google/wiki40b huggingface dataset:
Dønna

Navnet Dønna

Betydninga av navnet Dønna (Dynja) er omstridt. En mulig tolkning er at navnet kommer fra norrønt Dynja som betyr dønning. Men siden de fleste øyområdene som har -a i endestavelsen har sin opprinnelse i det gammelnorske navnet -eiar (øy), er det nærliggende å mene at a-en i Dønna betyr øy. Forstavelsen kan ha noe med dun å gjøre. Vi vet at det i områdene var store forekomster av gåsedun, og at Dønna og særlig Bjørn var et handelssentrum. Dønna kan derfor rett og slett bety Dunøy.

Historie

Gravfeltet på Gleinsneset, med sine 21 graver, er fra jernalderen.  Vardehaugen (lokalt Valhå'jn) er en 35 m høy gravhaug fra romersk jernalder, hvorpå Nord-Europas største fallos er etablert, i sin tid for over 1600 år siden, til ære for Njord og Nerthus.  På flere andre plasser, blant annet på øya Løkta (Hov), også et område med gravhauger fra vikingtiden.
Området var lenge et maktsentrum på Helgeland, da en rekke av kongens menn (hirdmenn) var beboende her.  Storbonden Grankjell og hans sønn Åsmund Grankjellson etablerte seg på Dønnesgodset rundt år 1000, og var ofte i strid med Hårek fra Tjøtta.  I samme området,
under Dønnesfjellet (127 moh), også kalt «Nordvestkapp», befinner seg Dønnes Kirke, en høglendekirke bygd på 1200-tallet av Pål Vågaskalm.  Dønnesgodset var en tid regjeringssete for Nordlandene, bebodd av amtmann Peder Christophersen Tønder, på en tid da godset var Nord-Norges største landeiendom, og besto av om lag 200 gårder fra Namdalen i sør til Salten i nord.  
På 1500-tallet etableredes Bjørnsmartnan, som rundt 1870 var et av landets største årlige kystmarked, avholdt på tettstedet Bjørn.  Kommunens tusenårssted er Nordvik gamle handelssted, som trolig er Nord-Norges eldste bevarte handelssted.
Dønna kommune ble opprettet 1/1 1962, og fikk da sitt kommunevåpen som reflekterer kommunens navn, en dønning.   Fram til da var besto området av to ulike kommuner; Dønnes og Nordvik. 
Administrasjonssenteret er Solfjellsjøen, og tettstedet Bjørn har regelmessig hurtigbåt og ferjeforbindelse til Sandnessjøen eller Søvik.  Kommunen fikk i 1999 bruforbindelse til Herøy.
Mye av næringslivet fokuserer på fiske, fiskeoppdrett og fiskeforedling. Det finnes også en del landbruk, turisme samt en del offentlig tjenesteyting.

Festival på Dønna

Fra sommeren 2017 vil det bli arrangert årlig festival på Dønna. Festivalen går under navnet Sjarken Festivalen. Dette er en festival som har hovedfokus på båt- og fiskerinæringen som har vært en av de viktigste bidragsyterne på Dønna opp igjennom tidene. Festivalen arrangeres i Fiskerihavnen som ligger i Åkervågen på nordsiden av Dønna.
Pierre Magnan

Bakgrunn

Magnan arbeidet som typograf fra han var tretten til 20 år, da han under andre verdenskrig måtte gå i dekning for å unnslippe arbeidstjeneste, og sluttet seg etterhvert til den franske motstandsbevegelsen.

