google/wiki40b huggingface dataset:
Mikhajlovskij-slottet

Mikhajlovskij-slottet (russisk: Миха́йловский за́мок, Mikhájlovskij zámok), også kalt Ingeniør-slottet (russisk: Инженерный замок, Inzjenernyj zamok), er en tidligere kongelig residens i det historiske sentrum av St. Petersburg i Russland. Mikhajlovskij-slottet ble bygget som residens for Keiser Paul I av arkitektene Vincenzo Brenna og Vasilij Bazjenov i 1797-1801. Dette slottet ser annerledes ut fra forskjellige sider, siden arkitektene har brukt forskjellige arkitektoniske stiler som fransk klassisisme, italiensk renessanse og gotisk arkitektur.
Mikhajlovskij-slottet ble bygget sør for sommerhagen og erstattet et mindre slott av tømmer. Paul I likte seg ikke i Vinterpalasset hvor han aldri følte seg helt trygg for intriger og drapsforsøk, og fikk derfor bygget en ny kongelig residens. Han var svært fascinert av middelalderen, og det nye slottet ble derfor utformet som en «ridderborg» rundt en åttekantet gårdsplass. Det fikk avrundede hjørner med kanaler på alle fire sider, der Mojka, Fontanka og de to nye kanalene Kirke-kanalen og Søndags-kanalen gjorde at slottsområdet ble en kunstig øy som bare kunne nås via en vindebro.
Byggearbeidene begynte 26. februar 1797 og slottet ble offisielt åpnet på Mikkelsmess den 8. november 1800 (alle datoer oppgitt i den julianske kalenderen brukt i Russland på den tiden). Innvendig ble imidlertid ikke slottet klart før i mars 1801. I 1800 fikk slottet en stor rytterstatue i bronse satt opp foran seg, denne var designet i Peter den stores levetid og fullført i 1747 av Bartolomeo Rastrelli. Paul I bestemte at sokkelen på statuen skulle få inskripsjonen «fra oldebarn til oldefar» med relieffer med scener fra de russiske seirene over Sverige under den store nordiske krig.
Paul I ble ble drept den 12. mars 1801 i sitt eget soverom, bare 40 dager etter at han flyttet inn i Mikhajlovskij-slottet. En gruppe avsatte offiserer stod bak, ledet av Levin August von Bennigsen. Disse prøvde å tvinge keiseren til å underskrive en abdikasjonserklæring, men da Paul nektet ble han hugget med sverd, kvalt og trampet til døde. Han ble etterfulgt av sønnen Aleksander, som også oppholdt seg i Mikhajlovskij-slottet. Aleksander fikk beskjeden om farens død av grev Nikolaj Zubov, en av de som deltok i keiserdrapet.
Etter Pauls død flyttet keiserfamilien tilbake til Vinterpalasset, og Mikhajlovskij-slottet ble slående ubrukt. I 1823 ble det overdratt til Hærens ingeniørskole, og det ble heretter kjent som Ingeniør-slottet. Blant de kjente studentene ved ingeniørskolen var forfatteren Fjodor Dostojevskij.
Tidlig på 1990-tallet ble Mikhajlovskij-slottet overført til Det russiske museet. Det brukes nå som portrettgalleri, med offisielle portretter av russiske kongelige og andre berømtheter fra slutten av 1600-tallet til tidlig på 1900-tallet.
Nicolaus Ephraim Bach

