google/wiki40b huggingface dataset:
Napolitansk-kalabresisk språk

Napolitansk-kalabresisk er et romansk språk som blir talt i og rundt Napoli, i Campania og i store deler av Sør-Italia av om lag 7,5 millioner mennesker.

Utbredelse

Det er anerkjent som et offisielt språk i Campania den 14 .oktober 2008. I selve Campania har cirka 5,7 millioner mennesker napolitansk som morsmål, grovt beregnet tales og forstås napolitansk av cirka 1/3 av befolkningen i Italia, dels på grunn av den massive migrasjon som har pågått i  årtier fra Campania til nordlige deler  av Italia og dels for at det i Sør-Italia finnes svært nært beslektede varianter av dette språk som apulisk, kalabrisk (i nordre Calabria; i sørlige Calabria tales en variant av siciliansk) og lukansk. Mange utvandrere til USA, Sydamerika og Australia taler napolitansk.

Historie

Napolitansk stammer fra det oskiske latinet til forskjell fra italiensk som er et meget yngre språk som har sine røtter i toskansk, som i sin tur stammer fra det faliskiske latinet. Det oskiske latinet ble talt i romertiden i de sørlige deler av den italienske halvøy og var en variant av latin med sterke influenser fra det oskiske språk. 
De første skriftene av en arkaisk napolitansk er daterte til 960-963 e.Kr. og kalles Placiti Cassinesi og er vitnemål fra munker som levde rundt Capua. Embryoet til den moderne italiensk oppkom først 300 år senere, først med Dante Alighieri og siden med Francesco Petrarca. Av politiske grunner har napolitansk og dessuten andre italiske minoritetsspråk alltid blitt betraktet som dialekter av italiensk. Napolitansk er dessuten blitt med urette betraktet som en fattig avart av italiensk. Napolitansk har en stor litterær historie i form av sangtekster, poesi, romaner og teaterstykker som strekker seg fra middelalderen og fremover. Verdt å nevnes er Giambattista Basile, Eduardo De Filippo, Salvatore di Giacomo og Totò (Antonio De Curtis).
Den italienske komponosten og sangsamleren Teodoro Cottrau nedtegnet og oversatte den såkalte Luciasangen fra napolitansk.
Harald Renbjør

Utdanning

Harald Renbjør fattet tidlig interesse for fotografi og var lærling som 17 åring hos fotograf Røske i Trondheim. Vinteren 1909/10 ble han opptatt som elev på K.K. Graphische Lehrund Versuchanstalt i Wien på avdelingen  for fotografi og reproduksjon. Skolen ble drevet av Hofrat Professor dr. Joseph Maria Eder. Senere studerte han kjemi ved Norges tekniske høyskole, nå NTNU i Trondhein, men uten å ta eksamen.

Yrkeskarriere

Harald Renbjør arbeidet først som kjemilærer ved Norges landbrukshøgskole, nå Universitetet for miljø- og biovitenskap i Ås.Han dro hjem til Levanger for å ta over familiedriften, Foto- og musikk forretningen fra 1926 som også utførte fremkallingstjenester for kundene. Harald Renbjør åpnet en filial i Steinkjer i 1928 A/S Musikkcentralen som ved siden av musikkinstrumenter, plater og noter også førte film. 2. verdenskrig forsinket utviklingen, men i 1948 greide Harald og hans sønn Per Renbjør å etablere Norges første kommersielle fargelaboratorium for fotografi i Levanger.
Aya Shimokozuru

Landslaget

Aya Shimokozuru spilte 28 landskamper for Japans kvinnelandslag. Hun ble tatt ut i Japans tropp til Sommer-OL 2004.
Tapperhedskorset

Tapperhedskorset er den høyeste danske militære utmerkelse for ekstraordinær innsats under ekstreme vilkår.

