google/wiki40b huggingface dataset:
Control+Alt+Delete

Control+Alt+Delete (ofte kortet ned til Ctrl+Alt+Del) er en tastekombinasjon på PC som brukes for å starte maskinen på nytt. På nyere Windows operativsystem starter man oppgavevelgeren, eller Windows Security som gir brukeren valget om å avslutte ett eller flere program. Operasjonen vil settes igang ved å trykke ned Delete (Del)-tasten på tastaturet samtidig som Control (Ctrl)-tasten og Alt-tasten holdes nede.
Denne tastekombinasjonen ble innført av David Bradley som jobbet som designer for det opprinnelige PC-konseptet hos IBM. David Bradley designet først Control+Alt+Escape som kombinasjonen som skulle iverksette en slik myk omstart av systemet. Han fant etter hvert ut at Control+Alt+Delete, var en mer egnet kombinasjon. Han mente det var tryggere at en måtte bruke begge hender for å utføre kombinasjonen. Dette reduserte muligheten for å trykke på taste-kombinasjonen ved et uhell, som resulterer i en uønsket omstart.
Selv om Bradley var programmereren som lagde tastatur-snareveien, er det Microsoft (Bill Gates) som har gjort den «kjent».

I populærkultur

Ctrl+Alt+Del (CAD) er også en spillrelatert online tegneserie, skrevet av Tim Buckley
Ctrl+Alt+Del er også Norges eldste radioprogram om videospill som sendes på Studentradion fra Studentersamfundet i Trondhjem.
Norðstreymoyar prestagjalds kommuna

Norðstreymoyar prestagjalds kommuna var en kommune på Færøyene. Den ble opprettet som én av en rekke kommuner basert på øyrikets prestegjeld i 1872. Kommunen omfattet prestegjeldet Norðurstreymoy, hvor Kvívík var hovedsogn. Vestmanna kommuna ble utskilt som egen kommune i 1892. I 1913 ble resten av kommunen delt opp i Kvívíkar kommuna, Kollafjarðar kommuna, Hvalvíkar kommuna og Haldarsvíkar og Saksunar kommuna.
Det Kongelige Opfostringshus

Det Kongelige Opfostringshus er en dansk kostskole opprettet 1. oktober 1753 av Frederik V på Christianshavn i det senere Søkvæsthus (som nå inneholder Orlogsmuseet). Arkitekt var J.C. Conradi. Opprinnelig var skolen oppfostringshus for gutter av enslige foreldre i trange kår, og målet var å lære dem opp i håndverk og fabrikkarbeide. Gradvis vant vanlig skolegang over håndverket, og skolen ble en belønningsskole for flittige gutter. Etter noen år flyttet skolen til en bygning i St. Kongensgade, og i 1880 flyttet den til nye bygninger i Randersgade på Østerbro, tegnet av arkitekten Ludvig Knudsen. Bygningen inneholder i dag Heibergskolen.
I 1878 ble det opprettet et legat og i september 1918 vedtok magistraten at man for fremtiden skulle benytte rentene til beste for oppfostringshuset, som deretter fikk navnet: Det Kgl. Opfostringshus og Den Thorupske Stiftelse
Siden 1953 har skolen ligget på Hellebækgård i Hellebæk og etter 1986 er også jenter også blitt tatt opp. Etter gammel tradisjon kalles skolens elever for skorper fordi man i gamle dager fikk rugbrød med fett på, og derfor er skolens navn i lokalsamfunnet Skorpeskolen.
Klasselotteriet ble opprettet i 1753 med det formål å gi kostskolen et økonomisk grunnlag. Inntekten som tilfalt Opfostringshuset fra lotteriene, beløp seg i gjennomsnitt opp mot 19000 riksdaler i året – mer enn det hadde kostet å reise skolens bygning på Christianshavn. Lotteriet var derfor en av skolens faste inntektsskilder, inntil Johann Friedrich Struensee tok lotteriet fra Opfostringshuset i 1771. Visstnok skulle lotteriet betale Opfostringshuset 6000 riksdaler årlig, som ved kronemyntens innføring i 1873 ble omregnet til 12000 kroner. Men denne kompensasjonen ble ikke indeksregulert, så det som i 1771 kunne finansiere kjøpet av et mindre gods, svarer 250 år senere knapt nok til en halv lærermånedslønn.
Det var gutter fra Opfostringshuset som trakk lotteriets gevinstlodd, inntil Klasselotteriet gikk over til elektronisk trekning i 2000.

