Constanze Mozart

Liv og virke

Constanze Weber var den tredje i en søskenflokk på fire døtre. Faren, Fridolin Weber (1733–79), var bassanger ved hoffoperaen i Mannheim. Moren het Cäcilia Stamm (1727–93). Søstrene var Josepha (1758 – 1819), Aloysia (ca. 1760 – 1839) og Sophie (1763 – 1846). Alle søstrene hadde sangstemme. De to eldste var profesjonelle operasangerinner, og Mozart komponerte direkte for dem. Constanze opptrådte ofte som solist i verkene hans, og Mozart skrev sopranpartiet i sin messe i c-moll spesielt for hennes stemme. Også Sophie var sangerinne, ansatt sesongen 1780-81 ved Burgtheater i Wien. 
Fridolin Webers halvbror var far til komponisten Carl Maria von Weber, som altså var jentenes halvfetter.

Karriere

Mozart og Constanze møttes i 1777 i Mannheim. Det var hennes storesøster Aloysia han da var forelsket i. Til hennes stemme skrev han arien Non so d'onde viende, og la i den alt han følte. Da han siden sendte den til sin far, bad han ham om at ingen andre skulle få den. Den var bestemt kun for Aloysia. Senere beskrev han henne i et brev til sin far som «lat, ubehøvlet, falsk...ondttenkende og en coquette», mens Constanze «ermartyren blant dem alle og kanskje av den grunn den mest godhjertede, dyktigste og kort sagt beste av alle». Sin tilkommende beskrev han slik for sin far: «Hun er ikke stygg, men langt fra vakker. Hennes hele skjønnhet er i hennes to små svarte øyne og gode figur. Hun er ikke intelligent, men har nok sunn fornuft til å fylle sine plikter som hustru og mor. Hun er ikke vant til luksus(...)fattigslig kledd, siden moren bruker det lille hun har å rutte med, på de to andre.»
Høsten 1778 hadde Mozart vært i Paris, der hans mor døde, og på hjemveien til Salzburg ankom han juledag til München, dit familien Weber i mellomtiden hadde flyttet. Han var nærmest blakk og måtte bo hos dem. Hans far hadde mast på ham for å få ham hjem til Salzburg: «Din hele hensikt er å ruinere meg(...)Jeg håper, etter din mors død i Paris, at du ikke ville belaste din samvittighet med din fars død.» I et senere brev lokket faren med at Aloysia nå var flyttet til München, altså at hun ikke var så langt unna lenger om Mozart var i Salzburg.
Familien Weber levde nå i helt andre kår, siden Aloysia hadde fått plass ved operaen og tjente tusen floriner om året, mot farens årlige gasje på 400 floriner. Kurfyrst Karl Theodor viste også interesse for henne, og hun kan ha forestilt seg en helt annen fremtid enn den en fattig musiker kunne by henne. Hun mottok derfor Mozart ganske kjølig. I Constanzes versjon, gjengitt i Nissens biografi, satte Mozart seg til klaveret og sang: «Jeg forlater med glede den tøsen som ikke vil ha meg.» Men fire dager senere skrev han selv: «Jeg har aldri skrevet så dårlig som nå, for jeg kan ikke skrive – mitt hjerte er stemt for å gråte.»
I 1781 møtte han familien Weber igjen i Wien, dit de hadde flyttet. Aloysia var da gift og het fru Lange, og Mozart omtalte henne derfor som die Langin. Selv hadde han en lovende elev som het Josephine von Auernhammer. Dessverre forelsket hun seg i ham. Han beskrev henne slik: «Hvis en maler ville male djevelen naturtro, ville han ty til et slikt ansikt. Hun er tykk som en bondepike og svetter så man kunne bli kvalm...å se henne er nok til å gjøre en blind...en er straffet nok for hele dagen hvis ens øyne uheldigvis har falt på henne...hun er så stygg, skitten og fæl.» Som motvekt var det nok at han flyktet i armene på Constanze, men hans far mente alltid at sønnen var falt i en felle som fru Weber hadde lagt for ham. 
Mozart bodde hos familien Weber en stund, men måtte flytte «på grunn av folkesnakk». Tre dager før julen 1781 fikk hans far vite at fru Weber hadde oppsøkt Constanzes formynder, herr Thorwarth, og fortalt ham at Mozart hadde kompromittert hennes datter. Thorwarth hadde deretter presset Mozart til å skrive under på en ekteskapskontrakt, der han forpliktet seg til enten å gifte seg med henne eller betale henne 300 floriner årlig. Straks Thorwarth hadde gått, rev imidlertid Constanze brevet i stykker og erklærte at hun stolte på Mozart. Han tigget sin far om å godkjenne hans beslutning om å gifte seg med henne, og gikk så langt som å tilby faren halvparten av alt han tjente, om han bare ville gi sin velsignelse til ekteskapet: «Det er nødvendig for min egen ære, for min kjære pikes ære, og absolutt nødvendig for min helse og mitt velvære. Mitt hjerte er urolig, jeg er ør i hodet, hvordan kan man arbeide og tenke...de fleste tror vi allerede er gift. Moren er ute av seg, og den stakkars piken og jeg er plaget til døde.» Fru Weber hadde latt Aloysia flytte bort sammen med Lange da hun giftet seg, men så lett skulle ikke Constanze slippe. Tvert om ville fru Weber ha datteren og Mozart boende hos seg, slik at de kunne forsørge henne. Mozart derimot ville ha Constanze hjemmefra, ikke minst pga fru Webers hang til alkohol. Til slutt orket ikke Constanze mer, men flyttet inn hos baronesse Waldstadten, en verdensdame med tvilsomt rykte. Fru Weber truet med å få politiet til å hente datteren. På dette tidspunkt tryglet Mozart sin far om å godkjenne ekteskapet, og under tvil skrev faren tilbake at det var i orden; men da var paret alt gift. Selv skrev faren til baronesse Waldstadten: «Jeg skulle gjerne finne meg i ekteskapet, hvis jeg ikke så en stor feil i min sønn; han er for nonchalant, han bryr seg for lite; til sin tider er han også for stolt, og alle disse mennesker gjør en mann uvirksom. Han er helt og holdent styrt av ytterligheter - altfor mye eller altfor lite, aldri noen mellomting.»

