google/wiki40b huggingface dataset:
Sykehuset i Vestfold

Historikk

Det første amtsykehuset i Tønsberg ble åpnet i 1843 på Midtløkken. Dette brant ned i 1871, og pasientene ble evakuert til Tønsberg sykehus på Haugar (Møllebakken). Bysykehuset var i bruk fra 1841 og ble revet i 1918. Etter endel politisk behandling ble det bygget et nytt fylkessykehus med 50-60 sengeplasser på dagens tomt omtrent 300 meter øst for det gamle. Dette åpnet i 1879.
På området der hovedsykehuset ligger, stod det frem til ca. 1870 en mølle, kalt Stormøllen. Etter åpningen i 1879 fikk amtssykehuset et isolasjonslasarett i 1887 og et tilbygg i 1893. Fylkessykehuset ble modernisert med nye bygninger 1916-1919, og fra da og fremover til 1970 ble det oppført en rekke sykehusbygninger på stedet. Sykehuset ble betydelig utbygget i direktørperioden til Nikolai Nissen Paus (1918–1947).  
Fra 1990 har det vært en omfattende, planmessig utvidelse av sykehuset i flere trinn for å kunne holde sykehuset i full drift gjennom hele utbyggingen. I seks av syv byggetrinn er det blitt bygd blant annet parkeringshus, teknisk sentral, laboratoriebygg, kjøkkenbygg, to behandlingsbygg med operasjonsavdelinger, røntgenavdeling og poliklinikker nær de eksisterende sengepostfløyene samt en ny sengepostfløy. Deler av det gamle sykehuset blir revet når en ny østfløy blir oppført i siste byggetrinn.
I 1998 fikk Vestfold sentralsykehus i Tønsberg og Horten sykehus, hvis forløper var Marinens Sykehus fra 1828, felles ledelse. I 2000 ble Vestfold sentralsykehus (Tønsberg og Horten) slått sammen med Sandefjord sykehus og Larvik sykehus til ett sykehus under navnet Sentralsykehuset i Vestfold. Sykehuset fikk dermed fire driftsteder med felles styre og direktør. I 2001 ble Horten sykehus nedlagt, og i 2009 opphørte driften ved Sandefjord sykehus.
Fra 1. januar 2002 overtok den norske staten spesialisthelsetjenestene fra fylkeskommunene gjennom regionale helseforetak. I Vestfold overtok da Helse Sør RHF eierskapet over SiV fra Vestfold fylkeskommune. Sykehuset skiftet samtidig navn fra Sentralsykehuset i Vestfold til Sykehuset i Vestfold HF. Helse Sør fusjonerte til Helse Sør-Øst 2007.
Kysthospitalet i Stavern var en del av sentralsykehuset frem til 2002, da det ble underlagt Rikshospitalet HF. Mens SiV driver med somatikk, det vil si sykdomsbehandling, har Kysthospitalet spesialisert seg på rehabilitering og ortopedi. Fra 1. juli 2009 ble Kysthospitalet igjen en del av SiV.

Hjerteskolen

I juli 2007 flyttet Sykehuset i Vestfold deler av hjertepoliklinikken ved SiV-Sandefjord til Sykehuset i Vestfold. Hjerteskolen  er et rehabiliteringstilbud som bygger på den såkalte Tønsberg-modellen, hvor kardiolog, ernæringsfysiolog, fysioterapeut og sykepleier arbeider sammen for å sikre et tverrfaglig rehabiliteringstilbud til pasienten.
Hjerteskolen mottar om lag 25 pasienter i uken. Det består av teori, i form av opplæring innen temaer som ernæringsfysiologi, stress og mestring, sykdomsforståelse, behandlingsmetodikk og fysisk aktivitet i gymrom og ute. Behandlingstilbudet varer i seks–åtte uker.

