google/wiki40b huggingface dataset:
Retsplejeloven

Lov om rettens pleje (korttittel: retsplejeloven) er en dansk lov om domstolenes, politiets og påtalemyndighetenes struktur, om betingelser for å bli og fungere som advokat, samt reglene for domstolenes behandling av sivile saker og straffesaker, om inndrivelse av gjeld ved fogderetten, samt reglene for politiets etterforskning av forbrytelser. Retsplejeloven inneholder også regler om innsyn i dommer og andre domstolsavgjørelser.
Den første grunnloven fra 1849 inneholdt bestemmelser om at rettspleien skulle adskilles fra forvaltningen, og at det så snart og så vidt som mulig gjennomføres offentlighet og muntlighet i hele rettspleien. Tross disse løfteparagrafer ble retsplejeloven først vedtatt i 1916, og den trådte i kraft den 1. oktober 1919.
Siden 1919 er retsplejeloven endret et utall av ganger, og det er meget få bestemmelser som har forblitt uendret siden 1919. Endringene gjennomføres typisk på grunnlag av forslag fra enten Strafferetsplejeudvalget for så vidt angår reglene om politiets etterforskning av forbrytelser, herunder reglene om anholdelse, varetektsfengsling og betingelsene for å anvende de forskjellige etterforskningsmidler (ransakning, beslagleggelse, telefonavlytting etc.) eller Retsplejerådet for så vidt angår reglene om rettsvesenets organisasjon og reglene om domstolsbehandling av sivile saker og straffesaker.
Raymond Orteig

Tidlig liv, forretningsvirksomhet

Orteig ble født i Sør-Frankrike, i landsbyen Louvie-Juzon Etter å ha tilbragt barndommen som gjeter for sin fars sauer i Pyreneene emigrerte han tolv år gsmmel til USA 13. oktober 1882. Han ankom New York med 13 Franc i lommen. Han sluttet seg til en onkel i New York.
Han startet som dørvakt i en bar i Wengler's Restaurant på William Street. Etter å ha skaffet seg erfaring ble han kelner og senere hovmester. Da eieren flyttet i 1902 var Orteig istand til å kjøpe hotellet som han omdøpte til Lafayette Hotel. Sammen med en partner var han også istand til å leie et nedslitt hotell i Greenwich Village som han pusset opp.
Layette ble et favorittsted for flyvere under og etter første verdenskrig hvor Orteig ble kjent med mange flyvere, blant dem franske offiserer på midlertidig tjeneste i USA for å hjelpe USA å bygge opp US Air Force.
Etter krigens slutt tilbragte han så ofte han og hans famiie kunne somrene i Louvie-Juzon. Denne livslange interesse for regionen hvor han var født førte til at han utvidet sine forretningsinteresser ved å kjøpe et hotell i Pau.

Orteigprisen

I 1919 var han tilstede under en middag i New York organisert av den amerikanske aeroklubben Aero Club of America til ære for flyveresset Eddie Rickenbacker. Mange av talene omhandlet fransk-amerikansk vennskap og Rickenbacher så frem til den dagen i fremtiden da landene kunne forenes gjennom luften.
Inspirert av Rickenbachers tale tilbød Orteig en pris på 25.000 dollar til den første fra noe alliert land som fløy i den ene eller andre retning mellom New York og Paris. Tilbudet ble fremsatt i et brev til Alan Ramsay Hawley president i Aero Club of America den 22. mai 1919. Dette var på en tid da relasjonene var svekket mellom USA og Frankrike under Fredskonferansen i Versailles. Orteig håpet at dette ville føre til forbedringer av forholdet og ville være av verdi for hans forretninger og gjenskape det gode forholdet mellom hans fødeland og hans adopterte land.
Hans tilbud ble akseptert av aeroklubben som satte opp en formell struktur til å administrere prisen. Prisen skulle stå i fem år.
Etter Lindberghs retur til Amerika overrakte Orteig offisielt og personlig prisen til Lindbergh den 16. juni 1927 under en seremoni i resepsjonen i Breevort Hotel i New York. I løpet av neste ti-år ble Orteigprisen inspirasjon og et insentiv og markerte et viktig skille i luftfartens fremgang sent på 1920-tallet og tidlig på 1930-tallet. 
Orteig døde 6. juni 1939 i et fransk hospital i New York etter lang tids sykdom. 500 deltok i begravelsen.
Lascano (kommune)

Historie

Lascano ble grunnlagt i 15. mars 2010.

