google/wiki40b huggingface dataset:
John Fiore

Biografi

Fiore er født i New York. Han begynte tidlig å spille, hans far, som var pianist, organist og kordirigent, var hans første lærer. Da familien flyttet til Seattle, fikk han også opplæring på cello og andre strengeinstrumenter. Han ble betraktet som et stort talent og allerede som fjortenåring medvirket han som assistent ved Seattle Operas årlige oppsetting av Wagners Ring-syklus. Etter å ha fullført studier på musikkonservatoriet, kom han til Santa Fe Opera, hvor han utviklet en forkjærlighet for operaer av Richard Strauss. Han ble kjent som et stort talent og ble etterspurt som assistent ved en rekke operahus i USA, hvor han fikk arbeide med størrelser som Leonard Bernstein, Zubin Mehta, Sir Georg Solti, James Levine og James Conlon.
I 1986 ble han engasjert av Bayreuthfestivalen i Tyskland som assistent ved sommerens oppsetninger, og der fortsatte han de to neste årene som assistent for Daniel Barenboim for oppsettingen av Tristan und Isolde og James Levine for Parsifal.
Samtidig debuterte han som dirigent i 1986 for operaen Faust av Gounod på San Francisco Opera. I 1990 dirigerte han i Japan og Europa, og startet dermed sin internasjonale karriere.
Nothorhina

Utseende

Nokså små (7-13 millimeter), avlange, brune trebukker med forholdsvis korte antenner. Hodet er skrått fremoverrettet. Antennene er tynne og rundt halvparten så lange som kroppen. Pronotum er avrundet firkantet, lengre enn bredt. Dekkvingene er jevnbrede mer læraltig overflate. Beina er nokså korte og kraftige.

Levevis

Larvene til den europeiske arten lever i stammer av furu. Den angriper grove, soleksponerte, fortsatt levende trær, gjerne i skogkanter eller langs strender. Utviklingen tar ett eller to år.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Europa og det nordlige Asia, finnes også i det nordlige India.
Lindehålsmannen

Filmmusikk

Den norske visegruppen Vamp komponerte og fremførte sangen Lindehålsma'en til bruk i filmen. Teksten til sangen er skrevet av lyrikeren Kolbein Falkeid. Sangen var spor 4 på CD-platen 13 humler, som ble utgitt i 1996.
Frangipane

Etymologi

Frangipane/frangipani er avledet fra frangere il pane som den adelige Frangipani-familien fra Roma fikk sitt navn etter i det 11. århundret. En viss Frangipane var parfymier til Ludvig XIII av Frankrike, derav det alminnelige navnet på de blomstrende tropiske trærne med det vitenskapelige navnet Plumeria. Andre tror det er avledet fra St. Francis; pane er italiensk for brød og Frangi ville ha vært cognomenet til St. Francis.
Fylkesvei 4728

Fylkesvei 4728 går mellom Kyrkjegata og Ferjekaien i Sauda. Veien er 310 meter lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 718.
Anne-Pia Nygård

Biografi

Nygård er født og oppvokst på Sandane i Gloppen kommune. Hennes far er fra Askøy, og er yngre bror av avistegner og portrettmaleren Harald Nygård. 
Hun gikk på Firda videregående skole fra 1993 til 1996. Hun har senere tatt bachelorgrad i nordisk språk og litteratur samt grunnfag i engelsk . Hun debuterte som forfatter våren 2009, og var da halvveis gjennom en mastergrad i nynorsk skriftkultur. Debutboken «Det som ingen ser» er skrevet på nynorsk.
Nygård ble født med en ryggskade som ble forverret etter hvert som hun vokste. Ti år gammel ble hun lam. Forfatterskapet bygger på hennes erfaringer i møte med livet som funksjonshemmet. Boken «Det som ingen ser» er rettet mot helsepersonell samt andre jobber med barn og ungdom, og den gir et beskrivende perspektiv på livet til en rullestolbruker, der Nygård tar leseren med inn i tankene og erfaringene til personen i rullestolen.
Hun er kusine til IT-gründeren Atle Hauge og den tidligere friidrettsutøveren Kjell Ove Hauge.
Olympismen

Olympismen er et begrep som beskriver en ideologi, eller livsfilosofi som bygger på Pierre de Coubertins grunntanker bak oppstarten av de moderne olympiske leker.

