google/wiki40b huggingface dataset:
Spellbinder

Handling

Mens han er på leirskole sammen med klassen sin i Blue Mountains, blir Paul Reynolds ved en ulykke sendt til en parallell verden, styrt av en gruppe som kalles spellbindere. Denne verdenen er mer hierarkisk og teknologisk annerledes enn vår egen verden. Der møter han jenta Riana, som hjelper ham.
Spellbinderne har oppdaget hvordan de kan bruke statisk elektrisitet, og har drakter som kan kaste lyn. De flyr i kobberfarvede fartøyer som bruker store roterende krystaller og antagelig skaper en slags magnetisk effekt. Spellbinderne bruker sin begrensede kjennskap til teknologi til å herske over verdenen, men har mistet mye av sin kunnskap i en tidligere katastrofe, og er ikke istand til å forstå teknologien de bruker eller lage eller reparere drakter og fly. En av spellbinderne, «Ashka», prøver å få Paul til å lære henne å lage krutt, så hun kan ta makten fra de andre spellbinderne og herske alene. De andre spellbinderne oppdager til slutt Ashkas planer, men hun rømmer før hun kan bli straffet.
Mye av serien handler om Pauls forsøk på å komme seg hjem. Dette klarer han etterhvert, med hjelp fra vennene Alex og Katrina, men Riana blir sendt med ham, og må klare seg i storbyen Sydney. Etterhvert får han sendt Riana tilbake, men da klarer Ashka å komme seg til Pauls verden. Der narrer hun Pauls far, en vitenskapsmann, til å lage en elektrisk drakt av samme slaget som spellbinderne bruker, bare langt kraftigere.
Til slutt klarer Paul å avsløre Ashkas planer, og ta henne til fange. Ashka blir sendt tilbake til sin egen verden. Spellbinderne innser at de må dele sin kunnskap med resten av samfunnet. Døren mellom de to verdenene blir stengt permanent for å beskytte den parallelle verdenen mot vår egen langt mer avanserte verden.

Bakgrunn

Opptakene fra Rianas verden er hovedsakelig gjort i Polen (Kraków og Pieskowa Skała), og med mange polske skuespillere. De snakker engelsk med markert østeuropeisk aksent. Opptakene fra Pauls verden er gjort i Sydney og Blue Mountains.
MS «Kongen»

Bygging

Skipet ble bygget av Aker Yards i Frankrike for levering i juli 2009.

Dåp

Skipet ble døpt 29. august 2009, sammen med de nye båtene til Tide Sjø A/S. Det endret navn da Norled overtok dem i 2012.

Problemer

Den 27. september 2009 fikk skipet total motorstopp, og måtte evakueres av sitt søsterskip. Skipet har i tillegg til dette hatt problemer med blant annet landgangen.
Tangen Dyrepark

Tangen Dyrepark er en familiepark i Hedmark som har mer enn 200 beboere, blant dem både fugl og fisk. Dyreparken ligger en time nord for Oslo og 30 minutter fra Hamar.

Historie

Tangen Dyrepark var først kjent som Klæbu dyrepark, da den lå i Trondheim. Senere ble parken flyttet til Tangen, 30 min sør for Hamar og fikk navnet Amadeus-parken, også kalt Amadeus dyrepark. Dyreparken ble mest kjent for gibbonapen Amadeus, som da også hadde sin egen TV-serie på Barne-TV. Amadeus er oppkalt etter komponisten Wolfgang Amadeus Mozart Plagge. Parken ble da oppkalt etter denne menneskeapen. 
Ved sesongåpning mai 2014 endret parken navn til Tangen Dyrepark.

Om Tangen Dyrepark

Tangen Dyrepark har mer enn 200 beboere - både nordiske og eksotiske dyr.
Barna får delta i foringen og oppleve nær kontakt med dyra og leke og lære om naturen - i naturen.
De fleste gjerder lar besøkende komme tett innpå for mating eller klapping av dyrene.

