google/wiki40b huggingface dataset:
Theodosius II

Bakgrunn

Theodosius ble ved sin fødsel en det av det theodosianske dynasti, som på det tidspunkt regjerte over det todelte romerske rike. Hans far Arcadius var keiser av det østromerske rike og hans onkel, hans farbror Honorius var keiser av det vestromerske rike.

Keiser

Teodosius mistet sin mor, Aelia Eudoxia, i 404. Da hans far Arcadius døde i 408 ble Theodosius, da bare syv år gammel, keiser. Som formynder og regent for ham fungerte den pretorianske prefekt Anthemius. Prefekten var en dyktig administrator, som fikk systematisert kornleveransene fra provinsen Egypt, og på den militære front fikk han avvist angrep fra huneren Uldin. Han utvidet arealet for byen Konstantinopel og i 413 innledet han byggingen av forsvarsmurene langs den nye bygrense. De finnes fortsatt, og kalles de theodosianske murer, men det er Anthemius og ikke den dengang 12-årige keiser som fortjener æren for dem.
Som regjerende keiser ble Theodosius sterkt påvirket av sin eldste søster Pulcheria som dyttet ham mot østlig kristendom. Søsteren var også den viktigste påvirkningskraften bak keiseren og mange av hennes syn ble etter hvert offisiell politikk.
I juni 421 giftet Theodosius seg med poeten Aelia Eudocia. De fikk en datter, Licinia Eudoxia, som ble gift med den vestromerske keiseren Valentinian III, noe som førte til en kortvarig gjenforening av de to halvdelene av Romerriket. Theodosius grunnla Universitetet i Konstantinopel. I år 450 døde han som følge av en rideulykke.

Theodosius' lov

I 429 utpekte Theodosius en kommisjon for å samle alle lover siden regimet til Konstantin den store og skape et felles lovsystem. Denne plan ble ikke fullført, men arbeidet til en andre kommisjon som møttes i Konstantinopel, utpekt til å samle alle generelle lover og oppdatere dem, ble fullført. Deres lovsamling ble utgitt som Codex Theodosianus i 438. Theodosius IIs lovverk ga et sammendrag av forordninger som ble kunngjort siden Konstantin, og ga et grunnlag for det lovverk som skulle bli til under keiser Justinian I i det neste århundret.
Gottfried Feder

Bakgrunn

Feder var sønn av Hans Feder, som var statstjenestemann og Mathilde Feder. Han studerte humanistiske fag i Ansbach og München og tok ingeniørutdanning i Berlin og Zürich (Sveits).

Karriere

Etter fullført utdannelse startet han et bygningsfirma i 1908.
Fra 1917 studerte Feder finanspolitikk og økonomi på fritiden og startet å skrive kritiske artikler om det tyske bankvesenet. Sammen med Anton Drexler, Dietrich Eckart and Karl Harrer startet han Deutsche Arbeiterpartei (Det tyske arbeiderparti, DAP) i 1919.
Hitler møtte ham sommeren 1919 og han inspirerte Hitler med sin opposisjon til den jødiske finanskapitalismen
På 1920-tallet var han med på å skrive partiets 25-punkts program (partiet var nå overtatt av Hitler og hadde tatt nytt navn, det nasjonalsosialistiske tyske arbeiderparti (NSDAP). Han deltok i det mislykkede ølkjellerkuppet i 1923 og ble valgt inn i Riksdagen i 1924 (til 1936). Han tilhørte den antikapitalistiske fløyen i NSDAP og etter hvert beveget Hitler Nazipartiets økonomiske politikk i en mer industrivennlig retning.