Olympismens ulike dimensjoner

Olympismen har flere dimensjoner. På en side er dyrkelsen av individets kvaliteter i kropp, vilje og sjel. En annen retning kommer fra mottoet «det viktigste er ikke å vinne, men å delta» der gleden av prestasjon, anstrengelse og fredelig kappestrid blandes med dannelse og respekt for felles, fundamentale etiske prinsipper. Det olympiske mottoet «citius, altius, fortius» – hurtigere, høyere, sterkere, ble formulert av predikanten Henri Louis Didon, men brukt av Coubertin i 1896. Dette danner grunnlaget for en dimensjonen som representerer det grensesprengende, det spektakulære og det grandiose, men også forandring og ekspansjonen.
Olympismen sies å ha et mål om at idretten skal tjene en harmonisk utvikling av mennesket og underbygge utviklingen av et fredelig samfunn som er opptatt av å ivareta den menneskelige verdighet. Dette skal gjøres gjennom utdanning av ungdom gjennom idrett som praktiseres uten noen form for diskriminering, og gjensidig forståelse og vennskap, solidaritet og fair play. Dette blir gjerne beskrevet som konkurranser i den olympiske ånd.

Olympismens bakgrunn

Pierre de Coubertin vokste opp i den franske overklassen, men i en samtid preget av politisk og sosial uro. Frankrike kom ut av den frans-tyske krigen (1870–71) med nederlag, og landet gikk inn i en der nye sosiale klasser utfordret de etablerte makthaverne. 
Coubertin hadde et mål om å reformere det franske utdanningssystemet, mye basert på idealer fra de engelske kostskolene. De britiske kostskolene hadde etablert gentlemansidretten som en del av skolehverdagen. Idrettskonkurranser ble betraktet som ypperlig redskap i en moralsk oppdragelse. Coubertin bygget sin ide om å ta opp igjen de olympiske leker rundt idealene om å oppdra det enkelte menneske og bidra til harmoni i samfunnet. Han ønsket at de lekene skulle medvirke til internasjonal fred og fordragelighet. 
Det olympiske charter, regelboken til Den internasjonale olympiske komité (IOC), gjenspeiler ideologiene som fremkommer i olympismen.
Mitt hjerte alltid vanker

«Mitt hjerte alltid vanker» er en skandinavisk julesalme og julevise skrevet og komponert av den danske biskopen og salmedikteren Hans Adolph Brorson. Den ble første gang trykt i 1732 i heftet Nogle Jule-Psalmer, og deretter i Troens rare Klenodie fra 1739. Salmen kom inn i godkjente salmebøker ved Landstads Kirke-Salmebog. Et Udkast i 1861.
Som gamle salmer flest er teksten blitt tilpasset, språket er blitt modernisert og de fleste salmebøker trykker bare et utvalg av de opprinnelige 11 strofene. Den største forandring er likevel gjort i andre halvdel av siste strofe som både i norske og danske salmebøker nå lyder:
Kom, la min sjel dog finne
sin rette gledes stund
at du er født herinne
i hjertes dype grunn.

i stedet for originalens:
Kom! Lad min Siel erlange
Sin rette Qvæge-Stund,
At kysse tusind’ gange
Din søde Rosen-Mund.

