i 1891, gjorde den dypt inntrykk på Berge. Dette paveskrivet handlet om «arbeiderklassens forhold», og støttet arbeidernes rett til å danne fagforeninger. Dette var moderne tanker - for å sette det i perspektiv var det i 1899 at Arbeidernes Faglige Landsorganisasjon ble opprettet i Norge. Berge underviste da ved en av de to katolske skolene i Kristiania (St. Olafs skole, 1890-1895), og ble i 1895 kateket i den katolske menighet i Harstad. I 1898-99 er familien på Altagård, den gamle amtsgården i Alta, som ennå var i katolsk eie. Der virket han som lærer og vikarierte for presten. Han var også agent for avholdsbevegelsen.
Deretter ble han redaksjonssekretær i venstreavisen Finmarken i Vardø. Et knapt år etter flyttet han til Narvik (den gang Victoriahavn). 
Han var da allerede tilsluttet arbeiderbevegelsen. I 1903 ble Narvik sosialdemokratiske forening stiftet og like etter arbeideravisen Fremover. Dette skjedde på initiativ av fungerende middelskolerektor og secondløytnant Michael Puntervold. Jørg Berge overtok nokså raskt som redaktør etter Puntervold. 
Berge representerte kretsen Tromsø, Bodø og Narvik på Stortinget 1904-06, der han var medlem av kirkekomiteen. På Stortinget representerte han Arbeiderpartiet, og var en av de fire aller første representantene dette partiet hadde på Stortinget. De andre tre var Alfred Eriksen, Meyer Foshaug og John Lind-Johansen.
Ved neste stortingsvalg i 1906 var det en ny valgordning slik at Narvik ikke hadde egen stortingsrepresentant. Berge kom ikke inn på Stortinget. Han søkte fyrvokterstillingen på Måholmen fyr i Nord-Trøndelag i 1907, og flyttet dit med hele familien. Han trakk seg imidlertid ikke tilbake fra politikken, men stilte til valg for Nord-Trøndelag både i 1912 og i 1915. Velgertallet økte for Arbeiderpartiet, men ikke nok til at Berge kom inn på Stortinget.
Freden i Tartu

Freden i Tartu, også kalt freden i Dorpat eller Tartu-traktaten, er betegnelsen på fredsavtalene som i 1920 ble inngått mellom Sovjet-Russland og Estland og Finland, der disse landenes uavhengighet anerkjennes. Det er snakk om to separate avtaler, begge inngått i byen Tartu, den ene mellom Sovjet-Russland og Estland, undertegnet 2. februar 1920, den andre mellom Sovjet-Russland og Finland, undertegnet 14. oktober 1920.

Fredsavtale mellom Sovjet-Russland og Estland

Fredsavtale mellom Sovjet-Russland og Estland ble inngått 2. februar 1920. I avtalen anerkjenner Russland Estlands selvstendighet «for evig tid». Anerkjennelsen var den første de jure internasjonale anerkjennelse av Estland og banet veg for anerkjennelse fra andre land. Fredsavtalen trakk opp grensen mellom Estland og Russland. Avtalen la videre til rette for at estere i Russland fikk anledning til å vende tilbake til Estland, med tilsvarende rettigheter for russere i Estland. Russland gikk i avtalen med på å slette all estisk gjeld. Traktaten forpliktet også Russland til å betale Estland en sum tilsvarende landets andel av Russlands gullreserver. Estland fikk rettigheter til utnyttelse av skog i Russland, samt å bygge en jernbanelinje fra Estlands grense til Moskva. mens Russland fikk etter avtalen rett til å etablere en frihavn i Estland og til å bygge en kraftstasjon i Narva-elven.Etter avtalen skulle også Russland tilbakeføre kulturgods som hadde blitt ført fra Estland til Russland i løpet av krigsårene. 
Avtalen ble fra estisk side undertegnet av Jaan Poska, fra sovjet-russisk side av Adolf Ioffe.

Fredsavtale mellom Sovjet-Russland og Finland

Avtalen mellom Finland og Sovjet-Russland fastsatte grensen mellom de to land. Finland sikret seg ved avtalen tilgang til havet i nord ved en korridor til Petsamo. Russland sikret seg på sin side kommunene Repola og Porajärvi, som øst-karelske nasjonalister med støtte fra finske jegerkorps hadde forsøkt å få tilsluttet Finland. 
Den finske delegasjon ble ledet av Juho Kusti Paasikivi.
Norgesmesterskapet i boksing 1955

Norgesmesterskapet i boksing 1955 ble arrangert 25. mars i Sentrum kino i Oslo.
Kongepokalen ble vunnet av Rolf Marthinsen. 
Beste klubb ble Bokseklubben av 1930.
Utnes

Utnes er ei bygd i Vefsn kommune i Nordland. Den ligger sør for Drevland, og sørøst for Orsdalselva. Det regnes som sikkert at Utnes er an av de eldste gårdene i Vefsn, men det finnes gravrøyser som man går ut fra skriver seg fra 400-600 e.Kr. Hvem av gårdene på denne siden av fjorden er usikkert, men det regnes som temmelig sikkert at både Drevland og Utnes drev med lenge før Vikingtiden.

