Abort

Abort er en avbrytelse av svangerskapet. Man skiller mellom spontanabort, også kalt naturlig abort, hvor organismen frastøter fosteret og på den måten avbryter svangerskapet, og fremprovosert abort, hvor man avbryter svangerskapet ved hjelp av legemidler eller kirurgiske inngrep.
Fremprovosert abort, også kalt abortus provocatus, fremkalt abort, svangerskapsavbrudd og tilsiktet abort, kan foretas både før og etter fosteret er levedyktig utenfor moren. I det norske helsevesenet regnes grensen for skillet mellom abort og fødsel å gå ved den 22. svangerskapsuken. Moderne legevitenskap kan redde for tidlig fødte barn ned mot denne grensen.

Klassisk tid

Det første beviset på en abort er fra et kinesisk dokument som sier at aborter ble utført på kongelige elskerinner i Kina 500 år f.Kr.
Flere metoder ble brukt av antikke leger. En måte var å gi kvinnen gift som fikk kroppen hennes til å avstøte fosteret. Andre måter var å stikke redskaper inn i livmoren. Disse metodene kunne i noen tilfeller være farlig for pasienten. Mange kvinner forsøkte fysiske aktiviteter som klatring, padling, vektløfting og stuping for å fremkalle en spontanabort. Andre teknikker var å helle varmt vann i underlivet eller å dekke det med blader som irriterte. Å tappe blod, faste eller ligge på varme kokosnøttskall var også metoder som ble brukt.
Umoden papaya og papayafrø har vært brukt for å framprovosere abort, blant annet i India og Sørøst-Asia.

Moderne tid

I 1920 innførte Frankrike forbud mot abort, og dette ble begrunnet med at «i kjølvannet av krigen, hvor nesten halvannen million franskmenn ofret sine liv slik at Frankrike fikk rett til å leve uavhengig og ærefullt, kan det ikke godtas at andre franskmenn tjener sitt brød ved å utføre abort». Samtidig innførte man forbud mot salg av prevensjonsmidler. Dette førte til at det utover 1930-årene ble foretatt anslagsvis en halv million illegale aborter årlig i Frankrike. I Weimarrepublikkens Tyskland regnet man med omkring 800 000 illegale aborter årlig. I 1923 innførte Belgia forbud mot salg av prevensjon, fulgt av Italia i 1926. I 1929 vedtok Storbritannia Infant Life Preservation Act, som innførte fengsel i livstid for fremkalt abort. Pave Pius XI innskjerpet i 1930 ekteskapets hellighet. Dette medførte at italiensk lovverk skjerpet straffen for abort, og legene ble pålagt å innrapportere fremkalte aborter til myndighetene.

Den siste kvinnen som ble sendt til giljotinen i Frankrike, var dømt for å ha utført aborter under den andre verdenskrig. I 1943 ble det innført dødsstraff for abort i Tyskland for å tvinge fødselstallene opp.
Kinas ettbarnspolitikk har ført til tvungen abort for enkelte som ikke kan betale boten som følger av å bryte med ettbarnspolitikken. I juli 2012 ble en 23 år gammel mor tvunget til å abortere sitt 7 måneder gamle foster til tross for at slik praksis er ulovlig i Kina. Ofte blir jentebarn abortert vekk på grunn av kulturelle grunner. I Nord-Korea hevdes det at kvinner som er gravide og i fengsel tvinges til å abortere.

