google/wiki40b huggingface dataset:
Bøfjorden (bygd i Surnadal)

Bøfjorden er navnet på en bygd ved Bøfjorden nord i Surnadal kommune i Møre og Romsdal. Veien til Bøfjordne i Surnadal kommune:
Bøfjorden ligger ved riksvei 65 som går fra Betna i Halsa kommune (E39) til Skei (kommunesenteret i Surnadal kommune). For å komme ned til fjorden må en ta av på fylkesvei 330 som går fra Bøfjorden høyeste beliggende del Settemsdalen og ned til de ned grenden Settemsøra, Nordstranda og Bølandet som ligger på sørsiden av fjorden. Til Bølandet går fylkesvei 331.
Bøfjorden er en tradisjonell landbruksbygd, men har også har innslag av industri og annen næringsvirksomhet. På Settemsøra ligger Bøfjorden Sag AS. Et moderne sagbruk som leverer trelast til skipsdekk, lafting og til hus og hytter. Norsk Skifertre AS har også hovedkontor på Settemsøra i Bøfjorden. Skifertre startet som et firma som lagde kjøkken og interiørløsninger, men har utviklet seg til et firma som i dag driver med nybygg, tilbygg og vedlikehold av bygg. I Bøfjorden er det på Bølandet ved fylkesvei 331 (sørsiden av fjorden) et samvirkelag (S-lag) og gjestebrygge. Bøfjorden Caravanpark ligger ved utløpet av Settemselva i Settemsbukta. Her er det også et moderne servicehus med restaurant og pub.
Bøfjorden er hjembygda til Bøfjorden sjøbruksmuseum. Sjøbruksmuseet driftes av Bøfjorden Historielag og har en stor samling av Bøfjorden sin kulturhistorie i form av gjenstander og bilder. Bøfjorden Teaterlag er et aktivt lag og har tradisjon med en bygderevy hver påske.
Bøfjorden er kjent for muligheter til sjøfiske og turer i skog og mark. På Settemsfjellet ligger Kristiansund og Nordmøre Turistforenings hytte Jutulbu. Hytten hører med inn under er rutenett med merkede stier som har fått navnet fjordruten.
Bøfjorden IL er bygdens idrettslag, laget er delt opp i skigruppe, fotballgruppe og trim og friidrett. Idrettslaget har fotballbanen Leikarvollen. Hjelmen Skytterlag er Bøfjorden sitt skytterlag, de siste årene har laget opparbeidet et moderne anlegg, med elektroniske blinker, som ligger tett ved Leikarvollen og Bøfjorden Grendehus. I kjelleren på grendehuset har Hjelmen Skytterlag innendørs miniatyrskytebane. Røsslyngen 4H er en av ungdomsorganisasjonene i Bøfjorden. Bøfjoren Småbåtforening har egen havn, med gjestebrygge i Settemsbukta.
Ved Bøfjorden Oppvekstsenter er det i dag barnehage med et stort uteområde for lek og idrett på Settemsøra. Tidligere også en barneskole, men elevene har blitt flyttet til Bæverfjord Oppvekstsenter.
Bøfjorden har i dag 3 byggefelt. Det eldste er lokalisert på Sagvelta på Settemsøra. Det nest i eldste byggefeltet ligger på nordsiden av fjorden kort stykke vestover for Bøfjorden Sjøbruksmuseum. Det nyeste byggefeltet ligger på den vestlige enden av Bølandet på sørsiden av fjorden i gangavstand fra butikken i bygden. Bøfjorden har to større hyttefelt. Det største ligger langs fjorden innover fra Settemsøra og innover mot grensen mot nabobygda Åsskard. Det andre store hyttefeltet er lokalisert fra enden av fylkesvei 330 og utover på nordsiden av fjorden.
The New Quislings