Skolen i dag

Det kongelige Opfostringshus ble nedlagt som kostskole i 2004, men fortsetter som et fond som skal administrere bruken av fondets bygninger i Hellebæk (Hellebækgaard).
Hellebækgaard benyttes nå som kurssted for mindre barn og deres foreldre av Københavns Kommune.
Sportsfiske i Oslo

Sportsfiske i Oslo er en oversikt over typer av sportsfiske og geografisk utbredelse av denne sporten i Oslo.

Havfiske

Indre Oslofjord har mange fiskeplasser for sjøørret og havabbor i tillegg til torsk, sei og makrell.

Ferskvannsfiske

I ferskvann finnes det en rekke forskjellige arter og man kan velge mellom fiske etter hvitfisk i næringsrike sjøer eller ørret og røyefiske i skogsvann.

Kultivering

I mange av åspartiene kalkes det og drives et utstrakt fiskestellarbeid.

Fiskekort

Oversikten over fiskekortområder finnes hos NJFF, OFA og hos kommunene.
Prairie Island kjernekraftverk

Prairie Island kjernekraftverk er et kjernekraftverk som produserer elektrisk kraft ved byen Red Wing i Goodhue County, ved Mississippi River sørøst i delstaten Minnesota i USA. Kjernekraftverkets nåværende to reaktorer ble godkjent for igangsetting i 1973 og 1974. Installert maksimal effekt i 2009 er brutto 1 096 (brutto) MW, og årsproduksjonen i 2007 var på om lag 8,91 TWh elektrisk kraft.
Anlegget eies av Xcel Energy. Det har to reaktorer som er i operativ drift. Etter dagens konsesjoner skal reaktorenes produksjon opphøre i 2013 og 2014. Kjernekraftverket ligger ikke langt fra Prairie Island Indianerreservat, tilhørende en Dakota- (Sioux-) stamme i denne delen av Minnesota.
Nordhavnen

Nordhavnen eller Københavns Nordhavn er et havneanlegg ved Øresundkysten som ble anlagt på slutten av 1800-tallet ved oppfylling i Svanemøllebugten nord for Københavns Frihavn. Området er på over 2 mill. kvadratkilometer og er rammen rundt det meste av Københavns Havns aktiviteter. I Nordhavnen finnes fergeleier, containerterminal og fisketorv, samt lagre og industrielle virksomheter.
På kanten mellom Østerbro og havnen finnes områdets S-tog-stasjon, Nordhavn stasjon.
NM i mangekamp 1999

NM i mangekamp 1999 var en del av NM i friidrett 1999, og ble arrangert som et eget mesterskap på Vikahaugane på Stord, 
24. og 25. juli av Stord TIL.
Det ble konkurrert i tikamp for menn og sjukamp for kvinner.
Stenolis

Utseende

Middelsstore, avlange, brun- eller gråaktige trebukker, dekkvingene ofte med lyse tegninger. Antennene er lange, særlig hos hannene. Pronotum er nærmest tønneformet, uten pigger på sidene. Dekkvingene er parallellsidige med litt avrundede "skuldre".

Levevis

Larvene lever i død ved.

Utbredelse

Slekten er hovedsakelig utbredt i Mellom-Amerika, men et par av artene går sør til Brasil.
Sangen til mor

«Sangen til mor» er en skillingsvise. Denne visa er fra slutten av 1800-tallet, og er en av mange skillingsviser som omhandler mor. Den er innspilt på platen Frem fra Glemselen kap. 6 med Helge Borglund.
Afrocloetus

Utseende

Middelsstore (ca. 6 millimeter), nokså brede, hvelvede, ganske knudrete, matte, brunsvarte eller svarte biller. Den kan rulle seg sammen til en kule, der de brede leggene på mellom- og bakbeina dekker undersiden. Oversiden er nokså tett kledt med lyse skjell. Dekkvingene har rader av grove knøler.

