Merlene Ottey

Biografi og sprintkarriere

Ottey har 6 søsken, og er selv nr. 4 i rekken. Hun vokste opp i Cold Spring i Hanover på Jamaica. Det var hennes mor som fikk henne til å begynne med sport, og hun kjøpte henne en bok om friidrett. Da hun tok sin utdanning på Rusea's Technical high school og Vere Technical high school, der hun samtidig konkurrerte barfot i lokale konkurranser.
Radiosendingene fra Sommer-OL 1976 var en stor inspirasjon for Merlene Ottey, der hennes landsmann, sprinteren Donald Quarrie vant OL-gull på 200 meter. Da var hun 16 år gammel. Hennes karriere skjøt fart da hun flyttet til USA og startet på University of Nebraska i 1979, der hun ble med på skolens friidrettslag. Hun representerte Jamaica i de panamerikanske lekene i 1979, der hun vant bronse på 200 meter. Hun fikk sin Bachelorgrad, og giftet seg med en annen friidrettsutøver, Nathaniel Page i 1984. De ble senere skilt. 
I Sommer-OL 1980 ble Merlene Ottey den første kvinnelige engelsktalende karibiske idrettsutøveren som vant en olympisk medalje. Da hun kom tilbake til Jamaica fikk hun utmerkelsen Officer of the Order of Nation og æresmedalje for sine bragder innen sport. 
I Samveldelekene 1982 vant hun gull på 200 m og sølv på 100 m. I de samme lekene i 1990 vant hun begge øvelsene. Hun utnevnt til ambassadør for Jamaica etter at hun vant gull på 200 m i VM i friidrett 1993. Hun har fått utmerkelsen Årets kvinnelige idrettsutøver på Jamaica 15 ganger mellom 1979 og 1997. 
Gjennom sin karriere har hun vunnet 8 OL-medaljer, som er det meste noen kvinne har vunnet. Hun har tre sølvmedaljer og fem bronsemedaljer, men ingen OL-gull. Mellom 1983 og 1997 vant hun 14 VM-medaljer, dette er mer enn noen annen utøver. Men siden hun vant ganske få gull i internasjonale konkurranser fikk hun tilnavnet «bronsedronningen» i løpekretser. Hun vant til sammen 3 gull, 3 sølv og 8 bronsemedaljer på distansene 4 x 100 m stafett, 100 m og 200 m. Hun ble utnevnt til Ambassador at Large av Jamaicas regjering i 1993.
I juli 2010, ble det klart at Ottey, i en alder av 50 år, skulle delta i Europamesterskapet i Barcelona. Hun ble tatt ut på stafettlaget som skulle løpe 4 x 100 meter for Slovenia. Ottey viste samme sommer at hun fortsatt var rask, og hun oppnådde tider som var sesongbeste for 50-åringer på både 100 og 200 meter.

Kontroverser

I 1999, under et stevne i Luzern i Sveits, ble det forbudte anabole steroidet nandrolon funnet i hennes urinprøve. B-prøven inneholdt også høyere verdier enn det som var normalt. IAAF utestengte henne derfor fra å delta i det kommende Sommer-OL 2000 i Sydney. Hun trakk seg fra VM i friidrett 1999 i Sevilla. 
Ottey kjempet imidlertid for å renvaske seg, og hevdet at anklagene var feilaktige, og at hun var uskyldig i å ha inntatt steroider med vitende vilje. Sommeren år 2000 ble hun frikjent av både IAAF og Jamaicas Friidrettsforbund, samtidig som laboratoriet som hadde testet urinprøven hennes fikk sterk kritikk. 
På Jamaica, ved uttaket til OL, kom Ottey på en skuffende fjerdeplass. Ifølge regelverket til Jamaicas Friidrettsforbund var det kun de tre beste som kunne bli tatt ut til å delta. Hun var derfor kun kvalifisert til å løpe 4 x 100 m stafett. Ottey ba imidlertid om å overta plassen til en annen på laget, og mellom kvalifiseringen og OL besluttet Jamaicas Friidrettsforbund å erstatte Peta-Gaye Dowdie med Ottey på 100 m. Den offisielle begrunnelsen for byttet var at Dowdie ikke hadde trent godt nok etter uttaket. Dette skapte en del kontroverser. De andre på laget og mange på Jamaica trodde hun hadde presset seg inn på laget. Hun ble framstilt som en aldrende stjerne som forsøkte å beholde sin posisjon ved å skvise ut en yngre utøver. 400 m-løperen Gregory Haughton ledet en protest mot Ottey, denne protesten stanset ikke før IOC truet med å sende hjem hele laget med mindre lagledelsen greide å kontrollere anklagene. 
I Sommer-OL 2000 kom hun på fjerdeplass på den 100-meteren hun hadde kjempet for å delta i. Hun ble slått av sin lagkamerat Tanya Lawrence. På 4 x 100 m vant Jamaica sølv. Dette ga Ottey hennes åttende medalje, det meste en kvinnelig utøver har vunnet. Etter at Marion Jones innrømmet dopingbruk i forkant av OL, ble hun fratatt alle medaljer, inkludert gullmeldaljen på 100 m. Dette førte til at Ottey rykket opp på bronseplass – hennes niende OL-medalje.
På grunn av denne kontroversen bestemte Ottey seg for å ikke løpe mer for Jamaica, fordi hun følte at jamaicanerne forsøkte å presse henne ut av sporten, mens hun ønsket å bevise at selv om hun var 40 år kunne hun løpe fort.

Slovenia

I 1998 flyttet Ottey til Slovenia, og begynte å trene med den slovenske treneren Srdjan Djordjevic. Hun representerte da fortsatt Jamaica. I mai 2002 ble hun slovensk statsborger, og begynte så å representere Slovenia. Hun bor fortsatt i Ljubljana. 
Under sommer-OL 2004 i Aten stilte hun for Slovenia på 100 m, der hun nådde semifinalen i en alder av 45 år. Under EM i friidrett 2006 deltok hun på 100 m, 46 år gammel. Hun nådde semifinalen, men ble der nummer 5 med tiden 11,46, og nådde ikke finalen. 
I 2010 skapte Ottey overskrifter verden over, da hun ble tatt ut i den slovenske EM-troppen til EM i friidrett 2010 i en alder av 50 år. Hun ble tatt ut på stafettlaget på 4 x 100 meter for Slovenia. Der løp hun 4 x 100 meter sammen Tina Murn, Sabina Veit og Kristina Žumer, men tiden deres på 44,30 var ikke god nok til å gå videre fra kvalifiseringsheatet. 
Hun deltok også ved EM i friidrett 2012, der Slovenia løp 4 x 100 meter på 44,28 sekunder, og de gikk ikke videre til finalen.