Forfatter

Etter krigen arbeidet han i et transportselskap mens han arbeidet mot et mål om å etablere seg som forfatter. Hans første roman, L'aube insolite, kom allerede i 1946. Gjennombruddet skjedde imidlertid ikke før han i 1976, etter å ha blitt oppsagt som overtallig, skrev kriminalromanen Le sang des Atrides. Etter dette har Magnan utgitt en rekke romaner, hvorav flere er prisbelønnet og/eller filmet. Han er oversatt til syv språk. 
I 2000 ble The Murdered House, den engelske oversettelsen av Magnans mest kjente bok, La maison assassinée, utvalgt for britiske Crime Writers Associations høythengende Ellis Peters Historical Dagger Award.
Magnans kriminalromaner er blitt beskrevet som «Provence Noir» og berømmet for å formidle «smaken, lukten og følelsen av Provence».
Swedish International Liberal Centre

Swedish International Liberal Centre (Silc) er en svensk stiftelse som arbeider med demokratibistand utfra et vestlig-liberalt ståsted.
Senteret har kontakt med partier, organisasjoner, institusjoner og enkeltpersoner om menneskerettighetsspørsmål. De viktigste samarbeidspartnerne er i Bosnia, Russland, Serbia, Ukraina og Hviterussland.
Silc sender valgobservatører til utlandet og henter utenlandske observatører til nordiske valg, blant annet det norske stortingsvalget 2009.
Sammen med Kristdemokratiskt internationellt centrum driver Silc et fond for politiske fanger på Cuba og deres familier.
Silc er registrert som samarbeidspartner med Den Liberale Internasjonale.
Stiftelsen driver også Silc förlag.
«Santa Maria»

«Santa Maria» var et av tre skip som Christofer Columbus tok med seg til Amerika. Hennes styrmann og eier var Juan de la Cosa.
Santa María var en karakk på omkring 70 fot og var ekspedisjonens hovedskip. Hun hadde en besetning på 40 mann.
De andre skipene i Columbus' flåte var karavellene Santa Clara, kalt for Niña («pike» – eieren var «Juan Niño») og Pinta («Den malte»). Alle skipene var kjøpt brukt og ikke bygd med tanke på utforskningsreiser.
Santa María var opprinnelig kalt La Gallega («Galicieren»), sannsynligvis navngitt etter byggestedet, Galicia; dens besetning syntes å ha kalt henne for «Marigalante».
Santa María hadde tre master. Hun var det langsomste av Columbus' skip, men klarte seg likevel godt under atlanterhavskryssingen. Hun gikk på grunn ved dagens Môle Saint-Nicolas i Haiti den 25. desember 1492, og gikk tapt. Tre fra skipet ble senere brukt til å bygge Môle Saint-Nicolas, som opprindelig het La Navidad (Jul) da skipsgrunnstøtelsen fant sted på juledag.
Der eksisterer i dag ingen autentisk lignende kopi av de tre skip i Columbus' ekspedisjon. Adskillige nyere kopier av Santa María har vært bygd, men de er alle basert på antagelser. Columbus selv regner imidlertid opp alle segl i sine dagboksnotater. På stormasten (i midten) var storseilet, som ved seiling i svak vind kunne forstørres med hjelp av to bonnetter som ble surret fast, samt over dette et mersseil. På fokkemasten (foran) førtes bare fokk. Under baugsprydet førtes en blinde. Mesanmasten (akter) var rigget med et latinerseil. Foruten det sistnevnte var alle seil råseil. Dessuten kunne man sette opp skipsbåtens mast og seil, trolig også et latinerseil, på akterdekket.
Helleristningene ved Sagelva

Helleristningene ved Sagelva er et felt med bergkunst som ligger på Tømmerneset i Hamarøy kommune i Nordland. Helleristningsfeltet er datert til å være 8 700 år gammelt, og består av to reinsdyr som er slipt inn i en bratt bergvegg av gneis. De ligger 46 meter over havet, ved vestbredden av Sagelva, like nord for avkjørselen fra europavei 6 til fylkesvei 835. Den sterke moseveksten i området utgjør en trussel for bergkunsten. Helleristningene er fredet som kulturminne.
Pontault-Combault

Historie

Kommunen Pontault-Combault ble opprettet i 1839 ved sammenslåingen av kommunen Pontault og kommunen Combault. Rådhuset ligger i Combault.
Før denne sammenslåingen, hadde Pontault allerede lagt under seg kommunen Berchères under den franske revolusjon.
Qikou (Huanghua)

Samferdsel

Kinas riksvei 307 begynner i Qikou og fører gjennom provinsene Shanxi og Shaanxi til Yinchuan i den autonome region Ningxia Hui.
Rondibilis

Utseende

Middelsstore, avlange, brun- eller gråaktige trebukker, dekkvingene ofte med mørke tegninger. Antennene er lange, særlig hos hannene. Pronotum er nærmest tønneformet, uten pigger på sidene. Dekkvingene er parallellsidige med litt avrundede "skuldre".