Levevis

Arten lever i skog, mellom løvstrø. Artene kan ikke fly.

Utbredelse

Artene er bare kjent fra fjellområder i Tanzania.
Mannekeng

Mannekeng eller utstillingsdukke er en legemsstor dukke brukt av motefolk og skreddere til prøving og utstilling av klær. Dukkene brukes ofte i utstillingsvinduer og butikker for å vise frem klær og annet utstyr som er til salgs, men kan også brukes til å vise klær og utstyr i sammenheng, for eksempel på museum.
Jacques Prévert

Bakgrunn

Prévert ble født i Neuilly-sur-Seine og vokste opp i Paris. Etter å ha mottatt sitt Certificat d'études etter å ha fullført sin grunnleggende utdannelse, avsluttet han videre utdannelse og begynte å arbeide for en stor butikk i Paris, Le Bon Marché. Han ble innkalt til militærtjeneste i 1918 og etter den første verdenskrig ble han sendt til Midtøsten for å forsvare franske interesser der.

Maler

Prévert deltok aktivt i den franske surrealistbevegelsen. Sammen med forfatteren Raymond Queneau og kunstneren Marcel Duchamp, var han medlem av gruppen Rue du Château. Han var også medlem av agitprop-gruppa Groupe Octobre.
I 1946, da Prévert var 46 år gammel, trykket en venn en samling av Préverts dikt. Diktene hadde tidligere vært trykket her og der i ulike tidsskrifter, og noen hadde aldri vært vist offentligheten før. Samlingen fikk tittelen Paroles og ble umiddelbart en suksess, og gjorde Prévert til en av de mest representative og innflytelsesrike franske lyrikere på midten av 1900-tallet. Mange av diktene hans er tonesatt og fremført av kjente musikere, blant annet Juliette Gréco og Yves Montand. Hans andre dikt ble samlet i La Pluie et le beau temps (1955), Histoires (1963), Fatras (1971) og Choses et autres (1973) (1973). Mange av dem beskrev livet i Paris og livet etter den andre verdenskrig.
Prévert døde Omonville-la-Petite i 1977. Han hadde da arbeidet med en animert film, Le Roi et l'oiseau med sin venn og samarbeidspartner Paul Grimault. Da filmen hadde premiere i 1980 ble den dedikert til Préverts minne og på premierekvelden holdt Grimault setet ved siden av seg tomt.
Jakten på en Cæsarstjerne

Seertall

350 000 fulgte serien i snitt, mens finalen ble sett av 425 000. Seerandelen lå i snitt på 24 %.
Verdalsraset

Verdalsraset var et kvikkleireras i Verdal i Nord-Trøndelag. Natt til 19. mai 1893 ble Verdal rammet av Norges dødeligste ras i  historisk tid. 55 millioner kubikkmeter masse rant ut og oversvømte hele Verdal. 3 km² hadde forsvunnet i leirmassene, samt 105 gårder, tusenvis av dyr og 116 mennesker.