The New Quislings: How the International Left Used the Oslo Massacre to Silence Debate About Islam er en bok utgitt av Bruce Bawer i 2011, der han hevder at «den venstrevridde kultureliten i Norge» er «de nye quislingene», som har styrt Norge siden krigen, og at de etter terrorangrepet i Norge 2011 har forsøkt å kneble «kritikk av islam». Han hevder også at «gjennom årene har talløse norske tenåringer blitt drept av muslimer». En rekke offentlige personer som Petter Nome og Thomas Hylland Eriksen blir karakterisert i boken som quislinger. Anders Giæver i VG reagerte med å kalle Bawer en «Norgesuvenn».
Boken utkom som e-bok i 2011 og utgis i 2012 som papirbok av Broadside Books, et nytt «konservativt» imprint for forlaget HarperCollins, som eies av Rupert Murdochs News Corporation. Ifølge forlaget er Broadside Books ment å «gi stemme til Tea Party.»
Per Anders Todal stilte spørsmål ved «korleis [...] redaktørane til det store, seriøse amerikanske forlaget HarperCollins [kan] ha sleppt dette manuset gjennom».
Boken ble aktuell i Norge etter terrorangrepene i Norge 2011 og i Breivik-saken.
Mersal

Handling

En indisk lege som bor i Europa kommer hjem for å løse en helsetrussel som truer over hele landet, og under reisen løser han mysteriet omkring farens død.

Samfunnskritikk

Bharatiya Janata Party (BJP), det styrende politiske partiet av Indias regjering, hadde protestert mot scener der hovedpersonen, spilt av Vijay, kritiserer den nylig innførte vare- og tjenesteskatten, og også en scene hvor en karakter latterligger Digital India, en innovasjon fremmet av BJP. Partiet krevde at disse scenene ble kuttet fra filmen til fremtidig seere. Disse handlingene ble sett på som et angrep på ytringsfriheten ved å motsette seg politiske partier og forskjellige kjendiser som arbeider i tamilsk kino.
Flere medisinske foreninger som Tamil Nadu Government Doctors' Association, fordømte filmen for den påståtte kyniske skildringen av leger som arbeider på statlige sykehus. Leger som arbeider med Indian Medical Association delte lenker av filmen på piratkopierte nettsteder på nettet, i håp om at det ville føre til monetære tap for filmskaperne.
Agliinae

Utseende

Ganske store (vingespenn 70 mm eller mer), gulbrune eller rødbrune spinnere. I alle fall bakvingene har runde øyeflekker med en mer eller mindre «T»-formet hvit flekk i midten.
Ettan

Ettan er et av de eldste snusmerkene som finnes. Ettan produseres og markedsføres av Swedish Match og har vært solgt i Sverige siden 1822. Produktet har hatt samme smak helt fra det ble lansert.
Sveinke Steinarsson

Sveinke Steinarsson, eller Svenke Steinarsson var en lendmann i Norge på slutten av 1000-tallet. Han var far til Ragnhild, som ble gift med den vestlandske høvdingen Kyrpinge-Orm Sveinsson. Ragnhild og Kyrpinge-Orm fikk sønnen Erling Skakke, kjent som en av lederne for lendmannspartiet og far til kong Magnus Erlingsson (norsk konge 1161-1184).

Fosterfar for en kongssønn?

Sveinke omtales hos Snorre i Haraldssønnenes saga når Snorre beskriver Erling Skakkes ætt, men ellers har ikke Snorre noen informasjon om Sveinke. I sagaen Morkinskinna får vi imidlertid vite mer om ham. Sveinke skal ha vært fosterfar for kongen Håkon Magnusson Toresfostre, som var sønn av kong Magnus Haraldsson og barnebarn av kong Harald Hardråde. Håkon ble ifølge den ukjente forfatteren av Morkinskinna oppfostret hos Sveinke, og kom først senere til Tore på Steig, som er kjent som Håkons fosterfar.