Den brukes både som julesalme, julevise, i menighetssammenhenger og under gudstjenester i de skandinaviske land. I Landstads salmebok er det oppgitt at den synges som Jeg vil mig Herren love. I Koralboken betyr det en melodi komponert av H.O.C. Zinck i 1801. Nå synges salmen oftest til en folketone som først ble skrevet opp i Västergötland i Sverige, og som finnes i varianter både i Norge og Sverige.
Fylkesvei 1314

Fylkesvei 1314 går mellom Gunneng og Stikle i Marker kommune. Veien er 5,0 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 841.
Vatlestraumen

Vatlestraumen er en del av hovedleden i innseilingen til Bergen sydfra, nærmere bestemt passasjen mellom Bjorøyna i Fjell kommune og fastlandet ved Hilleren og Håkonshella i Bergen kommune. Farleden mellom Litlesotra og fastlandet på Bergen-siden er her delt i to; Kobbaleia går på den andre siden av Bjorøyna. Farvannet i Vatlestraumen er bredere enn i Kobbaleia, og også bedre oppmerket med sektorlys. Men begge løpene er nautisk krevende på grunn av topografien, krav til flere store kursforandringer innenfor et kort tidsrom og den store trafikktetthet i og rundt farvannet av både større og mindre fartøy. I tillegg er strømpåvirkningene sterke og til dels uforutsigbare. Strømmen følger ikke alltid sundets retning, den kan i blant sette mot Revskolten lykt. Ettersom store fartøy er i konstant svingkondisjon i den ene eller andre retningen når de går gjennom Vatlestraumen, er det uforsvarlig for to større fartøy å møtes her. Derfor er det alminnelig praksis at større fartøy varsler på VHF kanal 16 om tidspunktet de vil passere gjennom Vatlestraumen.
I «Den norske los», utgitt av Sjøkartverket, beskrives Vatlestraumen slik:
«Vatlestraumen vender tidevannsstrømmen ved HW og LW. Den går N-over med stigende og S-over med fallende vann. På det sterkeste går strømmen flere knop og mange virvler oppstår til sjenanse for mindre fartøyer. Markerte bakevjer under land. Der blir krapp strømsjø når vind og tidevann går motsatt vei.»
Den 19. januar 2004 gikk MS «Rocknes» på en grunne rett ved Revskolten lykt i Vatlestraumen. Skipet forliste og 18 mennesker omkom. Det ble gjort noen midlertidige foranstaltninger i etterkant av ulykken, og sommeren 2012 ble grunnen sprengt ned til 14 meters dybde. Seilingsleden som tidligere var 220 meter på det smaleste, er nå 250 meter bred med denne dybden.
Norsk pass

Fakta

Vanlige norske pass er burgunderrøde i fargen. Norges riksvåpen er trykket på framsiden over ordene «NORGE» (bokmål), «NOREG» og «NORWAY» (engelsk). Ordene «PASS» og «PASSPORT» er trykket under landets navn. De nye norske, maskinlesbare passene har et biometri (e-pass) symbol nederst. 
Per 2016 kunne norske passholdere besøke 155 land uten visum, dvs. tre færre enn Tyskland og to færre enn Sverige. Per 2019 hadde dette tallet steget til 183 land, fem færre enn Japan og Singapore, som toppet listen.

Språk

Informasjonssiden er trykket på norsk og engelsk. Til 1990-årene var informasjonen fordelt på flere sider, og informasjonssidene var trykket på norsk, fransk, engelsk og tysk.

Annet

I merknadene bakerst i passet, er «utenriksstasjon» skrevet feil i pkt. 6 av nynorskutgaven av opplysningene. I tillegg er også ordet "Passport" skrevet med både stor og liten "p" midt i setning på side 2.
Stjertspinnere

Utbredelse

Av slektens 56 beskrevne arter lever 33 i Afrika. De resterende er spredt utover Europa, Asia, det Indo-australske området og Nord-Amerika. Det forekommer ti arter i Palearktis, fem i Europa og tre i Norge.
Galeotto Franciotto della Rovere

Biografi

Galeottos foreldre var Luchina della Rovere, søster av pave Julius II, og Gian Francesco Franciotti. På grunn av morens adelsslekts betydning gav foreldrene sine barn i tillegg til etternavnet Franciotti også morens etternavn - Franciotti della Rovere. Han var halvbror til kardinal Sisto Gara della Rovere, biskop av Lucca.
Arvefølgen til den danske tronen

Arvefølgen til den danske tronen er en liste over de personene som har arverett til Danmarks trone.