I det nasjonalsosialistiske Tyskland

Etter den nasjonalsosialistiske maktovertakelse i 1933 fikk Feder en beskjeden under-sekretær post i Finansdepartementet. Feder fortsatte imidlertid å skrive pamfletter om «kampen mot storfinansen» og mot jødene. I 1934 ble han Reichskommissar (Rikskommissær).
Etter de lange knivers natt, da andre økonomisk radikale nasjonalsosialister som Gregor Strasser og Ernst Röhm ble myrdet, trakk Feder seg gradvis ut fra det politiske arbeidet og ble professor ved Technische Hochschule (Teknisk høyskole) i Berlin i desember 1936. Denne stillingen hadde han frem til sin død i 1941.
Luftsport under Verdenslekene 2013

Luftsport under Verdenslekene 2013 ble arrangert på Marco Fidel Suarez Air Base fra 1. til 4. august 2013.
Åmdal

Åmdal er et lite sted i Vennesla kommune med omtrent 30-40 beboere. Det er 6 hus på Åmdal, og Åmdal er kjent for gårdsdrift tidligere. Fylkesvei 403 starter her og går fra Åmdal gjennom Iveland kommune til Horne i Evje og Hornnes kommune hvor den møter riksvei 9.
Friedrich Martens

Adelskap

Datoen og omstendighetene til hans adling er ikke klart. Det er uomstridt hva han kalte seg selv og ble referert til som von eller de Martens i publikasjoner siden tidlig på 1870-tallet, kan denne tittelen ha bli gitt ham av en eller flere russiske utmerkelser, eller med tittelen av kongelig rådsmedlem (i henhold til den sivile rangtabellen i Russland av 1917), eller ganske enkelt ved hans tilsetting i fullt professorat. Han ble aldri registrert i registrene for ordenstilhørighet i Livland (Livländische Ritterschaft) eller ved et av de tre baltiske ordenstilhørigheter (Estland, Kurland, og Øsel/Saaremaa). Hans etternavn Martens er inkludert i den russiske heraldiske bok nummer 14, skjønt det er uklart om dette oppslaget knytter ham eller annen adelsmann ved samme navn. Hans sosiale framgang var det mest bemerkelsesverdige ved at den var basert utelukkende på hans profesjonelle fortjenester.
Sud Aviation Super-Caravelle

Sud Aviation Super-Caravelle var et tidlig design for et supersonisk fly utviklet av det franske selskapet Sud Aviation.
I motsetning til konkurrerende prosjekter som så for seg et stort transatlantisk passasjerfly og som ledet fram til eksempelvis Boeing 2707, var Super-Caravelle mindre  og med kortere rekkevidde, utviklet ut ifra selskapets Sud Aviation Caravelle. Arbeidet ble påbegynt i 1960, og presentert på et flyshow i Paris året etter.  De slående likhetene mellom den utstilte modellen av Super-Caravelle og Bristols modell 223, førte til at de to selskapenes gikk sammen i arbeidet som førte til overlydsflyet Concorde.
Da utviklingen av Concorde var kommet i gang, ble navnet Super Caravelle overført til Caravelle-versjonene 10B og 12.
Stortingets kommunalkomité (2001–2005)

Kommunalkomitéen er en fagkomité på Stortinget. 
Den behandler saker relatert til kommunalpolitiske saker.
Komitéen består av 14 stortingsrepresentanter.
Maktutredningen (1972–1981)

Maktutredningen (ofte omtalt som «den første maktutredningen» eller «forrige maktutredningen») var et samfunnsvitenskaplig forskningsprogram som varte fra 1972 til 1982 ledet av en forskergruppe bestående av Håvard Alstadheim, Johan P. Olsen og med sosiologen Gudmund Hernes som leder. 
Utredningen var særlig inspirert av nyere amerikansk sosiologi og spillteori, og var basert på Robert A. Dahls definisjon av makt «makt er evnen til å få andre til å gjøre noe de ellers ikke ville ha gjort». Utredningens publikasjoner fokuserte særlig på massemediers og interesseorganisasjoners økte makt, hvordan staten var spaltet i sektorer forhandlingsmotparter mer hadde felles enn motstridende interesser. Dette ble kalt teorien om «den segmenterte stat». Ifølge denne var politikkutformingen spaltet i forskjellige beslutningsarenaer (for eksempel «landbrukssegmentet») hvor beslutningstakerne hadde felles oppfatninger, bakgrunn og interesser, uavhengig av hvilken side av forhandlingsbordet de pleide å sitte på. 
Forskningsporsjektet ble avsluttet med fremleggingen av en stortingsmelding under regjeringen Willoch i januar 1983. 
I Sverige ble det fra 1985 til 1990 organisert en tilsvarende undersøkelse. En oppfølger foregikk fra 1998 til 2003 foregikk Makt- og demokratiutredningen ledet av Øyvind Østerud. 
Forskningsprosjektet ble kritisert for (bevisst) ikke invitere gamle fag som historie og jus.
Roderick Rudler