Samferdsel

Utnes fikk ikke veiforbindelse til resten av kommunen før 1952, da brua over Drevjo (Drevjeelva) ble åpnet. Sjøveien har altså vært den naturlige trafikkåre til bygda, helt fra før Vikingtiden, og fram til 1952.

Skole og skolekretser

I perioden med omgangsskole var Utnes og Drevland en skolekrets. De som er født på 1900-tallet gikk til skolen på Stuvland, en strekning på en halv mil.
Jean Metzinger

Biografi

Etter fullført studenteksamen i hjembyen, dro han som tyveåring til Paris for å studere medisin. Dette fant han ut at ikke passet, og han kuttet det ut for å bli maler i stedet. Han ble kjent med maleren Robert Delaunay og dikteren Max Jacob og kom derigjennom inn i kretsen rundt Guillaume Apollinaire. Så møtte han malerne i Bateau Lavoir, og ble spesielt kjent med Georges Braque, Pablo Picasso og Juan Gris.
Han gjorde seg etterhvert tanker om bilde som medium, og ga i 1910 ut skriftet: «Anmerkninger om maleriet». Samme år hadde han verker til utstilling i Salon des indépendants, hvor han også stilte i 1911 sammen med Delaunay, Albert Gleizes og Fernand Léger.
Tankene hans ble videreutviklet sammen med Albert Gleizes, og i 1912 kom avhandlingen «Du Cubisme». Boken vekket stor oppmerksomhet. Han ble også medstifter av Section d'Or, også kjent som Puteauxgruppen.
Han deltok på tallrike utstillinger, slik som Salon d'automne (1911, 1913), Galerie de la Boétie i Paris (1912), Der Sturm i Berlin (1913), Berthe Weil (1913, Paris) og Montross Gallery, New York (1916). Suksessen førte også til lærerstillinger ved Académie de la Palette, og senere ved Académie Arenius.
Han ble innkalt til den første verdenskrig, og flyttet etterpå tilbake til Paris, hvor han stort sett ble boende resten av livet. Unntaket var en periode i Bandol under andre verdenskrig. Han fikk et treårig lærerengasjement ved Académie Frochot fra 1950. Han døde som 75-åring i Paris.

Utvikling som kunstner

Han var først opptatt av den neo-impresjonistiske malestilen, og laget mosaikklignende fargemønstre mellom 1905 og 1908. Disse kan regnes for hans første kunstneriske høydepunkter, som dannet en overgang til hans senere kubistiske bilder. Han viste også en sans for klar billedorden og konstruerte sine bilder deretter.
Etterhvert ble bildene mere geometriserende og viser kontakten til Braque, Picasso og Gris. En kan også allerede i 1910-arbeidene finne trekk som fører mot den senere analytiske kubismen.
Fra 1920- årene og framover fjernet han seg noe fra kubismen.
Som representant for en «degenerert malestil» ble han erklært entartet av naziregimet i Tyskland i 1937.
Hybridflyselskap

Hybridflyselskap er et begrep som oppstod sent på 2000-tallet som en betegnelse for lavprisflyselskap som tilførte elementer fra fullserviceselskapene for å tilpasse seg markedsutviklingen og tiltrekke seg flere forretningsreisende. I 2007 befordret selskapene som karakteriseres som hybrider 64% av alle passasjerene som valgte selskap tradisjonelt tilhørende lavprissegmentet.
Den harde konkurransen i lavprissegmentet ansporet mange rene lavprisselskap til å finne nye måter for å utvikle kundebasen og betalingsviljen for fortsatt å være konkurransedyktige og lønnsomme, og tok opp serviceelementer fra fullserviceselskapene.
Dette inkluderer blant annet langdistanseflyvninger, tilpassede forbindelser videre, flere forskjellige flytyper, samarbeidsavtaler mellom selskaper, rutedeling og flere serviceklasser. Man regner at selskap som innfører mer enn tre av disse elementene fra tradisjonell fullservicedrift, som hybridselskap.
En studie fra 2008 viste at av 123 selvutnevnte lavprisselskap hadde 64 utviklet seg til hybridselskaper, mens 9 kunne kalles fullserviceselskaper. Bare 41% av lavprisselskapene hadde sine lavpriskarakteristika i behold.
Ut fra denne definisjonen er de amerikanske selskapene Southwest Airlines, JetBlue, WestJet og AirTran nå å betrakte som hybridselskaper. I Europa og Asia gjelder det samme for easyJet, Germanwings, Norwegian Air Shuttle, bmi Baby, KD Avia, Centralwings, Blue Panorama Airlines og Flybaboo samt Virgin Blue og Air Asia.
Salinas (Uruguay)

Geografi

Byen er i sørlige Canelones i Costa de Oro, ved siden av Río de la Plata.

Historie

Byen ble grunnlagt i 1937 av Hildebrando A. Berenguer, Luis Calzada og Luis María De Mula.