Beskrivelse

Det befant seg 250 mennesker i rasområdet da skredet gikk. Etter en nedbørsrik vinter hadde Verdalselva vært flomfull flere ganger den våren. Natt til 19. mai 1893, ca. kl. 00:30 begynte skredet ved Hagamarka, ca. 2 km øst for Stiklestad. Kvikkleiren ble til flytende væske og raset tok med seg gården på Melbynesset hvor fem mennesker omkom, og gården på Haganeset hvor fire barn omkom mens kona berget seg. Dette raset demmet opp elva til 8–10 m høyde. Det tok ikke mange minuttene før demningen raste og gravde opp et stort stykke landskap som igjen sperret elva. Få minutter etter gikk det største skredet. Det antas at raset hadde en hastighet på 60 km/t. Det tok med seg over 80 gårder, og oversvømte de nedre delene av Verdalen mot Verdalsøra.
Ikke lenge etter nådde nyheten om at Verdalen var ødelagt til Levanger, og da ble det straks stor virksomhet i den lille byen selv om det fortsatt var grytidlig på morgenen. Selv om det var få med telefon ble det klart at ulykken var av enormt omfang og hjelp ble sendt fra hele Innherred. Kavaleristene fra Rinnleiret beskrev at det var full panikk i Verdalsøra. Elva var borte og de fryktet nye ras. Da de kom fram til prestegården ved Stiklestad fikk de et enormt blåsvart krater, flere kilometer i diameter og med 40-50 meter høge rasmeler. I selve krateret fantes det ikke spor av en eneste bygning, selv om det hadde stått mange gårder der. Men lengre nede mot Verdalsøra lå ruinene av et titalls hus, gårder og bygninger, og i mellom likene av menneskene.
Dødstallet steg, og det ble klart at 112 mennesker ble drept i selve skredet, mens de siste fire døde av skadene de ble påført. Blant de omkomne var ordfører Andreas Tessem og hans kone.

Kvikkleiredannelse

Kvikkleire finnes nedenfor marin grense, det vil si i områder som har vært tidligere havbunn. Under isavsmeltinga etter siste istid førte smeltevannselvene store mengder grus, sand og leire ut i havet. Leirpartiklene som var minst og lettest, samlet seg lengst vekk fra elvemunningene. Og leirpartikler som avsettes slik i saltvann, inngår en kjemisk binding med saltet, noe som gjør leiren fast og stabil. Etter istida da isen var borte og ikke lenger presset landet ned, fikk vi en landheving, og store havbunnsområder ble tørt land. Den stabile saltvannsleiren ble da utsatt for gjennomstrømming av regnvann og elvevann slik at saltet i leiren ble vasket bort. Saltvannsleiren ble til kvikkleire med en helt annen konsistens. Slik leire blir helt flytende når den blir satt i bevegelse av for eksempel en elv som graver i landskapet. Akkurat dette var det som lå til grunn for det store Verdalsraset.
Kvikkleire som har rast ut, vil igjen være fast og ikke forårsake nye ras.
Ewald Christian von Kleist

Liv

Kleist tilhørte en av Preussens fornemste uradelsslekter. Han gikk på gymnasiet i Danzig og studerte ved Albertina-universitetet i Königsberg. I 1736 ble han dansk offiser, men ble 1740 kalt til Preussen av kong Fredrik den store og utnevnt til løytnant ved prins Heinrich av Preussens regiment.
Johann Wilhelm Ludwig Gleim, som på denne tiden levet i Potsdam, vekket først Kleists dikteriske begavelse, og Karl Wilhelm Ramler, som han ble kjent med i 1749, lærte ham å lege sine sjelelige sår. En ulykkelig kjærlighet til Wilhelmine von der Goltz preget tidlig hans diktning.
Etter at han fra 1744 til 1745 hadde deltatt i den annen schlesiske krig, ble han 1749 forfremmet til stabskaptein og fikk to år senere kommandoen over et kompani. Etter en reise til Sveits, og etter å ha vært alvorlig syk, hadde han i mai 1756 på begynt et kuropphold i Freienwalde, da han fikk ordre om å vende tilbake til regimentet og reiste i felten. Allerede året etter ble han forfremmet til major, og deretter til direktør for et feltlasarett i Leipzig.
I Leipzig påbegynte han sitt lille epos Cissides und Paches og vant også Gotthold Ephraim Lessings vennskap, som oppfordret ham til å skrive et sørgespill. Han skrev Seneca, men Kleist mente selv utkastet var mislykket.
I mai 1758 fulgte Kleist prins Heinrichs korps, som drev riksarmeen tilbake til Hof. Tross flere tilbakeslag kunne han ikke bestemme seg for å søke avskjed. I slaget ved Kunersdorf den 12. august 1759 trengte han i spissen for sin bataljon frem mot et fiendtlig batteri. Han ble skadet i høyre hånd, tok sverdet i venstre og stormet videre, før fiendtlige kuler traff hans høyre ben. Avmektig ble Kleiste hele natten liggende på slagmarken, ble plyndret av kosakkene og først den 13. endelig bragt til Frankfurt an der Oder. Her døde han av sine sår 24. august 1759 og ble ærefullt begravet av den russiske garnisonen.