Liv og virke

Bach var sønn av organisten og kantoren Jacob Bach (1655–1718) og Dorothea Katharina Herwig.
I januar 1715 fikk Bach et oppdrag av hertug Anton Ulrich av Sachsen-Meiningen, og gikk samme år i tjeneste hos hertugens eldste søster, Elisabeth av Sachsen-Meiningen, som var abbedisse ved Gandersheims frie verdslige riksstift. I 1719 ble Bach ansatt som organist og kjellermester, og arbeidet seg opp til kapellmester. Han ble abbedissens høyt betrodde medarbeider, han førte privatregnskapet hennes og avanserte til intendant, muligens med ansvar for stiftets kunstsamling.
6. april 1729 fikk Bach posten som organist og kongelig stedfortreder ved St. Spiritus og St. Hieronymus.
Nicolaus Ephraim Bach var gift to ganger og hadde i alt sju barn. Den yngste sønnen, Ernst Heinrich Ephraim Bach (1756–1835), grunnla den såkalte «Aschersleben-linja» av familien Bach.
Yicheng (Zhumadian)

Yicheng (kinesisk: 驿城区, pinyin: Yìchéng Qū) er et bydistrikt i den kinesiske provinsen Henan. Det tilhører byprefekturet Zhumadian.
Yicheng har et areal på 770 km² og teller 570 000 innbyggere (2002).
Philistina nishikawai

Utseende

En middelsstor (hannen ca. 28-32 millimeter), langbeint, rødbrunlig gullbasse. Hannen to horn i pannen: et langt, framoverrettet, Y-formet horn foran og et litt kortere, skrått oppoverrettet, også Y-formet horn litt lenger bak. Hunnen er mindre uten horn.

Utbredelse

Arten lever på Borneo.
Wismar

Hansabyen

Wismar skal ha hatt byrettigheter helt siden 1229 og kom under kontroll av Mecklenburg i 1301. I 1259 inngikk byen en avtale med Lübeck og Rostock, som hadde til hensikt å beskytte byen mot pirater i Østersjøen, og denne avtalen gjorde at byen ble med i Hansaforbundet. I de kommende århundrene utviklet byen seg som en blomstrende hansastad, blant annet på grunn av sine ullfabrikker. Til tross for at en pest i 1376 drepte rundt 10 000 av byens innbyggere, framsto byen som ganske framgangsrik helt fram til utpå 1500-tallet.

Under svensk styre

Byen med området omkring og eksklavene Poel og Neukloster ble ved freden i Westfalen i 1648 etter tredveårskrigen lagt under svensk overherredømme. Høsten 1675 ble byen beleiret i to måneder i det som er kalt slaget om Wismar som ble utkjempet som en del av den skånske krig.
Det svenske overherredømmet varte til 1803 da byen ble pantsatt av Gustav IV Adolf av Sverige for 1 258 000 svenske riksdaler til hertugdømmet Mecklenburg-Schwerin for hundre år fram til 1903, da det gikk over til tysk kontroll. Byen hadde derfor ikke representasjon i delstatens folkevalgte forsamling før i 1903.
Det store varemagasinfirmaet Karstadt har sin opprinnelse i byen. I 1881 åpnet verdens første Karstadt-magasin i Wismar.

Nyere tid

Helt på slutten av andre verdenskrig ble byen sterkt bombet av de allierte på grunn av industrien som lå her. Et luftangrep i april 1945 gikk hardt utover middelalderkatedralene St. Georgenkirche og St. Marienkirche. Tross delvis rekonstruksjon, er sistnevntes kirkeskip stadig ikke gjenoppbygget. Byen overgav seg uten kamp og britiske og canadiske styrker rykket inn i byen 2. mai 1945 under ledelse av Bernard Law Montgomery. Dagen etter ankom Den røde armé under ledelse av Konstantin Rokossovskij. Slik unngikk vestmaktene at Den røde armé skulle trenge lengre vest og inn mot Danmark. I henhold til avtalen fra Jaltakonferansen, trakk de britiske styrkene seg ut av byen 1. juli og byen var en del av den sovjetiske okkupasjonssonen og senere av Øst-Tyskland fram til 1990.
Siden 27. juni 2002 er gamlebyen i Wismar sammen med Stralsund innskrevet i UNESCOs verdensarvliste. Aker Yards eier et stort, moderne verft i byen.
Stavanger Avis

Stavanger Avis utkom i Stavanger fra 1888 og frem til 1911. Alexander L. Kielland var redaktør i 1889.
Stavanger Avis var også navnet på avisa som kom ut fra 1942 til 1945, der Stavanger Aftenblad og Stavangeren ble slått sammen av Pressedirektoratet, for å holde bedre kontroll over hva avisene inneholdt.
Temnolamia

Utseende

Rhodopinini er middelsstore, slanke, brunspraglete trebukker. Antennene er omtrent dobbelt så lange som kroppen, også hos hunnene.

