google/wiki40b huggingface dataset:
Mamoudou Hanne

Idrettskarriere

Hanne representerte Mali ved VM i friidrett innendørs 2008 i Valencia, der han løp 400 meter. Han løp på 48,44 i innledningsheatet, og gikk ikke videre til semifinalen. 
Ved EM i friidrett 2010 representerte han Frankrike, og deltok der på det franske laget som kom på 6.-plass på 4 x 400 meter stafett. Året etter vant Frankrike 4 x 400 meter ved EM i friidrett innendørs 2011 i Paris, der han løp sammen med Marc Macédot, Leslie Djhone og Yoan Décimus. De satte ny franske rekord, med tiden 3.06,17. Han representerte også Frankrike ved Lag-EM i friidrett 2011, der Frankrike deltok i Super League, og løp her 4 x 400 meter, der de kom på 2.-plass bak Russland. Frankrike kom på 5.-plass i Lag-EM dette året. Samme år deltok han også ved VM i friidrett 2011, men fikk 14. beste tid av de 16 lagene som løp i kvalifiseringsheatene, og kom ikke til finalen. 
Han vant 400 meter det franske mesterskapet innendørs i 3013. Han kom på 8.-plass på 400 meter ved EM i friidrett innendørs 2013, og 6.-plass ved Jeux de la Francophonie samme år. Frankrike vant 4 x 400 meter ved Jeux de la Francophonie 2013, med tiden 3.05.22. 
Ved EM i friidrett 2014 kom Frankrike på 4.-plass på 4 x 400 meter, kun 4 hundredeler bak Polen som tok bronsen. Ved det franske mesterskapet utendørs fikk han gull på 4 x 400 meter stafett.
Den kinesiske brannmur

Den kinesiske brannmur (fra engelsk Great Firewall) er et datasystem utviklet og driftet av myndighetene i Folkerepublikken Kina. Systemets formål er å drive sensur på Internett slik at myndighetskritisk informasjon ikke er tilgjengelig for kinesiske brukere, samt overvåke datatrafikk kinesere imellom, inkludert folks private samtaler.
I Kina kalles systemet «Det gylne skjold». Kallenavnet «Den kinesiske brannmur» er et ordspill basert på det historiske forsvarsverket Den kinesiske mur, og brannmur, programvare som beskytter mot uønsket datatrafikk. Begrepet har vært i bruk i alle fall siden 1997.
Den opprinnelige programvaren fra slutten av 1990-tallet ble utviklet av Fang Binxing, som etterhvert fikk kallenavnet «Den kinesiske brannmurs far». Programvaren lot myndighetene inspisere all data som ble sendt og mottatt, blokkere IP-adresser, og blokkere domenenavn. I september 2000 vedtok den kinesiske regjeringen en ny lov som påla alle landets internettleverandører å bruke programvaren.
Systemet fungerer slik at kraftige routere er plassert der den fysiske internettstrukturen i Kina kobles sammen med de fiberoptiske kablene som går til resten av verden. Disse routerne sjekker om en internettbruker i Kina etterspør et nettsted som er plassert på myndighetenes svarteliste. Hvis et etterspurt nettsted er på denne listen vil brukeren heller få en feilmelding om at siden ikke er tilgjengelig. Dersom forespørselen går igjennom denne første svartelistesjekken foretas det en ny sjekk mot enkeltord og -begreper som er ulovlige å diskutere, slik som Falun Gong eller massakren på Den himmelske freds plass. Systemet vil også avvise forespørsler som inneholder slike begreper. Også relativt uskyldige ting kan havne på denne svartelisten, for eksempel ble Ole Brumm sensurert etter at brukere hadde begynt å dele memer som sammenlignet bjørnen med president og generalsekretær Xi Jinping.
Den kinesiske brannmur har stadig blitt forbedret rent teknisk. Tidligere var det for eksempel mulig å bruke VPN-programvare for å omgå sensuren, men fra januar 2015 ble dette mye vanskeligere. Med innføringen av «Den store kanonen»-programvaren våren samme år begynte også kinesiske myndigheter å påvirke internett-trafikk utenfor selve Kina, og gjennom distribuerte tjenestenektangrep prøvde de å slå ut nettsteder som ble regnet som upassende. Det første angrepet var mot GitHub, som hadde lenker til den kinesiskspråklige utgaven av The New York Times og instruksjoner for hvordan man kunne bruke VPN til å komme seg rundt den kinesiske sensuren.
Jianshan (Shuangyashan)