Fasiliteter

Parken legger opp til at gjester kan grille og spise medbrakt mat. Det er tilrettelagt med grillområder ved gibbonområdet, og et større område lenger inne i parken ved lekeplassen. Lekeplassen har blant annet egen hoppeborg. Her finnes også hytte og lavvo for gruppesamlinger, samt toaletter. Området har ikke godkjent drikkevann fra kraner, men har kiosk som tilbyr enkel mat, kaffe, div drikke, is, godteri og suvenirer.
Vannpolo under Sentralamerikanske og karibiske leker 1970

Vannpolo under Sentralamerikanske og karibiske leker 1970. Vannpolo var en av flere sporter i de ellevte sentralamerikanske og karibiske leker som ble arrangert i Panama by i Panama i perioden 28. februar til 13. mars 1970. Det var åttende gangen som vannpolo var med i de sentralamerikanske og karibiske leker. Det var kun en turnering for menn.
Slimhinne

Slimhinne (mucosa) er et vev som bekler (dekker) kroppens indre flater (flater som har kontakt til kroppens utside, som kjønnsorganene, urinveiene, fordøyelsessystemet og respirasjonssystemet) med et glatt, litt seigt sekret (slim) som avsondes (dannes) av kjertelceller (slimkjertler) som finnes i vevet selv.
Sekretet som dekker hinnen holder vevet fuktig og beskytter mot rifter, skadelige bakterier og lignende.
J.J. Voskuil

Biografi

Voskuil var den eldste sønnen til Klaas Voskuil (1895–1975), som jobbet som redaktør for Het Vrije Volk og var best kjent for sin radiorubrikk Socialistich Commentaar. J.J. Voskuil var oppkalt etter sin bestefar Johannes Jacobus Voskuil, som var baker i Zwolle.
Etter at han hadde studert nederlandsk lingvistikk og litteraturvitenskap ved Gemeentelijke Universiteit i Amsterdam, arbeidet Voskuil som oversetter ved Det europeiske kull- og stålfellesskap (EKSF) i Strasbourg og deretter et skoleår (1955–1956) som lærer på en høyskole i Groningen. Tilbake i Amsterdam arbeidet Voskuil som studentassistent på en utgave av P.C. Hoofts verker. I 1957 ble han ansatt ved het Instituut voor Dialectologie, Volks- en Naamkunde, det nåværende Meertens Instituut.
Voskuil var gift med Lousje Haspers. Begge var dyrebeskyttere. I 1997 stiftet Voskuil dyrevernsorganisasjonen Stichting Varkens in Nood (Stiftelsen svin i nød), støttet av blant andre forfatteren Koos van Zomeren. Mange elementer fra ekteparets privatliv, som deres ønske om ikke å eie en bil, det at de hadde kater, at de bodde i Lijnbaansgracht nr. 84-hs (1956–1969) og Herengracht nr. 60 (1969–2008) i Amsterdam, deres vandrerferier i Auvergne, er beskrevet i bøkene hans. 
Etter en langvarig sykdomsperiode bestemte Voskuil seg for å benytte seg av eutanasi (assistert selvmord). Han døde hjemme den 1. mai 2008 og ble begravd på Oud Eik en Duinen i Haag.

Bibliografi

En veldig utførlig bibliogrfi, med spredte vitenskapelige og litterære publikasjoner, er å finne i Lam naast leeuw av J. Heymans.
Sydvest Film

Sydvest Film var et lokalt produsentselskap i Stavangerregionen som ble etablert i april 2003.
Til sammen 37 lokale filmskapere, enkeltpersoner og firma tegnet seg som aksjonærer. Foruten tilskudd fra SND og Rogaland fylke, bidro Stavanger kommune med 150 000 kroner til etableringen, 100 000 fra kulturbudsjettet og 50 000 fra næringsfondet. Sydvest Film hadde som mål at TV-produksjon skulle stå for 40 % av de totale produksjonsinntektene, lage én spillefilm annethvert år, og å ha én til to større samproduksjoner hvert år.
Selskapet gikk imidlertid konkurs i 2010, etter å ha produsert 16–17 filmer innen dokumentar- og kortfilmsjangerne.
Oslo Rotary Klubb