Vitenskapelig virke

Som pioner innen nyere norsk teatervitenskap, gjorde Roderick Rudler en formidabel innsats for å bygge opp faget og utvikle det som vitenskapelig disiplin. Her var han riktignok en utpreget empiriker, som grov frem arkivalia og aviskilder, og var nøye med henvisninger. Men således holder hans teaterhistoriske fremstillinger et eksemplarisk høyt presisjonsnivå, og blir en referanse for alle som ønsker å forske på Ibsens såkalte læreår som dramatiker. Rudler var dessuten uhyre produktiv. Etter magisteravhandlingen, kom han opp med tre hovedverk; en større avhandling om renessanseteater, om fremveksten av det offentlige teater i Norge, og om det som har vakt størst nasjonal og internasjonal oppsikt, hans undersøkelser rundt Henrik Ibsen år som teatermannen og teaterkritikeren. Med studiene rundt Ibsens år som praktisk teatermann i Bergen, 1851-1857, og Christiania. 1857-1864, åpnet Rudler et nytt felt innenfor Ibsenforskingen. Hans perspektiv på de såkalte læreårene ga et nødvendig korrektiv til den dominerende tekstorienterte retningen som Ibsenforskingen hadde tatt anført av litteraturvitere. Her anvendte han teaterprotokoller, regiskisser og aviskritikker fra Ibsens samtid.
De fleste av Ibsenartiklene ble publisert i St. Hallvard (tidsskrift), Edda. Nordisk tidsskrift for litteraturforskning og Tidsskrift for kirke og kultur, men også i form av kortere avisartikler og -kronikker.

Fagmiljø

Forelesningene gjennomførte han gjerne som en form for kommunikasjon med studentene, og var alltid usedvanlig godt forberedt og brakte gjerne med seg et arsenal av bøker som han henviste til. Han var meget nøye med kildegrunnlaget for teaterhistorien, både rundt norsk teaterhistorie generelt og spesielt vedrørende Henrik Ibsens praktiske teaterarbeid. Han var vennlig og generøs overfor sine studenter, men hadde sterke meninger.  Rudler viet seg som pensjonist til kunsthistoriske studier. Han fulgte likevel nøye med på utviklingen innen teatervitenskapen, og husket stadig i detalj hendelser, årstall og datoer.
Volker Braun

Liv

Braun ble født i Dresden. Der arbeidet han som trykker før han begynte å studere filosofi i Leipzig. Først var han lyriker, men senere skrev han stadig mer prosa. Hans mest kjente verk er Unvollendete Geschichte, som er inspirert av Heinrich von Kleist og Georg Büchner og har som idé at (den virkelige) sosialismen ikke er fullendt.
Pilormer

Slektskap

Hvor pilormene hører hjemme i dyrenes stamtre, er fremdeles uavklart. Man har lenge trodd at de er deuterostomier på grunnlag av embryologien, men nyere studier peker heller mot slektskap med protostomiene.  Rundormer har vært foreslått som mulige slektninger.
Pilormer er små og bløte og det finnes ingen sikre fossiler etter dem. Det er imidlertid mulig at i alle fall noen av de mikrofossilene som vanligvis grupperes som conodonter egentlig er fossiler av pilormer. Om dette er tilfelle, har pilormer en rik og godt beskrevet fossil historie.
Wang Qinruo

