google/wiki40b huggingface dataset:
Richard Francis Burton

Bakgrunn

Richard Francis Burtons mor, Martha, stammet fra en velstående familie, fra Richard Baker, en squire fra Hertfordshire. Joseph Netterville Burton, hans far, var generalløytnant i British Army. Hans farfar, Edward Burton, var av irsk-engelsk slekt og virket som prest i Westmorland for Church of Ireland. Burton hadde to søsken, Maria Katherine Elizabeth og Edward Joseph Netterville, født 1823 og 1824.
Under hans unge år foretok familien reiser for eksempel i 1825 til Tours i Frankrike. Richard ble først undervist av huslærere, og i 1829 begynte han på grunnskole som ble ledet av Reverend Charles Delafosse i Richmond Green i London Borough of Richmond upon Thames. Familien reiste igjen til Frankrike, og til Italia, og Richard fikk interesse for språk. Han lærte seg raskt fransk og latinsk og italiensk, og enkelte dialekter som napolitansk. Senere i livet kunne han lære seg hindi og andre indoariske språk.

Karriere

Blant Burtons best kjente prestasjoner, inkludert en farlig reise til Mekka forkledd som muslim, en ikke fordekt eller forkortet utgave av Tusen og en natt (på engelsk kalt for The Arabian Nights etter de tidlige oversettelsene av Antoine Gallands franske versjon), utgi Kama Sutra på engelsk, og hans reiser sammen med John Hanning Speke som de første europeere som besøkte de store innsjøer i Afrika på jakt etter Nilens kilder. Burtons verker og brev kritiserte i stor grad kolonipolitikken til Det britiske imperiet i en slik grad at det skadet hans karriere. Han var en profilert og lærd forfatter som skrev en rekke bøker og akademiske artikler om emner som omfattet menneskelig adferd, reiser, falkeoppdrett, fekting, seksualpraksis og etnografi. En karakteristisk trekk ved hans bøker er rikelig med fotnoter og referanser og appendikser (vedlegg) som innehold bemerkelsesverdige observasjoner og informasjon.
Han var kaptein i hæren til Det britiske ostindiske kompani, tjenestegjorde i India (og senere også kortvarig i Krimkrigen). Som følge av dette ble han engasjert av Royal Geographical Society til å utforske østkysten av Afrika og han ledet en ekspedisjon av lokale og var den første europeer som så Tanganyikasjøen. Senere i livet tjenestegjorde hans som britisk konsul på øya Fernando Po; i Santos i Brasil; Damaskus i Syria; og til sist i Trieste i dagens Italia. Han var et medlem av Royal Geographical Society og ble belønnet med et orden, (KCMG) i 1886.
Stenosternus

Utseende

En middelsstor (ca. 16 millimeter), avlang, halvblank, brunsvart skarabide med litt bronseaktig glans. Antennene er 10-leddete med en tre-leddet klubbe. Oversiden er tett, rynkete punktert og litt matt på grunn av dette. Bare hannen er kjent, denne har et firkantet hode uten horn eller knøler i pannen. Pronotum har rundede sider og er noe innskåret foran, bredest et stykke foran midten. Dekkvingene er hvelvede, kraftig punkterte, med en lengderibbe men uten punktrader. Beina er nokså kraftige med to små tenner på for-leggene og lange sporer på bakleggene. Arten har reduserte flygevinger og er ikke flygedyktig.

Levevis

Arten er bare kjent fra ett eneste eksemplar. Dette eksemplaret mangler en konkret lokalitetsangivelse utover "São Tomé", så ingenting er kjent om biologien til arten.

Utbredelse

Arten er bare kjent fra São Tomé og Príncipe.
Mont Agel

Historie

På toppen av Mont Agel ligger Nice flybase som er bygget på den tidligere Ouvrage Mont Agel. Den 18. juni 2011 havarerte et småfly på Mont Agel, og to briter omkom. Privatflyet var på vei fra Italia til Troyes på da ulykken skjedde i tåkete værforhold.
På Mont Agel Holder også Monte Carlo golfklubb til. Det var tidligere arrangørsted for Monte Carlo Open. Klubben feiret sitt 100-årsjubileum i 2011.
Silkeskjegg