Sykehusbygget i Tønsberg

Sentralsykehuset er ubygd i flere trinn over mange år.
SpinSpider

SpinSpider er en pendelattraksjon som åpnet lørdag 23. mai 2009 i fornøyelsesparken Tusenfryd. Attraksjonen består av et tårn på ca. 30 meter med fire ben, og en pendel i midten som svinger ca. 50 meter over bakken, mens passasjerene er vendt utover. SpinSpider er plassert mellom ThunderCoaster og SpaceShot. Under turen blir man utsatt for 4,5 g mens man svinger over 120°. Det er det italienske firma Zamperla som har laget attraksjonen som tar 40 personer. Dette var den andre attraksjonen av denne typen i denne størrelsesordenen i verden (etter Dinosaur Park i Changzou i Kina) og den første i Vesten. Pendelattraksjonen som er verdens største ligner attraksjonen fra produsenten Huss, men de er noe mindre. Zamperla var også produsenten bak ”Dragen” som ble solgt i 2011 etter 23 år i parken.

Kilder

Aftenposten Reise
Balun

Unun

En variant av balun er en unun som er kortversjon av (unbalanced-unbalanced), det vil si at begge sider av denne er ubalanserte. Ved bruk av en tilfeldig lang leder som antenne (longwire) vil den ha svært høy impedans i enden der det kan være hensiktsmessig å ha en 1:16 unun som transformerer strøm og spenning 4 ganger.
Harju Elekter

Harju Elekter er et estisk selskap som produserer maskiner, elektronikk, verktøy, og elektroteknisk utstyr. Selskapet er børsnotert i Tallinn og har hovedkvarter der.
I 2007–08 hadde selskapet en årsomsetning på 56 mill euro.
EM i friidrett 1946 – 100 meter menn

Forsøksheat

23. august

Semifinaler

23. august
Horngjeterfugl

Biologi

Horngjeterfugler måler typisk cirka 80–94 cm og veier omkring 3 000–3 150 g, mens vingespennet gjerne utgjør cirka 170 cm. Hodet er hønselignende og nebbet mørkt. I pannen har arten et tynt «horn» (nærmest et torn) som består av keratin og egentlig er ei litt kraftigere uåpnet fjær på cirka 150 mm, som av og til kan ha brukket. Hornet sitter kun løselig festen i huden og har ingen verdi som våpen. Arten har dessuten to svært karakteristiske og opp til cirka 50 mm lange guloransje sporer på albuene på hver av vingene, hvorav den minste ofte er vanskelig å se. Fjærdrakten er hovedsakelig grønnaktig sort, mens kronen og øvre del av brystet er spettet hvitt og sort, og buken er hvit. Kjønnene er ganske like.
Som de andre gjeterfuglene er også horngjeterfugl svært lydsterk i vokaliseringen, som kan være intens på morgenkvisten før sola renner. Denne arten trives på tropisk flomsavanne (den søramerikanske llanosen) og våtmark med skog, sump og gressrike områder i umiddelbar nærhet av elver. Den har blitt observert i høyder opp mot 2 000 moh i Ecuador, men er normalt sjelden å finne over 800 moh.
Horngjeterfugler er planteetere og eter blader, blomster, røtter og akvatiske planter, med en preferanse for sukkulenter. Arten kan også ete litt insekter, spesielt som kyllinger. Arten leter etter mat som andre andefugler, men den kan også grave litt etter mat på grunner.
Horngjeterfugl er utbredt i den tropiske delen av Sør-Amerika, fra Colombia (Magdalenadalen og Cauca) og Venezuela sørover til de sørlige Brasil (Espírito Santo); også inkludert Guayas i det vestlige Ecuador. Ifølge BirdLife International inkluderer utbredelsen et landområde på cirka 12 300 000 km². Hvor stor totalpopulasjonen er vet man ikke, men BirdLife hevder at den trolig er synkende.
Arten er trolig standfugl, som kun gjør kortere lokale trekk etter mat, kanskje som følge av at habitatet tørker ut til tider. Hekketiden er om våren og eggene legges normalt i november–desember, men også i flere andre måneder. Parene er monogame og danner langvarige forhold. De hekker solitært og redet er en stor konstruksjon av plantemateriale og annet egnet rask som fuglene finner. Begge bidrar med byggingen, men hunnen er mest aktiv. Hun legger normalt 2–7 (typisk 3–5) hvite til mattgule egg med kanelfargede spetter. Eggene legges med et intervall på cirka 48 timer og de veier i snitt cirka 155 g. Inkubasjonstiden tar omkring 40–47 dager, og begge foreldrene ruger. Det er ukjent hvor lang tid det tar før avkommet får full fjærdrakt.
The Planets