Utforming

Dekorasjonen er basert på Dannebrogordenen. Korset er svart og bærer i hvitt teksten FOR – TAP – PER – HED. I senteret av korset er det en plakett med monogrammet til dronning Margrethe II og årstallet 2010.
Bandet til dekorasjonen er hvit med sentrert rød stripe.
Til utmerkelsen hører bandstripe, også den hvit med rød midtstripe og en gullfarget metallmedaljong med dronningens monogram.

Kriterier for tildeling

Tapperhedskorset tildeles for helt ekstraordinær innsats som finner sted under kamphandlinger der en person utmerker seg med oppofrende innsats i en åpenbart farlig situasjon.
Innsatsen skal bære preg av å være en spektakulær handling til fordel og hjelp for andre; og med formål å bidra til å løyse en viktig oppgave eller å redde andres liv.

Tildeling

Casper Westphalen Mathiesen ble 18. november 2011 den første, og så langt eneste, mottakeren av Tapperhedskorset.
Mathiesen fikk dekorasjonen for å ha brukt sin egen kropp til å dekke en såret soldat da avdelingen var falt i et bakhold i Afghanistan. I flere minutter dekket Mathisen sin medsoldat mens fiendens ild slo ned rundt dem. Samtidig beskøyt Mathisen fienden og klarte å holde fienden på avstand frem til han selv og en sanitetssoldat kunne bringe den skadde i sikkerhet.
Last.fm

Last.fm er et sosialt nettsamfunn som samler inn informasjon om hva brukerne hører på, og lager lister ut av det. Hver enkelt bruker får sin egen liste, hvor det står hvilke artister og sanger han/hun hører mest på. Artistene får egne lister hvor det står hvilke sanger som har blitt spilt mest den siste uka, og de siste seks månedene. Dessuten er det en liste som generelt viser hvilke band og sanger som er mest populære. 
En svakhet ved Last.fm er at det ikke skilles mellom ulike artister med samme navn. Dette problemet jobbes med, og vil bli fikset når Last.fm vil bli basert på metadata fra MusicBrainz.
Dagens Last.fm består av tidligere Audioscrobbler og Last.fm som ble slått sammen i 2005.
Brukerne installerer et tilleggsprogram på sitt foretrukne musikkavspillingsprogram på PC-en, og denne sender informasjonen videre til Last.fm, som genererer lister etter hvert som denne informasjonen kommer inn.
Morten Nilsson

Bakgrunn

I 1578 var Morten Nilsson fogd i Moss og i 1586 i Luster i Sogn. Han var videre i tjeneste hos Jørgen Kruckow på Tjerne i Ringsaker før han kom til Bergen. Morten Nilsson var byskriver i Bergen i perioden 1588–1590.

Lagmann

7. juni 1591 klokka 08.00 sverget Morten Nilsson lagmannseden på Akershus. Han fikk brev på Stavanger lagdømme da forgjengeren var død. Dagen etter var han som adelsmann med på hyllingen i Oslo. Han hadde likevel i praksis overtatt som lagmann allerede i 1590.
Vi kjenner Morten Nilsson som lagmann i en lang rekke saker i Rogaland og også som dommer ved møter i Herredagen. 2. august 1599 ble oppgavene til lagmannsstillingen delt. Lagmannen hadde også vært byskriver i Stavanger, men nå ble det ansatt en egen byskriver. 
Morten Nilsson hadde en skrivestue på Arnegård. Til stillingen hørte det gods, landskyld, leding, tiende, lagmannstoll og andre visse og uvisse renter og inntekter. Morten Nilsson eide flere eiendommer i Rogaland og skal også ha hatt et sagbruk på Jørstad på Ombo.

Familie

Han var sønn av Nils Marthensson som døde i 1599, og ble gravlagt i Stavanger. 
Han var gift med Barbra Trondsdatter, med ætt fra Gudbrandsdalen. De hadde sønnen Samuel Mortenson født i 1592. 
Morten Nilsson døde i 1601.
Abbotsford (Victoria)

Landemerker og bygninger

På samme måte som resten av de indre bydelene i Melbourne er Abbotsford preget av victorianske rekkehus. Rådhuset for det tidligere lokalstyret City of Collingwood ligger i Abbotsford. Abbotsford Convent var tidligere det største klosteret i Victoria.