Levevis

Larvene lever i død ved.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sørøst- og Øst-Asia.
Indata

Indata ⅍ var en norsk produsent av mikrodatamaskiner, med lokaler i Nydalen i Oslo. Selskapet ble stiftet i 1983 og hadde virksomhet fram til 1987.
Datamaskinene var bygget rundt Motorolas 68000-familie CPU og en VME-buss, og kjørte Unix operativsystem. Selskapets produserte modellene IN4000, og fra 1986, IN4200. Programmeringsspråket Simula var tilgjengelig for IN4200. I selskapets reklame ble den kalt brunosten.
DJF2

Historie

Det nye motortogsettet ble levert 23. mai 2001 til den statlige jernbanen i folkerepublikken Kina under sitt navn «Xian Feng» som betyr Pioneer på norsk. Deretter begynte et langvarig testprogram for testing av de innfødte komponenter for motortogdrift. Under en testkjøring satt DJF2 toget sin hastighetsrekord på 249,9 km/t natten til 10. november 2001. Denne rekorden ble brutt på nytt på den nye høyhastighetsbanen mellom Qinhuanghou og Shenyang den 10. september 2002, da oppnådde man 292,8 km/t.
I oktober 2004 hadde de kinesiske jernbaneforskerne tilbakelagt seg 500 000 kilometer i løpet av testprogrammet som avslørte en lang rekke uregelmessigheter og problemer som allikevel gav dem verdifull ekspertise. I mellomtiden hadde man skiftet om fra å satse på innfødte prosjekter for egenutviklede konsepter, til lisensproduksjon og import av utenlandske komponenter for egne jernbanemateriellproduksjon. 
Det var satt i opplag etter testprogrammet var avsluttet, men ble reparert på nytt siden desember 2006 for å settes inn i kommersiell drift på jernbanen mellom Nanjing og Chongqing fra 6. juni 2006. Etter tre år vist det seg at toget ikke kunne fortsette etter hvert som den tekniske påliteligheten minsket med tiden. Det ble deretter tatt av sporet og sendt til et depotområde i september 2010. Det var ikke uvanlig med teknisk svikt med forsinkinger som resultat mens DJF2-togsettet var i trafikken.
Fabrikkområdet med depotet i Nanjing nordre stasjon ble nedlagt. Som et resultat av dette ble togsettet demontert i november 2015.
Osphryon

Utseende

Store (40-50 millimeter), gulbrune trebukker. Antennene er tynne, ikke sagtakkede, kjevene ikke forstørrede. Pronotum har skarpe pigger på sidene. Dekkvingene er lange og parallellsidige med stumpvinklede "skuldre", uten opphøyde ribber, i spissen avrundede med et par små pigger.

Levevis

Larvene borer i død ved, ofte i døde røtter. De etterlater seg grove ganger i veden. Utviklingen tar flere år. Disse billene besøker ikke blomster, og mange arter er nattaktive. En del av dem kommer til lys.

Utbredelse

Slekten er utbredt på Ny-Guinea med noen omkringliggende øyer.
Basic (sigarettmerke)

Basic er en lavprissigarett produsert av Phillip Morris, som er en del av Altria Group. 
I 2005 var Basic den fjerde mest populære sigaretten i USA (i følgende rekkefølge Marlboro, Newport, Camel og Basic), og den nest mest populære blant hvite røykere i alderen 26 og eldre.
Ho Chi Minh City Metro