Historie

Danmark brukte det samme systemet som Storbritannia, der menn går foran kvinner. Loven ble endret 27. mars 1953 og 12. juni 2009, slik at kun etterkommere av kong Christian X og hans kone, dronning Alexandrine, har arverett til tronen, så sant de er født i ekteskap godkjent av monarken. Eldre barn går foran yngre. Man mister sin rett til tronen dersom man gifter seg uten tillatelse fra monarken i statsråd. Utover dette kan monarken når han eller hun tillater et ekteskap gi visse betingelser for arveretten til de eventuelle barna i ekteskapet. Dette ble gjort da prinsesse Benedikte giftet seg i 1968. Kong Frederik IX bestemte at hennes barn måtte bo i Danmark for at de skulle ha arverett, men ettersom alle de tre barna har bodd i Tyskland, er ingen av dem med i arverekken, i motsetning til moren. Prinsesse Anne-Marie og hennes etterkommere er heller ikke med i arverekken. Grunnen til dette er at hun giftet seg med et annet lands monark.
Lovendringen i 1953 gjorde at prinsesse Margrethe ble tronfølger i stedet for kongens yngre bror, prins Knud, som var lite populær blant folket. Han og hans barn hadde imidlertid fortsatt arverett, men etter kongens tre døtre. Begge prins Knuds sønner mistet imidlertid sin rett til tronen som følge av sine ekteskap, men datteren Elisabeth var med i arverekken til sin død i 2018, som nr. 12.
Lovendringen medførte også at de som har arverett bærer tittelen prins/prinsesse til Danmark, mens de øvrige medlemmene av kongehuset bærer tittelen prins/prinsesse af Danmark. Denne distinksjonen kjennes også i tysk adelstradisjon (von og zu).
Selv om både den britiske, norske og greske kongefamilien er rent genealogisk sett medlemmer av den danske kongefamilien, er de ikke etterkommere av kong Christian X og har dermed ikke arverett til tronen. De britiske og norske kongelige har ingen referanser til Danmark i sine titler, men de greske kongelige har fortsatt tittelen prins/prinsesse av Danmark.
Albery Theatre

Albery Theatre er et teater i London. Det ligger i St Martin's Lane mellom Trafalgar Square og Leicester Square.
Teateret åpna i 1903 som New Theatre. Det var ved New Theatre den store engelske skuespilleren John Gielgud feira store triumfer på 1930-tallet, blant annet i rollen som Hamlet i 1934. Under krigen holdt teatrene Old Vic og Sadler's Wells-kompaniet hus her, etter at de var blitt bomba ut av sine faste lokaler. I 1944 gjorde Ralph Richardson en legendarisk tolkning av Peer Gynt her, og på 1950-tallet gjorde teateret furore med John Osbornes stykke Look Back in Anger med dets dristige språkbruk. En av teaterets største suksesser gjennom tidene var musicalen Oliver!, som ble spilt over 2000 ganger mellom 1960 og 1967. I 1973 fikk teateret sitt nåværende navn, oppkalt etter impresarioen Sir Bronson Albery.
Oreslekten

Bruk

Or er et materiale brukt i produksjon av møbler og lignende. Det er også, på grunn av sine gode egenskaper, et mye brukt materiale i produksjon av elektriske gitarer, og Amerikanske Fender har blant annet laget gitarkropper av or siden 1950-tallet.
Stéphen Pichon

Tidlig virksomhet

Som journalist arbeidet han for den senere statsminister Georges Clemenceaus dagsavis La Justice. Så ble han i 1882 innvalgt i Paris' municipalråd, og i 1885 valgt inn som representant til deputertkammereret. Der sluttet han seg til det ytterste venstre, parti républicain, radical et radical-socialiste. Ved valgene i 1893 falt Pichon igjennom.