Silkeskjegg er en fiktiv figur i en familieforestilling skrevet av Ingri Angell-Petersen Grønnesby. Spelet vises på Egge under Vikingfestivalen.
Han er en morsom og mystisk skald som har reist den lange veien fra Gardariket til Egge. På veien tar han med seg mange forskjellige personer med et mangfold av oppfinnsomhet og rare påfunn. På Egge skjer det mange underlige og spennende ting som følge av Silkekjeggs besøk og hans påfunn, for han har nemlig vært der før.
Teksten er først og fremst basert på fri fantasi, men rammene rundt og personene i stykket er plassert i vikingtid og cirka et hundre år før slaget på Stiklestad. Stykket er stadig under utvikling og nye momenter blir skrevet inn hvert år. Historien om Silkeskjegg er spekket med dans og musikk, uvennskap og kjærlighet. Silkeskjegg spilles av Ola Fjellvikås og Trollaug spilles av Evy Kasseth Røsten som begge er profesjonelle skuespillere, de andre rollefigurene spilles av til sammen 50 lokale aktører som er knyttet til Steinkjer Teaterverksted.
Operasjon Almenrausch

Operasjon Almenrausch var en tysk aksjon mot norsk motstandsbevegelse under andre verdenskrig. Aksjonen ble gjennomført av Wehrmacht sammen med det norske statspolitiet 13. juni 1944. Det var den største operasjonen mot motstandsbevegelsen i Norge. Aksjonen ble beordert av Heinrich Fehlis og ledet av SS-sturmbannführer Reinhard. Over 800 soldater og politimenn var med i aksjonen i Valdres der målet særlig var å ta ledelsen i Norges kommunistiske parti.
Et vidt fjellområde med hytter og setre ble gjennomsøkt, 38 personer ble tatt og to ble drept. Partiledelsen med Peder Furubotn i spissen samt Ørnulf Egge, Samuel Titlestad, Arne Taraldsen, Roald Halvorsen og Furubotns familie slapp unna ved å snike seg gjennom de tyske linjene og ned i bygda. Olaug Karlsen, Titlestads senere kone, ble tatt og internert på Grini. Leikny Karlsen, Olaugs søster, ble såret og rømte senere fra sykehuset i Søndre Land. Asle Grepp ble arrestert og henrettet på Akershus 10. februar 1945.
NKP hadde drevet væpnet motstand mot okkupasjonsmakten fra 1942 og generalsekretær Peder Furubotn var en av de mest ettersøkte. Det første krigsåret drev NKP sitt motstandsarbeid fra ulike steder i Oslo, i 1941-1942 brukte de ulike skjulesteder i innlandet, blant annet setrer og hytter i Hemsedal og Valdres. Okkupasjonsmakten hadde i 1944 fått rede på at ledelsen i NKP holdt til i noen hytter i fjellet i Valdres. Fra det ambulerende hovedkvarteret i Valdres drev kommunistene illegalt arbeid som trykking av aviser i tillegg til sabotasjeaksjoner. I juni 1944 var Furubotn og resten av ledelsen i bevegelse. De hadde forlatt innkvarteringen på Skriulægeret og oppholdt seg i Buahaugen og Rabalen i Øystre Slidre, i alt 20 personer befant seg der. 13. juni hadde de også fått besøk av to personer fra Oslo som skulle møte med partiledelsen. Partiledelsen hadde fått meldinger som tydet på at en razzia var i gang.
Tore Vagn Lids drama basert på operasjonen hadde premiere på Agder Teater i 2008.
Hole kirke

Kirkehistorie

Hole kirke har hatt egen prest siden middelalderen. Det er imidlertid mye som tyder på at kirken etter svartedauden (1349–1350) ble anneks til Norderhov kirke. Samtidig var Stein kirke (siden 1700-tallet kirkeruin på Stein gård) og Bønsnes kirke (gavekirke) annekser under Hole. Også Lunder kirke i Soknedalen og Viker kirke i Vestre Ådal ble annekser under Hole på denne tiden, trolig av rent organisatoriske årsaker. Helt på slutten av 1590-tallet ble imidlertid Hole prestegjeld (gjen)opprettet (det eksisterte trolig også tidligere), med Hole kirke som sognekirke. Viker og Lunder kirker ble tillagt Norderhov fra ca. 1600.
Denne kompliserte måten å organisere kirkene på geografisk hadde trolig med antallet prester å gjøre. Etter reformasjonen forsvant de katolske prestene fra de mindre bygdekirkene. På Ringerike var det trolig kun tilsatt prest i Norderhov og Hole, der befolkningstettheten var størst. Siden det alt fantes en rekke kirker under Norderhov, ble trolig Lunder og Viker tillagt Hole fordi presten der var den eneste som hadde kapasitet nok til å holde gudstjenester i disse noe fjerntliggende bygdekirkene ute i distriktet. Inndelingen skjedde altså av rent praktiske årsaker og må sees i lys av de hendelser om fant sted på den tiden.