Linje 1

10. april 2007 bestemte bystyret å bevilge 1.1 milliarder Amerikanske dollar til Linje 1. Denne vil være 19.7 km lang og gå fra Ben Thanh Market, under bakken i 2.6 km forbi Operaen, Ba Son Shipyard og over Saigonelvea på en bru i gjennom Distrikt 2 på vei til Suoi Tien Park og terminalen i Long Binh i Distrikt 9. Arbeidet med å bygge et depot verdt 28 millioner dollar på Long Binh for Linje 1, startet 21. februar 2008. Linjen er beregnet å stå ferdig i 2014.
Japan Bank for International Cooperation vil bevilge $904.7 millioner dollar for å finansiere 83% av kostnadene, mens bystyret vil stå for 186.6 millioner dollar.
Yannick Fonsat

Karriere som junior

Fonsat ble fransk juniormester på 400 meter i 2006, og deltok ved junior-VM i friidrett 2006, der han ble slått ut i semifinalen. Han satte ny fransk juniorrekord tidlig i 2007, og deltok som 18-åring ved EM i friidrett innendørs 2007 i mars, der Frankrike kom på 4.-plass på 4 x 400 meter. Senere samme år ble han junioreuropamester da han vant 400 meter ved junior-EM i friidrett 2007 i Hengelo. Der satte han ny personlig rekord med tiden 46,34. Han deltok også på 4 x 400 meter, der Frankrike kom på 3.-plass. 
Han kom på 3.-plass på 400 meter og 2.-plass på 4 x 400 meter ved Middelhavslekene 2009. Ved U23-EM i friidrett 2009 i Kaunas i juli forbedret han sin personlige rekord til 45,68, og vant 400 meter, 0,1 sekund foran Nigel Levine. Her fikk det franske stafettlaget bronse på 4 x 400 meter. Ved lag-EM i friidrett 2009 deltok Frankrike i Super League, og her fikk Frankrike 5.-plass på 4 x 400 meter stafett, med Fonsat på laget. 
Han ble også tatt ut til VM i friidrett 2009 i Berlin, men stilte ikke til start fordi han ble frastjålet baggen sin. Han deltok imidlertid på 4 x 400 meter, der Frankrike endte på 7.-plass.

Karriere som senior

Ved det franske mesterskapet i 2010 kom han på 2.-plass, bak Leslie Djhone. Fonsat løp på 45,71, som var nær hans personlige rekord på 45,68. Han rev av en sene i ankelen i 2011, som gjorde at han mistet vintersesongen, men kom tilbake og vant det franske mesterskapet i slutten av juli, med tiden 46,00. 
Han vant 200 meter ved det franske mesterskapet innendørs 2012, med tiden 20,82, og han vant igjen 400 meter ved det franske mesterskapet utendørs i juli. Ved EM i friidrett 2012 fikk han bronse på 400 meter, bak Pavel Maslák og Marcell Deák-Nagy. På 4 x 400 meter kom Frankrike på 6.-plass i finalen. 
Fonsat deltok ved det første IAAF World Relays som ble arrangert, i 2014. Her kom Frankrike på 3.-plass på 4 x 200 meter, med ny europarekord på 1.20,66. Ved EM i friidrett 2014 ble han slått ut i semifinalen, der han hadde 22. beste tid med 46,83. Den 1. juli 2015 forbedret han sin personlige rekord på 100 meter til 10,38.
Hurdal prestegård

Hurdal prestegård eller Gjøding gård ligger like nordvest for Hurdal kirke.
Gården skal være den første gården som ble ryddet i området. Prestegårdsbygningen ble oppført i 1837. Fredningsplaner ble frafalt i 1992, men anlegget ble foreslått omregulert til spesialområde for bevaring. Gården brukes ikke som prestegård i dag, men er overtatt av et aksjeselskap.
På den tidligere prestegårdens grunn er en rekke arkeologiske kulturminner.
110 meter hekk

110 meter hekk er en løpsøvelse i friidrett, og den korteste hekkeøvelsen som arrangeres utendørs for herrer. Tilsvarende distanse for kvinner er 100 meter hekk. 110 meter hekk har vært med i OL siden starten i Athen i 1896. Distansen inngår også i herrenes tikamp.
Verdensrekorden på distansen er per 12. juni 2008 12,87 sekund, løpt av cubaneren Dayron Robles, under et stevne i Ostrava i Tsjekkia.
Løperne skal forsere ti 106 centimeter høye hekker i løpet av strekningen. Den første hekken er plassert 13,72 meter fra startstreken, deretter står hekkene med 9,14 meters avstand, slik at den siste står 14 meter før mållinjen.
Nå går'n på gummisåler