Lendmann

Sveinke var en rik og mektig lendmann som bodde i Viken, i Ranrike (Båhuslen), helt øst ved Gøta elv. I middelalderen var dette en del av Norge. Her hadde han flere gårder. Det at Sveinke var Håkons fosterfar, skal ha ført til konflikt med kong Magnus Berrføtt. Håkon og Magnus var fettere, og etter Magnus far Olav Kyrres død, ble begge utropt til konger, Håkon i Trøndelag og Magnus i Viken. Sveinke bodde i Viken, men siden han hadde vært Håkons fosterfar, var han lojal mot ham, og ville ikke underordne seg Magnus. Magnus sendte derfor den trønderske lendmannen Sigurd Ullstreng, samt tre andre vikværske lendmenn, blant dem Dag Eilivsson, for å få Sveinke til å akseptere Magnus som sin herre.
Sveinke ville heller forlate landet enn å underordne seg kong Magnus, så han var borte i tre vintre. I Sveinkes fravær ble det imidlertid ufred i området, og det endte med at kong Magnus måtte be Sveinke komme tilbake. Sveinke fikk nå tilbake eiendommene sine, og han og Magnus inngikk vennskap (allianse).
Giovanni Antonio Scopoli

Bakgrunn

Scopoli ble født som sønn av en advokat av italiensk herkomst. Han tok en grad i medisin ved Universität Innsbruck.

Karriere

Han praktiserte som lege i Cavalese og Venezia. Mye av tiden tilbrakte han i Alpene, hvor han samlet planter og insekter. Så arbeidet han som lege ved kvikksølvgruvene i Idrija, en liten slovensk by i Habsburgerriket i 16 år. 
Han var også i to år privatsekretær for den katolske fyrdtbiskop av Seckau, biskop Leopold Ernst von Firmian.
I 1761 utga han De Hydroargyro Idriensi Tentamina om symptomene på kvikksølvforgiftning blant gruvearbeidere.
Scopoli brukte tid på å studere den lokale naturhistorien, og utga Flora Carniolica (1760), så vel som et større verk om insektene i Krain, Entomologia Carniolica (1763). Han utga også en serie Anni Historico-Naturales (1769–72), som blant annet inneholdt de første beskrivelsene av fugler fra flere samlinger.
I 1769 ble Scopoli professor for kjemi og metallurgi ved gruveakademiet i Schemnitz (nå Banská Štiavnica, Slovakia), og i 1777 overført til universitetet i Pavia. Han ble en bitter rival av Lazzaro Spallanzani som ble anklaget for å stjele spesimener fra museet i Pavia. Spallanzani ble stilt for retten, og den langvarige rettssaken endte med frifinnelse. Scopoli døde av slag kort tid etter Spallanzanis frifinnelse.
Hans siste verk var Deliciae Flora et Fauna Insubricae (1786–88), som også inneholdt vitenskapelige navn til fugler og pattedyr beskrevet av Pierre Sonnerat. 
Plante-alkaloidet skopolamin ble først funnet i slekten Scopolia som er oppkalt etter ham. Autornavnet Scop. brukes på taksa han har beskrevet.
Solace

Solace er et debutalbumet til det kristne unblack metal-bandet Lengsel, utgitt i 2000.
Samarkand

Samarkand (Samarqand eller Самарқанд på Usbekisk, persisk سمرقند) er den nest største byen i Usbekistan og administrasjonssenter i Samarkand-provinsen. Byen er mest kjent for sin sentrale posisjon i Silkeveien mellom Kina og vesten. Befolkninga var på 412 300 i 2005. Flertallet av byens innbyggere er tadsjiker.
Byens opprinnelige sentrum, Registan, står oppført på UNESCOs verdensarvsliste.
Sternocthispa

Utseende

En middelsstor (ca. 6 millimeter), lang og slank, svart bladbille med blålig skimmer. Hodet er nokså lite. Pronotum er sekskantet, kraftig punktert. Antennene består av 7 ledd og er korte og noe klubbeformede. Dekkvingene er lange og smale, jevnbrede og har 8 punktstriper, stripene er ordnet parvis, og tre opphøyde lengderibber, punktene grove og noe kantete.