Bygningshistorie

Hole kirke ble trolig oppført på 1200-tallet eller kanskje noe tidligere, men den gamle kirken, som etter hvert var betydelig ombygget, brant til grunnen etter et lynnedslag den 24. mai 1943. Tilbyggene var således av tre, trolig laft. Bare middelalderskipets steinmurer i sør, vest og nord sto derfor tilbake etter brannen. Planer for gjenreisningen ble utarbeidet av arkitekt Finn Bryn og vedtatt ved kongelig resolusjon 13. januar 1950. Byggearbeidene tok til året etter, og den 5. september 1954 ble nye Hole kirke innviet.
Den gjenreiste kirken er oppført av sandstein fra distriktet og består av et langt, rektangulært skip og et smalere, nærmest kvadratisk kor i øst. Sakristiet står på korets nordside. Skipet har sadeltak og takrytter med høyt spir. Skipet har portaler mot nord og sør, og foran hver av portalene står et våpenhus med sadeltak. Middelalderens steinmurte skip står inntil nybyggets vestgavl og utgjør et kapell med dør til den nye kirken.
Asbjørn Holm

Kings Bay

I 1963 var han sammen med Finn Gustavsen sentral i Kings Bay-saken hvor de to SF-representantene valgte ikke å støtte den sittende Arbeiderparti-regjeringen. Det førte til at Einar Gerhardsens tredje regjering måtte gå, og Lyng-regjeringen overtok. Tre uker senere bidro SF til å felle også denne, og Gerhardsen kom tilbake.

Redningsskipper

I sitt yrkesliv var Holm fisker og senere skipper på ei redningsskøyte. Han ble også distriktssekretær i Redningsselskapet.
Santa Caterina di Valfurva

Santa Caterina di Valfurva en landsby og frazione i kommunen Valfurva, den nordlige italienske provinsen Sondrio. Her ligger et vintersportssted, som har vært vertskap til mange av FIS sine verdenscuprenn. Santa Caterina var vertskapet for VM i alpint 1985 og VM i alpint 2005, begge gangene sammen med Bormio. Monte Sobretta er områdets høyeste punkt.
Jeg er så glad hver julekveld

«Jeg er så glad hver julekveld» (i eldre rettskriving «Jeg er saa glad hver julekveld») er en norsk julesang med tekst av Marie Wexelsen (1832–1911) og melodi av Peder Knudsen (1819–1863). 
Både teksten og melodien ble skrevet i 1859. Den ble utgitt ved tittel  Barnets Julesang, i Wexelsens bok Ketil, en Julegave for de Smaa. I 1862 ble sangen brukt under innvielsen av Skåtøy kirke utenfor Kragerø.
1. Jeg er så glad hver julekveld,
   for da ble Jesus født;
   da lyste stjernen som en sol,
   og engler sang så søtt.

2. Det lille barn i Betlehem,
   han var en konge stor
   som kom fra himlens høye slott
   ned til vår arme jord.

3. Nu bor han høyt i himmelrik,
   han er Guds egen sønn,
   men husker alltid på de små
   og hører deres bønn.

4. Jeg er så glad hver julekveld,
   da synger vi hans pris;
   da åpner han for alle små
   sitt søte paradis.

5. Da tenner moder alle lys,
   så ingen krok er mørk.
   Hun sier stjernen lyste så
   i hele verdens ørk.

6. Hun sier at den lyser enn
   og slokner aldri ut,
   og hvis den skinner på min vei,
   da kommer jeg til Gud.

7. Hun sier at de engler små,
   de synger og i dag
   om fred og fryd på jorderik
   og om Guds velbehag.

8. Å gid jeg kunne synge så,
   da ble visst Jesus glad;
   ti jeg jo også ble Guds barn
   engang i dåpens bad.