Regjeringen

Ordføreren (alcalde) i kommunen er Ricardo Rodríguez (2010-2015).
Night Gallery

Om serien

Flere av novellefilmene var basert på publiseringene til den amerikanske skrekkforfatteren H.P. Lovecraft.
Serien tok utgangspunkt i den 95 minutter lange TV-filmen Night Gallery fra 1969. Den besto av tre novellefilmer: «The Cemetery», «Eyes» og «Escape Route».
Night Gallery var en slags oppfølger til serien The Twilight Zone, som også var skapt av Rod Serling.
Den kjente regissøren Steven Spielberg hadde en av sine første regioppdrag i denne serien, på novellefilmen Make Me Laugh som ble sendt i 1971.
Nan'an (Chongqing)

Nan'an (kinesisk: 南岸区; pinyin: Nán'àn Qū) er et bydistrikt i byprovinsen Chongqing i Folkerepublikken Kina. Det ligger på Chang Jiangs søndre bredd og har et areal på 265 km².
Befolkningen er på rundt 600 000 innbyggere.
Gulkrageglassvinge

Utseende

Den ligner mye på slektningen ospeglassvinge (Sesia apiformis), men skiller seg fra denne ved at hodet er svart og at forkroppen mangler store, gule flekker på sidene, men har en smal, gul krage. Antennene er dobbelt kamtannede hos hannen. Hodet er svart, forkroppen (thorax) svart med en gul krage foran og små, gule flekker bak ved scutellum. Bakkroppen er tykk og mer eller mindre sylindrisk, med brede, gule tverrstriper. Vingene er glassklare med smale, brunlige kanter. Forvingens framkant er noe bredere, og åren som danner yttergrensen for basalcellen er kraftig og mørkbrun, står fram som en brun tverrstripe. Beina er tett kledt med lange, gulaktige hår. Med sine gule og svarte farger er arten en ganske god etterligning av en stikkveps (Vespidae). Det vitenskapelige artsnavnet refererer til dens likhet med graveveps-slekten Bembix.

Levevis

Denne arten finnes på fuktige steder som elvebredder, fuktenger og fuktige skogkanter der det vokser selje eller vier. Larvene utvikler seg i tynne stammer av selje (Salix caprea), gråselje (Salix cinerea) og ørevier (Salix aurita). De gnager først mellom barken og veden, men kryper senere lenger inn i stammen. Larveutviklingen tar 3 – 4 år. De voksne sommerfuglene flyr i juni – juli. I Norge kan denne arten være truet av rydding av seljekratt.

Utbredelse

Den har en relativt begrenset utbredelse i Mellom- og Nord-Europa. I Norge er den bare funnet med sikkerhet én gang, i Ørland i Sør-Trøndelag i 1971.
Port-Martin

Port-Martin var den første franske forskningsstasjonen i Antarktis, beliggende ved Cape Margerie i Frankrikes kravsone Terre Adélie.
Den ble etablert 20. januar 1950 av en ekspedisjon ledet av Paul-Emile Victor, på dagen 110 år etter at Jules Dumont d'Urville oppdaget Terre Adélie. Stasjonen ble ødelagt av brann natten mellom 23. og 24. januar 1952 og erstattet av den nye basen Dumont D'Urville 62 km lenger vest i 1956.
Port-Martin hadde en bemanning på 11 personer vinteren 1950 og 17 i 1951. Det ble gjennomført forskning innen seismologi, meteorologi, glasiologi, etc.
Restene etter basen er oppført på lista over historiske steder og kulturminner i Antarktis og er beskyttet av bestemmelsene som er gitt i Antarktistraktaten.
Islandsk tegnspråk

