Pietro Locatelli

Bergamo

Locatellis barndom er nærmest ukjent. I sin tidlige ungdom var han tredjefiolinist med tittel «virtuoso» i cappella musicale ved kirken Santa Maria Maggiore i Bergamo. Hans første fiolinlærere var antakelig Ludovico Ferronati og Carlo Antonio Marini, begge medlemmer av orkesteret og anerkjente musikere. Komposisjonslære kan ha fått formidlet av Maestro di Cappella, Francesco Ballarotti. Høsten 1711 søkte han om tillatelse til å forlate Bergamo, noe myndighetene gav ham med merknad om at han reiser «med gode skussmål […] til Roma for (der) dra nytte av sin profesjon».

Roma

Fra høsten 1711 studerte Locatelli i Roma. Han kan ha studert en kort tid hos Arcangelo Corelli, som døde i januar 1713, men mer sannsynlig hos florentineren Giuseppe Valentini, en antatt elev av Corelli. Valentini og Locatelli reiste på denne tiden sammen rundt i Italia. Av et brev fra Locatelli datert 17. mars 1714 til «Carissimo signor Padre» i Bergamo kan en lese at han på denne tiden var fast ansatt ved fyrsten Michelangelo Caetanis hoffkapell. Mellom 1716 og 1722 var han dessuten medlem av Congregazione generale dei musici di S. Cecilia og sto dermed under den adelige prelaten og senere kardinalen Camillo Cybos beskyttelse. Ut over det finnes det dokumentasjon på at Locatelli bisto i andre av Romas adelshus, eksempelvis ofte for kardinal Pietro Ottoboni i kirken San Lorenzo e San Damaso – siste dokumenterte tilfelle var 7. februar 1723.
Locatelli debuterte som komponist mens han var i Roma: i 1721 dukket hans XII Concerti grossi op. 1, tilegnet Camillo Cybo, opp i Amsterdam.

Reiseår

Mellom 1723 og 1728 reiste Locatelli gjennom Italia og Tyskland, med Mantova, Venezia, München, Dresden, Berlin, Frankfurt am Main og Kassel som kjente stoppesteder. Antakelig stammer mesteparten av hans verk for konsertbruk fra denne tiden, spesielt fiolinkonsertene og de tilhørende capricci. Det finnes knapt rapporter om hans opptredener, men det er rimelig å anta at framføringene av konsertene la grunnlaget til Locatellis ry som fiolinvirtuos.
At Locatelli arbeidet for regenten i Mantova, landgreve Philipp von Hessen-Darmstadt, framgår av et dokument fra 1725, der Locatelli omtales som «Nostro Virtuoso». Det er imidlertid ukjent hvor ofte han opptrådte og hvilken posisjon han hadde ved det mantovanske hoffet. Likeens finnes det dokumentasjon på at Locatelli var i Venezia, men tidspunktet og hva han gjorde der er ukjent.
Om Locatellis opphold i München finnes det bare én notis: 26. juni 1727 «betalte kurfyrstens musikkdirektør den besøkende virtuosen Locatelli tolv dobbelte gylden for en opptreden». Et knapt år senere, i mai 1728, var Locatelli gjest ved det prøyssiske hoffet i Berlin. Sannsynligvis var han i August den sterkes eskorte av ca. 500 personer, deriblant Johann Georg Pisendel, Johann Joachim Quantz og Silvius Leopold Weiss, som var kommet fra Dresden til Potsdam. En beretning om Locatellis opptreden for Fredrik Vilhelm I av Preussen har anekdotiske trekk, og beskriver Locatelli som en selvbevisst og forfengelig musiker iført en staselig, diamantbesatt bekledning. Det adelige publikummet skal ha foretrukket Johann Gottlieb Grauns fiolinspill framfor Locatellis.
En oppføring i en rik autografsamlers familiealbum dokumenterer at Locatelli var i Frankfurt am Main den 20. oktober 1728. Oppføringen inneholder en miniatyr av «andante» fra Sonata III, op.2 for et klaviaturinstrument.
Det siste kjente stoppestedet under reiseårene var Kassel. Etter en opptreden ved landgreve Karl I av Hessen-Kassels hoff den 7. desember 1728 mottok Locatelli den svært gode betaling av 80 riksdaler. Organisten Jacob Wilhelm Lustig fortalte i 1786 at Locatelli hadde «gnikket store vanskeligheter» på sin fiolin «for å forbløffe tilhørerne».