Sport

Den tidligere hjemmebanen til Collingwood Football Club, Victoria Park ligger i Abbotsford.

Utdanning

Abbotsford har en offentlig barneskole og en Steinerskole.
Utmark

Utmark er i norsk rettslig forstand i prinsippet alt areal som ikke defineres som innmark. Betegnelsen omfatter det meste av innsjøer og vann, strender, myr, skog og fjell i Norge. Begrepet brukes i friluftsloven, som betegnelse på områder der enhver har utstrakte rettigheter, blant annet til ferdsel.
Fogg Highland

Fogg Highland er et isdekt høyland, 20 nautiske mil langt og 10 nautiske mil bredt på Black Coast i Palmer Land i Antarktis, som ender nordøst på Cape Herdman og som grenser i nord til Violantefjorden og i sør til Clowesbreen.
Fjellet ble fotografert fra luften av U.S. Antarctic Service i 1940, Ronne antarktiske forskingsekspedisjon (RARE) i 1947, og U.S. Navy, 1965–67. Det ble kartlagt av et felles sledelag fra RARE og Falklands Islands Dependencies Survey i november 1947, og navngitt i 1981 av UK Antarctic Place-Names Committee etter Gordon Elliott Fogg, en professor i marinbiologi ved University College of North Wales, 1971–85, som forsket på Antarktishalvøya sammen med British Antarctic Survey (BAS) i 1966, 1974, og 1979. Han var leder i BAS sin vitenskapelige rådgivende komite, 1970–86.
Diabas

Diabas (av dia, latin for «gjennom» og bas, gresk for «gang») er en vulkansk bergart fra gabbro-magma. Den er størknet i jordskorpen i opprettstående ganger. Denne mørke steinarten er finkornet og på samme tid hard. Diabas ble brukt i steinalderen til framstilling av ulike redskaper og våpen.
I Ekebergskrenten i Oslo er det registrert to diabasbrudd for steinalderredskaper. I 1978 oppdaget amatørarkeologen Svein Brandsøy (1925 - 2000) et diabasbrudd på Stakanes eller Stakaldeneset rett øst for Florø. I en renne i 600 meters lengde hadde steinalderfolket brutt diabas som er gjenfunnet ved boplasser langt unna, så dette kan anses som Norges eldste industristed. Vår tids fremste kjenner av steinbrudd, Isabel McBryde, regner diabasbruddet som enestående i sitt slag i Europa. Det er det tidligste eksempelet på varmesprengning i nordeuropéiske steinbrudd. På Stakanes er det snakk om tre hovedbrudd: To ved sjøen i hver sin ende av kløften, og ett på toppen i ca. 135 meters lengde. Sistnevnte er svært vanskelig tilgjengelig, men kanskje har steinen derfra vært av spesielt god kvalitet. Det er kjent ca. femti diabasganger i Sunnfjord, de fleste i Flora, og de skiller seg ut fra diabas fra resten av landet ved det ekstremt høye innholdet av jern og titan. Redskaper lagd av diabas fra Stakanes er også lett gjenkjennelig, mørkegrønn av farge og ispedd matthvite krystaller. Økser av diabas fra Stakanes er funnet så langt nord som ved Alstahaug i Nordland.
Denne bergverksdriften må ha gjort Flora til noe av et sentrum for fangstkulturen i den nordlige delen av Vestlandet. Driften kan tidfestes ved hjelp av løsmassene som er etterlatt i de opptil ti meter høye gruvegangene. Ut fra analyser av trekull og brent stein i løsmassene mener arkeolog Asle Bruen Olsen at driften pågikk fra ca. 6500 f.Kr til ca. 2000 f.Kr.
Den svenske kunstneren Lars Widenfalk ble oppmerksom på klangen som oppstod når han slo med hammer og meisel mot steinen. Den var som en «kirkelokke». Senere, i 1992, lagde han en fiolin i diabas, etter tegningene til Antonio Stradivari (Stradivarius). Den veier to kilo og han brukte to år på arbeidet. Den fikk navnet Blackbird etter fuglen svarttrost.
Jane Eyre