Kunstnerisk verk

Kleists rene sinn avspeiler seg i alle hans poetiske verker, tidlig i fortellingene Die Freundschaft og Arist samt i idyllen Irin. Korrekthet i uttrykket, lykkelig valgte bilder, hvor han begeistret skildrer naturen med friskt liv, samt fylde og velklang i diksjonen karakteriserer hans dikt, bl.a. hans Frühling, som først 1749 kun ble trykket for hans venner og senere kom i flere opplag, som fikk stort bifall. Ved siden av beskrivende dikt forsøkte Kleist seg også på fabler, idyller og hymner. Hans Sämtliche Werke er utgitt av Ramler (Berlin 1760, 2 bd.), senere av Wilhelm Körte (med biografi, Berlin 1803, 2 bd.; 5. oppl. 1853) og senere med Briefen av August Sauer (Berlin 1884, 3 Tle.).
Hans hovedverk er diktet Der Frühling, forfattet i hexameter (1749).
Ewald Christian von Kleist var også forbilde for Tellheim i Lessings Minna von Barnhelm.
Zaibatsu

Zaibatsu (japansk: zaibatsu, 財閥) var store japanske konglomerat under landets tidlige industrialisering. Virksomhetene hadde oftest en stor bankdel og en stor industridel, og var familieeide. De fire store konglomerater, Mitsubishi, Mitsui, Sumitomo og Yasuda, har aner tilbake til Edo-perioden. Den første zaibatsu ble grunnlagt av familien Mitsui, som tidlig på 1600-tallet bygde opp formuer med dagligvarer og pengetjenester i Edo, Kyoto og Osaka.
Juridisk sett opphørte zaibatsuene under de alliertes okkupasjon av Japan etter Annen Verdenskrig, da familienes eiendeler ble beslaglagt, og virksomhetene ble gjort illegale. De ble delvis videreført/etterfulgt som keiretsu.
88 Minutes

Handling

Al Pacino opptrer i rollen som Dr. Jack Gramm, en høyskoleprofessor som også fungerer som psykiater for FBI.  Når Gramm mottar en dødstrussel som sier at han bare har 88 minutter igjen å leve, må han ta i bruk alle sine evner og erfaringer for å finne ut av hvem som kan stå bak trusselen, noe som inkluderer en sint student, en tidligere elsker og en seriemorder som allerede har fått sin dødsdom, før tiden hans renner ut.
Eilert Sundt

Liv

Eilert Sundt ble født i Farsund av god borgerlig slekt, men med elendig økonomi. Faren var skipsfører, senere postekspeditør, moren Karen Drejer omtales som et praktisk og intelligent menneske. Av 13 søsken levde bare 9 opp. Det skal ha vært moren Karen som ordnet det slik at Eilert gikk latinskolen i Stavanger og ble student i 1835. Eilert Sundt fikk toppkarakter på alle eksamener. Hans nære omgangskrets besto blant annet av Hartvig Nissen, Henrik Wergeland, Marcus Monrad og Ole Jacob Broch. Sundt var en ivrig taler og holdt tale ved Henrik Wergelands grav høsten 1845.

