Den nye verdensordningen

Bakgrunn

Selv om bruken av begrepet sjelden blir trukket lengre tilbake enn til avslutningen av første verdenskrig må det ses på bakgrunn av den globale politiske utviklingen på 1800–tallet. Det Britiske imperiet vokste i denne perioden sterkt, og fikk etterhvert en dominerende rolle i forhold til de andre kolonimaktene. Samtidig kom også USA mer på banen i internasjonal politikk, i stor grad drevet av finansielle interesser og behov for nye markeder. Veksten og optimismen på slutten av 1800, og begynnelsen av 1900–tallet kulminerte i første verdenskrig, og behovet for en ny verdensorden med internasjonale avtaler og samarbeid var blitt tydelig.

Enkelte historikere, som Carroll Quigley og Murray Rothbard, legger i tillegg stor vekt på en britisk imperialistisk tanke, og trekker ideen om en ny verdensorden tilbake til Cecil Rhodes. Han agiterte sterkt for en konføderasjon mellom Storbritannia, USA, og de andre tidligere britiske koloniene, som en global supermakt med engelsk som offisielt språk. Ideen var inspirert av akademikeren John Ruskin, og meningen var at den engelskspråklige sivilisasjonen skulle løfte verdens masser ut av fattigdom og lede frem mot en verdensfred.

Rhodes, sammen med blant annet sin venn og senere prokurator Alfred Milner (lord Milner), dannet i 1891 et hemmelig selskap som skulle arbeide for denne ideen. Dette selskapet var hierarkisk bygget opp, etter jesuittisk modell, og bestod av tre nivåer; en general, en indre sirkel kalt Society of the elect, og en ytre sirkel kalt Association of Helpers.

Milner overtok og videreførte senere Rodes' arv og arbeid for en slik konføderasjon. Selv om den politiske utviklingen etterhvert skulle umuliggjøre en konføderasjon mellom Storbritannia og dets tidligere kolonier, levde ideen om en slik allianse på et mer uformelt plan videre, og gjennom blant andre medlemmene av Milners barnehage fikk den etterhvert stor tyngde innen britisk politikk. Sammen med blant andre Lionel Curtis opprettet Milner i 1909 Runde Bord-bevegelsen (Round Table movement, eller Rhodes-Milner Table Groups), som raskt etablerte støttegrupper i hovedstedene for det gamle britiske imperiet. Ifølge Quigley var disse gruppene bygget opp av den ytre sirkelen fra Rhodes og Milners hemmelige selskap, Assosiation of Helpers.

Konseptet om et britisk–amerikansk samarbeid utveksles med Edward M. House, president Woodrow Wilsons nærmeste rådgiver, som lobbyet intenst for en slik allianse, og som til tider direkte førte presidenten bak lyset for å oppnå en slik. Også flere andre av Wilsons rådgivere ivret for en slik idé, dels finansielt støttet av blant annet John Piermont (JP) Morgan. Blant disse var flere medlemmer av den amerikanske Runde Bord–gruppen, blant annet Walter Lippmann og George Louis Beer.
Medlemmer av Runde Bord–gruppene utgjorde også hoveddelen av aktører ved dannelsen av den britisk-baserte gruppen Royal Institute for International Affairs (Chatham House) i 1920 og det amerikanske Council on Foreign Relations (CFR) i 1921. Disse organisasjonene har vært blant dem som har stått for en videreføring av tanken om en ny verdensordning med internasjonale avtaler og samarbeid.

Historisk bruk av uttrykket

Det er først i forbindelse med Wilsons 14 punkter etter første verdenskrig, hvor dannelsen av Nasjonenes Forbund var ett av punktene, at uttrykket «New world order» ble tatt i bruk i offentligheten. Ødeleggelsene etter første verdenskrig sjokkerte en hel verden, og etter det som ofte hadde blitt kalt «Krigen som skal gjøre slutt på alle kriger» var der en sterk folkevilje for internasjonalt diplomati fremfor konflikter. Det var på denne bakgrunn at den nye verdensorden ble introdusert, med Nasjonenes Forbund som et felles overnasjonalt råd som skulle kunne gripe inn og forhindre konflikter. Nasjonenes Forbund ble imidlertid ingen suksess.
Forfatteren H. G. Wells, som skrev mange politiske essayer og påvirket den internasjonale politikken, snakket også om en verdensstat, men skrev i sin bok The New World Order (1940) at «talløse mennesker vil hate den nye verdensorden, og vil dø i kampen mot den.»
Etter den manglende suksessen for Forenede Nasjoner ble begrepet ny verdensorden lite brukt i forbindelse med opprettelsen av FN etter annen verdenskrig, men det har blitt brukt i retroperspektiv i forhold til opprettelsen av denne og etterkrigstidens andre internasjonale institusjoner, som Marshallhjelpen, NATO, IMF og Verdensbanken.
Uttrykket dukker fra tid til annen opp i den politiske retorikken. Når en politiker eller andre makthavere snakker om en «ny verdensordning»er det ofte i forbindelse med en reel geopolitisk forandring i verden, for eksempel den kalde krigens slutt, eller om trusselen eller behovet for en større forandring i verden. 