9. Jeg holder av vår julekveld
   og av den Herre Krist,
   og at han elsker meg igjen,
   det vet jeg ganske visst.
Oswald Boelcke

Den siste luftkampen

Det var det 6. oppdraget Boelcke fløy den dagen, og i hasten etter å komme i luften glemte han å feste sikkerhetsselen skikkelig. Under luftkampen ble flyet truffet av understellet til en av hans egne skvadronkamerater. Den øvre vingen på hans Albatros D.II løsnet, men Boelcke klarte å lande flyet i en relativt kontrollert nødlanding, men han slo hodet og døde. Setebeltet holdt ham ikke tilbake, og han brukte aldri hjelm når han fløy.
Handbook of the Birds of the World

Norske familienavn

Norske familienavn følger Norsk navnekomité for fugl (NNKF) og er i henhold til Syvertsen et al. (2008). Vitenskapelige navn med endingen -idae er navn på biologiske familiegrupper, som for norske familienavn automatisk gir -familien som navneending. I norsk dagligtale og skriftspråk er det imidlertid like vanlig å bruke flertallsending på familiegrupper. For eksempel blir det vitenskapelige familienavnet Struthionidae oversatt til strutsefamilien av NNKF, men det er like vanlig å bruke flertallsformen strutser.

Norske ordensnavn

Norske ordensnavn følger NNKF og er i henhold til Syvertsen et al. (2008). Vitenskapelige navn med endingen -iformes er navn på biologiske ordener som organiserer familier av fugler i henhold til biologisk slektskap. Norske ordensnavn på fugler får gjerne -fugler som navneending, men alternativt kan man også bruke -former som navnending. For eksempel blir ordenen Struthioniformes oversatt til strutsefugler av NNKF, men man kan altså si både strutseformer og strutsefuglformer.

Bind 1–17

HBW består av 17 innbundne bokbind i formatet 31 x 24 cm, med til sammen 13 367 sider. Bokverket inneholder 20 617 illustrasjoner, 7 075 fotografier, 10 200 kart, og omkring 100 000 biografiske referanser til originale forskningsrapporter. Til sammen har 277 fagautoriteter fra 40 ulike land bidratt. I tillegg har 1 151 fotografer og 73 redaktører jobbet med verket. Den norske naturfotografen Ketil Knudsen har bidratt med 62 fotografier, og er med det blant de 20 mest benyttede fotografene til bokverket.
Bind 1–7 består av alle ikke-spurvefuglene i verden (nærmere 4 700 arter), mens bind 8–16 består av alle (over 5 000 arter) spurvefuglene (Passeriformes). Bind 17 er et tilleggsbind med oppdateringer og nye arter, samt en global indeks som letter oversikten av de cirka 10 000 artene med fugler.

Internet Bird Collection

Internet Bird Collection (IBC), som nå (2016) er integrert i HBW Alive og ble etablert i 2002, er et mediebasert (foto, video og lydopptak) nettleksikon med verdens fugler, tilgjengelig for alle via internett og eid av Lynx Edicions. IBC inneholder mer enn 100 000 videoer og over 180 000 fotografier av fugler, samt mer enn 16 500 lydopptak av ulike fugler. Mange av fotografiene er unike, og kvaliteten er ofte eksepsjonell.
Parabaryssinus

Utseende

En ganske stor, avlang, gråbrun trebukk. Antennene er litt lengre enn kroppen. Pronotum er mye bredere enn langt, med rundede sider med en kraftig tann midt på. Dekkvingene er avsmalnende bakover, ender i en spiss. Hver dekkvinge har to opphøyde lengderibber.

Levevis

Larvene lever i død ved.

Utbredelse

Arten er kjent fra Ecuador og Colombia.
Fjelljo

Kjennetegn

Fjelljoen er forholdsvis lys, men mørkere fjærdrakt kan forekomme. De midtre halefjærene er svært lange. Ungfuglens fjærdrakt er grå. Voksen fugl har mørk hette på hodet, og er noe i overkant av 50 cm lang. Kjønnene er like.

