Hotaki-dynastiet

Hotaki-dynastiet var et pashtunsk (afghansk) dynasti som styrte det persiske riket fra 1722 til 1729, etter å ha slått og erstattet safavide-dynastiet. Hotaki var også navnet på en pashto-stamme. Dynastiet ble grunnlagt i 1709 av Mir Wais Hotak, stammelederen for ghilzai-pashtunerne i Kandahar, og opphørte i 1738. Hovedstedene i dynastiet var Kandahar og Isfahan, mens pashto og persisk var henholdsvis morsmål og offisielt språk i Hotaki-dynastiet.

Historie

Mir Wais og hans tilhengere motsatte seg det persiske safavide-dynastiet i Kandahar by i april 1709, og drepte George XI (Gurgīn Khān), den georgiske guvernøren i Kandahar-provinsen og direkte representant for de persiske kongene. Deretter beordret Mir Wais å ta livet av de resterende persiske myndighetene i regionen. Afghanerne beseiret så to ganger en stor persisk hær som ble sendt fra Isfahan (hovedstaden i safavide-dynastiet).
Etter flere halvhjertede og mislykkede forsøk på å undertrykke den opprørske byen sendte det persiske styret Khusraw Khán, nevø av den avdøde Gurgín Khán, med en hær på 30 000 mann for å skaffe seg herredømme. Til tross for tidlig suksess som ga afghanerne muligheten til å overgi seg på betingelser, tvang hans kompromissløse oppførsel dem til å gjøre et nytt, desperat forsøk, noe som resulterte i fullstendig nederlag for den persiske hæren og døden for dens general. Bare rundt 700 soldater klarte å overlevde. To år senere, 1713 e.Kr., ble også en annen persisk hær under ledelse av Rustam Khán slått av opprørerne, som dermed sikret besittelse av hele provinsen Kandahar.
Mir Wais døde fredelig i 1715 av naturlige årsaker og ble etterfulgt av sin bror Abdul Aziz, som ble raskt drept av Mir Wais' sønn Mahmud. Mir Mahmud Hotaki hadde bipolar lidelse eller maniske depresjon. Han ville til slutt gi etter for sykdommen etter en urolig og kortvarig regjeringsperiode. I 1722 ledet Mahmud en afghansk hær og invaderte Persia. Etter å ha beseiret den persiske hæren i slaget om Gulnabad 8. mars 1722 dro han videre og herjet byen Isfahan. Den 23. oktober 1722 abdiserte Sultan Husein og anerkjente Mahmud som den nye sjahen av Persia.
De fleste persere godtok imidlertid ikke det afghanske regimet og betraktet det som banditter. I de neste syv årene fram til 1729 var hotakiene de egentlige herskere av Persia, men de sørlige og østlige delene av Afghanistan forble under deres kontroll inntil 1738.
Hotaki-dynastiet var ustabilt og og voldelig ettersom interne konflikter gjorde det vanskelig å etablere permanent kontroll. Dynastiet levde under store uroligheter på grunn av en rekke blodige etterfølgere som gjorde deres kontroll av makten svak, og etter massakren av tusenvis av sivile i Isfahan – inkludert mer enn tre tusen religiøse lærde, adelsmenn og medlemmer av safavide-familien – ble Hotaki-dynastiet til slutt fjernet fra makten i Persia.

Nedgang

Ashraf Khan, som overtok monarkiet etter sjah Mahmuds død i 1725, og hans soldater ble slått av Nadir Shah, grunnlegger av det kortvarige afsharid-dynastiet, i slaget ved Damghan i oktober 1729. Nadir Shah hadde drevet ut resten av ghilzai-styrkene fra Persia og begynte å verve Abdali-afghanerne fra Herat i hans militære. Nadir Shahs styrker (blant dem var Ahmed Shah Abdali Abdali og hans 4 000 soldater) erobret Kandahar i år 1738. De ødela det siste maktsetet til Hotaki-dynastiet, som var holdt av Hussien Hotaki (eller sjah Hussien). Nadir Shah bygde deretter den nye byen Nāderābād, oppkalt etter seg selv, ved siden av den gamle ødelagte byen til ghilzaiene.