Jane Eyre er en roman fra 1847 av den engelske forfatteren Charlotte Brontë, først utgitt under pseudonymet Currer Bell.
Romanen skildrer en foreldreløs kvinnes oppvekst og voksenliv. Jane får ansettelse som huslærer hos den bryske Edward Rochester, som hun forelsker seg i, men forlater da hun oppdager at han har sin tidligere kone, som er gal, innesperret på sin herregård. Etter at ekshustruen brenner ned godset, blinder Edward og tar sitt eget liv, vender Jane tilbake og gifter seg med ham.
Et hovedtema i romanen er Janes forsøk på skape en egen selvstendighet, uavhengig av ekteskap, religion og omgivelsenes vurderinger. Romanen har et tydelig preg av gotisk roman i stilen etter Ann Radcliffe, men er også et første steg i retning av realismen og viktoriatidens litteratur.

Filmatisering

Boken er filmatisert om lag 20 ganger. I 1943-versjonen av Orson Welles hadde Elizabeth Taylor rollen som Janes venninne. I 1996-versjonen av Franco Zeffirelli spilte Anna Paquin rollen som Jane Eyre som barn og Charlotte Gainsbourg den voksne Jane. I Cary Fukunagas film fra 2011 spilles hovedrollene av Mia Wasikowska og Michael Fassbender.
Oriental Blue

Handling

Unge kvinner blir ført til Madame Blues bordell. Etter å ha drukket en orientalsk kjærlighetsdrikk deltar de velvillig i seksuelle handlinger med begge kjønn ved bordellet.

Om filmen

Oriental Blue regnes av mange som en klassisk pornofilm fra tiden før video-æraens tid.
I første halvdel av 1980-tallet var filmen å finne på video i Norge og Sverige under den svenske tittelen Österns Pärla.
Cleo Moore

Barndom

Cleo Una Moore ble født 31. oktober 1929 i Galvez i  Louisiana. Familien flyttet senere til Baton Rouge. Moore flyttet sammen med familien sin til California i 1946, med planer om å skaffe seg en skuespillerkarriere.

Karriere

Moore vant noen lokale skjønnhetskåringer og arbeidet med dramalæreren Josephine Dillon for å tone ned sørstatsdialekten sin. Hun hadde sin filmdebut i 1948, da hun spilte en liten rolle i dramafilmen Embraceable You. Moore spilte også den kvinnelige hovedrollen i kortfilmserien Congo Bill. Hun fikk filmkontrakt med Warner Bros. og deretter RKO Pictures. I denne perioden spilte hun i filmer som Hevnens aske, Rio Grande Patrol, Hunt the Man Down og Spillebulen, som alle ble utgitt i 1950. Moore spilte en fortapt gangsterkjæreste i Nicholas Rays film noir On Dangerous Ground (1952).
I 1952 spilte Moore hovedrollen i film noiren Strange Fascination, den første av totalt sju der hun arbeidet med B-filmskaperen Hugo Haas. De neste par årene spilte hun i One Girl's Confession, Thy Neighbor's Wife og Bait. Haas' filmer med Moore ble negativt mottatt av kritikerne, men spilte likevel inn penger. I tillegg til filmarbeid var Moore aktiv inn boligbygging, der hun samarbeidet med sin far. Moore signerte en sjuårskontrakt med Columbia Pictures etter å ha fullført innspillingen av Haas' film noir The Other Woman (1954). Filmselskapet håpet at hun skulle bli like suksessfull for dem som det Marilyn Monroe var for 20th Century Fox.  
I februar 1954 deltok Moore på lokalfjernsyn i Chicago for å promotere en film. Programlederen Jack Eigen ønsket å teste reaksjonen til fjernsynspublikummet på et langt kyss, ettersom filmsensuren satte begrensninger for hvor lenge et kyss kunne vare. Eigen og Moore kysset i rundt fem minutter, noe som resulterte i at han fikk sparken. Hendelsen ble omtalt i aviser over hele USA. Samme året begynte Moore å oppleve en karrieremessig nedtur, etter at Columbia bestemte at Kim Novak skulle bli deres versjon av Monroe.  
Moore spilte en suicidal prostituert i Haas' dramafilm Hold Back Tomorrow (1955). Rolletolkningen hennes ble godt mottatt av kritikerne. Moore spilte også i film noirene Mytteri i kvinnefengslet (1955) og Over-Exposed (1956), som begge ble regissert av Lewis Seiler. Da Columbia sendte Moore på promoturné for sistnevnte, gikk hun glipp av to filmtilbud og ba derfor om å bli løst fra kontrakten sin. Hennes siste film var Haas' film noir Hit and Run (1957).