Diplomatiet

Etter dette tjenestegjorde han som ambassadør i Port-au-Prince i republikken Haiti (fra 1894), som spesialutsending til Santo Domingo for å opprette dikplomatiske formindelser med Den dominikanske republikk, ambassadør i Rio de Janeiro i Brasil (1896), og ambassadør i Beijing i Kina (fra 1897). I 1900 var han under bokseropprøret blant de beleirede diplomater og utlendinger i legasjonskvarteret i Beijing, og senere samme år deltok han i forhandlingene ved avslutningen av opprøret.
Fra Kina ble han sendt som generalresident i Tunis i 1901. Der gjorde han bemerket for sin administrative dyktighet. 
I den stillingen forble han til 1906, også etter at han i januar det året ble valgt til senator for departementet Jura.

Utenriksminister flere ganger

Men i januar 1906 ble utnevnte Clemenceau ham til utenriksminister. Dette embede forble han i også etter Clemenceaus avgang i 1909, frem til 1911, i Briands begge første ministerier (juli 1909-februar 1911). Han viste seg som utenriksminister som en smidig diplomat og virket særskilt for styrkingen av ententeforholdet til Storbritannia (entente cordiale) og for befestelsen av den europeiske fred ved overenskommelser om opprettholdelse av status quo (den spansk-engelsk-franske ententen om status quo ved Middelhavets og Atlanterhavets kyster i 1907, den norske integritetstraktaten samme år, Nord- og Østersjøavtalene i 1908). 
Pichon var på nytt utenriksminister mars-desember 1913 (i ministeriet Barthou) og virket da blant annet for å forberede en entente med Spania - Raymond Poincaré og Pichon besøkte Madrid i oktober.
Etter ministeriet Barthous fall knyttet han seg tettere til Briand både i feiden mot Caillaux og mot radikalernes ytterste venstre, og gikk så tilbake til publisistikken og ble i 1914 hovedredaktør for den viktige avisen Petit Journal.
Han stod fortsatt Clemenceau nært, og da denne på nytt ble statsminister i 1917 (og frem til 1920), utnevne han igjen Pichon til utenriksminister. Han var sentral på fransk side i fredskonferansen i Paris i 1919 og betingelse og nyordningene etter første verdenskrig. Men Pichon for det meste satt på sidelinjen av sin temmelig kraftfulle regjeringssjef, Clemenceau.
Han ble etterhvert tiden plaget av sykdom, noe som begrunnet hans stadig mer distanserte forhold til politikken. Etter at han forlot den aktive politikk ble han utgiver av Petit Journal.
Veteranen

Veteranen er en isbre på Spitsbergen på Svalbard. Den er 25 km lang og 5 km bred, og munner ut innerst i Lomfjorden på Ny-Friesland. Den finske fysikeren og astronomen J.K.E. Chydenius (1833-64) karakteriserte i ei reiseskildring den storslåtte breen som «en veteran blant isbreer», derav navnet.
Ælfheah

Etymologi

Navneleddet ælf er dannet av gammelengelske ælf eller alf, «alv». Den norrøne formen av leddet er ælfR. Navneleddet heah er dannet av gammelengelske heah, «høy, fremtredende». Navnet har også blitt skrevet Elphege, Alphege og Alfheah.
Middelhavslekene 1983

Middelhavslekene 1983. De niende middelhavslekene ble arrangert i Casablanca i Marokko i perioden 3. til 17. september 1983. Det var 2 192 utøvere hvorav 347 kvinner fra seksten nasjoner som deltok i nitten sporter. Italia ble beste nasjon med 53 gullmedaljer foran Frankrike med 32.
Gunnar Berg