Islandsk tegnspråk (islandsk: íslenskt táknmál) er tegnspråket for døvesamfunnet på Island. Det er basert på det danske tegnspråket, og fram til 1910 ble døve islendinger sendt til Danmark for å lære tegnspråk, men forskjellene var store. Islandsk tegnspråk er offisielt anerkjent av staten, og interessene ivaretas av en nasjonal komité.
Islandsk tegnspråk er vesentlig forskjellig fra talt islandsk. I 1999 ble islandsk tegnspråk erklært for å være de døves morsmål. Talt islandsk ble rangert som andrespråket, slik at døve islendinger skulle kunne lære islandsk tegnspråk som sitt første språk, og islandsk som andrespråk.
León (Nicaragua)

Historie

Byen León ble grunnlagt i 1524 av Francisco Hernández de Córdoba, conquistadoren som erobret Nicaragua, omtrent 30 km fra stedet der byen ligger nå, ved sjøen Xolotlán (Managuasjøen), under vulkanen Momotombo. I 1610 ble imidlertid byen flyttet etter et jordskjelv og et vulkanutbrudd som i stor grad ødela gamle León. Byen ble flyttet til (eller inntil) en av urinnvånernes landsbyer, Subtiava. I dag er ruinene av det første León kjent som León Viejo, gamle Leon.
León var provinshovedstad i Intendencia de León de Nicaragua, etablert i 1878, og i Provincia de Nicaragua y Costa Rica, som eksisterte fra 1812 til 1814, og igjen fra 1820 til 1821. I 1821 ble uavhengighetsakten for Nicaragua og Costa Rica fra Spania erklært 11. oktober 1821. León ble så hovedstad i delstaten Nicaragua, som inngikk i Den sentralamerikanske føderasjonen. I 1838 trakk så Nicaragua seg ut av føderasjonen, og León ble hovedstad. I noen år vekslet León og Granada på å ha hovedstadsstatusen, alt etter hvem som satt ved makten, de liberale (León) eller de konservative (Granada). Dette ble løst da Managua ble erklært som hovedstad i 1858.
Under det sandinistiske opprøret mot Somoza-styret i 1979 var León åstedet for omfattende kamphandlinger, hvor mange mennesker mistet livet og hvor en del av byens historiske arv gikk tapt.

Universitetet

Inntil 1980 var León et viktig jordbrukssentrum, noe som kunne understøtte et stort universitet. Universitetet var det siste som ble grunnlagt i Amerika av den spanske kolonimakten. I 1947 ble universitetet erklært som nasjonaluniversitet av diktatoren Anastastio Somoza García,
og i 1958 erklærte hans sønn universitetet som UNAN, Universidad Nacional Autónoma de Nicaragua, Nicaraguas nasjonale selvstendige universitet. I 1982, under sandinist-regjeringen, ble universitetet delt, slik at de delene av universitetet som var i Managua, ble en egen institusjon, UNAN-Managua, og resten ble UNAN-León. Ettersom andre universiteter og institusjoner for høyere utdanning har blitt grunnlagt fra åttitallet og utover, har León mistet sin enerett på høyere utdanning.
Operation Nougat

Operation Nougat var en serie på 45 amerikanske prøvesprengninger av atomvåpen som, med unntak av én, ble utført ved Nevada Test Site i 1961 og 1962, umiddelbart etter at Sovjetunionen sa opp et testmoratorium. De fleste av testene var underjordiske med begrenset sprengkraft. Ny teknologi ble videreutviklet i atmosfæriske tester under Operation Dominic. Denne operasjonen var etterfølgeren til Operation Hardtack, og forgjengeren til Operation Dominic, som den også overlappet noe med.
Villhesten

