Corfitz Ulfeldt

Karriere

Ulfeldt gjorde raskt karriere og var en av Christian IVs nærmeste medarbeidere. I 1636 ble han utnevnt til medlem av riksrådet og året etter til stattholder i København. Han fikk med dette tilsyn med Københavns forvaltning og ansvaret for orlogsværftet på Bremerholm, for Tøjhuset og Provianthuset. 
1. april 1643 ble Ulfeldt utnevnt til rikshovmester; rikets førsteminister og forvalter av økonomien.
Som landets rikshovmester var han blant annet deltaker i fredsforhandlingene i 1645 mellom Danmark-Norge og Sverige som  førte frem til freden i Brömsebro.
Han var på diplomatisk reise – såkalt ambassade – til England i 1640 og 1642 og til keiseren i Regensburg i 1641. Sammen med Leonora Christina ble han sendt på diplomatisk reise til Nederland og Frankrike i 1646. Han knyttet flere kontakter på reisene sine, særlig til katolske miljøer. Det var i forbindelse med kontakten med den katolske kirken han fikk kodenavnet Enhjørningen.

Anklager om underslag

I 1644 anklaget Christian IV han for å la store summer gå utenom statskassen og i sin egen lomme. Etter anklagen meldte Ulfeldt seg syk og ba om avskjed, men krisen løste seg midlertidig og Ulfeldt fortsatte i sin stilling. 
Etter flere gnisninger nektet kongen i 1647 å betale for Ulfeldt og Leonora Christinas lange diplomatiske reise til Nederland og Frankrike. Det fikk igjen Ulfeldt til å nekte å fungere i sine embeter. 
Tronfølgeren prins Christians død i 1647 ga Ulfeldt en mulighet for å komme tilbake. Han og riksrådet krevde en fullstendig oppreisning som betingelse for å utpeke hertug Frederik som tronfølger. Ifølge Ulfeldt utferdiget kongen et brev den 18. november som renvasket Ulfeldt og han gjenopptok sine embeter.

Tronskifte

Ulfeldt hadde ikke det beste forhold til kongens øvrige svigersønner i riksrådet, men nå slo de seg sammen for å få sine ektefeller brakt rangmessig på linje med kongens og dronning Anna Katrines barn for å styrke sin egen stilling. Etter flere innrømmelser fra Christian IVs side innkalte riksrådet til stendermøte for å velge hertug Frederik som tronfølger og møtet ble berammet til april 1648.
Kongen døde imidlertid den 28. februar.
Etter Christian IVs død styrte Ulfeldt Danmark i egenskap av rikshovmester inntil svogeren Frederik III ble innsatt som konge. Forholdet mellom de to var ikke godt. I forbindelse med kongevalget 1648 gjorde Ulfeldt og deler av adelen alt for å innskrenke kongens makt. Kongen på sin side innledet en undersøkelse mot Ulfeldt, hvor hans finansadministrasjon ble gransket. Kongen underskrev i 1651 et dokument hvor en hel rekke anklager ble rettet mot rikshovmesteren, blant annet ble han mistenkt for å ha begått underslag på flere hundre tusen riksdaler fra Øresundstollen, som han personlig administrerte i egenskap av rikshovmester.

Fengslet i Danmark

Ulfeldt ble idømt husarrest mens han ventet på rettssaken, men hadde flyktet sammen med Leonora Christina til Danmark, hvor de ble fengslet igjen og satt inn på Hammershus festning på Bornholm. Her ble ekteparet løslatt etter et bønneskrift. Betingelsen var at de frasa seg alt de eide.
På en utenlandsreise i 1662 fortalte Ulfeldt kurfyrsten Wilhelm av Brandenburg at han planla å styrte den danske kongen og han tilbød kurfyrsten Danmarks krone. Da disse opplysningene nådde den danske kongen, ble Ulfeldt dømt til døden in absentia. Da den dødsdømte ikke var innenfor umiddelbar rekkevidde, lot man i stedet for en trefigur av ham henrette. Det ble også reist en skamstøtte over ham på Ulfeldts Plads / Gråbrødretorv med ordene: Corfitz WF (Ulfeldt) forræderen/ Till Æwig Spott/ Skam og Skiendsel. Støtten kan i dag ses på Nationalmuseet. Det er satt opp en minnetavle på stedet hvor skamstøtten sto på Gråbrødretorv.
Man fikk aldri tak i ham, men Leonora Christina ble arrestert under et besøk i England og satt i fengsel i Blåtårn på Københavns slott. Hun ble først løslatt etter 22 år og døde i 1698. 
Ulfeldt døde på en båt på Rhinen i Tyskland i 1664. Han ble i første omgang begravet ved et fransiskanerkloster i byen Neuenburg. Senere ble han gravet opp på initiativ av sønnene, fraktet til Basel og gravlagt på et ukjent sted.