Kommune

Byens ordfører (alcalde) er Salvador Bernal (2010-2015).
Austra

Austra er ei fjellrik øy på grensen mellom Trøndelag og Nordland. Den er delt mellom kommunene Bindal, Leka og Nærøy.
Austra har et areal på 89,18 km². Høyeste punkt er Romsskåla, som ligger 588 meter over havet.
Klagstorp

Klagstorp er et tettsted i Trelleborg kommune i Skåne län i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 323 innbyggere.
Randi Roberg

Randi Roberg var fra 1942 til frigjøringa i mai 1945 landsleder i Kvinnehirden, en særorganisasjon  underlagt det nasjonalsosialistiske Nasjonal Samling (NS) med partilederen Vidkun Quisling som øverste sjef. 
Roberg meldte seg inn i NS som 26-åring i oktober 1940. Hun var propagandaleder i Kvinnehirden før hun ble fungerende landsleder fra oktober 1942. Kvinnehirden la vekt på å utdanne unge jenter til frontsøstre, frivillige sanitetspleiere på tysk side på Østfronten. 1. januar 1944 holdt Roberg en tale i NRK der hun oppfordra alle norske kvinner til å slutte opp om Quisling og alle hans ideer. Da hun i januar 1946 ble framstilt for retten i landssvikoppgjøret etter krigen, påstod hun at det var den sosiale, ikke politiske sida ved saken som interesserte henne i Kvinnehirden.
Ribbevegg

En ribbevegg er en stige med mange horisontale «pinner» (ribber), som er festet et lite stykke ut fra veggen. Ribbevegger er vanlige i gymsaler og treningsstudioer, og brukes gjerne til trening og klatring.
Rover V8

Rover V8 er en bensinmotor fra britiske Rover, brukt i en rekke bilmodeller. Den har eksistert i slagvolum fra 3,5 til 4,6 liter. Den ble utviklet av General Motors på 1950-tallet og kjøpt av Rover på 1960-tallet.
Blokka er i aluminium, og motoren bruker støtstenger for å drive ventilene. Motoren med aggregater veier fra 230 kg, og dimensjonene er omtrent 711 mm i høyde, 843 mm i lengde og 762 mm i bredde.
Gunnar Gundersen

Familiebakgrunn og karriere utenfor politikken

Han er sønn av skogbruker Tore Syver Gundersen og assisterende oversykepleier, museumsdirektør og distriktsarbeidssjef Anna Sofie Unneberg. Farsslekten kommer fra Røsen gård i Gjesåsen i Åsnes.
Han er utdannet økonom fra University of Wisconsin, Madison fra 1979 med fordypning i skogbruksøkonomi fra University of California, Berkeley fra 1982. Frem til han ble selvstendig næringsdrivende i 1985 var han forskningsassistent ved Institutt for skogøkonomi ved NLH. I tillegg har han blant annet vært administrerende direktør i Rena emballasje (Kappa) 1993–1997 og daglig leder i Åsnes næringshage 2004–2005. Han har også vært styreleder i Norskog, Losby bruk og Skogbrand.
Han har drevet med svømming og konkurrert for Åsnes svømmeklubb. Gundersen har vunnet norske og nordiske mesterskap og deltok i de olympiske leker i 1976. Han har vært styreleder i Flisa idrettslag og styremedlem i Hedmark idrettskrets. Han er far til den tidligere fotballspilleren Tore Andreas Gundersen.

Politikk

Gundersen var medlem av Åsnes kommunestyre 2003–2005 og leder i Hedmark Høyre 2004–2006. I 2005 ble han innvalgt på Stortinget. Gundersen har vært særlig markant i nærings-, landbruks-, rovvilt-, skatte- og distriktspolitiske spørsmål. Han satt i Stortingets kirke-, utdannings- og forskningskomité 2005–2009 og i Stortingets finanskomité 2009–2013. Fra 2013 til 2017 var han 2. nestleder i Stortingets næringskomité og Høyres næringspolitiske talsmann.
Gundersen ønsket å bli valgt inn på Stortinget for en fjerde periode, men valgkomiteen delte førsteplassen mellom han og lederen av Unge Høyre, Kristian Tonning Riise. På nominasjonsmøtet fikk Gundersen 39 stemmer, mens Riise fikk 51.
Dogs4All (messe)

Dogs4All er en messe som arrangeres årlig av Norges Varemesse i Lillestrøm i samarbeid med Norsk Kennel Klub. Messen ble første gang arrangert i 2009, og er en messe for publikum kombinert med hundeutstilling. Dette er et arrangement med mangfold av oppvisninger, show, aktiviteter, samt en stor salgsutstilling med alt relatert til hund og hundehold.  Norsk Vinnerutstilling har vært arrangert som del av Dogs4All to ganger og Nordisk Vinnerutstilling én gang. Det avvikles også konkurranser i de ulike grenene Agility, Lydighet (hundesport), Kreativ lydighet og juniorhandling på både nordisk og norsk nivå.