Levevis

Som de fleste andre trebukker borer larvene i ved.

Utbredelse

Arten er bare kjent fra Queensland, Australia.
Jordskjelvet i Dudley 2002

Jordskjelvet i Dudley 2002 var et jordskjelv som målte en styrke på 4,7 på Richters skala, og rammet Midlands i England den 22. september 2002 23:54 UTC (23. september 00:54 lokal tid) og varte i 20 sekunder. 
Det var det største jordskjelvet på over 12 år siden 1990 Bishop's Castle earthquake, men det forårsaket bare mindre bygningsskader. Episenter var veikrysset mellom High Arcal Road og Himley Road () i South Staffordshire som er like utenfor Metropolitan Borough of Dudley og to miles utenfor grensene til Dudley by. 
Skjelvet kunne føles innenfor et område på 260 000km² inkludert Wales, Liverpool, Derby, Yorkshire, Wiltshire og London. Lengst unna kom det rapporter fra Carlisle i nord, og Truro i sør.
Et etterskjelv med styrke 2,7 den 23. september klokken 03:32 UTC kunne kjennes lokalt i Dudley.
Allan Edwall

Bakgrunn

Allan Edwall vokste opp i det jämtlandske brukssamhället Hissmofors, idag en del av tettstedet Krokom, som sønn til Karl Edvall og Magdalena Jonsson av slekten Tangen. Han gikk på Dramatens elevskola 1949–1952, og blant klassekameratene kan nevnes Jan-Olof Strandberg, Margaretha Krook, Max von Sydow og Jan Malmsjö.

Skuespiller

Som skuespiller hadde Allan Edwall et meget personlig uttrykk. Han fikk sitt store gjennombrudd med TV-dramatiseringen av August Strindbergs Hemsøboerne, der han spilte den tragikomiske gårdsgutten Carlsson. På film har han utmerket seg i flere roller, blant annet som familiefaren og teaterdirektøren Oscar Ekdahl i Fanny og Alexander. 
For barna er Edwall kanskje mest kjent som pappaen til Emil i Lønneberget, som «Paradis-Oskar» i Rasmus på loffen eller den gamle røveren «Skalle-Per» i Ronja Røverdatter.
Som skuespiller var Edwall knyttet til teateret Dramaten i flere perioder, men også til Stockholms stadsteater, der han også regisserte stykker han hadde skrevet selv. I 1986 startet han sitt eget teater i Stockholm, Teater Brunnsgatan Fyra.
Edwall skrev egne viser, både tekst og musikk, og utgav i alt seks plater der han framfører disse. Visene gir uttrykk for et stort samfunnsengasjement med sympati for de fattige og svake. Mange kombinerer også et eksistensielt vemod med burlesk humor. Noen av visene har etter hans død blitt tolket av Stefan Sundström.
Ved Edwalls bortgang skrev den svenske teaternestoren Erland Josephson: «Han var udda» (norsk: ‘sær’). «Men han lyckades ta mig fan vara udda på ett universellt sätt!»
Edwall døde av prostatakreft
Vokalisering