Abortlovgivning på verdensbasis

Land som enten har selvbestemt abort eller liberale abortlover, finner man for det meste i Europa, Nord-Amerika, det tidligere Sovjetunionen, Oseania og deler av Øst-Asia. Land som fører en restriktiv linje eller totalforbud, finner man oftest i Afrika, Latin-Amerika, Midtøsten og deler av Øst-Asia. Ytterst få land har et totalforbud mot fremprovosert abort. De aller fleste land der abort er forbudt tillater likevel fremkalt abort hvis morens liv står i fare. Chile, Nicaragua, Oman, Vatikanet, El Salvador og Malta er de eneste land i verden som ikke tillater abort under noen omstendigheter.
I Europa er det Irland, Nord-Irland, Liechtenstein, Malta, Færøyene, og til dels Polen som har hatt de mest restriktive abortlovene. I Portugal ble selvbestemt abort før uke 10 lovlig i 2007 etter en folkeavstemning, og Irland stemte i mai 2018 ja til å fjerne grunnlovstillegget i den irske grunnloven som forbyr abort.
I Tyskland gjøres abort i prinsippet kun når det finnes medisinske eller kriminologiske grunner. Den tyske lovgivningen gjør et unntak for kvinner som etter en obligatorisk rådgivning likevel velger å ende et svangerskap i første trimester.
Mellom 1995 og 2003 falt forekomsten av fremkalt abort (antall aborter per 1 000 kvinner mellom 15 og 44 år) på verdensbasis fra 35 til 29. I 2008 var antallet sunket til 28. Mellom 2003 og 2012 falt antall utførte aborter med 600 000 i vestlige land, men økte med 2,8 millioner i utviklingsland. I 2008 ble det utført seks millioner aborter i vestlige land, mot 38 millioner i utviklingsland. Antall utrygge aborter øker på verdensbasis, fra 44 % av antall utførte aborter i 1995, til 49 % i 2008.
I USA innførte Ronald Reagan i 1984 sin Mexico City Policy, av kritikere kalt Global Gag Rule, som nedla forbud mot amerikansk bistandshjelp til organisasjoner som utfører, opplyser om eller henviser til abort. Dette rammet også vanlige helsestasjoner og organisasjoner som underviste om prevensjon. Bill Clinton opphevet regelen sin tredje dag som president den 22. januar 1993, på dagen for den årlige «March for Life» og dommen i saken «Roe v. Wade». George W. Bush gjeninnførte den 22. januar i sin første periode som president, og Barack Obama opphevet den igjen i sin første periode den 23. januar. At vedtaket ikke kom 22. januar ble ansett som et forsøk på å roe ned debatten. Dr Gill Greer, administrerende direktør for den London-baserte International Planned Parenthood Federation, anslo at forbudet i de åtte årene Bush satt ved makten, hadde kostet organisasjonen hennes mer enn $100 millioner til familieplanlegging, hvilket hun anslo hadde ført til 36 millioner uønskede svangerskap og 15 millioner fremkalte aborter.
I India er abort tillatt inntil 20 uker dersom det er fare for mors liv, fosteret har misdannelser, etter voldtekt, eller dersom en prevensjonsmetode ikke har fungert og et par vil begrense antall barn. Nord i India fødes det ca. 120 gutter per 100 jenter. En egen lov fra 1996 har hatt som mål å forhindre abort basert på kjønn, men både i India og andre asiatiske land er abort basert på kjønn noe som fremdeles forekommer.
WHO rapporterte i 2011 at noen steder i verden er forholdet opp til 130 gutter per 100 jenter, hovedsakelig som følge av kjønnsbestemt abort. Kjønnsbalansen blir skjevere for barn nummer to og tre, og i Nord-Korea var denne kjønnsbalansen på 80-tallet på over 200 gutter per 100 jenter. Myndighetene i flere land har gjort tiltak for å redusere ubalansen, blant annet ved å innføre restriksjoner på teknologi for å bestemme kjønn, men også ved å endre arvelover eller regler for subsidier til fordel for jentebarn.

Omfang i Norge

Aborttallet har vært stabilt mellom 13 500 og 16 200 de siste 30 årene, samtidig med at antallet kvinner i fruktbar alder har steget. Per 1000 kvinner har tallet sunket jevnt fra 1979 med 15,7 til 2005 med 12,9 (totalt 13989), deretter økte det en kort periode før det nådde rekordlave 11,8 i 2014 (14 061 i absolutte tall). I perioden 1979 til 2008 er det utført 436 351 aborter i Norge.
Oslo har tradisjonelt vært det fylket med høyest aborthyppighet. I 2012 var det 18 per 1000. Aldersgruppen 20-24 år er de med størst aborthyppighet, men i denne aldersgruppen er det også mange svangerskap. I 2001 var det 2448 aborter blant tenåringer og i 2008 var det 2778. Ca hvert fjerde kvinne opplever abortinngrep i løpet av livet. I Oslo tok mer enn halvparten av gravide kvinner mellom 20 og 25 år abort i 2004. På landsbasis var tilsvarende tall en av tre. I 2014 skjedde ca 80 % av abortene innen utgangen av 9. uke, og ca 85 % av alle aborter ble utført medikamentelt. I 2012 skjedde 95,7 % innen 12. uke, og 96,3 % av abortene var selvbestemte.