Levevis

Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Disse artene holder seg gjerne til én eller noen få vertsarter, larvene minerer i bladene til de samme plantene som de voksne gnager på. Artens vertsplante er ukjent.

Utbredelse

Arten er kjent fra Brasil.
Callirhipidae

Utseende

Middelsstore (9 – 23 mm), avlange biller, noe flate. Antennene er kamformede hos hunnene, hos hannene har hvert antenneledd en lang utvekst slik at antennen blir buskformet. Hodet er kort og bredt, med små, flate fasettøyne. Antennene er 11-leddete, de to innerste leddene er tykke og avrundede, de andre slanke med lange utvekster. Brystskjoldet (pronotum) har en utvekst midt på fremkanten som danner en hette over hodet. Det er nær halvsirkelformet sett ovenfra, med dype groper nær midten. Dekkvingene har lengderibber. Beina er middels lange og kraftige, med sylindriske, fem-leddete føtter. Det ytterste leddet har to kraftige klør og en tråpute (empodium) med flere børster. Larvene er slanke og sylindriske, sterkt sklerotisert (med hard hud), kroppen er tydelig innsnevret mellom leddene. Hodet er forholdsvis lite, beina er korte og kraftige.

Levevis

I motsetning til de fleste andre medlemmene i gruppen mudderbiller (Dryopoidea) (hvis det når er der callirhipidene hører hjemme) er disse billene ikke knyttet til vann. Larvene utvikler seg i gamle, råtne trestokker som er sterkt angrepet av sopp (hvitråte). De voksne billene kommer gjerne til lys. Ellers er det lite man vet om disse uvanlige billene.
Cilacap kullkraftverk

Cilacap kullkraftverk er et kullkraftverk i regionen Sentral-Java i Indonesia. Det har en installert produksjonskapasitet på 600 MW fordelt på 2 like store blokker / turbiner. Operatør er PT Java Power Co.
Anlegget ble utbygd i årene 2003–2006. Brenselstypen er brunkull (lignitt).
Damsgårdstuene

Damsgårdstuene er navnet på en av de eldste bygningene som står igjen på Laksevåg i Bergen. Hovedhuset ble opprinnelig bygget rundt 1885. Og det lille huset i front ble bygget senere for å leies ut.

Husets historie

Damsgårdstuene har huset mange virksomheter. Her har vært slakterforretning, elektrisk verksted og sykkelverksted. Hvem som eide huset først er ikke sikkert, men Oskar Erstad kjøpte huset av en kollega, og fikk bygget det lille huset ved veien for utleie til butikkvirksomhet. Imellom husene var det en ripshage. De to slakterforretningen vet vi ikke mer om enn at den første gikk veldig godt og holdt på i mange år. Den siste holdt bare på noen få år. Damsgaard Elektr. Verksted ble drevet av Gjertsen, svigersønn av Søyland som drev Sabb Motor i samme gate. Gjertsen leverte pakninger til Sabb motorene. Men dette ga ikke nok inntekt, så han drev med sykkelverksted og radioservice i tillegg. Når Tore Iversen arvet husene, hadde han bilverksted i det minste huset i noen år, før han i 1990 bygget om til restaurant. Da bygget han de to husene sammen og gjorde de slik de står idag. I dag er det fortsatt restaurant, med navnet Damsgårdstuene Spiseri. Innehaveren, Anita Sando er fjerde generasjon i familien som bor eller driver næringsvirksomhet i huset.

Damsgårdsveien

Veien het Strandveien før krigen. Den ble så delt opp i to, Damsgårdsveien og Damsgårdsgaten. Idag heter hele veien Damsgårdsveien. Veien idag består for det meste av industri, men før i tiden var det bolighus, mange små butikker og ett yrende folkeliv. Rett ved Damsgårdstuene gikk også grensen mellom Bergen og Laksevåg. Man ser grenseskiltet på bildet av Damsgaard Elektr. Verksted. En naturlig grense var bekken, kalt Monsterbekken. Bakken på andre siden av huset ble kalt Monsterbakken.
Toxomerus

Utseende

Slanke, gule og svarte blomsterfluer.
Hunnen har bakkroppsspissen trukket ut til et kort eggleggingsrør.