«Nå går'n på gummisåler» er ei norsk revyvise, skrevet av Finn Bø. Melodien ble skrevet av Lasse Flagstad. Den ble fremført av Einar Rose i Casinorevyen i 1928. Einar Rose fremførte den også i et hyldningsprogram til Finn Bø som ble sendt av NRK Fjernsynet 8. mai 1965.
Necydalopsini

Utseende

Middelsstore, spinkle, vanligvis mer eller mindre brunlige trebukker. De er relativt lite sklerotisert, dekkvingene er mer eller mindre myke og bøyelige. Antennene er tynne, vanligvis lengre enn kroppen hos hannene og omtrent så lange som kroppen hos hunnene. Pronotum er litt til mye lengre enn bredt, gjerne med et par knøler midt på men uten tenner på sidene. Dekkvingene er ofte tilspisset i den bakre delen slik at det ikke dekker hele bakkroppen. Beina er lange og slanke, lårene mer eller mindre klubbeformede.

Utbredelse

Gruppen er hovedsakelig utbredt i Sør- og Mellom-Amerika, men det finnes også en art på Madagaskar.
Granma (provins)

Befolkning

Ved folketellingen i år 2000 hadde Granma 835 218 innbyggere og 99,9 innbyggere pr. km². Av samlet antall innbyggere bodde 57,7 % i byer i regionen og 42,3 % på landsbygda. Granma er i så måte en av de minst urbaniserte regionene på Cuba. 
Kjønnsfordelingen var på 49% kvinner og 51% menn. Granma hadde for øvrig 1,69 barn pr. kvinne i fertil alder, og forbigås på dette området bare av provinsene Guantánamo, Pinar del Río og Isla de la Juventud. Som i alle andre provinser har antall barn pr. kvinne sunket radikalt etter revolusjonen i 1959. Dette skyldes at kvinnene i dag tar lengre utdannelse, er mer integrert i det ordinære arbeidslivet og dermed utenfor den tradisjonelle husmorrollen som kjennetegnet cubanske kvinners liv til inn på midten av 1960-tallet. 
Spedbarnsdødeligheten er blant de laveste på Cuba, med 5,0 døde pr. 1 000 levendefødte.
Franz von Stuck

Liv og karriere

Stuck var født i Tettenweis i Bayern. Han viste tidlig evner som tegner og karikør. Han dro til München i 1878 for å utdanne seg ved Akademiet i München der han kom inn og ble fra 1881 til 1885. Han ble boende i byen resten av livet.
Han ble først kjent som vitsetegner for Fliegende Blätter, og vignett-tegner til programmer og bokomslag. Hans første maleriutstilling var i Münchener Glaspalast der han fikk en gullmedalje for «Paradisets Voktere». Året etter hadde han suksess både hos publikum og kritikere med Synden. Samtidig fikk han gullmedalje på verdensutstillingen i Chicago, og fikk et kongelig professorat. Fra 1895 var han lærer i malekunst ved Akademiet.
Han giftet seg med en amerikansk enke, Mary Lindpainter, og tegnet hus, interiør og møbler til dem. Møblene skaffet ham en gullmedalje på verdensutstillingen i Paris i 1900.
Han ble adlet i desember 1905, og fortsatte med å motta hedersbevisninger gjennom livet.
Selv om hans stil ble akterutseilt etter som tiden gikk, beholdt han respekten fra sine unge elever. Blant de mere kjente var: Paul Klee, Hans Purrmann, Vasilij Kandinskij og Josef Albers.
Han døde i 1928. I et minneord ble han kalt «den siste kunstnerprins i Münchens glansdager». Han er gravlagt ved siden av sin Mary på Waldfriedhof.