Wang Qinruo (kinesisk: 王欽若, pinyin: Wáng Qīnruò, født 962 i Xinyu i Linjiangjun i Kina, død i 1025 i Kaifeng) var en kinesisk embedsmann på Songdynastiets tid i Kina. Han var kansler fra 1017 til 1019 I keiser Zhenzongs regjeringstid og fra 1023 til 1025 under keiser Renzong.
Wang Qinruo ledet kompilasjonen av «Cefu Yuangui», en viktig encyclopedi - den fremste fra Songtiden.
Wang Qinruo fremsatte enkelte upopulære forslag, ikke menst då flytte hovedstaden sørover i landet. Videre kan det syenes som om hadde en personlig vendetta mot den rettskafne mandarin Kou Zhun og gjorde sitt ytterste for å få ham fjernet fra hans embeder. Historieverket «Songshi» nedtegner at keiser Renzong trodde at Wang Qinruo var forrædersk av natur, og på denne tid fikk han på folkemunne ry får å være en av «de fem djevler».
Svartskjæra

Svartskjæra er ei gruppe skjær i Færder kommune. Det største av dem har et areal på om lag 9 500 m². Skjæra befinner seg vest for Skarvesetet og nordøst for Østre Klauver.
Utafor Svartskjæra er det et skipsvrak som stammer fra før 1900-tallet og som har status som freda kulturminne.
Sam Barone

Sam Barone er en amerikansk forfatter som skriver historiske romaner fra den tidlige antikken.
Sam Barone jobbet i 30 år i IT-bransjen. I 1999 avsluttet han denne yrkeskarrieren og satset i stedet på sitt forfatterskap. Syv år etter publiserte han den første Eskkar-fortellingen som var Dawn of Empire. Den 6. romanen i denne serien blir publisert høsten 2013.
Hydraecia

Utseende

Middelsstore (vingespenn 33 – 43 mm), gulbrune eller rødbrune nattfly. Nyre- og ringmerket gjerne lyst brunlige. Bakvingen er brunhvit. Artene er ganske like hverandre, og da de også varierer en del innen arten er de vanskelige å skille fra hverandre uten å undersøke hannens kjønnsorganer, som er nokså ulike hos de ulike artene.

Levevis

Artene har larver som lever på røttene og den nedre delen av stenglene av ulike planter. De voksne sommerfuglene flyr på ettersommeren og høsten.

Utbredelse

Artene er utbredt i Palearktis og i Nord-Amerika, dessuten finnes det en art i India.
Georg V av Hannover

Bakgrunn

Han var sønn av kong Ernst August I av Hannover og Friederike av Mecklenburg-Strelitz. Han var fetter av Victoria av Storbritannia og tilbragte sin barndom i Berlin og England. Etter at personalunionen mellom Hannover og Storbritannia opphørte og hans far besteg tronen i Hannover, ble han opphøyet til kronprins. Han forble imidlertid som legitim mannlig etterkommer etter kong Georg III av Storbritannia medlem av den britiske kongefamilien, og var nr. 2 i arvefølgen til den britiske tronen frem til Victorias første datter prinsesse Victoria ble født i 1841.

Konge

Selv om han var blitt blind allerede i unge år, og det derfor var tvil om hans egnethet som konge, gikk faren inn for at sønnen skulle etterfølge ham. I det offentlige liv forsøkte Georg å skjule sin blindhet, etter at han i 1851 etterfulgte faren som konge.
Fra sin far og onkel på morssiden, Karl Friedrich av Mecklenburg-Strelitz (1785–1837), en av de mektigste menn ved det prøyssiske hoff, hadde han overtatt en føydal og autokratisk innstilling. Støttet av sin yndling og minister grev Borries gikk han raskt bort fra den liberale kursen og opphevet den liberale forfatningen som faren hadde vært nødt til å godta som følge av revolusjonen i 1848. Han klarte imidlertid ikke å gjennomføre sin reaksjonære politikk på sikt, og lå i konstant strid med det folkevalgte parlamentet i Hannover, landdagen.