Handling

12 år gamle Ragnhild hører et sagn om en gal hest som for lenge, lenge siden stakk av fra sine eiere og flyktet til fjells. Siden da har ingen sett mer til det ville dyret. Inntil nå. Ragnhild hører lyder om natten, og skimter en stor, svart skikkelse som tramper i tunet. Like etterpå er dyret borte. Hun forteller om sine opplevelser, men ingen tror henne. Hun bestemmer seg derfor for å reise opp på stølen, og bo i familiens gamle sel. Kanskje hun der får sett den svarte hesten igjen. Hun tar derfor med seg sin beste venninne til fjells på jakt etter den såkalte «Villhesten». Det ville dyret er derimot ikke de eneste farene de mektige Sunnmørsalpene byr på. Over alt lurer farer i det ville naturlandskapet, og samtidig er jegere på jakt i samme område. De skyter nesten hva de måtte komme over...
The Devil's Arithmetic

Sammendrag

Hannah, en ung jente, synes det er kjedelig å besøke tanten sin og hennes familie. Fordi slektningene forteller de samme gamle historiene fra da de var unge, og Hannah er lei av å høre om fortiden. En dag blir Hannah fraktet tilbake i tid og sted, da hun plutselig befinner seg i en liten landsby i Polen under andre verdenskrig. På denne tiden og i denne landsbyen, tror folk at hun heter Chaya Abramowicz - og at hun nylig ble frisk etter kolera, som drepte begge Chaya`s foreldre noen måneder tidligere. De merkelige bemerkningene Hannah / Chaya sier om fremtiden, og hennes manglende evne til å gjenkjenne familien sin blir antatt være på grunn av denne sykdommen.
Hannah / Chaya får også vite at hennes onkel Shmuel skal gifte med en kvinne som heter Fayge. På bryllupsdagen går hele familien sammen til Fayge`s landsby. Chaya blir kjent med noen andre jenter som heter Rachel, Esther, Shifre og Yente. Underveis til bryllupet, forteller Chaya dem eventyr fra bøker og filmer som Hannah har sett. Når de ankommer landsbyen, blir de møtt av tyske soldater som sender dem til en konsentrasjonsleir. Chaya husker fortiden og skjønner hva som kommer til å skje, så hun forsøker å protestere. Men de andre mener at alt vil gå helt fint. Deretter starter en lang og slitsom reise. De blir sendt i en trang godsvogn, og togreisen tar mange dager. De får ingen mat eller vann, og blir fratatt alle smykker og eiendeler, unntatt klærne sine. Før de vet ordet av det blir de plassert i en konsentrasjonsleir, kalt Auschwitz.
Umiddelbart etter ankomst blir alle fratatt klærne sine, og de får alt håret barbert av. Etterpå får de ett nummer tatovert på armen, som er deres nye "navn". Gitl, Chaya, og de andre kvinnene blir atskilt fra mennene, og de blir plassert i to forskjellige leire. I begge leirene må de jobbe veldig hardt, og hvis noen ikke arbeider fort nok eller ikke lenger kan jobbe så blir de drept. Chaya, Esther, Shifre og Yente møter en jente som heter Rivka, som hjelper dem å holde seg i live. Arbeidet er veldig krevende og slitsomt, og de får veldig lite mat. En dag sier en soldat at Rivka, Chaya, Shifre og Esther ikke jobber hardt nok. Han velger Esther fordi hun er fysisk svak, og Shifre fordi han mener at hun krangler og bråker for mye. 
Den siste kvinnen han velger til gasskammeret er Rivka. Chaya vet at Rivka overlevde krigen, og hun føler at hun bør verve seg frivillig. Så Chaya tar Rivka sin plass, og hun blir med til gasskammeret. Etter at Chaya blir drept forsvinner scenen fra 1940-tallet, og Hannah er plutselig tilbake utenfor tantens leilighet. Hun setter seg sammen ned med familien, og begynner å snakke med tanten sin. Hannah oppdager at hennes tante under Holocaust var en liten jente som het Rivka, og at flere i familien byttet navn når de utvandret til USA og Israel etter krigen. Hannah er deretter langt mer interessert i historiene som slektningene hennes forteller, ettersom hun har opplevd fortiden deres selv.
Bedragersyndromet

