Meleagros

Sagnhelt

Meleagros var sønn av Althaia og vinhandleren Oinevs (fra oinos, 'vin'), en kulturhelt som skal ha vært den som innførte vinframstilling for grekerne, et håndverk han lærte av Dionysos. Da Meleagros ble født spådde moirene (skjebnegudinnene) at han ville dø når flammene i ildestedet var kommet igjennom kubben som lå der. Da Althaia overhørte dem lukket hun øyeblikkelig brannspjeldet, trakk ut vedkubben som lå der og skjulte den.
Hans søsken var blant annet Deianeira, Gorge, Toksevs, Klymenos, Perifas, Agelavs, Thyrevs (eller Ferevs eller Feres), og kanskje også Eurymede, Mothone, Perimede, og Melanippe. Avhengig av tradisjonen oppgis opphavet på farssiden til både Deianeira og Meleagros tidvis å være guder, henholdsvis Ares og Dionysos.
Meleagros giftet seg med Kleopatra Alkyone (gresk: Κλεοπάτρη Ἀλκυόνη, Kleopátrē Alkuónē), datter av Idas og Marpessa. Hun døde av sorg da hennes neste ektefelle Keyks, konge av Thessalia, ble drept av Zevs. Meleagros hadde en datter med hustruen, Polydora, som ble gift med Protesilaos, som deretter forlot hennes seng på deres bryllupsnatt for å delta i krigen mot Troja.

Atalanta

Oinevs hadde ofret førstegrøden til alle gudene i en festival, men hadde utelatt Artemis fra ofringen. Gudinnens straff uteble ikke. Rasende sendte hun et fryktelig villsvin til Kalydon. Det herjet markene og vingårdene. Oinevs sendte Meleagros til å samle alle helter fra hele Hellas for å jakte på det kalydonske villsvin. Alle dyktige menn kom, også en kvinne, Atalanta. Hun var en ugift jeger fra Arkadia. Hun var opprinnelig kongsdatter, men hennes far hadde satt henne ut i villmarken etter fødselen i skuffelsen over at hun var av feil kjønn. Skogens villdyr tok seg av henne. Hun ble diet av en bjørn, og vokste seg stor og sterk. De andre jegerne mente det ikke passet seg for en kvinne å jakte sammen med menn, men Meleagros, skjønt han allerede var gift, ble forhekset av den stolte kvinnen, og bestemte at hun ikke skulle utelates.
I henhold til en utpensling av fortellingen hadde to kentaurer, Hylaevs og Raikos, kommet over Atalanta og forsøkt å voldta henne, men Meleagros drepte dem begge. Hovedfortellingen slår fast at Atalanta rammet villsvinet først, og Meleagros drepte den. Han belønnet henne med skinnet ettersom hun hadde først trukket blod.
Meleagros' bror Toksevs («bueskytteren») og hans onkel Plexippos (bror av Althaia) ble rasende da han ga prisen til en kvinne. De forlangte skinnet selv. I den hissige ordvekslingen som fulgte drepte Meleagros dem begge, og da Ifikles, en av argonautene, og Eurypylos, ikke klarte å la være å komme med fornærmelser mot Atalanta, ble Meleagros nødt til å drepe dem også.
Da hans mor Althaia hørte om drapene forbannet hun ham. Av frykt for sitt liv forskanset Meleagros seg inne med sin hustru. Oinevs ba ham flykte slik at ikke byen skulle lide. Meleagros nektet, men da hans fiender stakk byen i brann reiste han for sin hustrus skyld. Althaia fant fram trekubben hun hadde trukket ut av ildstedet og la den tilbake igjen. Da den brant opp fant Meleagros sin død, og skjebnegudinnenes dom ble fullført. Kvinnene som sørget over hans død ble forvandlet til kalkunperlehøns (Agelastes meleagrides).

Argonaut

Meleagros er også nevnt som en av argonautene. I Hades er han den eneste skyggen som ikke flykter for Herakles som har kommet etter den trehodete hunden Kerberos. I Bakkhylides' femte ode er Meleagros fortsatt i sin skinnende rustning, så framstående at i Bakkhylides' fortelling må Herakles strekke seg etter sin bue for å forsvare seg selv. Herakles ble beveget til tårer av hva Meleagros kunne fortelle. Han hadde forlatt sin søster Deianeira ugift i sin fars hus, og tryglet Herakles til å gifte seg med henne. Her brøt Bakkhylides av sin fortelling om dette møtet mellom de to heltene, uten å bemerke at på denne måten i Underverden valgte Herakles seg en ulykksalig hustru.

Innflytelse

Blant romerne ga de heltene som Meleagros samlet for jakten på det kalydonske villsvinet et kunsttema av tallrike nakne menn i handling, framstilt i relieffer i friselignende utsmykninger av sarkofager.
Fortellingen om Meleagros har likheter med den norrøne fornaldersagaen tåtten om Norne-Gjest.