Stil

Temaene var stort sett fra mytologien, inspirert av Arnold Böcklin. Store tunge figurer dominerer i de fleste maleriene, kanskje på grunn av en forkjærlighet for det skulpturelle. Hans kvinneakter er forførende representanter for femme fatale, og skoleeksempler på populær symbolistisk tematikk. Han var nøye med innrammingen, og tegnet ofte rammene selv. De går derfor inn som en del av kunstverket med forgyllinger, tekster og mystiske symboler.

Ettermæle

Det at han hadde flere kjente malere blant elevene bidro til å øke hans ry. Likevel var han i ferd med å gå i glemmeboken allerede mens han levde. Kunsten hans virket gammeldags og irrelevant for den som hadde opplevd en verdenskrig. Adolf Hitler var blant de som beundret de gamle München-malerne, så Stuck ble holdt fram av nazistene som eksempel på rene og ariske verdier i motsetning til tidens kunstforfall.
For det store publikum forble han glemt til sent i 1960-årene, da den fornyede interessen for jugendstil bragte kunsten fram igjen. Villa Stuck ble åpnet for publikum i 1968 og er i dag museum.
Indo-sarasensk stil

Indo-sarasensk stil eller hindu-sarasensk stil er en arkitekturstil som utviklet seg fra 1870-tallet i kolonitidens India og som benytter stilelementer fra hinduistisk og muslimsk arkitektur til en kombinasjon preget av rik ornamentering, buer og løkkupler. Denne historisistiske stilen ble utviklet av britiske ingeniører og arkitekter og ble benyttet for monumentalbygg og offentlige bygninger. Arkitekten Samuel Swinton Jacob var den ledende forkjemper for den indo-sarasenske stil.
Triumfbuen Gateway of India og hotellet Taj Mahal Palace i Mumbai er eksempler på indo-sarasensk arkitektur, maharajapalasset i Mysore likeså.
Kunstnernes Hus

Kunstnernes Hus er en kunstnerdrevet stiftelse i Wergelandsveien ved Slottsparken i Oslo. Det er Norges største kunstnerdrevne visningssted for norsk og internasjonal samtidskunst.

Kunstnerisk virksomhet

Foruten utstillinger tilbys et aktivt program med foredrag, debatter, åpne atelierer, omvisninger, konserter og filmvisninger. Kunstnernes Hus ønsker å være en åpen, diskuterende og inkluderende institusjon hvor publikum gis anledning til opplevelse og fordypning i møte med samtidskunsten. Stiftelsen ble opprettet i 1930 av norske billedkunstnere og har som sin hovedoppgave å drive utstillingsvirksomhet, samt å forvalte eiendommen Wergelandsveien 17 i Oslo. Huset mottar finansiell støtte fra Kulturdepartementet. Institusjonen ledes av et styre bestående av fem medlemmer, i tillegg til en kunstnerisk leder. Fire av styrets medlemmer er kunstnere, det femte oppnevnes av Kulturdepartementet. Kunstnerisk leder siden 2011 er Mats Stjernstedt.
I tillegg til et utstillingsprogram bestemt av den sittende direksjonen, vises Høstutstillingen i Kunstnernes Hus hvert år. Denne utstillingen er organisert av Norske Billedkunstnere (NBK). Tidligere ble også Stipendutstillingen vist her.
Bygningen har tidligere også huset atelierer for Statens kunstakademi og administrasjon og gjesteatelierer for Office for Contemporary Art Norway. 
I de siste årene har det vært utstillinger av blant andre Hans-Peter Feldmann, Sylvia Sleigh, Irma Salo Jæger, Jon Gundersen og Elise Storsveen, Akram Zaatari, Victor Lind, Tom Sandberg og Chris Marker.