The Planets (også The Planets Suite) er en orkestersuite av den engelske komponisten Gustav Holst. Verket har opusnummer 32. Holst komponerte stykket mellom 1914 og 1916 for et stort symfoniorkester.
Verket består av sju satser, som har navn etter de da kjente planetene, og musikken forsøker å gjenspeile planetenes «personlighet» slik denne kommer til uttrykk hos de antikke gudene som planetene har navn etter. En åttende sats, om planeten Pluto, ble komponert av Colin Matthews i 2000.
Suiten er et eksempel på senromantisk programmusikk som i karakter ligner den senere tilkomne store orkestrale filmmusikken og dens virkning på publikum som hovedsakelig oppstår gjennom orkesterets monumentale klangeffekter og klangfarger.
Burjater

Burjatene (burjatisk: Буряад, Buryaad; mongolsk: Буриад, Buriad) er et østlig mongolfolk med cirka 461 389 innbyggere bosatte hovedsakelig i det sørlige Sibir, primært i området omkring Bajkalsjøen i Burjatia ved grensen mot Mongolia samt langs elvene Jenisej, Lena og Angara. Burjatene utgjør det største minoritetsfolket i det russiske Sibir og de taler tradisjonelt burjatisk, men ofte også russisk. Burjaterna var tradisjonelt nomader. Fremdeles er det nomader blant dem, selv om majoriteten av burjatene i dag lever i byen Ulan-Ude eller i andre større byer. Det bor også 45 087 i Mongolia og rundt 8 000 i Kina. De er den største undergruppe av mongolene.
Burjaterne deler mange skikker med andre mongoler, inkludert nomadisk gjeting av flokkdyr, og reise jurter for midlertidige bosteder. I dag bor de fleste i eller rundt Ulan-Ude, hovedstaden i republikken Burjatia i Russland, skjønt mange lever på tradisjonelt liv utenfor det urbane sentrum. De snakker en sentralmongolsk språk som kalles burjatisk. I henhold til UNESCOs utgave fra 2010 av Atlas for verdens språk i fare, er burjatisk klassifisert som i stor fare.
Dahls Pils

Dahls Pils er en alkoholholdig pilsner som blir produsert av E.C. Dahls bryggeri i Trondheim. Pilsneren inneholder malt, humle, gjær og vann og har en alkoholprosent på 4,5. Dahls Pils har en lys, gyllen farge og en aroma som har vært beskrevet som «frisk og fruktpreget». Maltsmaken er balansert med islett av frukt, og ettersmaken er noe bitter.
Pilsnerølet har vært E.C. Dahls bryggeris mest solgte øltype siden 1930-årene.
Ib Spang Olsen

Liv og virke

Ib Spang Olsen tok lærereksamen i 1943 og studerte siden på Kunstakademiet i København 1945–1949 og på Den Grafiske Skole 1947–1949. Han var selv lærer på den internasjonale Bernadotteskolen i København 1952–1961, formann for Kulturministeriets Arbejdsgruppe om Børn og Kultur 1982–90, og medlem av Det Kongelige Akademi for de Skønne Kunsters styre «Akademirådet».