Kongeriket tapes

I motsetning til sin far gikk hans utenrikssympatier i retning Østerrike heller enn Preussen. Han mislikte at Preussen hadde tvunget ham til å inngå et forbund mot Østerrike, og så på det som et inngrep i sin suverenitet, som han engstelig forsøkte å verne. Mot sin egen landdags ønske vegret han seg for å følge Preussens oppfordring om å erklære seg som nøytral i den østerriksk-prøyssiske krig, og inngikk tvert om forbund med Østerrike.
Kongeriket Hannover ble 20. september 1866 okkupert av prøyssiske tropper og formelt annektert av kongeriket Preussen, og kongen flyktet til Wien. Senere dro han til Paris, hvorfra han appellerte om hjelp fra stormaktene, satte opp en privat hær, og oppfordret Frankrike til å gå til krig mot Preussen og hjelpe ham å vinne tilbake sitt tapte kongerike. Dette førte til at Preussen gikk bort fra løftet om å betale ham en kompensasjon, og beslagla all hans eiendom.
Han ga aldri opp sitt krav på Hannover. Syk og bitter døde den blinde kongen 12. juni 1878 i Paris. Hans levninger ble overført til hans slektninger i England, og han ble begravet i krypten i St. George's Chapel i Windsor Castle.
Jason Robards

Bakgrunn

Jason Robards vokste opp i New York og Los Angeles. Etter eksamen ved Hollywood High School var han soldat i andre verdenskrig fra 1940 og ble dekorert med Navy Cross for sin tapperhet. 
Etter krigen forsøkte hamn først å bli profesjonell idrettsmann, men bestemte seg senere for skuespilleriet. Han studerte i dette øyemed ved American Academy of Dramatic Arts. Hans far, Hollywood-stjernen Jason Robards, Sr. hadde da allerede medvirket i over 200 filmer. I New York overlevde Robards med strøjobber ved mindre scener og i radioen.

Skuespiller

Hans gjennombrudd kom i 1956 i Broadway-oppsetningen av Eugene O'Neills The Iceman Cometh. Han dpilte i sin første filn, Reisen, i 1959. Han ville først ikke arbeide i filmen ettersom har hatet Hollywood og mintes sin fars negative erfaringer. Men til tross for sin fremgang som teaterskuespillere hadde han finansielle problemer og var i behov av penger. Han ble kjent for et bredere publikum ved sin medvirkning i filmer som Long Day's Journey into Night (1962).
I 1968 medvirket Jason Robards i Sergio Leones westernfilm Ondt blod i Vesten (1968). I Sam Peckinpahs Balladen om Cable Hogue (1970) spilte han hovedrollen og samme år var han med i Tora! Tora! Tora!. 
I 1972 holdt Robards på å bli drept i en bilulykke i California. Han kjørte bilen sin inn i en fjellvegg og ble nesten drept. Hans store alkoholproblemer var en avgjørende faktor når han kræsjet inn i fjellveggen. Etter mange måneder ble Robards leget fra skadene fra ulykken. Han måtte gjennomgå plastikkirurgi i ansiktet. 
Hans comeback kom blant annet med rollen som Washington Posts sjefredaktør Benjamin C. Bradlee i All the President's men (1976), som sikret ham en Oscar for beste mannlige birolle. Allerede et år ette fikk han atter en Oscar, for sin rolle som Lillian Hellmans livspartner Dashiell Hammett i Julia. I 1981 ble han nominert til en Oscar for sin rolle som den eksentriske millionæren Howard Hughes i Melvin and Howard (1980). 
Jason Robards var på 1980-tallet nesten bare med i TV-produksjoner som Dagen etter (1983). Han spilte også i sine gamle teaterroller, blant annet i The Iceman Cometh. På 1990-tallet medvirket han i filmer som The Adventures of Huck Finn (1993), Heidi (1993) og Philadelphia (1993). Under den senare del av sin karriere spilte han eldre patriarker eller generaler i flere filmer. 1999 hadde han med rollen som mediemogulen Earl Partridge i Magnolia sin siste filmrolle.
I desember 2000 døde Robards av lungekreft etter langs tids sykdom.
Robards var gift med skuespilleren Lauren Bacall 1961-1969.
Fulbright-programmet