Levevis

Et uvanlig trekk er at larvene ser ut til å leve av pollen. Nesten alle andre Syrphinae har larver som eter bladlus.

Utbredelse

Slekten finnes bare i den nye verden.
Kay Bailey Hutchison

Liv og virke

Hun var senator for delstaten Texas fra 1993 til 2013. Hun er utdannet jurist ved University of Texas at Austin og University of Texas School of Law. Etter å ha tilbrakt tid som representant i delstatsforsamlingen og i det private næringsliv, ble Hutchison valgt inn i senatet i et spesialvalg i 1993. Hun ble gjenvalgt i ordinært valg i 1994, og siden i 2000 og 2006, hver gang med over 60% av stemmene.
I 2010 prøvde hun å bli republikanernes kandidat til guvernørvalget i Texas 2010, og stilte i primærvalget mot sittende guvernør Rick Perry. Hun hadde på forhånd lovet at hun uansett ville slutte i Senatet. Hun ble støttet av blant annet George H.W. Bush, Dick Cheney og James Baker, uten at det hjalp; hun fikk 30,3% av stemmene i valget. Perry fikk 51,1%. Hun bestemte seg for å for å fortsette i Senatet ut perioden, men ønsker ikke å stille til gjenvalg i 2012.
Friedrich Freiherr Kress von Kressenstein

Bakgrunn

Von Kressenstein kom fra en patrisierfamilie i Nürnberg. Hans far Georg Kress von Kressenstein (1840–1911) var høyesterettsdommer. Von Kressenstein trådte inn i den bayerske hær i artilleriet i 1888.

Palestina

Han kom til Djemal Pashas hær i Palestina som ingeniøroffiser og ble senere stabssjef. Djemal Pasha hadde fått i oppdrag fra den tyrkiske leder Enver Pasha å erobre eller blokkere Suezkanalen. Denne bestrebelsen er blitt kjent som første Suezoffensiv og den fant sted i januar 1915. Kress von Kressenstein hadde ansvaret for å konstruere spesialbåter for å krysse kanalen (pongtonger) og for å organisere gjennommarsjen av Sinais ørkenland. De krysset ørkenen med små tap, men britene var godt etterrettet om deres komme, så deres angrep mot Suez kom ikke overraskende på forsvarerne. De tyrkiske styrker ble slått tilbake med letthet og etter bare to dagers kamp trakk de seg tilbake. Kress von Kressensteins spesialpongtonger ble ikke tatt i bruk.
Mer enn ett år fikk til tyrkerne forsøkte et nytt angrep mot Suez. Djemal Pasha ledet fra sin base i Damaskus, mens det var Kress von Kressenstein som selv ledes en nå kraftigere osmansk hær gjennom Sinai. Dette angrepet møtte sterke britiske forsvarsstillinger ved Romani, 40 kilometer (25 mi) øst for kanalen. Osmanene gikk til angrep, men de ble atter stått tilbake, og de returnerte til sine baser i Palestina.
Britene fikk nå selv til angrep. De erobret noen små tyrkiske fort i Sinai, bygde en jernbane og en vannledning gjennom ørkenen, og gikk til angrep på osmanenes fort i Gaza. Kress von Kressenstein hadde kommandoen over det osmanske forsvaret sammen med den osmanske general Tala Bey. Under det første Gaza-slaget (mars 1917) ble britene slått tilbake, meget grunnet deres egne feilgrep. Under det andre Gaza-slaget (april 1917) ble britene atter beseiret; denne gang var grunnen Kress von Kressensteins stridsledelse.
Britene skiftet ut sine generaler og erstattet dem med general Allenby. Osmanene skiftet også ut sin toppledelse, og satte inn den tidligere tyske generalstabsleder, general von Falkenhayn. Kress von Kressenstein fortsatte som kommandant for den tyrkiske 8. armé ved Gaza. Han ble nå også gitt Preussens høyeste militære utmerkelse, Pour le Mérite.
I november 1917 brøt britene under general Allenby gjennom de osmanske forsvarsverker i Slaget ved Beersheba og det tredje Gaza-slaget. Kreß von Kressenstein klarte å trekke tilbake sine beseirede styrker i ganske god orden til nye forsvarsstillinger lenger nord.