Politisk syn

Eilert Sundt var trygt forankret i embetsmannskulturen. Han betraktet samfunnet ut fra en harmonimodell, der forsoning mellom klassene var det høyeste mål. Han så det som sin misjon «at utbrede lys og stifte fred i samfunnet». Opplysning og kommunikasjon mellom stendene skulle dels skape forståelse for allmuens kår blant de bedrestilte, dels skjerpe allmuens sans for lov og rett og god moral. Sundt stiftet bl.a. Oslo Arbeidersamfunn. For øvrig deltok han i liten grad i den politiske debatten, og kom med få konkrete forslag til reformer. Selv fikk han verken ur eller stemmerett før han som eldre mann ble sogneprest på Eidsvoll.
I «Norsk Folkeblad» ble han fremstilt som radikal, en «udpræget Fremskridtsmand», en fremstilling som kan ha vært motivert av anklager om at Sundt var det motsatt av fremskrittsmann. I Stortinget 1866 fikk Sundt Sverdrup og bøndene mot seg og han mistet sin årlige bevilgning i 1869. Marcus Monrad, Sundts venn fra ungdommen, mente at Sundt ikke var politisk interessert, at Sundts arbeid lå utenfor den politiske sfære. Sundt var en ivrig skandinavist og tok blant annet initativ til å samle inn dialektprøver. Han ble en forgrunnsfigur i patriotkretsen på 1840-tallet.
Saint François Xavier (Paris Metro)

Saint François Xavier er en stasjon på metroen i Paris.
Stasjonen betjener linje 13.
Svarte svingende

Svarte svingende er et norsk jazz-pop-band, etablert i Oslo i 1991.
Seversk kullkraftverk

Seversk kullkraftverk (russisk: Severskaja TETs) er et varmekraftverk i Seversk i Tomsk oblast, østlige Russland. Det eies og opereres av et regionalt kraftselskap, og har en produksjonskapasitet på 738 MW. Brenselstype er kull fra Kutzbass, og kullgass. Det er 18 kokere og 15 turbiner, og det leveres også fjernvarme.
Byggingen av kraftverket begynte omkring 1953, og første byggetrinn stod ferdig i 1961, og ble fra 2007 oppgradert til 738 MW.
Menn er fra Mars, kvinner er fra Venus

Menn er fra Mars, kvinner er fra Venus er en bok skrevet av den amerikanske ekteskapsrådgiveren, dr.philos. John Gray. Den ble først gang utgitt i USA i 1992. Boken er skrevet som en selvhjelpsbok med en rekke råd, og forslag til løsninger på problemer, som kan hjelpe menn og kvinner i parforhold. Gray tar utgangspunkt i at menn og kvinner er grunnleggende forskjellige, og hevder at for at par skal kunne fungere sammen, er det nødvendig å forstå partnerens kommunikasjonsform og følelsemessige behov. Romersk mytologi med gudene for henholdsvis krig og kjærlighet brukes som metaforer for menns og kvinners ulikheter.
Gray fokuserer nesten utelukkende på forskjellene mellom kjønnene, men har bemerket at Mars og Venus er stereotyper, og ikke er ment å skulle beskrive den enkelte kvinne eller mann. Boken har blitt møtt kritikk, spesielt fra enkelte kjønnsforskere som påpeker psykiske likheter og felles behov mellom kjønnene. Feminister har kritisert boken for å være misogyn, og mener boken anbefaler kvinner å tilpasse seg mannens væremåte. Andre har påpekt mangler i Grays referansegrunnlag til den forskning han påstår ligger til grunn for boken. Andre kritikere har rost boken for å gjøre gode råd og løsningsmodeller tilgjengelige.
Ruging

Ruging kalles fosterutviklingen hos eggleggende virveldyrearter utenom fisk. Prosessen starter med at en hunn legger et befruktet egg (ofte legges flere) og slutter når skallet åpnes (klekking).
Ruging må foregå under tilnærmet optimale temperaturforhold. Dette har ført til at de forskjellige artene har eggpleie tilpasset sine leveforhold, fra krypdyras nedgraving i varm sand, til pingvinenes langvarige ståing med egget på føttene.
Rugeperioden tar slutt når individet er blitt utviklet nok til å kunne fungere utenfor skallet. Vanligvis må individet selv gjøre noe innenfra for å komme ut.
Harriet Quimby

Tidlig liv og tidlig karriere

Hun ble født 11. mai 1875 i Arcadia Township, Manistee County, Michigan. Etter at hennes familie flyttet til San Francisco, California, i begynnelsen av 1900-tallet arbeidet hun som journalist. Hun flyttet til Manhattan, New York City i 1903 for å arbeide som teaterkritiker for Leslie's Illustrated Weekly og mer enn 250 av hennes artikler ble publisert over en ni-års periode.
Quimby ble interessert i flyvning i 1910 da hun deltok på Belmont Park International l Aviation Tournament i Elmont, New York. Der hun møtte John Moisant, en velkjent flyver og leder av en flyskole, og hans søster Matilde.