Hekking

Fjelljoen hekker i fjellet, men er ellers å finne langt til havs. Er det dårlig med smågnagere lar den gjerne være å hekke. Det er vanlig med to egg, som ruges ut av begge foreldrene. Ungene tas også vare på av begge foreldrene fram til de klarer seg på egen hånd – cirka 6 uker etter klekking. Fjelljoen er en fryktløs forsvarer av rede og unger.

Føde

I hekketiden spiser fuglen lemen og andre smågnagere, men ellers lever den på fisk og annen mat fra havet. Den kan også gjerne stjele mat fra andre fugler og spise andre fuglers unger.

Tilholdssted

Fjelljoen hekker i fjellet i hele Norge, og helt ned til kysten i Finnmark. Den hekker også på Svalbard. Tidlig på høsten forlater den landet, og overvintrer langt ute i Atlanterhavet.
Stor ståhei for ingenting

Stor ståhei for ingenting, på engelsk Much Ado About Nothing (opprinnelig skrevet Much adoe about Nothing), er en komedie av William Shakespeare. Den ble sannsynligvis skrevet og oppført i 1598 eller 1599. Den første trykte utgaven skriver seg fra 1601. Stykket er gjendikta på norsk av André Bjerke i 1969.

Filmatiseringer

Stor ståhei for ingenting er filmatisert flere ganger, på flere språk, foruten en lang rekke TV-produksjoner. Den mest kjente filmatiseringa er Kenneth Branaghs fra 1993, med seg sjøl i rollen som Benedikt og Emma Thompson som Beatrice, Keanu Reeves som Don Juan, Denzel Washington som Don Pedro og Michael Keaton som Dogberry.
Odontolochus

Levevis

Ingenting er kjent med sikkerhet om biologien til disse billene, som trolig lever under jorda. Trekk ved utseendet (blant annet evnen til å folde inn bein og antenner) kan tyde på at de lever i tuene til maur.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Afrika og Australia.
Lygistopterus sanguineus

Utseende

Hodet er noe snuteformet forlenget framover. Det er kort men synlig, sett ovenfra (det vil si, det dekkes ikke av brystskjoldet). Antenner har elleve ledd og er festet tett sammen på pannen like ved fasettøynene. Brystskjoldet (pronotum) har en nær kvadratisk form, ofte med en markert og noe oppstående sidekant. Dekkvingene er kraftig kitiniserte og har lengderibber. Alle føtter har fem ledd.

Levevis

Voksne (imago), finnes ofte i skogkanter og ikke sjeldent på blomster av skjermplanter.
Lygistopterus sanguineus tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår  en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de  voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Motasingha

Utseende

Middelsstore (vingespenn ca. 35-40 millimeter), kraftige, brune smygere, med gule flekker på vingene.

Levevis

Larvene lever på planter i halvgrasfamilien.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Australia.
Knivskjelodden

Knivskjelodden (71° 11’ 08” N) er en halvøy like vestnordvest for Nordkapplatået på Magerøya i Nordkapp kommune. Odden er Norges nordligste fastlandspunkt når man regner med alle tilhørende skjær og øyer, og ligger 1 452 meter lenger nord enn det langt mer kjente Nordkapplatået (71° 10’ 21” N).
Det går en merket tursti fra Nordkappveien (E69, 7 km sør for Nordkapplatået) til Knivskjelodden. Stien er merket med røde T'er i 8 km og turen tar ca. 2,5 time.
Attila (klesplagg)

Attila, husarka eller husarjakke er en uniformsjakke eller kort -frakk fra 1800-tallet, som er besatt med dekorative snorer og lisser. Plagget stammer fra dolmanen, et tradisjonelt uniformsplagg for husarer, opprinnelig ryttersoldater fra Ungarn, som ble populært over hele Europa. Plagget er oppkalt etter hunnerkongen Attila. I dag brukes attila bare som historisk paradeuniform. Betegnelsene attila og dolman brukes om hverandre for å beskrive «husarjakke».