Oslo Rotary Klubb (stiftet som Kristiania Rotary Klubb) er Nordens største og eldste Rotary-klubb. Klubben ble chartret 1. juni 1922.
President i året 2011/2012 er Roar Gudding, og klubben har cirka 200 medlemmer.
Dismodicus elevatus

Utseende

Dismodicus elevatus er en liten edderkopp, hunnen er mellom 2,8 og 3,0 millimeter lang (kroppens lengde), mens hannen er mellom 2,8 og 2,2 mm. Kroppen er mørkt brunsvart, nærmest svart. Den er todelt i en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). Bakkroppen er hos hunnen, stor og kuleformet. Forkroppen er bredt oval, litt flat og forholdsvis liten. Hannen har en markant forhøyning framme på forkroppen, hvor øynene er plassert. Avstanden fra det fremste øyet til hodets fremkant er forholdsvis stor, mye mer enn to ganger øyets diameter. Beina er lysere, gulrøde og uten lysere og mørkere ringer.
Artene i denne slekten er ganske like hverandre, samtidig som de kan være fargevariable av utseende. For sikker artsbestemmelse kreves nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens genitalier, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Familiekirken Jæren

Familiekirken Jæren er en kristen frikirkelig menighet på Jæren, i Rogaland. Menigheten er tilsluttet den norske pinsebevegelsen. Familiekirken Jæren ble stiftet i 2001. 
Menigheten har 134 medlemmer, medregnet tilhørige, det vil si barn av døpte medlemmer.  For ungdom i konfirmasjonsalder tilbyr menigheten den frikirkelige konfirmantundervisningen Tentro.

Misjon

Familiekirken Jæren er engasjert i misjonsarbeid og støtter norsk pinsemisjons arbeid i Thailand.
Solheimsvikens bedehus (Torvsalen)

Solheimsvikens bedehus eller Torvsalen er en bygning fra Solheimsviken i Bergen som er flyttet til Gamle Bergen Museum i Sandviken.

Bakgrunn

Solheimsviken Indremisjonsforening ble opprettet 3. mars 1874. Foreningen fikk behov for et eget bedehus og i 1879 startet innsamlingen av penger. Bedehuset ble bygget på dugnad under byggmester Ole Totlands ledelse og tatt i bruk 22. mai 1881.

Riving

I forbindelse med at Bergen kommune rehabiliterte Solheimsviken bydel på 1970-tallet ble bedehuset ekspropriert 1. juli 1976. Våren 1977 ble Gamle Bergen Museum tilbudt bygningen. Mellom mai og oktober 1977 ble rivingen fullført og materialene flyttet til museet på Elsesro.

Gjenreisning

Da bedehuset ble gjenreist årene 1980-1983 ble det satt opp over en brannsikker kjeller med et stort arkivrom og nye publikumstoaletter. Ettersom museet bruker bygningen som forsamlingslokale er alle religiøse symboler fjernet. Bedehuset er også omdøpt til Torvsalen, etter beliggenheten ved museets torv, mellom Krohnstedet og Kong Oscarsgate 48 (Embetsmannshuset). Bedehuset er den siste eldre bygningen som er blitt revet og gjenreist på Elsesro.
Pudsey

Etymologi

Stedsnavnet Pudsey er først gang dokumentert i Domesday Book (1086) som Podechesaie og Podechesai. Dets etymologi er usikker; det synes mest sannsynlig avledet fra et hypotetisk personnavn *Pudoc sammen med ordet ēg (ey) i betydningen «øy», det vil si «Pudocs øy», men ettersom området ligger i myrer og heier, må denne betydningen være i overført eller metaforisk, kanskje ved at det henviste til god jord midt i et myrområde. Også andre forslag har vært fremmet.
Flere kjente cricketspillere, som Len Hutton, Herbert Sutcliffe og Ray Illingworth lærte å spille i Pudsey.
Tonje Lavik