Uttrykket «New World Order»(NWO) ble anvendt av George H.W. Bush i en tale i Den amerikanske kongressen 11. september 1990, og det ble brukt mye i forbindelse med forhandlingene med Gorbatsjov under Sovjetunionens fall. Bush brukte også uttrykket da han begrunnet den første Gulfkrigen,
og i ett intervju fremgår det at han mente Ronald Reagan gjorde mye positivt for «den nye verdensordning».

Uttrykket har også blitt anvendt av andre politikere og ledere, blant annet av Storbritannias statsminister Gordon Brown, og av David Rockefeller, skaperen av Den trilaterale kommisjon (Trilateral Commission) og mangeårig styreleder for både Council on Foreign Relations og Bilderberg-gruppen, som i sin biografi går tett på begrepets betydning når han sier: «Enkelte tror til og med at vi er del av en hemmelig konspirasjon som jobber mot USAs beste interesser, og min familie og jeg blir karakterisert som «internasjonalister», og beskyldt for å konspirere med andre rundt i verden for å bygge en mer integrert global politisk og økonomisk struktur – én verden, om du vil. Om dette er anklagen er jeg skyldig, og jeg er stolt av det.»
Konspirasjonsteoretikere siterer gjerne slike uttalelser, men tolker vanligvis ikke anvendelsen av begrepet som en beskrivelse av et åpenbart og synlig fenomen i verdenspolitikken. Den nye verdensorden betraktes mer som et hemmelig politisk prosjekt for å ta over verden.

Bahai og den nye verdensordningen

Det Internasjonale bahai-samfunnet la fram i forbindelse med granskningen av De forente nasjoners pakt 1955 et budskap som var formulert nesten ett århundrede tidligere av Bahá'u'lláh (1817–1892). Bahá'u'lláh forestiller seg at en global stat behøver utvikles med en lovgivende verdensforsamling. Et utøvende organ vil gjennomføre de fattede beslutninger og anvende de lover som den lovgivende forsamling har antatt; en verdensdomstol vil granske konflikter og gi sin endelige og bindende kjennelse; et internasjonalt kommunikasjonssystem må utvikles, fritt for nasjonale hindringer og restriksjoner; en verdensmetropol vil fungere som nervesenteret for verdenssivilisasjonen og verdens økonomiske resurser vill bli organisert, råstoffkildene fullt utnyttet, markedene vil bli koordinert og utviklet og produktene rettferdig fordelt.
Bahá'u'lláh forklarer at "verdens likevekt er blitt forstyrret ved den vibrerende innflytelse av denne største, denne nye verdensorden..."
- Kilde: Appell till nasjonene av Shoghi Effendi, s. 58.

Symboler

Konspirasjonsteoretikerne finner blant annet bekreftelse for sine teorier i ulike merker og symboler brukt av firmaer, organisasjoner og land både historisk og i nåtid. Et eksempel er pyramiden med det altseende øyet på den amerikanske dollarseddelen, som er sagt å skal være Illuminatis symbol. Det altseende øyet dukker opp i mange sammenhenger; i logoen for blant annet den amerikanske institusjon Information Awareness Office, den britiske etterretningstjenesten Secret Intelligence Service (SIS, også kjent som MI6), internettfirmaet AOL, mobiltelefongiganten Vodafone, medieforetaket CBS, med flere.
Blant dem som har påpekt bruken av dette og en rekke andre okkulte og religiøse symboler i reklame og firmalogoer er konspirasjonsteoretikeren Michael Tsarion.