Abortmetoder

I Norge brukes hovedsakelig to abortmetoder: kirurgisk og medisinsk.
Et kirurgisk abortinngrep gjøres i narkose. Først bruker man instrumenter for å utvide åpningen i livmorhalsen. Så setter man inn et sug og suger ut embryo og morkake, som havner i en glasskolbe. Inngrepet tar ca. fem minutter. Man ønsker vanligvis ikke å gjøre abortinngrepet før svangerskapsuke sju, fordi komplikasjonsrisikoen er noe høyere i tiden før dette.
Abort kan også framprovoseres med legemidler. Dette er en metode som kan brukes uavhengig av hvor langt kvinnen er kommet i svangerskapet. Kvinnen møter på sykehuset, tar noen tabletter av stoffet mifepriston (Mifegyne), og drar hjem. To døgn seinere kommer hun tilbake. Da settes det et stoff (prostaglandiner) i skjeden for å sette i gang rier. I løpet av 8 timer har 96 % av pasientene abortert. Kvinner kan kjenne kramper og få blødninger som minnes om menstruasjon når livmoren frastøter fosteret. De aller fleste kvinner blør mindre etter 2 - 3 uker. Infeksjonsfaren i Norge er ganske lav.

Kritikk av abortmetoder

Mange abortmotstandere har kritisert hvordan abort utføres. Abortmotstandere som den amerikanske legen Anthony Levatino, Lila Rose og en rekke andre har lagd videoer og skrevet innlegg om hvordan de mener at en abort blir utført.
Videoene Anthonyo Levatino har lagd sier at både pillemetoden og den kirugiske metoden er grusomme. Levatino sier at ved pillemetoden vil medikammentene blokkere fosterets nærings- og luftvei, noe han sammenligner med å sulte og kvele til døde. Han sier også at ved kirugisk metode blir fosteret delt opp i flere biter hvis det er for stort før det kan suges og skrapes ut av livmoren. Han mener at det ikke er uvanlig at lemmer og organer blir revet fra hverandre eller knust. Hensikten med videoene hans var å skremme kvinner fra å ta abort. Han har tidligere jobbet som abortlege, men sluttet etter sin egen overbevisning. Reklamevideoene og holdningskampanjene Levatino står bak har blitt publisert på YouTube-kanalen og nettsiden til den amerikanske anti-abort organisasjonen Live Action som blir drevet av Lila Rose.

Abortmotstand

Motstanden mot abort begrunnes oftest moralfilosofisk eller med religiøse argumenter.

Religiøs motstand

Den katolske kirke lærer at: «Livet skal vernes om fra unnfangelsen av med største omhu». Den norske kirke sier at «livet og menneskeverdet begynner ved unnfangelsen», men Dnk nyanserer samtidig sitt syn og setter ikke «likhetstegn» mellom «embryo og et foster på grensen til levedyktighet».
Innen Islam er abort «harām», men spesielle omstendigheter kan gi unntak så lenge fosteret er mindre enn 120 dager.
Jødedommens syn på abort er at dersom en mann slår en kvinne slik at hun aborterer, så skal mannen betale erstatning til fosterets far. Jødedommen mener et menneske blir skapt når bein og arterier formes, og at de første 40 dagene er et foster «bare væske». Talmud tillater abort dersom mors liv er i fare, men dersom barnets hode er synlig skal det ikke skades.
Hinduismen har ikke et enhentlig syn på abort. Vedaene og Upanishadene kan språklig forstås som at dersom et embryo blir drept før kjønnet er kjent, kunne dette vokst opp og blitt en Brahman, og at å drepe et embryo kan være som å drepe en lærd Brahman.
Buddhismen er, med noen unntak, imot abort av tre grunner. Først Buddhismens syn på eksistens, karma og gjenfødelse. Så Buddhismens etikk og respekt for alt liv, og i tillegg klosterregler som sier at livet begynner med unnfangelsen.