Andre ekteskap

Ingen vet hvor eller hvordan Constanze møtte ektemann nr 2. Det finnes ingen dokumentasjon på at han var hennes leieboer, men fra ca. 1798 bodde de på samme adresse i Judengasse i Wien.
Constanze og Nissen bodde sammen i ti år før de giftet seg. Han fikk satt skikk på økonomien hennes, blant annet ved å overta korrespondansen med diverse musikkforlag. Mozarts yngste sønn, Franz som ble kalt Wowi, oppfattet Nissen som sin riktige far. 
Den danske maleren Hans Hansen besøkte paret i Wien og malte da to bilder fra de første årene av deres samboerskap. Det ene maleriet forestiller Mozarts to sønner og het «Brorskjærlighet». Constanze var svært glad i maleriet, som i dag henger i Mozarts fødehjem i Salzburg. Det andre maleriet viser Constanze selv, men er muligvis forskjønnet. Den svenske diplomaten Silverstolpe nevnte nemlig på denne tid at det ikke var mye tilbake av enkefru Mozarts tidligere fortryllelse. Men han nevnte også at paret førte et muntert familieliv med middagsselskaper, konserter og utflukter. På fødsels- og navnedager stod huskonserter på programmet, med musikk av Mozart. Både Constanze og Wowi var habile musikere. 
Hos Constanze og Nissen møtte Hans Hansen Henriette Lie, som han giftet seg med i 1803. Deres sønn, maleren Constantin Hansen, ble født i Roma og døpt i Wien – med Constanze som fadder og derfor oppkalt etter henne. 
26. juni 1809 ble Constanze og Nissen viet i domkirken i Bratislava, dit de hadde flyktet da Napoleons tropper nærmet seg Wien. I 1810 ble Nissen hjemkalt, og paret flyttet til København. Først bodde de i Købmagergade, men i 1812 kjøpte de for Constanzes penger eiendommen Lavendelstræde 1, der de også drev utleie. Det er satt opp en minneplakett på bygningen, som i dag huser fogdretten under Københavns byrett.
Mozarts musikk var kjent i København, men teaterdireksjonen fryktet at sluttscenen i Don Giovanni skulle fremme troen på spøkelser. Derimot ble Mozarts orkester- og kammermusikk ofte fremført, og Constanze tok aktivt del i Københavns musikkliv. Komponisten C.E.F. Weyse kunne f.eks glede seg over et brev hvor Constanze skrev at bortsett fra Mozart, var det bare Weyse som oppfylte hennes musikalske ønsker.
I 1819 fikk paret besøk av Wowi, som hadde bosatt seg i Lvov i Ukraina. Han tilbrakte sommeren med dem på Fredensborg slott, der de hadde leid seg en sommerbolig. Til finansiering av sin videre reise fikk Wowi arrangert en konsert i Det kongelige teater med oppførelse av noen av sine egne klaver-komposisjoner, samt overturen til Tryllefløyten og utdrag av Cosí fan tutte. Overskuddet ble 100 riksdaler.  
Fra 1820 til 1824 reiste Constanze og Nissen rundt i Tyskland og Italia, før de i august 1824 slo seg ned i Salzburg, der Nissen med Constanzes hjelp begynte å skrive den første store biografien om Mozart på grunnlag av bevarte brev. (Constanze hadde ødelagt en del brev fra sin svigerfar, som aldri hadde likt henne.) Nissen døde i 1826 uten å ha avsluttet biografien, men i 1828 ble den fullført av Constanze i samarbeid med legen Johann Heinrich Feuerstein og Berlins generalmusikkdirektør Gaspare Spontini, og utgitt på forlaget Breitkopf & Härtel i Leipzig.
Constanze tilbrakte sine siste år i Salzburg som «Constanze, Nissens enke, tidligere Mozarts enke».