Bygningen

Kunstnernes Hus er tegnet av arkitektene Gudolf Blakstad og Herman Munthe-Kaas, og blir regnet som et av de fremste eksemplene på funksjonalisme i Norge. For dette arbeidet fikk de Houens fonds diplom for 1931.
Det store takmaleriet i trappeoppgangen er gjort av Per Krogh, og fremstiller “kunstnerens tornefulle vei mot høydene”. Løvene ved inngangen er et tidlig arbeid av billedhuggeren Ørnulf Bast.
Philipp Scheidemann

Bakgrunn

Scheidemann gikk i lære som boktrykker i Kassel. Hans familie levde i fattigdom etter hans fars død, og som 18-åring gikk han inn i fagforeningen og den hemmelige sosialdemokratiske partiorganisasjonen. 
I 1895 ble han redaktør av Mitteldt. Sonntagszeitung i Gießen og senere for en rekke partiutgivelser i Nürnberg.

Politiker

Han ble i 1903 medlem av Riksdagen for det sosialdemokratiske partiet, og ble hurtig en av partiets ledende politikere. Under første verdenskrig var Scheidemann sammen med Friedrich Ebert leder av partiets majoritetsfraksjon, som gikk inn for å gi regjeringen krigsbevilgninger, samtidig som den oppfordret til forhandling om en kompromissfred. Da det sosialdemokratiske partiet for første gang fikk plass i en føderal regjering under prins Maximilian av Baden i oktober 1918, ble Scheidemann medlem av regjeringen som minister (Staatsekretär) uten portefølje.
Etter keiserens abdikasjon den 9. november trakk prins Maximilian seg som kansler til fordel for Ebert. Selv om den nye regjeringen ønsket å støtte et konstitusjonelt monarki, trolig under en av keiserens sønnesønner, var Scheidemann bekymret for en mulig arbeiderrevolusjon i Berlin og proklamerte derfor at landet var republikk fra balkongen på Riksdagsbygningen, uten å konsultere andre medlemmer av kabinettet. Denne beslutningen viste seg å være ugjenkallelig.

Statsminister

Scheidemann fortsatte å være medlem av den provisoriske regjeringen de neste seks månedene, og etter at Ebert ble valgt til president av den forfatningsgivende forsamlingen i Weimar i februar 1919, ble Scheidemann hans etterfølger som regjeringssjef, i koalisjon med Deutsche Demokratische Partei og Det katolske sentrumspartiet. Han hadde tittelen statsminister (Ministerpräsident) i motsetning til den tradisjonelle kansler-tittelen. Scheidemann trakk seg i juni sammen med DDPs statsråder i protest mot Versaillestraktaten, og ble aldri igjen medlem av regjeringen.

Senere virke

Han var overborgermester i Kassel fra 1920 til 1925, og deretter igjen riksdagsmann. Etter den nasjonalsosialistiske maktovertagelsen i 1933 dro han i eksil, og døde i Danmark kort etter utbruddet av annen verdenskrig.
Philip Scheidemann døde i København, men hans jordiske levninger ble i 1954 overført til en æresgrav i Hauptfriedhof i Kassel.
Shinichi Muto

Karriere

Shinichi Muto startet sin profesjonelle karriere i JEF United Ichihara i 1992. Han har også spilt for Oita Trinita, Grulla Morioka og FC Ganju Iwate.
Almesolvikler

Utseende

En liten (vingespenn 10-12 millimeter), brunspraglete vikler. Forvingens farge virker "skitten" og det er en uregelmessig, hvit flekk ved bakkanten. Bakvingen er gråbrun.

Levevis

Larvene lever trolig på alm (Ulmus spp.) eller lind (Tilia spp.). De voksne sommerfuglene flyr i juni.

Utbredelse

Arten er utbredt i et begrenset område i Mellom- og Nord-Europa, fra Sveits i sør til Norge i nord og fra Storbritannia i vest til Baltikum i øst, dessuten i det nordlige Asia.
I Norge er den funnet langs kysten fra Østfold til Aust-Agder.
Chinsali

Chinsali er en by i Chinsali-distriktet i Zambia. Den ligger 15 km vest for Great North Road og om lag 180 km nord-nordøst for Mpika på TanZam-vegen. Den ligger 28 km sydøst for Chambeshi-elven, men bare 6 km. fra flomområdet. Distriktet var hjemstedet til høvdingen av chibesakundafolket.