Familie

Ib Spang Olsen var faren til skuespilleren Martin Spang Olsen (født 1962) og filmregissøren Lasse Spang Olsen (født 1965).
Norske jernbaneselskap

Norske jernbaneselskaper er for en stor del eid av staten ved Samferdselsdepartementet.

Historisk

Inntil 1883 ble de enkelte statsbygde jernbanene drevet som administrativt egne jernbaneselskap under full statlig kontroll. 
En rekke baneselskaper samarbeidet imidlertid tett, slik som Hovedbanen og Kongsvingerbanen som hadde felles driftsbestyrer siden 1863. De tre smalsporbanene som strålte ut fra Drammen, Randsfjordbanen, Drammensbanen og Vestfoldbanen eller Grevskapsbanen som man kalte den, hadde felles direksjon fra 1873 under navnet Vestbanerne. Rørosbanen ble imidlertid først delt i en direksjon i Hamar og en i Trondheim, med dele først i Røros (til 1878), så i Tynset (til 1880). Fra 1880 ble hele strekningen Eidsvoll-Hamar-Røros-Støren-Trondheim slått sammen til Nordbanerne og administrert fra Trondheim. I 1883 ble det opprettet en sentraladministrasjon, Hovedstyret for De norske Statsbaner, og en administrativ ordning som delte landets statsbanestrekninger inn i fem distrikter, senere utvidet med ytterlig fire.
Selv om det fantes noen privatbaner (i tillegg til den halvprivate Hovedbanen) fra slutten av 1890-tallet, var dette små baner, og i realiteten hadde NSB monopolstatus i Norge helt til slutten av forrige århundre.

Statskontrollerte selskap

1. desember 1996 gjennomgikk NSB store omdanninger da selskapet ble delt opp i NSB BA og Jernbaneverket. Jernbaneverket fikk ansvaret for infrastrukturen og NSB BA fortsatte som trafikkoperatør. NSB ble 1. juli 2002 omgjort fra særlovselskap til aksjeselskap. To datterselskap i konsernet som driver jernbanedrift er Vy Gjøvikbanen og CargoNet. 1. januar 2002 ble aksjeselskapet Mantena etablert. Selskapet var fram til 2017 heleid av NSB og driver vedlikeholds- og verkstedtjenester.
Godstrafikken til NSB ble i 1996 divisjonert under navnet NSB Gods, som 1. januar 2002 ble skilt ut i aksjeselskapet CargoNet.
Eieren av Flytoget het først NSB Gardermobanen AS, men endret 1. januar 2001 navn til Flytoget AS. Siden 2004 er det underlagt Nærings- og handelsdepartementet.

Private selskap

Ofotbanen AS (OBAS) var et aksjeselkap uavhengig av NSB-konsernet. I mars 2001 ble det også det første private selskap i Norge som startet å drifte en jernbane på kommersiell basis. Ofotbanen AS ble eid av et konsortium av shippinginvestorer og deres selskap Rail Management AS og Autolink Group AS. Virksomheten er senere innstilt.
Et annet privat initiativ er Norsk Bane AS. Dette er et aksjeselskap som har til hensikt å bygge ut linjenett for høyhastighetstog i Norge. Selskapet, med den tyske jernbaneingeniøren Jørg Westermann i spissen, har siden siden 1991 gjort et pioneerarbeidet for bygging av et norsk høyhastighetsnett. Selskapet opererer både som kommersielt investeringsselskap, interesseorganisajon og konsulentselskap. Selskapet har prosjektert et omfattende linjenett som bl.a. inkluderer Haukelibanen og Dovrenettet. Det kan imidlertid diskuteres om Norsk Bane kan karakteriseres som et jernbaneselskap, all den stund Norsk Bane aldri har blitt mer enn et kontor, som verken har drevet eller bygget noen jernbane.
Vestfold Arbeiderblad

Vestfold Arbeiderblad eller VA var en dagsavis i Tønsberg. Den hadde lenge navnet Vestfold. Avisa ble grunnlagt i 1909, slått sammen med Horten Arbeiderblad i 1962 og gikk konkurs i 1988. 
Den var en periode etter den politiske splittelsen i Arbeiderpartiet (Ap) i 1923 på NKPs hender, men støttet ellers Ap politisk. VA utmerket seg med mer kritiske reportasjer, fyldig sportsdekning, tidlig innføring av offset-trykk og gode fotografier.