Bedragersyndromet eller bedragerfenomenet, etter engelsk impostor syndrome og impostor phenomenon, er en populær betegnelse på et psykologisk fenomen der en person uten grunn og feilaktig opplever å være en inkompetent «bedrager» i sitt fag eller miljø og er redd for å bli avslørt som det. 
De som er rammet av «bedragersyndromet», er objektivt sett intelligente, kunnskapsrike og dyktige nok for oppgavene eller stillingen de har, og presterer minst like godt som kolleger og konkurrenter, men tviler på evner og kompetanse. Personene kan innbille seg at de ufortjent eller uriktig har oppnådd posisjoner eller suksess på grunn av tilfeldigheter, flaks eller falske forutsetninger. Selv med gode resultater og anerkjennelse er de konstant usikre og føler en underliggende redsel for å bli oppdaget som bløffmakere på sitt felt.
Fenomenet og uttrykkene ble første gang presentert av Pauline R. Clance og Suzanne A. Imes i artikkelen The imposter phenomenon in high achieving women i det amerikanske fagtidsskriftet Psychotherapy i 1978. «Bedragersyndromet» har særlig blitt beskrevet hos enkelte høytpresterende kvinner i akademia og andre deler av arbeidslivet. Det skal imidlertid være like mange menn som ubegrunnet føler at de ikke er gode nok i sin virksomhet og frykter at de vil bli avslørt for å ha lurt omgivelsene.
Nero Burning ROM

Nero Burning ROM er et brenneprogram laget av firmaet Nero AG. Programmet kan brenne både CD-er og DVD-er; lyd-CD-er som kan spilles av i vanlige CD-spillere, DVD-plater og CD-ROM (data-CD) med datafiler som kan leses av på f.eks. en PC eller MAC. Man kan også brenne såkalte ISO-bilder.
Navnet spiller på mytene rundt den store brannen i Rom i juli 64. Daværende keiser Nero skal ifølge mytene ha spilt fiolin mens han så byen brenne. Eldre myter har hevdet at det var en lyre, hvilket er mer sannsynlig da fiolinen ble oppfunnet på 1500-tallet. Nero ble også beskyldt for å starte selve brannen. Denne skylden la han over på den obskure østlige sekten som kalte seg kristne.
Sta. Clara kirke

Sta. Clara kirke er en katolsk kirke i Kongsvinger. Kirken er viet til Klara av Assisi og tilhører Oslo katolske bispedømme. Den ble vigslet av biskop Gerhard Schwenzer ved en høytidelig seremoni lørdag 16. juni 2001.
Ved innvielsen var det over 700 år siden det sist ble innviet en katolsk kirke i Kongsvinger og distriktets snaut 300 katolikker hadde i mer enn 40 år ønsket seg en egen kirke som samlingspunkt. Kirken kostet om lag ni millioner kroner. Sta. Clara menighet ble opprettet 2. desember 2007. Menigheten omfatter de seks kommunene i Kongsvinger og omegn: Kongsvinger, Nord-Odal, Sør-Odal, Eidskog, Grue og Åsnes. Til sammen blir dette totalt 4 580 km². Over halvparten av menigheten består av polakker (794 medlemmer i 2018).
Marchettis konstant