Vokalisering (av vokal = selvlyd) er et samlebegrep som beskriver lyder som med varierende styrke og intensitet kan kommuniseres og uttrykkes av og mellom mennesker og ulike dyr. Vokalisering uttrykkes gjennom en munnåpning som en vedvarende luftstrøm fra lungene, som via muskulatur og et lyd- eller taleorgan gir fra seg lyd. Det finnes en rekke former for vokalisering. Noen eksempler på ulike former for vokalisering er; kvitring, brøling, bjeffing, knurring, mjauing, fresing, piping, kvekking, plystring, skriking, uling, hyling, grynting, hulking og snakking med mer.
Tidligere mente en at vokalisering bare var en form for utprøving og trening av taleorganene, men i dag brukes uttrykket fritt om alle former for lyduttrykk som er formet av dyr og mennesker gjennom munnåpningen. Ofte kan ulike arter uttrykke mange former for ulik vokalisering. Fugler kan for eksempel både kvitre og skrike, og noen kan til og med lære seg å snakke. Katter kan mjaue og frese. Hunder kan bjeffe, ule, pipe og knurre. Mennesker kan snakke, skrike, hyle og hulke med mer.
Un banc, un arbre, une rue

Eurovision Song Contest

Den monegaskiske kringkasteren TMC håndplukket sangeren Séverine til å representere landet i Eurovision Song Contest 1971 i Dublin lørdag 3. april. Selv om sangen representerte Monaco, var det et hel-fransk lag som sto bak; både Séverine og de to låtskriverne var franske. Séverine hevdet også at hun ikke engang hadde satt sine føtter i Monaco, noe som ikke stemmer. Hun var nemlig i Monte Carlo for å spille inn forhåndsvideoen til sangen.
I den internasjonale finalen var «Un banc, un arbre, une rue» det tredje bidraget ut på scenen av 18 land. Sangen er en chanson-inspirert popballade. Med seg på scenen hadde Séverine fire mannlige støttevokalister som nynnet melodien mens Séverine sang versene. Før konkurransen hadde sangen blitt nevnt som en mulig vinner, og under avstemningen kom Monaco sterkt mot slutten og vant med 128 poeng. «Un banc, un arbre, une rue» fikk full pott fra den norske juryen.

Suksess

«Un banc, un arbre, une rue» fikk stor kommersiell suksess i Europa, og Séverine spilte inn sangen på flere språk, blant annet en engelsk versjon, «Chance in Time». Sangen gikk inn på hitlistene i en rekke land og nådde en andreplass i Norge. I Storbritannia nådde den en niendeplass på den britiske singellisten, noe som var uvanlig for en franskspråklig sang.
En rekke artister spilte også inn egne versjoner av låten, blant annet svenske Siw Malmkvist («På en gammal bänk»), danske Birthe Kjær («Træet på min barndoms vej»), tyske Marianne Rosenberg («Mach die Augen zu») og finske Arja Koriseva («Penkki, puu ja puistotie»).

Norsk versjon

Også i Norge ble sangen laget i en norsk versjon, «På en gammel benk», fremført av Kirsti Sparboe.
Gulpebollemøll

Utseende

En liten til middelsstor (vingespenn 15-22 millimeter), svart og gråhvit møll. Antennene er trådformede og vel to tredjedeler så lange som forvingene. Hodet er kledt med hvite, hårlignende skjell, forkroppen er gråsvart med lysere sider. Forvingen er gråsvart i den innerste tredjedelen, lenger ute hvit med lysgrå tegninger, noe mørkere enn hos tapetmøllen. Bakvingene er gråbrune.

Levevis

Arten lever i skog. Larvene spiser dødt, animalsk materiale, trolig mest hår og fjær. Det eneste sikre larvefunnet stammer fra gulpeboller av hubro (Bubo bubo), men det er sannsynlig at larvene også kan leve på andre arters gulpeboller og kanskje også i gamle fuglereir med fjær- og dunrester.