Privatliv

Moore hadde et kortvarig ekteskap med Palmer Long, den yngste sønnen til den tidligere guvernøren i Louisiana Huey Long, som 15-åring. Hun giftet seg med den velstående eiendomsutvikleren Herbert Heftler 19. november 1961 i New Jersey. Ekteparet fikk en datter i 1963. Moore døde av hjerteinfarkt 25. oktober 1973 i Inglewood i California. Hun er gravlagt på Inglewood Park Cemetery.
Knulliana

Utseende

En middelsstor til nokså stor (15-30 millimeter), avlang, matt, lysbrun trebukk. Antennene er tynne og mye lengre enn kroppen hos hannene, omtrent så lange som kroppen hos hunnene. Pronotum er bredere enn langt, rundet, med en liten pigg langt bak på hver sidekant. Dekkvingene er parallellsidige, bakerst med en liten pigg. Beina er tynne.

Levevis

Larvene utvikler seg i hikkori og eik. Arten finnes i tørre områder. De voksne billene kan lage lyd ved stridulering om de blir forstyrret.

Utbredelse

Slekten forekommer i USA, det nordlige Mexico og Vestindia.
Frederic Leighton

Innledning

Leighton var en av de mest innflytelsesrike viktorianske malere og i løpet av siste halvdel av 1800-tallet var han anerkjent som den moteriktige og betydningsfulle billedkunstneren i England. Hans suksess bygde på at han med hell maktet å fange inn den viktorianske nostalgi og lengselen etter «den gylden tiden» til antikke Hellas og Roma. I klassisk inspirerte verker som Clytie (cirka 1895–1896), Idyll (cirka 1880–1881), og Greek Girls Picking up Pebbles by the Sea (cirka 1871), avbildet Leighton en idealisert versjon av fortiden som appellerte direkte til tidens følsomhet. Ved å kombinere en feilfri maleteknikk med en skarp sans for farge og komposisjon skapte Leighton noen av de mest minneverdige bilder på 1800-tallet.

Kunstutdannelse

Leighton var født i Scarborough i en familie som besto av leger. Han ble utdannet ved University College School i London og fikk deretter sin kunstneriske trening på kontinentet, først fra Edward von Steinle og deretter fra Giovanni Costa. Da han var 24 år studerte ved Accademia di Belle Arti i Firenze. Han levde i Paris fra 1855 til 1859 og hvor han møtte Ingres, Delacroix, Corot og Millet.

Pre-rafaelittene

I 1860 flyttet han til London hvor han ble assosiert med pre-rafaelittene. Han formga Elizabeth Barrett Brownings gravstein for Robert Browning i den engelske kirkegården i Firenze i 1861. I 1864 ble han en partner i Royal Academy og i 1878 ble han akademiets president (1878–1896). Hans skulptur, Athlete Wrestling with a Python (1877), ble i sin tid sett på som det som innledet en renessanse for samtidig britisk skulptur, referert til som «den nye skulptur». Hans malerier representerte Storbritannia ved den store utstillingen i Paris i 1900.