Marchettis konstant er den gjennomsnittlige tiden som en person bruker for å pendle hver dag, som er omtrent en time. Faktisk er uttrykket misvisende, fordi Marchetti selv tilskriver «en time»-funnet til Yacov Zahavi.
Den italienske fysikeren Cesare Marchetti sier at selv om formene for byplanlegging og transport kan endres, og selv om noen bor i landsbyer og andre i byer, tilpasser folk gradvis deres liv til de rådende forhold (inkludert plassering av deres hjem i forhold til arbeidsplassen) slik at gjennomsnittlig reisetid forblir omtrent konstant. Helt siden neolittiske tider har folk i gjennomsnitt holdt av den samme tiden hver dag for å reise, selv om avstandene har økt på grunn av fremskrittene i tilgjengelige transportmidler.
Et relatert konsept er påpekt av transportanalytiker og ingeniør Yacov Zahavi, som la merke til at folk synes å ha et konstant reisetidsbudsjett, det vil si «en stabil daglig tid som folk gjør tilgjengelig for reise.» David Metz, tidligere forsker ved transportdepartementet i Storbritannia, viser til data hentet fra British National Travel Survey, som viser at gjennomsnittlig reisetid i Storbritannia støtter Marchettis og Zahavis konklusjoner. Dette arbeidet kaster tvil på påstanden om at investering i infrastruktur sparer reisetid. I stedet ser det ut fra Metzs tall at folk bruker samme tid og reiser lengre, et spesielt eksempel på et Jevons paradoks beskrevet av Lewis–Mogridge Position.
Jens Stryger Larsen

Landslaget

31. august 2016 fikk han sin første landskamp for Danmark mot Liechtenstein. Han scoret sitt første landslagsmål i samme kamp.
Han ble tatt ut i Danmarks tropp til VM i fotball 2018 i Russland.
South Cotabato

Politisk inndeling

South Cotabato er delt i 2 "cities" (bykommuner) og 10 "municipalities" (landkommuner).
Transports Ciutat Comtal

Transports Ciutat Comtal er et transportselskap i den katalanske byen Barcelona. Det driver nattbussene Nitbus, Tomb Bus (som går langs Avinguda Diagonal mellom Plaça de Catalunya og Pío XII), flybussene til og fra Barcelona internasjonale lufthavn, Tibi-Bus (som går fra Plaça de Catalunya til Tibidabo) og Tren de Montjuïc (som går langs havna i Barcelona opp til Montjuïc).
Selskapet ble grunnlagt i 1991.
Nåtlerske

Nåtler eller nåtlerske jobber i skotøyindustrien, hvor vedkommende syr sammen overlæret på sko. Et ferdig sammensydd overlær heter en nåtling, og prosessen med å sy overlæret sammen kalles også nåtling. Ordet kommer fra tysk nadeln avledet av Nadel som betyr nål. Norsk riksmålsordbok fra 1947 oppgir nåtlearbeider(ske), nåtlejomfru og nåtlepike som synonymer for nåtlerske. Idag brukes særlig den maskuline formen nåtler som betegnelse på dem som har denne jobben.
Ifølge boka Det gamle skomakeri var både menn og kvinner nåtlere, mennene nåtla særlig støvelskaft. Likevel framgår det av de nasjonale folketellingene at nåtling i industrien først og fremst var et kvinneyrke. I folketellinga 1910 var 452 damer, men bare ni menn oppført med dette yrket. Også i folketellinga 1900 er en overveldende andel av nåtlerne kvinner. Her har folk både ført opp av de jobba på skofabrikk, og i skomakerverksted. Dessuten finnes det også personer som ser ut til å ha nåtla hjemmefra. En av disse er Amanda Hendriksen fra Bohuslen som bodde i Fredrikshald i 1900. Amandas mann jobba på skofabrikk, men selv er hun oppført som «Notlerske i hjemmet».

Hva innbefatta arbeidet

Nåtlersken skulle foruten søm av overlæret også sette inn maljer og tilpasse skoas fôr, tå og hælkappe. Dessuten var det nåtlerskens jobb å pynte skoa med eventuelle perforeringer, sløyfer og rosetter, og eventuelt lage forsterkinger i form av remmer og bånd
Nåtleren Klaus Owe står i oppført i folketellinga som «Naatler (Skotøitilskjærer)». Ved større skofabrikker er tilskjærerjobben et eget yrke, og det vites ikke om Klaus Owe både jobba som nåtler og tilskjærer, eller om ordet nåtler i hans område også innbefatta arbeid med tilskjæring av skolæret.