Fulbright-programmet, også kjent som Fulbright-Hays-programmet, er et sentralt stipendprogram (Fulbright Fellowships og Fulbright Scholarships) som ble grunnlagt av senator J. William Fulbright og finansiert og administrert av Utenriksdepartementet i USA, regjeringer i andre land, og private interesser. Programmet ble etablert for å øke gjensidig forståelse mellom folk i USA og andre land gjennom utveksling av personer, ideer og kunnskaper. Frem til 2013 hadde over 325 400 personer; 122 800 fra USA og 202 600 fra over 155 land deltatt i programmet. I alt 53 Fulbrightstipendiater har mottatt Nobelprisen og 82 har vunnet Pulitzerprisen.
Bayer-betegnelse

Eksempel

For eksempel ga Bayer den greske bokstaven α til en spesifikk stjerne i Tyren (stjernen Aldebaran) og la bokstaven til navnet Tauri som er den genitive formen av det latinske navnet Tyren, Taurus, for å indikere at stjernen eksklusivt tilhører stjernebildet Tyren. Som en følge av dette ble stjernens vitenskapelige betegnelse α Tauri, som betyr «Alfa av Taurus» eller «Alfa av Tyren»
Et enkelt stjernebilde kan inneholde over 50 stjerner, men det finnes bare 24 bokstaver i det greske alfabetet. Derfor begynte Bayer å bruke gemene latinske bokstaver når de greske tok slutt. For eksempel tildelte Bayer en stjerne i stjernebildet Kjølen navnet s Carinae, og en annen stjerne i stjernebildet Kentauren fikk navnet d Centauri. for å indikere «s av Kjølen» og «d av Kentauren». I stjernebilder med veldig mange stjerner rekker heller ikke de gemene latinske bokstavene til, og Bayer begynte å bruke versaler. For eksempel ga han en stjerne i Skorpionen navnet G Scorpii («G av Skorpionen») og en stjerne i Seilet (HD 82668), N Velorum («N av seglet»).
Common rail

Common rail, (norsk oversettelse: fellesrør), er en moderne teknologi for direkte og elektronisk styrt innsprøyting av drivstoff i dieselmotorer. En enkelt drivstoffpumpe setter dieselen under høyt trykk og gjør den tilgjengelig for dyser i samtlige sylindre samtidig, i motsetning til konvensjonelle pumper som fordeler drivstoffet til hver enkelt sylinder suksessivt ved mekanisk styring i selve pumpen. 
Common rail-teknologien sørger for å holde et jevnt og høyt trykk kontinuerlig, og innsprøytingen kontrolleres av elektronisk styrte magnetventiler med finforstøvningsdyser (solenoid- og piezodyser) til hver sylinder. 
Teknologien gir mulighet for svært presis innsprøyting av drivstoffet – både når det gjelder innsprøytingsmengde og -tidspunkt og også mulighet for forhåndsinnsprøyting før hovedinnsprøytingen, noe som gir en mer effektiv forbrenning og bedre utnyttelse av drivstoffet. I dag (2009) har enkelte bilprodusenter tatt i bruk 3. generasjon common rail som opererer med trykk opp til over 2 000 bar. Andre har nylig tatt teknologien i bruk.