Partiverv

2013-2015 Formann i Lenvik og Omegn FpU
2013-2016 Nestformann i Troms FpU
2016 (april) - 2016 (november) Formann i Troms FpU 
2016 (januar) - 2017 (oktober) Rådgiver i FpU 
2017 (oktober) - d.d. Generalsekretær i FpU
Porkeri

Historie

Et sagn forteller at den første bosatte seg i området, fant små knokler av griseføtter, purkur, i jorden, som han reiste et steingjerde rundt. Knoklene skal ha stammet fra griseholdet til vikinghøvdingen Hovgrímur i Hov på stedet. Navnet Purkurgerði, «purkegjerde», skal ha blitt forvansket til Porkeri. Porkeri er første gang nevnt skriftlig i Hundabrævið fra 1300-tallet. Arkeologiske funn antyder at stedet har vært bebodd av keltiske eller norrøne folk siden 1000-tallet.
De fleste mener at det helt opp til nyere tid var bare noen få bebodde hus. Det er restaurert tre steinhus fra 1500- og 1800-tallet. I 1801 var det i 95 innbyggere fordelt på 16 hus i bygda. Det nåværende Porkeri består hovedsakelig av hus som er bygd fra 1890 og frem til i dag. Man kan fortsatt se de maleriske kapteinsboligene oppført mellom 1900 og 1935, som ligger i en lang rekke fra havnen og opp mot bygdens sentrum.
De fleste familier var tidligere avhengige av havet, med fiske, fuglefangst, hvalfangst og torvproduksjon. Torvbåtene ble ofte overlastet; den siste alvorlige ulykken skjedde i 1952, da en båt forulykket i stille vær, og en besetning på fire omkom. Mange fiskere og sjøfolk fra Porkeri har gjennom tidene fått sin grav på havet, og disse har fått sitt eget felles minnesmerke (med navnet på alle sammen) i bygda.
Porkeri er kjent for at bygdas menn fra ca. 1880 dro på fiske til Island, Grønland (se Kangerluarsoruseq, også kjent som Føroyingahavnin) og Newfoundland med skonnerter og slupper, enten i egne båter, eller som mannskap og styrmenn. Det gav en så godt avkastning at mange fikk råd til at bygge sitt eget hus.
Nåtidens Porkeri er fortsatt delvis en sjøfartsby. Mange etterkommere av sjøfolk har fortsatt de samme funksjonene i nåtidens moderne fiske- og handelsflåte. En del personer er sysselsatt i fiskeindustrien og med fiske generelt.
Bygda var kjent som en av de beste kornplassene i øyriket. Helt opp til 1950-årene hadde hver familie en ku. Da det i 1960 ble opprettet et meieri for hele Færøyene i Tórshavn, gikk man i Porkeri over til utelukkende å avle sau, mest til egen forsyning.
Strindfjorden

Strindfjorden er den delen av Trondheimsfjorden som ligger mellom Lade, Strinda, Malvik, Skatval, Frosta og Leksvik. Fjordnavnet antas å være eldre enn det for hele Trondheimsfjorden. I vest løper den over i Flakkfjorden. I øst fortsetter Trondheimsfjordens hovedløp mellom Leksvik og Ekne, mens Skatval deler fjorden inn i fjordarmene Stjørdalsfjorden og Åsenfjorden.
Fra jernalderen til ut i middelalderen utgjorde bygdene rundt Strindfjorden et rettsfellesskap, Strindafylke. Strindafylke var blant de uttrønderske fylkene sammen med Stiordølafylke, Gauldølafylke og Orkdølafylke.
Ballata