Historikk

Vestfold Arbeiderblad kom med sitt første nummer 2. juni 1909 i forbindelse med det forestående stortingsvalget. Avisa begynte forsiktig. De første årene hadde bladet få sider og kom ut få ganger i uka, og alt arbeid utenom trykking var ulønnet. I 1911 var opplaget 640 eksemplarer. I 1916 ble avisa dagblad. 
NKP (Norges Kommunistiske Parti) overtok styringen av avisa etter den store splittelsen i Arbeiderpartiet i november 1923, og drev den fram til 21. september 1925. I 1927 gjorde partiet en ny satsing på avisfronten i fylket, og gjenopplivet Vestfold Arbeiderblad fra 15. januar 1927, men maktet ikke å drive avisa.
Fra 1929 var det Arbeiderpartiet som sto bak Vestfold Arbeiderblad. I oktober 1940 ble avisa stanset av de nazistiske myndighetene i Norge under andre verdenskrig, og det tekniske utstyret ble spredt til andre aviser. Etter frigjøringen i mai 1945 kom en fellesutgave av Vestfold Arbeiderblad og Tønsbergs Blad (TB). I 1983 hadde VA et daglig opplag på omkring 8500, Tønsbergs Blad 26 248.
De to var de viktigste konkurrentene når det gjaldt leserne i Tønsberg. Det politisk konservative TB var i alle år distriktets nummer en-avis, med høyere opplag, flere abonnenter og annonser. Den fryktet likevel konkurransen fra Vestfold Arbeiderblad, som var arbeiderbevegelsens organ i byen, såpass at styret i avisa vedtok at Vestfold Arbeiderblad ikke skulle omtales i TBs spalter. Det samme gjaldt en rekke arrangementer og aktiviteter i regi av arbeiderbevegelsen.

Avisdød i Vestfold

Siste nummer av Vestfold Arbeiderblad kom ut 9. november 1988 med hovedoverskriften «Kapital søkes» og en forgjeves bønn fra de ansatte om penger til fortsatt drift. Tidligere hadde flere små aviser gått konkurs i Vestfold, blant annet Bygdenes Blad, Larvik Morgenavis (som kom ut med siste nummer 30. september 1965), Venstrebladet Vestfold Sandefjords Dagblad (16. august 1958) og A-pressens Vestfold Fremtid (30. november 1982), som utkom i Sandefjord, og Nybrott i Larvik (18. august 1984). Tilbake stod i hovedsak bare Østlandsposten i Larvik, Sandefjords Blad, Gjengangeren i Horten og Tønsbergs Blad.
Diploa ghesquiereae

Utseende

En middelsstor (ca. 15 millimeter), ensfarget rødbrun gullbasse. Oversiden er ikke spesielt blank med fine hår, beina ikke særlig lange. "Snuten" (clypeus) er litt tilspisset i midten.

Utbredelse

Arten er kjent fra Den demokratiske republikken Kongo.
Flugfélag Íslands

Flugfélag Íslands (på engelsk: Air Iceland) er et flyselskap med base i Reykjavík, Island. Det flyr til lokale destinasjoner samt til Grønland og Færøyene. De viktigste lufthavnene er Reykjavík lufthavn og Akureyri lufthavn.
Selskapet ble stiftet i Akureyri av Tryggvi Helgason som Nordurflug. I mai 1975 ble selskapets navn endret til Flugfelag Nordurland. En senere omorganisering og sammenslåing av Icelandair Domestic og Norlandair (Flugfélag Nordurland) resulterte i nåværende navn i 1997. Selskapet er heleid av Icelandair Group og hadde i mars 2007 226 ansatte.
Skyting under Panamerikanske leker 1959