Utvikling for bruk i bil

Systemet ble utviklet for bruk i bilmotorer eksperimentelt sent på 1960-tallet. Systemet kom i bruk i serieproduksjon av bilmotorer i Japan midt på 1990-tallet etter at komponentprodusenten Denso hadde tilpasset systemet for bruk i tyngre kjøretøy. Hino var den første bilprodusenten som tok systemet i bruk. Fiat arbeidet med videreutvikling i Europa, manglet ressurser og Bosch kjøpte opp teknologien og kompetansen som Fiat hadde bygd opp. Bosch utviklet en svært lønnsom komponentproduksjon. Den første europeiske bilen med common rail var Alfa Romeo 156 1.9 JTD 1997-modell og senere samme år fulgte Mercedes Benz C220 CDI.

Status i 2009

I dag (2009) har common rail bidratt til en revolusjon innen dieselteknologi i moderne personbiler. Systemet har blant annet åpnet mulighet for å utvikle raskere og mer stillegående motorer med lavere forbruk og mindre utslipp. De viktigste komponentprodusentene er Bosch, Delphi, Denso og Siemens. En rekke bilprodusenter tilbyr dieselbiler med common rail med sine egne betegnelser. En avansert og også miljøpositiv teknologi er skjult bak ikke-kommuniserende, meningsløse bokstavkombinasjoner.
Khordha (distrikt)

Demografi

Ved folketellingen i 2011 var det 2 246 341 innbyggere i distriktet, mot 1 877 395 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 48,11 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 9,89 % i 2011 mot 12,28 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 910 i 2011 mot 926 i 2001.
Morup

Morup er et tettsted i Falkenberg kommune i Hallands län i Halland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 259 innbyggere.
Dolvik

Dolvik er en grunnkrets og et boligområde i området Søreide i Ytrebygda bydel i Bergen kommune. 460 innbyggere (2009).
Det var her slagskipet «Bismarck» på sin ferd nordover ble gjenfunnet av et Spitfire-rekognoseringsfly under andre verdenskrig.
Silvano Piovanelli

Bakgrunn

Silvano Piovanelli var sønn av en husmaler og en tøyvasker. Han studerte fra 1935 i tolv år ved presteseminarene i Firenze -først ved gutteseminaret og så for de egentlige prestestudenter - , og ble presteviet i 1947.

Prest

Piovanelli virket i tolv år som viserektor for gutteseminaret i Firenze. Pregende erfaringer som sjelesørger gjorde han fra 1960 til 1979 i Castelfiorentino, et sogn i Firenzes industriområde som var preget av en sterk antiklerikalisme, og for utbredt ateisme.  Men han klarte å lege splittelsen i samfunnet der, noe som gjorde ham legendarisk i regionen og i hele Italia.
Han engasjerte seg spesielt for arbeidernes interesser og for sognenes selvstyre. På 1960-tallet opprettet han Piovanelli det første menighetsrådet i erkebispedømmet Firenze. Fra 1979 til 1982 var han generalvikar for erkebispedømmet Firenze, som da var under ledelse av kardinal Giovanni Benelli.

Biskop, erkebiskop

I 1982 utnevnte pave Johannes Paul II ham til hjelpebiskop i hans hjembispedømme Firenze, og etter at kardinalerkebiskop Giovanni Benelli uventet døde høsten 1982, ble Piovanelli utnevnt i 1983 til ny erkebiskop. Han gikk av som erkebiskop av Firenze den 21. mars 2001, i en alder av 77 år.
Deretter trakk Piovanelli seg tilbake til Siesto Fiorentino ved Firenze, hvor han deltok i sjelesorgen i bydelen Cercina.
Tor Arne Uppstrøm

Tor Arne Uppstrøm er en medieomtalt norsk forretningsmann, kunsthandler, galopphesteier og eiendomsinvestor.
Uppstrøm ble enstemmig frikjent etter å ha blitt urettmessig anklaget for bedrageri og underslag i 2010. Etter at han ble innblandet med Carl Fredrik Seims urettmessige uttak på 17 millioner kroner fra Bergen-verftet Mjellem & Karlsen som de to kjøpte i 2002. På 2000-tallet oppholdt Uppstrøm seg i London.