Ballata (flertall: ballate) er en italiensk poetisk og musikalsk form som var i bruk på slutten av 1200-tallet og fram til 1400-tallet. Betegnelsen har sin opprinnelse fra verbet ballare, som betyr dans, og verseformen begynte ganske sikkert som dansemusikk.
Den har den musikalske strukturen AbbaA hvor den første og siste strofen har samme tekst. Den er således mest lik den franske musikalske forme fixe («bestemt form») virelai (og ikke balladen slik navnet i seg kan antyde). Den første og siste «A» er kalt for en ripresa, linjene med «b» er piedi (føtter), hvor den fjerde linjen er kalt for en volta (vending). Lengre ballater kan bli funnet i formen AbbaAbbaA, etc. I motsetningen til franske virelai, kan de to «b»-linjene ha vanligvis nøyaktig samme musikk og kun i senere ballate plukket den opp (tidligere særskilte franske) første og andre (åpen og lukket) endinger. Voltaen snudde om på versmønsteret fra Piedo-linjene rett før, slik at det oppsto kryssrim.
Ballata var en av de mest prominente verdslig musikkformer i løpet av trecento (1300-tallet), perioden kjent som den italienske ars nova. Ballate er sunget på slutten av hver dag i Giovanni Boccaccios Dekameronen (kun en musikalsk utgave av disse diktene, gjort av Lorenzo da Firenze, har overlevd). Tidlig ballate, slik som de som er funnet i Rossi Codex er monofoniske. Senere er ballate framstilt for to eller tre stemmer. Den mest kjente komponisten for ballate er Francesco Landini som komponerte på den andre halvparten av 1300-tallet. Andre komponister av ballata er blant annet Andrea da Firenze, en samtidig av Francesco Landini, foruten også Bartolino da Padova, Johannes Ciconia, Prepositus Brixiensis og Zacara da Teramo. På 1400-tallet skrev både Arnold de Lantins og Guillaume Dufay ballate; og de var blant de siste som gjorde det. Ballataen gikk med tiden opp i frottolaen. Poetisk ble ballataen avløst av barzellettaen.
Antoine Agénor de Gramont

Bakgrunn

Gramont stammet fra en av de mest fornemme gamle adelsslekter, den yngre linje av hertugene av Aure, som tok sitt navn fra stamsetet Gramont i Navarra.
Hans bestefar, hertug Antoine Louis Marie de Gramont (1755–1836), hadde utvandret under revolusjonen. Hans far, hertug Antoine Heraclius Genevieve Agenor av Gramont og Guiche (1789–1855), hadde deltatt på britisk side under den spanske uavhengighetskrig og var i 1823 trådt inn som generalløytnant i den franske armé og ledsaget i 1830 den avsatte kong Charles X til hans skotske eksil. Den yngre generasjon var derimot bonapartistisk innstilt. Gramonts fetter grev Antoine Louis Raymond de Gramont (1787–1825), skapte seg navn og høy rang i Napoléon Bonapartes armé.

Karriere

Gramont tok polyteknisk skole og ble i 1840 utnevnt til underløytnant, men forlot allerede samme år krigstjenesten. Etter februarrevolusjonen i 1848 sluttet han seg til prins Napoleon. Han ble utnevnt til ministre plénipotentiaire i Kassel (1851), i Stuttgart (1852) og i Torino (1853), til ambassadør i Washington D.C. (1854), i Roma (1857) og i Wien (1861). Den 15. mai 1870 overtok han utenriksporteføljen i kabinettet Émile Ollivier. Hans løpebane som utenriksminister ble kort men skjebnesvanger.
Da den 6. juli 1870 spørsmålet om et valg av prins Leopold av Hohenzollern-Sigmaringen til spansk konge kom på tale i den lovgivende forsamling, erklærte Gramont til forsamlingens bifall at den franske keiserlige regjering ikke kunne tåle «at en fremmed makt kunne forrykke Europas likevekt samt sette Frankrikes interesse og ære i fare ved å anbringe en av sine fyrster på Karl Vs trone». At prinsen av Hohenzollern selv trakk seg tilbake, tilfredsstilte ikke Gramont, men han avkrevde den prøyssiske konge en særskilt erklæring vedrørende denne sak, nemlig at prinsens kandidatur ikke ville bli relansert. Da kongen av Preussen nektet dette, fulgte en krigserklæring fra Frankrikes side. Både på fransk og på tysk side seiret de mest steile krefter med sterkest krigsvilje; et viktig element i dette var den såkalte Emsdepesjen.
Etter franskmennenes nederlag ved Wörth måtte Gramont, likesom de øvrige ministre, tre tilbake (9. august 1870). Han vendte da tilbake til Paris, der han bodde til sin død. I de påfølgende år opptrådte han noen ganger for å forsvare sin utenrikspolitikk, som i arbeidet La France et la Prusse avant la guerre (1872) og i noen artikler i Revue de France (1878) under pseudonymet «Andreas Memor».
Han var siden 27. desember 1848 gift med skotske Emma Mary Mackinnon (1811–1891).
Lydord