Bakgrunn

Gunnar Berg vokste opp i Svolvær i Lofoten, hvor faren Lars Todal Walnum Berg var en velstående væreier. Han var opprinnelig eslet for en handelskarriere, og etter læretid i familiens forretning dro han i 1882 til Bergen for en handelsutdannelse. Her ble han oppfordret til å utnytte kunsttalentet, og 1883-1885 studerte han malerkunst i Düsseldorf.

Maler

Etter studiene reiste han hjem til Lofoten hvor han med foreldrenes hjelp bygde seg et atelier på Svinøya i Svolvær. Atelieret er modernisert og bevart.
Han pendlet mellom Tyskland og Lofoten. En periode da han var i Lofoten, hadde han et godt samarbeid med maleren Otto Sinding. Denne perioden ble hovedårsaken til at disse malerne ble stadig sammenliknet. Under en kunstutstilling i Kristiania i 1889, ble han kalt for et "Sinding - epigon" av kunsthistorikeren Andreas Aubert, hvilket resulterte i at Berg ikke holdte flere utstillinger i hovedstaden. 
Under somrene i Lofoten hadde han et eget lag med tilreisende. Han både solgte en kunst, og ga gjestene en opplevelse av stedet, landsdelen og kunsten. 
I 1893 fikk han kreft og måtte amputere det ene benet – likevel reiste han til Berlin, der han døde om vinteren. Gunnar Berg ligger begravet i familiens gravkapell på Gunnarholmen i Svolvær. Der ble det i 1994 reiste en byste av ham.
Gunnar Berg blir i dag ansett som en av Nord-Norges aller største malere, og blant de betydeligste i Norge innen sin genre. Blant hans mest betydelig malerier må nevnes Fra Vaterfjord og Trollfjordslaget, det siste viser en faktisk kampepisode fra Lofotfisket 1890.
Pachyta lamed

Utseende

En ganske stor (11-22 mm) og bred trebukk. Den varierer mye i fargen, kan være helt svart, men ofte er dekkvingene brungule med svarte tegninger. Antennene er svarte, forholdsvis spinkle og rundt halvparten så lange som kroppen. Hodet er ganske lite. Pronotum er sterkt hvelvet med en tagg midt på ytterkantene, svart med påfallende lange, fine, lyse hår (virker ullent). Dekkvingene er brede med markerte skuldre, overflaten er læraktig uten lengderibber. Beina er middels lange og svarte.

Levevis

Arten finnes i eldre barskog. Til tross for at den er vidt utbredt synes den aldri være tallrik. Larvene utvikler seg i nylig døde røtter av gran og furu. Arten ser ut til å dra nytte av skogbranner, og blir tiltrukket til disse.  Larveutviklingen tar 3-4 år. De voksne billene kan man finne, gjerne på blomster, i juni-august.

Utbredelse

Arten er utbredt i det meste av Palearktis og i Nord-Amerika. I Norge ser den ut til å mangle helt på Vestlandet, men er ellers utbredt over det meste av landet.
White Hart Lane

Rekorder

Høyeste registrerte tilskuertall gjennom tidene: 75 038 (Tottenham-Sunderland, 5. mars 1938 (det faktiske antallet tilskuere var trolig flere tusen høyere)
Rhinforbundet

Bakgrunn

Rivaliseringen mellom de tyske statene Østerrike og Preussen fortsatte på 1800-tallet, noe som vanskeliggjorde en samling av Tyskland. Begge stater kjempet først mot de franske revolusjonshærene, og deretter mot Napoleon. I 1803 ble 103 tyske stater strøket av kartet, og ca. 130 000 km² landområde delt på nytt etter Napoleons ordre. Russland, Storbritannia og Østerrike dannet i 1805 den tredje koalisjon, mens Preussen forholdt seg passiv. Etter Napoleons seier over Østerrike samme år ble Württemberg og Bayern, som hadde støttet Napoleon, opphøyet til kongeriker, og dannet kjernen i Rhinforbundet, som Napoleon kontrollerte.