Industrialisering

Nåtling ble industrialisert før resten av skotilvirkinga. I 1870-80 kunne man kjøpe ferdigsydde nåtlinger fra tyske nåtlefabrikker. Ca 1900 tok skofabrikkene over produksjonen. Betegnende står det i kapitlet om skomakeri i Haandverk i hjemmet fra 1906 at nåtling er vanskelig, og ikke noe amatørskomakeren kan gjøre hjemme.
Arctosa lutetiana

Utbredelse

Arctosa lutetiana er utbredt nord i Europa. Den finnes i Norge.

Utseende

Arctosa lutetiana er lyst olivenbrun, med lysere eller mørkere flekker. Som voksne (imago) er de mellom 5,5 og 8 mm lange (kroppens lengde).
Mange av artene i slekten Arctosa er ganske lik hverandre og er variable i farge, selv om enkelte kan ha artstypiske flekker (mønster). For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens genitalier, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og et hode-bryst parti (prosoma eller cephalothorax). Foran på hodet er det åtte øyne, hvorav de to midterste er langt større enn de andre.

Levevis

Arctosa lutetiana lever på lune og tørre steder med sandjord og lav vegetasjon.
Carlo Blasis

Bakgrunn

Han fikk en omfattende utdannelse, som favnet de frie kunster, matematikk, anatomi og litteratur. Han studerte blant annet under Jean Dauberval, som i sin tur var utdannet av Jean Georges Noverre og Pierre Gardel.

Ballett

Han debuterte i en alder av 12 år i Marseille og fortsatte videre til Bordeaux og Paris. 
Han skapte sine første balletter for operaproduksjoner av Gluck, Sacchini og Mozart. Utnevnt til solodanser ved La Scala i Milano hvor han arbeidet under Vigan. I årene 1826 – 30 var han solodanser og koreograf ved Kings Theater i London. Senere opptrådte han i St. Petersburg. I 1837 ble han direktør for akademiet ved La Scala hvor han også virket som koreograf. Han fortsatte å virke som gjestelærer i atskillige europeiske byer.
Blasis insisterte på at hans studenter lærte teorier og definisjoner av dansetrinn. Han underviste og øvde alle Enrico Cecchettis lærere, og det er antatt at nettopp Blasis' innflytelse ansporet Cecchetti til å utvikle Cecchetti-metoden.

Forfatterskap

Han ble den første siden Pierre Rameaus Traité (Paris, 1725) som atter forfattet en omfangsrik danseteori på fransk. Hans teori kretser i motsetning til de fleste av 1700-tallets dansebøker ikke om selskapsdans, men om scenedans. Ved siden av sin karrere som danser og koreograf utgav ham et stort antall skrifter om sitt emne.
Hans Traité élémetaire, theorique et practique de l'art de la danse ble utgitt i Milano i 1820, Code of Therpsichore i London 1828, Notes upon Dancing i London i 1847 – og hans mest ambisiøse og minst kjente bok L'uomo fisico, intellettuale e morale i Milano i 1857.

Betydning

Alle disse bøkene omhandler hans teorier om den akademiske dans og kodifiseringen av dens teknikk. De oppretter og definerer standarder som hele generasjoner av dansere er oppdratt etter. Han anses som den mest betydningsfulle ballettpedagogen i det 19. århundre. Blant hans elever var bla. Cerrito, Rosari, Maywood og Andreyanova.
Berstad (Tjøme)

Berstad er et gardsbruk på vestkysten av Tjøme i Færder kommune. Det befinner seg like vest for Tjøme sentrum, innafor Rød-Dirhue landskapsvernområde.
Naturen i området er strandeng og strandsump.