Skyting under Panamerikanske leker 1959. Skyting var med som en av nitten sporter i de tredje Panamerikanske leker 1959 som ble arrangert i Chicago i USA fra 27. august til 7. september. Det var tretten individuelle og ti lagkonkurranser. USA ble beste nasjon med nitten gullmedaljer foran Canada med tre.
INSEE

INSEE (fransk: Institut national de la statistique et des études économiques) er det franske nasjonale instituttet for statistikk og økonomiske studier. Det samler inn og publiserer ulike former for statistikk. INSEE ble grunnlagt i 1946, og erstattet Service national des statistiques, som ble grunnlagt under Vichy-regimet.
Friidrett under Sentralamerikanske og karibiske leker 1970

Friidrett under Sentralamerikanske og karibiske leker 1970. Friidrett var en av flere sporter i de ellevte sentralamerikanske og karibiske leker som ble arrangert i Panama by i Panama i perioden 28. februar til 13. mars 1970. Det var tiende gangen som friidrett var med i de sentralamerikanske og karibiske leker. Det var trettifem øvelser, tjuetre for menn og tolv for kvinner. Cuba ble beste nasjon med tjuesju gullmedaljer foran Mexico med fem.
Hersvik

Hersvik eller Hersvikbygda er en bygd i Solund kommune i Sogn og Fjordane. Her finnes Hersvik kirke fra 1892. Hersvik og Husøy er sogn i Solund prestegjeld.
Château de Cayx

Château de Cayx er et vinslott i Frankrike i landsbyen Caïx i kommunen Luzech omkring 20 kilometer fra Cahors. Slottet eies av det danske regentparet dronning Margrethe II og prins Henrik.

Historie

Château de Cayx kan spores tilbake til det 15. århundre, da det sikret kontroll over seilasen på Lot-elven. I det 17. århundre ble slottet ervervet av Lefranc de Pompignan-familien. Det var den som i det 18. århundre innrettet kjellerne til vinproduksjon. I 1974 ble slottet kjøpt av det danske regentparet, hvoretter det ble restaurert og vinproduksjonen gjenopptatt.

Vinen

Ifølge de franske appellasjonsregler skal en Cahors-vin bestå av minst 70 prosent av druen Auxerrois (også kjent som Malbec). Alt etter årgang tilsettes på Château de Cays både Merlot og Tannat. Vinene lagres 18 måneder på barriques (vinfat).
Kvaliteten på Château de Cayx-vinene har hyppig vært diskutert. Cahors er et meget gammelt vindistrikt, men i 1912 ødela angrep av vinlus produksjonen fullstendig. Den kom først riktig i gang igjen i 1950-årene og måtte oppbygges fra grunnen, så Cahors et egentlig et ungt vindistrikt. Slottet var med i et kooperativ. Etter prins Henriks overtagelse er det arbeidet med å restaurere vinmarkene. Slottet investerte i begynnelsen av 1990-årene i et moderne produksjonsanlegg, for at slottet selv kunne forestå vinifikasjonen og unngå iblanding av druer fra andre gårder. Vinene høster i dag generelt fine karakterer i vinpressen.
Cahors-vinen er en kraftig vin, som ofte er rik på garvesyre og frukt. Den utvikler seg ved lagring og bør ikke drikkes ung siden vinens nyanser ennå ikke er fullt utviklet. Den kan luftes ved dekantering.
Dansk Forfatterforening

Dansk Forfatterforening er en dansk faglig organisasjon for skjønnlitterære forfattere, illustratører, sakprosaforfattere, lyrikere og oversettere. Foreningen ble stiftet 19. mai 1894. Den holder til i Strandgade 6 i København.
Dansk Forfatterforening deler ut og administrerer en rekke legater og litteraturpriser, blant annet Dansk Forfatterforenings H.C. Andersen Legat og Holberg-medaljen.
Eugène Scribe