Etablering

Med undertegningen av Rheinbundakten fra 12. juli 1806 løsrev opprinnelig 16 syd- og vesttyske riksstender seg fra riket og grunnla en konføderasjon under «beskyttelse» av Napoleon. Få dager senere la Franz II Josef ned kronen som tysk-romersk keiser; han hadde imidlertid i 1804 proklamert seg som keiser av Østerrike. Han fulgte dermed et ultimatum fra Napoleon.
I de følgende årene sluttet ytterligere 23 tyske stater seg til Rhinkonføderasjonen. Bare Østerrike, Preussen, dansk Holsten og svensk Pommern valgte å stå utenfor. Rhinforbundet var i det vesentlige et militærforbund, og dets medlemmer var forpliktet til å stille store militærkontingenter til Frankrikes rådighet.
De fikk som gjenytelse rangforhøyelser – Baden, Hessen-Darmstadt, det nye hertugdømmet Nassau, Kleve og Berg ble storhertugdømmer, Württemberg og Bayern ble kongeriker – og dessuten til dels betraktelige territorielle utvidelser gjennom såkalt mediatisering (Mediatisierung) av mindre Reichsstände.
I henhold til Rhinforbundsakten skulle Rhinforbundet også få felles forfatningsorganer, noe som imidlertid ble forhindret av de store fyrstene som ønsket ubegrenset suverenitet. Den av Karl Theodor von Dalberg foreslåtte Forbundsdagen (Bundestag) møttes aldri. Etter det prøyssiske nederlaget mot Frankrike i 1806 trådte også mange midt- og nordtyske småstater inn i forbundet. I 1808 hadde det sin største utstrekning, og omfattet fire kongeriker, fem storhertugdømmer, 13 hertugdømmer, 17 fyrstedømmer og hansabyene Hamburg, Lübeck og Bremen. I 1810 ble store deler av Nord-Tyskland med områdene hvor Ems, Weser og Elben munner ut okkupert av Frankrike for å kunne overvåke den såkalte kontinentalsperren mot England bedre. I 1813, etter Napoleons nederlag i folkeslaget ved Leipzig, falt Rhinforbundet fra hverandre.

Oppløsning

Etter Napoleons nederlag, erklærte Paris-traktaten av 1814 de tyske statene som uavhengige. Etter Wienerkongressen året etter ble Europas grenser tegnet på nytt, og dette la grunnlaget for Det tyske forbund.

Virkninger

Selv om Rhinforbundet primært kan karakteriseres som et system for undertrykkelse og utbytting, innebar det en viss sentralisering av Tyskland som varte også etter Frankrikes nederlag, blant annet sammenslutning av et stort antall ministater i flere større, innføringen av Code Civil og en gjennomgripende modernisering av næringsliv og forvaltning.
Tamburinmannen

Tamburinmannen er en norsk dokumentarfilm fra 2005 regissert av Kari Anne Moe, hvor man følger bandet Frank Znort Quartet fra Oslos østkant til Uganda, hjemlandet til bandets tamburinmann, Willy Shanti. Shanti er hiv-positiv og filmen skildrer et sterkt møte mellom Shanti og hans familie i Uganda. I Uganda er hiv et stort samfunnsproblem og den medisinske oppfølgingen av smittede er på et helt annet nivå enn i Norge.
Filmen hadde premiere på Bergen Internasjonale Filmfestival (BIFF) den 25. oktober 2005 og etter det vist på TV 2 som en Dokument 2-produksjon. Filmens produsent er Odd Isungset fra TV 2.
Filmen varer i 52 minutter.