Kaukasus

I midten av 1918, som den tysk-osmanske allianse brøt sammen, ble Kress von Kressenstein sendt med en en mindre tysk styrke til Georgia, som var under tysk beskyttelse etter at landet ble uavhengig. Hans håp var å avverge Den røde armés invasjon av den georgiske region Abkhazia.

Senere liv

Kress von Kressenstein forlot den tyske hær i 1929 og døde i München i 1948.
Han skrev artikler om sine krigsår, og memoarer som ble utgitt posthumt i 2001 i Tbilisi i Georgia.
Huttoniidae

Utbredelse

Nålevende arter bare på New Zealand. I tillegg til den beskrevne arten, Huttonia palpimanoides, kjenner man ca. 20 hittil ubeskrevne arter.

Fossile arter

Familien er kjent fra rav som stammer fra Kritt-tiden, funnet i Alberta og Manitoba i Canada. Dette viser at den tidligere må ha hatt en mye videre utbredelse og at forekomsten i New Zealand er en relikt.
Den katolske kirkens hierarki

Flere ærestitler

Forholdene kompliseres av at prelater kan ha flere ulike titler. Deres rang bestemmes da av den høyeste tittelen. Titulærbiskoper (og -erkebiskoper) har samme rang som biskoper (resp. erkebiskoper). En apostolisk vikar som er titulærbiskop, har altså samme rang som en ordinær biskop, selv om han «bare» leder et vikariat. Biskoper som er kardinaler, har (som kardinaler) tilsvarende høyere rang enn erkebiskoper, osv.
Det er imidlertid slik at enhver prelat bare er «underordnet» de som står i rett oppadstigende rekke over ham, f.eks. er en suffraganbiskop underordnet hans metropolitt, eventuelt hans primas og/eller patriark og paven. Derimot kan en metropolitt ikke sies å være overordnet over en biskop fra en annen kirkeprovins, siden sistnevnte bare forholder seg til sin metropolitt.
Strømsbuveien (Arendal)

Historie

Strømsbuveien ble anlagt som kjørevei i 1860-årene, og var i nærmere hundre år byens hovedvei vestover. Her gikk ytre linje av Vestlandske hovedvei fra 1870-årene. I 1950-årene, etter at Kittelsbukt var gjenfylt, ble Strømsbuveiens funksjon som hovedvei mot Arendal sentrum erstattet av den nye, bredere Vesterveien.
Den nedre del av Strømsbuveien har bebyggelse kun på innsiden, og denne bebyggelsen er eldre enn kjøreveien. Her gikk byens grense mot Barbu kommune før 1902, og den eldste bebyggelsen i Strømsbuveien er oppført før 1878 i Østre Moland kommune. Denne husrekken ved Strømsbuveien var på hele 1900-tallet en lett identifiserbar del av Arendal, godt synlig fra sjøen og store deler av sentrum. I dag er det meste av bebyggelsen i Strømsbuveien skjult bak Alti Arendal.