Adelsstanden

Leighton ble slått til ridder ved Windsor i 1878 og han ble baronett i 1886 og baron i 1896. Han var den første maler som opphevet til adelsstanden i listen ved 1896. Adelsbrevet som dannet tittelen Baron Leighton av Stretton i grevskapet Shropshire, ble utstedt den 24. januar 1896, men Leighton døde den neste dagen av hjertesvikt (angina pectoris). Ettersom han var ugift ble hans baroni avsluttet med ham og etter å ha eksistert i kun en dag – noe som har vært en uslåelig rekord i adelsstanden siden.
Hans hus i Holland Park i London har blitt gjort om til et museum, Leighton House Museum. Det inneholder et antall av hans tegninger og malerier foruten flere av hans skulpturer, blant annet den før omtalte Athlete Wrestling. Huset har også mange verker av Leightons inspirasjoner, blant annet hans samlinger av Isnik-fliser. Bygningens senter er den enestående Arab Hall.
Leightons anerkjennelse har ikke dalt i ettertiden. I 2007 mente en kunstskribent i Herald Tribune at det er ikke nok å nyte en overlegen teknikk og håndverk for å bli en stor kunstner – man må også ha en visjon, for ellers vil man ende opp som en mester i kitsch.
Dounreay kjernekraftverk

Dounreay kjernekraftverk var et kjernekraftverk i Skottland som ble brukt til forskning og produksjon av elektrisk kraft. Det ligger på nordkysten av Caithness i Highland-området. Dounreay, vest for byen Thurso, var stedet for en borg, som nå ligger i ruiner.
I dag er det kun rester av anlegget som står igjen. Byggingsprosjektet begynte i 1955, og anleggets første reaktor ble igangsatt i 1962. Den andre reaktoren ble igangsatt i 1976. Anleggets to reaktorer ble tatt ut av drift i henholdsvis 1977 og 1994. Det statlige foretaket United Kingdom Atomic Energy Authority (UKAEA) var eier av anlegget.
Anlegget ble bygd på en tidligere flybase fra andre verdenskrig, omtrent 14 km vest for byen Thurso. Denne byen vokste enormt da forskningskomplekset ble ferdigstilt på midten av 1900-tallet. Det løftet byens økonomi og velstand til nye høyder helt frem til 1994, da regjeringen bestemte seg for å stenge anlegget for godt.
Atrecus

Utseende

Middelsstore (kroppslengde ca. 6-8 millimeter), lange og slanke, blanke, brunlige eller svarte kortvinger. Kroppen er nesten hårløs, spredt men grovt punktert. Hodet er stort, firkantet, minst så bredt som pronotum, med små fasettøyne. Kjevene (mandiblene) er lange og framstrakte, antennene middels lange og trådformede. Pronotum er rektangulært med avrundede hjørner, tydelig lengre enn bredt. Dekkvingene er omtrent så lange som pronotum, tett punkterte. Bakkroppen er slank, beina forholdsvis korte og kraftige.

Levevis

Disse artene er knyttet til døde trær der de kan finnes under barken eller i muldfylte hulrom.
Anders Færden

Liv

Han var sønn av offiseren Anders Olsen Færden (1824–1914) og Sophie Martine Hansen (1829–94), bror av offiseren Wilhelm Færden og nevø av stortingsrepresentant Olaus Færden. Etter å ha vært elev ved Nissens skole og Gjertsens skole ble han student i 1878 og cand. jur. i 1883. Deretter var han sakfører i Halden, før han ble ansatt i Justisdepartementet i 1883. Her ble han byråsjef ved første sivilkontor i 1896. Fra 1898 til 1930 var han assessor i Oslo byrett. Han hadde i 1893 foretatt en studiereise til Frankrike, Italia og Tyskland for å studere strafferetten i disse landene.
Færden skrev en rekke artikler i aviser og tidsskrifter, særlig om emner fra strafferetten. Han overtok utgivelsen av den avdøde juristen Ole Hansen Rolfsens formularbok (samling av eksempler på brev, kontrakter og lignende), før han utarbeidet sin egen formularbok (Praktisk juridisk formularbog) i 1906. Dessuten utga han en ufullendt Norsk Lovsamling fra 1660 indtil Nutiden. Han var medlem av Société de législation comparée, Société générale des prisons og den norske sedelighetsforeningen Kristiania Forening til Fremme af Sædelighet (senere Oslo Moralvernforening). Han arbeidet for å bekjempe prostitusjon og løsgjengeri og var norsk representant på forskjellige internasjonale konferanser for å bekjempe «den hvite slavehandelen» (internasjonal handel med kvinner og barn). Da det nye mediet kinofilmen kom til Norge, gikk han inn for å innføre filmsensur. Dette ble også virkelig innført ved opprettelsen av Statens filmkontroll i 1913.
Fra 1915 var han eier av slektsgården Færden i Norderhov.