Hollywood

I 1911 forfattet Quimby syv manus eller scenarier som ble filmet som stumfilm av Biograph Studios. Alle sju ble regissert av direktør D. W. Griffith. Stjerner i hennes filmer omfattet Firenze La Badie, Wilfred Lucas, og Blanche Sweet. Quimby hadde en liten rolle som skuespiller i en av filmene

Vin Fiz

Vin Fiz Company, en divisjon av Armour Meat Packing Plant i Chicago, rekrutterte Quimby som talsperson for den nye druesoda-drikken, Vin Fiz, etter dødsfallet til Calbraith Perry Rodgers i april 1912. Hennes særegne lilla flyuniform og bilde prydet mange reklameplakater i de dager.

Engelske Kanal

Den 16. april 1912 tok Quimby av fra Dover, England mot Calais, Frankrike og fløy i 59 minutter, landet om lag 40 km fra Calais på en strand i Équihen-Plage, Pas-de-Calais. Hun ble den første kvinne til å fly et fly over Den engelske kanal. Hennes prestasjon fikk lite oppmerksomhet i media, da forliset av RMS Titanic dagen fylte alle aviser.

Død

Den 1. juli 1912 deltok hun i Belmont Park International Aviation Tournament i Squantum, Massachusetts. Ironisk nok, selv om hun hadde fått sitt ACA-sertifikat for å få lov til å delta i ACA konkurransen, var dette en uformell konkurrans. Quimby fløy ut til Boston Light i Boston Havn i om lag 1 000 meters høyde, kom så tilbake og fløy rundt flyplassen. William A. P. Willard, arrangør av arrangementet og far til flyveren Charles Willard var passasjer i sønnens splitter nye to-seters Bleriot monoplan. I en høyde av 300 m stupte flyet uventet mot bakken av ukjente grunner. Både Willard og Quimby ble kastet ut fra sine seter, og falt, mens flyet «gled ned og satte seg i gjørma».

Ettermæle

I 1991 gav det amerikanske postvesen ut frimerke med Quimby som motiv.
Old Rhinebeck Aerodrome har en flyvedyktige Anzani-drevet en-seters Blériot XI, som har Blériotfabrikkens serienummer 56 som
viser at det ble bygget i 1909. Siden Quimbys fly er fra 1912, er idéen om at det var flyet som hun fløy i 1912 ser ut til å være en vandrehistorie.
Isvinter

Isvinter er ved vintertid et ofte anvendt uttrykk i medierne, men noen meteorologisk definisjon av begrepet finnes ikke. Normalt kjennetegnes en isvinter ved at de store statseide isbryterne må i gang når de indre  farvannene fryser til.
I Danmark har der vært isvinter 15 ganger i løpet av de siste 100 årene.
ΜTorrent

Uttalelse

Programmereren har ennå ikke bestemt seg for hvordan µTorrent skal uttales, men han sier selv at han uttaler det «you-torrent». En annen vidspredt uttalelse er «my-torrent» siden dette er hvordan den greske bokstaven µ blir uttalt på engelsk.
Akrar

Akrar (dansk: Øgrum) er en bygd på Suðuroy, den sørligste av Færøyene. Akrar ligger nord for Lopra, på østsiden av utløpet av fjordarmen Lopransfjørður i Vágsfjørður. Akrar utgjør den nordligste delen av kommunen Sumba. Akrar ble grunnlagt som en niðursetubygd fra Sumba omkring 1817. Den 1. januar 2014 hadde Akrar 21 innbyggere, mot 43 i 1985.
Fólkaflokkurin-politikeren Jacob Vestergaard kommer fra Akrar.