Utbredelse

Artens utbredelse er uklar på grunn av forveksling med tapetmøll. Trolig er alle publiserte funn av tapetmøll utendørs i Norden denne arten, men det lar seg ikke kontrollere med mindre det er bevart beleggseksemplarer. Arten er med sikkerhet funnet i Norden, de baltiske statene og i Russland. I Norge er den funnet på Sørlandet, ved Bergen og i Alta i Finnmark. Den blir vurdert som Nær truet (NT) i den norske rødlisten fra 2010.
Victor Harbor

Historikk

Området ble først kartlagt av Matthew Flinders i 1802, Flinders hadde i oppdrag å kartlegge sørkysten av Australia. Et par kilometer øst for dagens Victor Harbor møtte han den franske kapteinen Nicolas Baudin ombord «Le Geographe» som kartla kysten for Frankrike. Selv om Storbritannia og Frankrike var i krig på dette tidspunktet (det er usikkert om kapteinene var klar over dette under møtet) så møttes kapteinene og sammenliknet kart og notater. Flinders gav bukten der møtet foregikk Encounter Bay. 
I 1837 ankret skipet HMS «Victor» ved stedet og kapteinen gav stedet navn etter skipet. På samme tid ble det etablert to hvalfangerstasjoner ved Victor Harbor som skulle bli viktige for Sør-Australias økonomi. 
Byen skiftet navn til Victor Harbor i 1921 på tross av at ordet harbour staves med u i moderne australsk engelsk.

Severdigheter

En populær attraksjon er Granite Island som er forbundet til fastlandet ved en gangbro/hestetrikk bro. Victor Harbor Horse Drawn Tram er en av svært få hestetrikker igjen i verden.
Det går en veteranjernbanelinje fra Victor Harbor til Goolwa. 
Området er også populært blant surfere.
Adrien Silva

Landslaget

18. november 2014 fikk han sin første landskamp for Portugal mot Argentina.
Han ble tatt ut i Portugals EM-tropp til EM i Frankrike 2016.
Han ble tatt ut i Portugals tropp til FIFA Confederations Cup 2017 i Russland.
2. juli 2017 scoret han sitt første landslagsmål for Portugal mot Mexico.
Han ble tatt ut i Portugals tropp til VM i fotball 2018 i Russland.
Fylkesvei 3428

Fylkesvei 3428 går mellom Tuddal og Bondal i Hjartdal kommune. Veien er 17,0 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 652.
Adjø solidaritet

Handling

Samfunnskritisk film i tre generasjonsperspektiver, sentralt står Atle en 40 år gammel psykiater og hans jevnaldrende venn, Eigil, som er teaterregissør. De er begge skilt og har barn som ikke bor hos dem. De mimrer om gamle dager og drømmer om å reise til Kina, men utenom det er de gamle idealene glemt og de koser seg med sin velstand og «vellykkethet». Begge sliter for å holde en fasade som hele tiden truer med å sprekke. Under Eigil 40-årslag kommer sannheten fram og aggresjonene slår ut i full blomst. Det ene ordet tar det andre og festen avsluttes i masseslagsmål og rasert festlokale. Filmen handler om generasjonskløfter og manglende forståelse dem i mellom, men først og fremst om dobbeltmoral og hvordan kampsaker og engasjement gradvis dør ut med alderen og velstand. Filmen pendler mellom fortid, nåtid og drøm og kan tolkes som et oppgjør med dagens samfunn såvel politisk, ideologisk som menneskelig.

Om filmen

Magnus Nikolaisen i nettmagasinet Montages skrev følgende om filmen i 2010: «Vi møter gamle 68′ere som i det fyller 40 år har mektige stillinger  et samfunn de selv ville styrte. De sliter med indre tanker og problemer grunnet konflikten mellom deres gamle idealer og deres levesett – har de sviktet idealene og feiget ut eller har de blitt klokere med alderen og innsett at de tok feil og at opprørene var til ingen nytte? I filmen blir de gjenlevende kommunistene kroppsliggjort gjennom pasientene ved mentalsykehusene hvor filmens ene hovedperson er overlege. Samtidig som vi følger ungdommenes kamp mellom fascister og pønkere. Dette er tydelige signaler på hvordan filmen prøver å uttrykke at kampsakene skiftes, men kampene består». Nikolaisen skrev videre at: «Filmens scenografi er fantastisk, den er veldig ekspressiv og kanskje overdrevet, men den gir filmen temperatur, gnist og tydelighet – og det florerer av symbolikk. Filmen er også veldig bra klippet, den makter å holde et rolig, men gradvis økende, tempo som passer utmerket til filmens manus».
Filmen ble påbegynt allerede i 1983. 83 profesjonelle skuespillere medvirker i den. Dette var den første filmen i Skandinavia som brukte digital lydteknikk fra starten av.