Raset

Den 30. august 2004 kl 05:15 på morgenen raste ca 50 meter av Strømsbuveien ut og ned 15-20 meter på byggeplassen under bak Alti Arendal. Delen som raste ut, var siste svingen av veien. Raset tok med seg deler av et hus på innsiden av Strømsbuveien, samt en trapp opp til noen andre hus. Ingen ble skadd i raset, men 13 personer fra åtte hus ble evakuert. Entreprenøren NCC innrømmet at rasstedet i Arendal ikke var godt nok sikret. De mente at det kraftige regnværet i forkant kunne være en medvirkende årsak til at steinblokker var sklidd ut.
Strømsbuveien ble gjenoppbygget ved hjelp av en ny stålbro, nå skjult bak Alti Arendal. Veien ble først gjenåpnet i mai 2005.
Allison Mack

Oppvekst og karrière

Mack ble født i Tyskland, men flyttet med familien sin til Long Beach i California da hun var to år gammel. Allison begynte som skuespiller da hun var fire år gammel, med reklamer. Hun begynte å studere på Young Actors Space i Los Angeles da hun var syv år. Før hun begynte i Smallville, var hun med i Opposite Sex. Hun var også med i Hiller and Diller i 1997. Mack hadde også en liten gjesterolle i Den syvende himmel (7th Heaven) i 1998. Av filmproduksjoner er animasjonsfilmen Maurbølla (The Ant Bully) fra 2006 den største produksjonen hun har medvirket i. Mack har også større produksjoner som Camp Nowhere og Superman/Batman: Public Enemies i filmografien sin.

Privat

I 2017 giftet Mack seg med den canadiske skuespilleren Nicki Clyne, kjent fra science fiction-serien Battlestar Galactica (2004–2009). Det verserte rykter om at ekteskapet var et proforma-ekteskap, noe som det senere skulle vise seg å være sant.
I 2010 ble Mack medlem i multi-level marketing-nettverket NXIVM. Senere ble hun med i underorganisasjonen «DOS» som, bortsett fra lederen, besto av kun kvinner. I mars 2018 ble NXIVMs grunnlegger og leder av DOS Keith Raniere arrestert, mistenkt for blant annet sexhandel og pengeutpressing. I april 2018 ble Mack arrestert, mistenkt for menneskehandel. Tiltalen har en strafferamme på 15 års fengsel. 8. april 2019, samme dag som juryen skulle velges, erklærte Mack seg skyldig i tiltalen. Rettsaken mot Raniere startet i mai 2019.
Hvitvingepingvin

Beskrivelse

Som hos alle pingviner er vingene omdannet til luffelignende svømmeredskaper. Disse er, i tillegg til å være hvite på undersiden, mer hvite på oversiden enn det som er normalt for arten. Derav navnet hvitvingepingvin.
Hvitvingepingviner blir omkring 30 cm høy og veier cirka 1,5 kg.

Bestand

Tidligere regnet man med at det bare fantes omkring 550 par på Bankshalvøya. En større telling i 2000/2001 konkluderte imidlertid med at bestanden der var nesten fire ganger så stor som tidligere antatt. Totalbestanden ble estimert til cirka 3 750 par, basert på telling av aktive reder. Redene fordelte seg slik; 2 112 par/reder på Bankshalvøya og cirka 1 650 par/reder på Motunauøya.
Reidar Hjermstad

Karriere

I 1963 vant Hjermstad både 15- og 50-kilometeren under Lahtisspelen, femmila vant han med over tre minutter foran landsmannen Sverre Stensheim. Takket være disse prestasjonene ble han tildelt Morgenbladets gullmedalje og Lahtis-medaljen. Han ble i tillegg kåret til «Årets idrettsnavn» av Norske sportsjournalister, – og fikk utdelt Sportsjournalistenes statuett. 
Hjermstads beste OL-resultat kom på femmila under OL i 1972 i Sapporo, der han kom på fjerdeplass. Pål Tyldum og Magne Myrmo sikret norsk dobbeltseier på distansen. Foruten OL i Sapporo 1972, deltok han i OL i Grenoble i 1968 der han ble nr. 8 på femmila. Under OL i Innsbruck i 1964 var han også uttatt, men ble dessverre syk og fikk ikke gått noen distanser.
I 1971 ble han tildelt norsk skisports høyeste utmerkelse, Holmenkollmedaljen.