Amsterdam

I 1729 slo Locatelli seg ned i Amsterdam, og ble der resten av livet. Han komponerte lite, ga fiolinundervisning til amatører, og redigerte sine opp. 1 til 9, og verk av andre musikere. En brevveksling mellom Locatelli og Giovanni Battista Martini forteller at han gjorde Martinis op. 2 trykkeferdig. Locatellis lite kjente offentlige og halvoffentlige opptredener var bare åpne for musikkelskere; profesjonelle musikere hadde ikke adgang. En engelskmann som hørte ham i 1741, skrev at Locatelli var redd for at knepene hans kulle bli allment kjent: «[…] he is so afraid of People Learning from him, that He won't admit a Professed Musician into his Concert».
Amsterdams velstående musikkelskere gjorde det mulig for dyktige virtuoser å tjene meget godt. Det nye byborgerskapet av rike forretningsmenn og myndighetspersoner dannet grunnlaget for en ny gruppe meséner. Mens den gamle europeiske adelen holdt permanente representative hoff med fast ansatte musikere og hadde behov for stadig nye komposisjoner, nøyde det nye byborgerskapet seg med noen kjente og anerkjente komposisjoner som de kunne medvirke på oppførelsene av. Locatellis ry som musiker og komponist var slik at at han med forholdsvis få verk kunne leve godt som virtuos solist foran et amatørorkester. I 1741 innrettet han en virksomhet for import og salg av italienske fiolinstrenger i huset sitt, muligens gjennom agenturet til elskerinnen, enken etter en italiensk kjøpmann i Amsterdam. I 1742 ble hans skattbare inntekt estimert til 1500 gylden – det var den høyeste inntekt noen Amsterdam-basert musiker var oppført med. Det finnes ikke en eneste bevart beretning om opptredener i perioden fra opus 8 ble publisert i 1744 til opus 9 kom i 1762. Hva som er grunnen til dette har det så langt ikke vært mulig å forklare.
Locatelli døde 30. mars 1764 i sitt hus i Prinsengracht. Han er gravlagt i den engelske kirken (Begijnhof) i Amsterdam.

Etterlatenskaper

Det viktigste arkivet med kildemateriale om Locatelli lå i Darmstadt og ble ødelagt under andre verdenskrig, og det sparsomme kildemateriale gjør at en beskrivelse av boet etter ham er nyttig for å fylle ut bildet om ham. Locatellis ulike geskjefter skaffet ham en anseelig formue, og han etterlot seg en mengde utmerkede musikkinstrumenter, et kostbart bibliotek og en stor samling kopperstikk. Et biblioteket med over tusen titler avslører en omfattende interesse for litteratur og vitenskap. Samlingen inneholdt bøker om ornitologi, teologi, kirkehistorie, politikk, geografi, kunstteori og matematikk. Alle viktige skjønnlitterære forfattere fra og med Dante var representert med samlede verker. Den musikkteoretiske litteraturen strakk seg tilbake til 1500-tallet. Blant en mengde musikkstoff fant man blant annet Corellis samlede verker. En stor samling bilder av alle nederlandske, italienske og franske mestre viser at Locatelli også var en kjenner av bildende kunst. I det hele tatt dokumenterer boet at Locatelli var en mann med en omfattende allmenndannelse. Alt ble solgt på auksjon i august 1765.