Den katolske kirken

Den katolske kirken er en av de sterkeste motstanderne av abort, de fordømmer enhver form for direkte, provosert abort. De mener at alle involverte i en abort gjør seg skyldig i en meget alvorlig handling. Ikke bare foreldrene, men alle de som utfører aborten og tilrettelegger for at det er mulig. De mener at livet er en gave fra Gud.
Den katolske kirke mener at abort bare kan gjennomføres dersom det er fare for mors liv. Voldtekt, incest, sosiale, økonomiske eller andre årsaker kan aldri rettferdiggjøre en abort.
Vatikanet oppfordret til boikott av Amnesty International fordi organisasjonen mener voldtektsofre bør få ta abort. Flere paver har også sammenlignet abort med forskjellige ting som blant annet holocaust og leiemord.

Politisk motstand

Det finnes også politisk motstand mot abort uten en enhetlig religiøs eller moralfilosofisk forankring, og politiske organisasjoner som kjemper mot abort som «United States pro-life movement» og "Live Action" i USA, «Efrat» i Israel og Menneskeverd i Norge.

Moralfilosofiske sider ved abortdebatten

Det finnes to hovedgrupper med argumenter i abortdebatten. Den ene er argumenter som omhandler fosterets moralske status, som om det har rett til liv, rett på beskyttelse og om det er galt å drepe det. Den andre gruppen argumenter er basert på om kvinnes rett til å bestemme over egen kropp rettferdiggjør abort selv om fosteret har rett til liv.

Tap av en verdifull fremtid

Filosofen Don Marquis hevder at abort er galt fordi embryoet blir fratatt sin verdifulle fremtid. Å drepe et menneske er galt fordi det skader offeret ved å ta bort all dets fremtid, og å drepe et foster er like ille. Marquis spør hvorfor det skal være av moralsk betydning om man er et menneske eller en person, og mener at det som gjør det galt å drepe barn eller voksne også gjør det galt å drepe foster. Marquis har fått forskjellige typer kritikk, og han tilbakeviser dem blant annet ved å si at «abort er umoralsk fordi vi var fostre en gang og vi vet at de fostrene hadde en verdifull fremtid.»

Retten til å bestemme over egen kropp

Judith Jarvis Thomson støtter Warrens syn på at et embryo ikke er en person, men hevder at abort er akseptabelt selv om embryoet er en person. Hennes hovedargument er en rett til å bestemme over egen kropp, og sentralt i hennes argumentasjon er et tankeeksperiment.
Tenk at du våkner opp i sengen ved siden av en berømt fiolinist. Han er bevisstløs og har en dødelig nyresvikt, men fordi du har rett blodtype er du blitt kidnappet og koblet til ham slik at dine nyrer renser blodet hans. Dersom han kobles fra vil han dø, men i løpet av ni måneder antas han å bli frisk så han kan kobles fra. Thomson mener du når som helst kan koble deg fra fordi retten til liv ikke innebærer retten til å bruke en annen persons kropp. Ved å koble fra fratar du ikke fiolinisten retten til liv, men retten til å bruke en kropp han ikke har rett til, mener Thomson.
Thomsons kritikere sier at analogien med kidnapping kun kan sammenlignes med abort etter voldtekt, og at normalt har kvinnen gjennom handling samtykket til at embryoet kunne oppstå. Embryoet er i tillegg kvinnens eget, mens fiolinisten er en fremmed. Å koble fra fiolinisten dreper ikke fiolinisten, men fiolinisten dør av en utenforliggende årsak, mens en abort aktivt dreper fosteret, som om fiolinisten ble drept mens han var koblet sammen med deg. Thomson presiserer at dersom du kobler deg fra, og fiolinisten likevel overlever, så har du ingen rett til å drepe fiolinisten.

Utilitarisme og abort

Professor Peter Singer ved Universitetet i Melbourne mener at det er umulig å unngå å anse et embryo som et uskyldig menneske, men at det at en skapning er et menneske, og i live, i seg selv ikke bestemmer om det er galt å ta denne skapningens liv. Singer mener at abort, og i spesielle situasjoner spedbarnsdrap, kan rettferdiggjøres dersom man setter fordelene og ulempene for moren og for fosteret opp mot hverandre. Kritikere mener at dersom Singers argument blir brukt til å rettferdiggjøre enhver type abort før fosteret kjenner smerte, for å gi minimal ulempe (smerte) for fosteret og en antatt fordel for moren, så bør en slik etikk likevel fordømmes fordi «det ville vært en slem og egoistisk handling» ut fra et dydsetisk perspektiv.