Filmanmelderne

Aftenpostens Per Haddal kalte den årets Opus og mente den var en av de beste filmene til Wam og Vennerød. Den fikk jevnt over gode kritikker da den ble vist i USA i 1986.

Popularitet og økonomi

Filmen ble en publikumssuksess på norske kinoer. Den spilte inn over en halv millioner kroner de første fem dagene.
Gudrun Wolan

Liv og virke

Wolan var rektor ved forløperen til dagens sykepleieutdannelse på studiested Kjeller, (Røde Kors sykepleieskole i Oslo og Akershus ved Ahus) fra 1961 til 1977. Hun bygget opp skolen på en forbilledlig måte, og var en faglig og dyktig visjonær som nøt stor respekt blant studenter og ansatte. Hennes arbeid med ny nasjonal skoleplan fra 1973 ble etter hvert innført på alle landets sykepleierutdanninger. Den nye skoleplanen førte til at elever på sykepleie ble sett på lik linje som andre studenter i høyere utdanning. Studentene fikk studentstatus med semesterordning og studiesosiale vilkår og var ikke lenger elever og arbeidsressurser ved sykehusene. 
Wolan ble tildelt Kongens fortjenestemedalje i gull i 1977.

Ettermæle

I 2018 ble flere bygninger og auditorier ved OsloMet gitt nye navn. OsloMet har en tradisjon med å gi bygningene navn etter historiske personer, og da primært kvinner som har betydd mye for fagområder ved universitetet. Et av auditoriene ved studiestedet Kjeller ble gitt navnet Gudrun Wolans auditorium, og ligger i Karethe Johnsens hus.
Ali az-Zahir

Biografi

Etter forsvinningen av hans far Al-Hakim bi-Amr Allah i 1021 (han antas å ha blitt myrdet, men det het at han hadde gått inn i okkultasjon etter drusisk modell), overtok Ali az-Zahir formelt herredømmet i Egypt. Han ble også konge av Damaskus (1021-1036) og konge av Aleppo (1021-1024).
Til å begynne med var det hans stemor, Sitt al-Mulk (ت ست الملك‎‎), som ledet regjeringen. Selv var az-Zahit for ung. Etter stemorens død i 1023 overtok en gruppe på fire betrodde makten. Az-Zahir, som hengav seg til et liv med alle salgs fornøyelser, ble holdt borte fra regjereriet. 
Under dette firemannsstyret oppstod det en krise i fatimidenes rike, da en alvorlig hungersnød utbrøt i Egypt, den ble ledsaget av eu utbrudd av pest, og det ble anarkiske tilstander i befolkningen (1023–1025). Det brøt ut oppstand blant de forente beduinerstammer i Palestina og Syria (1024–1029). Opprøret ble først slått ned av general Anushtakin al-Dizbari etter at fatimidenes diplomat hadde maktet å bryte opp opprørernes koalisjon. 
Blant de fire regenter klarte Ali ibn Ahmad al-Jarjara'i i 1028 å sjalte ut sine konkurrenter, og sikre seg embedet som vesir. Dette klarte han å utøve frem til 1045. Han klarte å gjenopprette et godt forhold til Bysants. Men her og der kom det til nye opprør i Syria, og kontrollen over Aleppo forble omkjempet. 
For å forbedre forholdet til Bysants og til de kristne, ble det i 1028 inngått en avtale med keiser Romanos III Agyros som gav tillatelse til å gjenoppbygge den i 1009 fullstendig ødelagte Gravkirken i Jerusalem. Selve arbeidet med gjennoppbyggelsen, bekostet av bysantinerne, tok ikke til før i 1042.
Det var videre kalif Az-Zâhir som besluttet å rekonstruere Jerusalems bymurer som var blitt sterkt beskadiget av et jordskjelv, og til å restaurere mosaikkene i den likeledes rammede al-Aqsa-moskeen (i 1030 og i 1033). 
Under hans herredømme ble den drusiske sekt blodig forfulgt i Egypt. De ble tvunget til å innstille sin forkynnelse i befolkningen. Az-Zâhir gav ved et dekret bud om at sekten skulle utryddes mellom Antiokia ved Orontes og Alexandria. Emiren i Antiokia sørget med hjelp fra emiren i Aleppo å reservere for en gruppe drusere en tilflukt i fjelltrakten kjent som Djebel Summâq (eller Jabal sumāq, جبل سماق) i 1032. Kampanjene mot druserne pågitt frem til 1034. Druserne klarte i det lange løp bare å bestå i større grad i fjellområdene i Syria og i det som nå er Libanon. 
Kalif az-Zahir ble så rammet av pesten. Etter hans død den 13. juni 1036, ble hans sønn Abu Tamim Maadd fadimidenes neste kalif, under tronnavnet al-Mustansir (regjeringstid 1036–1094).
Baruks bok

