Marie av Hessen-Darmstadt

Biografi

Hun hadde seks eldre søsken, Viktoria, Elisabeth, Irene, Ernst av Hessen-Darmstadt, Friedrich (som døde året før hennes fødsel etter komplikasjoner i følge med sykdommen hemofili) og Alexandra av Hessen-Darmstadt. Hun blei kalt May innad i familien. Da hun var et spedbarn, bemerket mora hennes at «søte lillesøster Maly» minnet henne om sin døde bror Frittie, da han var på samme alder, «med raske øyne og to smilehull i kinnene». Et par uker senere skrev Alice at «Maly» hadde vakker hud, lysebrunt hår og blå øyne. Ettersom årene gikk og Marie blei eldre, syns mora at hun ligna sin eldre søster Viktoria med «vakkert hår, markerte øyebryn og talende øyne.» Marie og hennes to år eldre søster Alix «var sterke kontraster». Marie og Alix var uadskillelige, og gikk ofte i like klær. Alice sendte bilder av de to jentene til sin mor, dronning Viktoria, og skrev at «May har ikke slike bollekinn i virkeligheten; men det er fortsatt veldig søtt. De to små jentungene er så søte, kjære, lykkelige og yndige. Jeg vet ikke hvem som er meg kjærest, de er begge så fengslende.»

Familietragedie

Den storhertugelige familien opplevde store tragedier i 1878. Familien var samla ettermiddagen den 5. november, og Viktoria merka hun stivna til i nakken. Viktoria sa i fra til moren, som trodde det kunne være kusma og la til at det hadde vært komisk dersom de alle fikk sykdommen. Viktoria følte seg frisk nok til å lese Alice i eventyrland for sine yngre søsken. Marie spurte etter mer kake, og en venn av familien, Katie Macbean trakterte pianoet slik at de kunne danse. De dansa i en halv time før de la seg, glade og fornøyde alle sammen. Neste morgen fikk Viktoria vite at hun hadde fått sykdommen difteri. Klokka tre om morgenen den 12. november blei den seks år gamle Alix diagnostisert samme sykdom. Alice bestilte en dampinhalator til sitt rom for å hindre Alix i å kveles. Flere timer senere sprang Marie inn på rommet til mora og kyste sin syke søster. Samme ettermiddag fikk Marie også sykdomssymptomer. Hun fikk høy feber, og hvite flekker på halsen. Dagen etterpå blei søsteren Irene dårlig, og 14. november blei broren Ernst og faren Ludvig også syke. Morgenen den 16. november blei Marie kvalt ihjel av en membran i halsen.  Hennes mor blei vekt av doktorene og skyndet seg til sykestua, der datteren lå død. Alice satt ved datterens kropp, kyste hennes fjes og hender, prøvde å få styrke nok til å fortelle det som hadde skjedd til sin syke ektemann. Hun så på da Maries kiste blei brakt til familiens mausoleum. 
I ukevis lot Alice være å fortelle om Maries død til de andre syke barna, som spurte etter henne og ville sende henne leketøy. Elisabeth, som hadde blitt sendt til sin farmor og farfar, var det eneste barnet som unngikk infeksjon. De syke barna blei til slutt fortalt at Marie døde i begynnelsen av desember. Den ti år gamle gutten Ernst nekta først å tro dette, før han brast ut i gråt. Hans mor klemte og kyste ham, tross smittefaren. Den 7. desember fikk også Alice symptomer på sykdommen. Hun døde om morgenen den 14. desember. Alices lik blei lagt ved datterens side. En statue av Joseph Boehm blei plassert på gravstedet, en statue som viser Alice når hun holder Marie i sine armer.