Lydord  eller onomatopoetikon (av gresk ὀνοματοποιία som er satt sammen av ὄνομα, onoma, «navn, ord», og ποιέω, poiein, «skape», flertall onomatopoetika) er et lydmalende eller lydhermende ord i et språk. Det vil si at ordet beskriver lyden, aktiviteten eller tingen som ordet etterlikner lyden av. Eksempler er interjeksjoner (utrop) som au, usj, atsjo, ha-ha og puh og dyrelyder som voff, mjau, mø, kykkeliky og ko-ko. Lydetterlikninger kan også være opphav til grunnstammen i verb, for eksempel buldre, gurgle, dunke, ploppe, knegge, brøle og suse, og substantiver, for eksempel plask, pling, pip, ring, kling, krasj, brak, drønn og smell. 
Lydmalende ord brukes mye i barnespråk. De er også vanlig i tegneserier for å beskrive ulike typer lyder i bildene. Eksempler er pang, bang, smæsj, svisj, wham, tikk-takk, zzzz og kremt. Lydordene i tegneseriene er gjerne utformet for å synliggjøre styrken og kvaliteten på lyden. For eksempåel gjengis onomatopoetikonet for en høy lyd oftest med kraftige bokstaver.

Chitty Chitty Bang Bang

Den polskamerikanske grev Louis Vorow Zborovski fikk bygd tre flymotoriserte racerbiler etter første verdenskrig. Bilene kalte han Chitty chitty bang bang ettersom det var lydene de lagde. Senere plukket forfatteren Ian Fleming opp navnet og brukte det i barneboken med samme tittel.

Gollum

Da J.R.R. Tolkien skrev fantasyklassikeren Ringenes Herre, skapte han blant annet en ubehagelig liten figur med en hoste som med ord kan beskrives som «ghollum, ghollum». Derav navnet Gollum.

Buzz Aldrin

Buzz er et engelsk, lydmalende ord for noe som surrer, for eksempel en bie. Men selv om den amerikanske romfareren Buzz Aldrin bærer dette onomatopoetikonet, er den egentlige bakgrunnen for navnet at Aldrins søster Fay Ann ikke helt greide å si «brother», og resultatet ble «buzzer». Aldrin ble så glad i kjælenavnet sitt at han i begynnelsen av 1980-årene fikk endret døpenavnet Edwin Eugene Aldrin Jr. til Buzz Aldrin.

Swoosh

Swoosh er det engelske kallenavnet på den kjente logoen til den amerikanske sportsutstyrsprodusenten Nike, Inc.. Logoen er formet som en tjukk fartstripe som nettopp kan illustrere bevegelseslyden «svosj!» i en tegneserie. Merket ble laget i 1971.
Harro Harring

Bakgrunn

Harro Harring kom fra Vobbenbøl nær Husum. I 1810 døde faden og familiens gård ble satt på tvangauksjon. Han og moren flyttet til Hatsted.
Han utdannet seg først til maler ved Københavns kunstakademi, siden i Dresden og igjen i København.