Baruks bok er en av de deuterokanoniske bøker i Det gamle testamente. Den angis å være skrevet av Baruk, vennen og hjelperen til den gammeltestamentlige profeten Jeremia. Den kan karakteriseres som en trøstebok i vanskelige tider.

Teksthistorie

Teksten angis i åpningsverset å være skrevet av Baruk, under jødenes babylonske fangenskap på 500-tallet f.Kr., og den er skrevet i samme stil som profetbøkene i GT. Mest sannsynlig er boken skrevet av to (eller flere) forfattere sammen, og har fått sin endelige utforming på 100-tallet f.Kr. eller 100-tallet, muligens så sent som etter Jerusalems ødeleggelse i år 70. Skriftet ser ut til «å være blitt til i en tid som har visse fellestrekk med tiden etter Jerusalems ødeleggelse i 587 f.Kr. og bortføringen til Babylon. Derfor har boken med dikterisk frihet kunnet tillegges Baruk og plasseres i hans tid.» 
Boken er trolig skrevet på hebraisk, i alle fall gjelder det kapittel 1;1–3;8, men teksten er bare bevart i sin helhet på gresk.

Innhold

Boken er en analyserende bearbeiding av sorgen over Jerusalems ødeleggelse og bortførelsen til Babylon. Teksten inneholder også bekjennelser av synd, botsbønner og lovprisning. Den fordømmer også babylonernes avgudsdyrkelse, og uttrykker håp om Guds hjelp og frelse for Jerusalem. 
Bokens første del (1;15-3;8) er en lang bønn som trolig kan dateres til 2. århundre f.Kr.. Neste del (3;9-4;4) beskriver Gud som den universelle visdom. Siste del (4:5-5:9) omtaler Jerusalem som en enke som sørger over sine tapte barn. Disse tekstene er trolig noe yngre. Deler av boken minner om andre tekster i GT, slik som Daniels bok kapittel 9.

Andre tekster

Det deuterokanoniske skriftet Jeremias brev er i noen håndskrifter inkludert i Baruks bok som et sjette kapittel. I andre håndskrifter er Jeremias brev et selvstendig skrift. 
Baruk er også angitt som forfatter av noen andre apokryfiske verk, som ikke tas med i noen kanon: Baruks apokalypse, Tredje Baruk og Fjerde Baruk.