Attila og dolman

Husarjakka attila er en nyere, videreutviklet variant av dolman.
Dolman (også kalt dolaman) er navn på flere historiske plagg av tyrkisk opprinnelse, blant annet side, lissebesatte kaftaner og en type kvinnekåper på 1800-tallet. Dolman ble imidlertid særlig populært i Ungarn der plagget i ulike varianter har vært vanlig folkedrakt fra 1500-tallet, både blant bønder og godsherrer. Det ble også tatt i bruk av husarene, og spredte seg med dem som uniformsplagg for ulike militære enheter over hele Europa. Dolmanen fulgte alminnelig mote med hensyn til lengde, krage og så videre, men ble etter 1850 avløst av attila i de fleste land.
De gamle husaruniformene bestod ellers av pelisse (en pelsfôret jakke som liknet dolmanen, men hang åpen på den ene skulderen), husarskjerf (knute- eller snorbelte), ungarske bukser med snorbesetning på sidene, husarlue (høy pelslue med flagrende luespiss av tøy, også kalt schackellue eller på tysk Flügelmütze og Kalpak) og hussarstøvler med dusk.
Dolman som uniformsplagg er vanligvis kortere og har flere snorer enn attilaen. Tradisjonelle dolman-jakker oppstod før ungarerne kjente til sydde knapphull og ble derfor isteden lukket med stropper og små pinner som var festet i snorer. Disse utviklet seg til en tett snorbesetning som dekket hele brystet. Attila har derimot oftere knapper eller tilsvarende i front. Attilaene mangler ofte også pelsbesetningen som er vanlig på dolmaner.

Utseende

Attila har normalt samme lengde som en alminnelig våpenfrakk (uniformsjakke), er enradet og lukkes til venstre. Snorbesetningen består som regel av fem rekker med husarsnorer som går tvers over brystet mellom rosetter og avlange knapper. Rosettene kan også være utelatt og snorene avsluttet med et kløverbladsornament. Attila har høy ståkrage.
Joss Stone

Biografi

Joss Stone er født i Dover, Kent, England i 1987 og vokste opp i Ashill, Devon. I Oppveksten hørte hun på en bredt spekter av musikk, blant annet R&B og soul. Viktige inspirasjonskilder til musikken har vært Dusty Springfield og Aretha Franklin. Som et resultat av dette begynte hun å synge med en soulaktig stil, mye på samme måte som idolene hennes gjorde det. Da hun var 14 deltok hun i Star for a Night, et musikkprogram som gikk på BBC. Der sang hun Franklins «(You Make Me Feel Like) A Natural Woman».
I 2002 bestemte hun seg for å møte til audition i New York hos S-Curves CEO Steve Greenberg. Hun har også kontrakt med BMG i Storbritannia. Siden dengang har hun opptredd med artister som Blondie og Gladys Knight.
Hun vant to Brit awards i 2005 for «Beste kvinnelige soloartist» og «beste urbane artist».

The Soul Sessions

Dette albumet består av lite kjente låter av Wright, Franklin, Laura Lee og Bettye Swann. Det ble utgitt sent i 2003, og det nådde topp 5 på de britiske albumlistene. I USA nådde den topp 40. Hovedsingelen, «Fell in Love With a Boy» (coverversjon av The White Stripes sang «Fell in Love With a Girl») nådde topp 20 på singellistene i Storbritannia. Det gjorde også den neste singelen, «Super Duper Love (Are You Diggin' on Me?)».

Mind, Body & Soul

Etter mange gode anmeldelser for The Soul Sessions, spilte Stone inn et fullt album med egne sanger i 2004, Mind, Body & Soul. Dette albumet har blitt en enda større suksess en hennes første album, og gikk rett inn på førsteplass på albumlista i Storbritannia. Dermed slo hun rekorden for yngste jente noensinne som toppet alumlistene i Storbritannia, denne rekorden var tidligere holdt av Avril Lavigne.
14. november 2004 ble Stone med i Band Aid 20, til inntekt for Sudans fattige Darfurregion. Bandet spilte inn en ny versjon av «Do They Know It's Christmas?», skrevet av Bob Geldof og Midge Ure.

Eragon

Joss Stone debuterte på filmlerretet i Eragon, som hadde premiere 15. desember 2006. I filmen spiller hun heksen Angela.

Introducing Joss Stone

Album lansert i 2007.

Sideprosjekt

Joss Stone har sammen Mick Jagger, Dave Stewart, Damian Marley og A. R. Rahman dannet supergruppen SuperHeavy som gav ut et album med samme navn i 2011.