Frihetskjemper i mange land

I 1821 reiste han til Hellas for å delta i frihetskrigen, og der møtte han blant annet Lord Byron. Harring vendte snart tilbake til Roma og derfra til Wien og München, hvor han malte og skrev stykker for Theater an der Wien. 
I 1828 tok han tjeneste i den russiske hæren i Warszawa, men han reiste etter kort tid til Vest-Europa på grunn av julirevolusjonen. På grunn av forskjellige avisutgivelser ble han politisk forfulgt, og bega seg derfor til Sør-Frankrike, hvor han traff Mazzini og deltok i hans tog til Savoia. Nå ble han arrestert i Sveits og utvist. 
Han dro til England, og siden til Helgoland, hvor han igjen ble utvist. Siden dro han til Jersey og forskjellige steder på fastlandet, før han bega seg til Rio de Janeiro, hvor han levde av å skrive i fem år.
Da revolusjonen brøt ut i Europa i 1848, vendte han tilbake, men han ble igjen utvist og truet med fengsel, først i Hamburg, og i 1850 i Kristiania, hvor han hadde angrepet den norske statsforfatningen i skuespillet Testamentet fra Amerika. Harring hørte til kretsen rundt Marcus Thrane og en kort tid ut tidsskriftet «Folkets røst». I Christiania bodde Harring et halvt år i samme hus som Bjørnstjerne Bjørnson og Harring gjorde sterkt inntrykk på den unge Bjørnson. Stattholder Severin Løvenskiold ville utvise Harring med begrunnelse at han var utenlandsk spion, kongen bifalt og Fredrik Stangs regjering utviste da Harring. Utvisningsvedtaket førte til at protester i byen. Flere hundre mennesker skal ifølge Hoem ha samlet seg på kaia da Harring ble ført om bord i dampskipet med kurs for Danmark. Bjørnson holdt sin første politiske tale i protest mot utvisninga. Henrik Ibsen og Åsmund O. Vinje protesterte også.
Etterpå dro han til London, og i 1854 var han i Hamburg, men måtte igjen flykte til Sør-Amerika. To år senere vendte han tilbake til Europa, hvor han levde resten av livet i fattigdom i London og på Jersey.
Mimomulciber

Levevis

Larvene lever inne i død ved, gjerne små kvister av løvtrær. De kan også finnes inne i store urter, for eksempel arter av vortemelk-slekten. Disse artene er ikke spesialiserte og en art kan ofte utnytte flere ulike vertsplanter.

Utbredelse

Arten lever på Papua Ny-Guinea.
Anna Serafima Svendsen Kvam

Politiske verv

Kvam meldte seg inn i Miljøpartiet De Grønne i 2013, og ble valgt til nestleder i Grønn Ungdom Rogaland i januar 2013. I oktober samme år ble hun i et suppleringsvalg valgt til medlem av Grønn Ungdoms arbeidsutvalg. Hun ble valgt til ny nasjonal talsperson for ungdomspartiet sammen med Lage Nøst i mars 2015, og satt til 2017.
I 2016 er Kvam innstilt som 1. kandidat til Stortinget for Miljøpartiet De Grønne i Rogaland.
Shilin Yi

Shilin (kinesisk: 石林彝族自治县; pinyin: Shílín yízú Zìzhìxiàn) er et autonomt fylke for yifolket i byprefekturet Kunming i provinsen Yunnan i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var på 219 985 innbyggere i 1999.

Verdensarven

Karstområdet i Shilin, med sitt særegne karstlandskap, inngår i Sørkinas karstområder som er oppført på UNESCOs liste over Verdensarven. Ordet 石林 / Shílín betyr «steinskog».

Samferdsel

Kinas riksvei 324 fører gjennom området. Den går fra Fuzhou i provinsen Fujian og gjennom Guangdong, Guangxi, Guizhou, og ender i Kunming i Yunnan.
Kinas riksvei 326 løper gjennom området. Den begynner i  Xiushan i Chongqing og går mot provinsen Guizhou, og ender i Hekou i Yunnan, ved grensen til Vietnam og den vietnamesiske byen Lao Cai.