Bakgrunn

Scribe stammet fra en kjøpmannsfamilie som handlet med silke. Han begynte å studere jus ved Sorbonne. Alt i studietiden beskjeftiget han seg med litteratur, og etter de første små suksessene avbrøt han studiet.
Lånke

Historie

For 6000 år siden, med et havnivå som lå ca. 45 meter over nåtidens, kom de første fangstfolkene på sine skinnbåter langs de bratte bergsidene ved Gevingåsen. En gruppe steinaldermennesker i et varmekjært klima, hvor løvskog og bartrær allerede gav muligheter for jakt i skogene og fiske i fjorden. Veidefolket fant sin boplass på sørsiden av Steinmohaugen ved Hell, som så vidt var landfast med Gevingåsen. Navnet Hell kommer fra norrønt hellir, «klippehule» eller «skjul under et overheng». Her risset de dype furer inn i bergsiden. Lånke har navn etter elva Leksa, som renner igjennom bygda og løper sammen med Stjørdalselva ved kirkestedet Lånke.
Med formannskapslovene fra 1837 var Lånke en del av Stjørdalen formannskapsdistrikt, som ble delt i landkommunene Nedre og Øvre Stjørdalen i 1850. Den 1. januar 1902 ble Nedre Stjørdalen delt i Lånke, Skatval og Stjørdal kommuner. Lånke kommune hadde på dette tidspunktet 1 449 innbyggere, og grensene sammenfalt med sognet. Den 1. januar 1914 ble en mindre del av Lånke, Jøsåsgårdene med 38 innbyggere, overført til nabokommunen Malvik i Sør-Trøndelag, fordi gårdenes veiforbindelse gikk via Malvik. Den 1. januar 1962 ble Lånke, Skatval, Stjørdal og Hegra kommuner slått sammen til den nye Stjørdal kommune. Lånke kommune hadde ved sammenslåingen 1 967 innbyggere og en utstrekning på 185 km².
De to kirkene i Lånke sogn, Elvran kapell og hovedkirken Lånke kirke, er langkirker oppført i henholdsvis 1893 og 1899. Sognet inngår i Stjørdal prosti og Nidaros bispedømme, og lå frem til 2004 i Nedre Stjørdal prestegjeld.
L.Y.D.

L.Y.D. var en norsk musikkgruppe bestående av Aslag Guttormsgaard, Egil Hegerberg og Lars Lønning, alle kjent som å være en del av kunstnerkollektivet Duplex. L.Y.D. lagde humorbasert musikk med elementer av både viser og rock. Medlemmene skulle senere danne Black Debbath sammen med Ole Petter Andreassen.
I tillegg til musikk lagde gruppen tegneseriemanus til tegneserien om Familien Ost først og fremst med Ronny Haugeland som tegner. Det ble utgitt to egne hefter av serien på Jippi forlag. Flere avsnitt av serien ble også utgitt i tegneserieantologien Forresten.
Herschel-teleskopet

Herschel-teleskopet (engelsk: Herschel Space Observatory) er et romteleskop som 29 april 2013 sluttet å gjøre observasjoner. Teleskopet gjorde observasjoner i det infrarøde spekteret fra det andre Lagrange-punktet mellom jorden og solen. Teleskopet er utviklet av ESA, og ble skutt opp 14. mai 2009 sammen med Planckteleskopet på en Ariane V-rakett fra Kourou i Fransk Guyana.
Teleskopet har et hovedspeil på 3,5 meter og en masse på 3400 kg, og har fått navn etter den tyskfødte britiske astronomen William Herschel. Hensikten med prosjektet er blant andre å studere formasjonen av galakser og utviklingen av stjerner, samt undersøke den kjemiske sammensetningen av atmosfæren og overflaten på kometer, planeter og satellitter i verdensrommet.