Utmerkelser

Han ble ridder av Vasaordenen i 1898 og av Dannebrogsordenen i 1900.
Sterna Paradisea

Sterna Paradisea (Čuovgga Áirras) er et musikkalbum med Mari Boine, utgitt i 2009.
Padling under Middelhavslekene 2005

Padling under Middelhavslekene 2005. Padling var en av flere sporter under de femtende middelhavslekene som ble arrangert i Almería i Spania i perioden 24. juni til 3. juli 2005. Det var femte gangen som padling var med på programmet under middelhavslekene. Det var fire øvelser for menn og to for kvinner. Italia ble beste nasjon med to gullmedaljer foran Kroatia som også vant to gull.
Holdningsklær

Holdningsklær er et fenomen som dukket opp på 2010-tallet og som angivelig skal korrigere menneskers kroppsholdning og derved motvirke helseplager. Plaggene har særlig blitt populære blant idrettsutøvere. Det finnes også varianter av slike klær med sensorer som varsler brukeren om at holdningen ikke er optimal.
Det vitenskapelige grunnlaget for at slike plagg medfører positive helseeffekter er tynt, og selgere av slike plagg har fått kritikk fra faglig ekspertise for å underbygge og profittere på helseangst i befolkningen.
Avspark lørdag

Avspark lørdag er et fotballorientert underholdningsprogram som hadde premiere på TV 2 lørdag 12. august 2006. Programmet var bygget opp rundt TV 2s satsing på tippeligaen. Programmet ble sendt direkte fra de byene hvor ukas hovedkamp fant sted. Øyvind Fjeldheim var programleder og Barbro Fagerbakk var medprogramleder.
GoldSrc

GoldSrc eller Goldsource er et retronym som brukes av Valve om deres tungt modifiserte "Quake-Engine" som brukes i blant annet det originale Half-Life
GoldSrc er en modifisert versjon av QuakeWorld motorens codebase, som er utviklet fra Quake motorens codebase. Konsepter fra Quake II motoren ble lagt til etterhvert som grafikkmotoren ble utviklet.
Plectogasterini

Utseende

Middelsstore, litt kraftige trebukker. I alle fall hos noen av artene har hannene forholdsvis korte, kamformede antenner. Fasettøynene er noe utstående. Pronotum er temmelig smalt, med en skarp pigg på hver side. Dekkvingene har litt rundede "skuldre" og er parallellsidige eller jevnt tilsmalnende bakover, rundede i spissen. De har markerte punktstriper.

Utbredelse

Gruppen er utbredt i Afrika.
Mors (øy)

Mors, Morsø eller Morsland – øya bak havet – ligger i Limfjorden like nordvest for Salling.
Hovedbyen Nykøbing Mors er hovedsete for Morsø Kommune som foruten Mors omfatter Agerø og noen småøyer. Mors er 363,3 km² stor. Mors forbindes mot nordvest med Thy via Vilsundbroen og mot sørøst med Salling via Sallingsundbroen.
På Mors finner man, blant andre attraksjoner, Jesperhus med blomsterpark, zoo og fornøyelsespark.
Innbyggertallet på Mors nådde toppen på 1950-tallet og har vært fallende siden.