Jianshan (kinesisk: 尖山区, pinyin: Jiānshān Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Shuangyashan i den kinesiske provins Heilongjiang.
Det har et areal på 118 km² og teller 210 000 innbyggere (2004).
Montejurra

Montejurra (spansk, baskisk Jurramendi) er et fjell i Navarra i Spania. Hver år blir det holdt en Carlista-feiring her til minne om slaget ved Montejurra i 1873 under den tredje carlistkrigen. I 2004 deltok 1000 mennesker.
I 1976 under den spanske overgangen tok høyreekstremister, med støtte fra den spanske hemmelige tjenesten, livet av to mennesker i Carlistpartiet under feiringen. Slike hendelser blir kalt Montejurrahendelser.
Høyskoleforlaget

Høyskoleforlaget er et norsk forlag stiftet i 1991. Forlaget utga pedagogisk tilrettelagte fagbøker i trykt og digital form, med et særlig fokus på helse- og sosialfag, førskole- og allmennlærerutdanning, humaniora, natur-, og samfunnsfag samt journalistikk- og mediefag. I 2011 ble Høyskoleforlaget kjøpt av Cappelen Damm. Forlaget er en del av Cappelen Damm Akademisk, med hovedsatsningsområde innen pedagogikk og lærerutdanning. Avdelingen holder til i Kunnskapsparken på Gimlemoen, universitetsområdet i Kristiansand.
Celeron

Bakgrunn

Celeron-konseptet ble introdusert som respons på Intels tap av markedsandeler innenfor rimelige prosessorer, da særlig til Cyrixs 6x86, AMDs K6, og IDTs Winchip. På den tiden var Pentium MMX Intels lavprisprosessor, men med sine 233 MHz. var den ikke lengre konkurransedyktig. Selv om de hadde vært mindre risikofylt å satse på en raskere Pentium MMX, fantes det masse Socket 7-baserte prosessorer som enkelt kunne erstatte denne. I stedet satset Intel på en rimelig prosessor som brukte samme sokkel som den nye Pentium II-prosessoren (Slot 1). Strategien var vellykket og Celeron ble på mange måter standard for rimelige PC-er som ikke skulle brukes til eksempelvis som spillmaskiner.

Celeron D

Celeron D er en rimeligere variant av Pentium, med mindre internminne, ofte 128–512 kB. Celeron D-prosessoren er en nyere og bedre utgave av Celeron som er 64 bits finnes idag fra prosessor nummer 310 til 360 som er fra 2,13 til 3,466 GHz disse har 533 mhz hovedkort hastighet disse støtter SSE 2 og 3.
Oyarzuna

Utseende

Nokså små (mindre enn 1 centimeter), brede, blanke, vanligvis svarte bladbiller. Oversiden er hvelvet, undersiden flat, billene kan rulle seg sammen til en kule. Antenner og bein er ganske korte.

Levevis

Arten lever i tørr (sklerofyll-) skog og er funnet på blader av treet Lithraea caustica (Anacardiaceae).

Utbredelse

Arten er bare kjent fra Chile.
Philistina yunnanus

Utseende

En middelsstor, langbeint, halvblankt brunlig gullbasse, sparsomt kledt med smale, lyse skjell. Hannen har forlenget panne med et økseformet framspring. Dekkvingene har en rundet, opphøyd lengderibbe.

Utbredelse

Arten lever i Kina (Yunnan).
Sentralamerikanske og karibiske leker 1938

Sentralamerikanske og karibiske leker 1938. Lekene i 1938 var de fjerde sentralamerikanske og karibiske leker, de ble arrangert i Panama by i Panama i perioden 5. til 24. februar 1938. Det var  1216 utøvere fra ti nasjoner som deltok i atten sporter. Mexico ble beste nasjon med trettisju gullmedaljer foran Cuba med trettien.
Kepler-11

Kepler-11 er en sol-lignende stjerne med et bekreftet system på minimum seks eksoplaneter med korte omløpstider. Funnet av Kepler-11 ble offentliggjort 2. februar . Stjernen ligger i retning av stjernebildet Svanen i en avstand rundt 2 000 lysår. Den ble oppdaget av romteleskopet Kepler, som skal lete etter planeter som ligner vår egen jord, med særlig fokus på de som ligger i den levelige sonen til moderstjernen. Alle seks planetene passerer stjernens skive sett fra jordens perspektiv, og det gjør det mulig å direkte måle planetenes perioder og diameter ut ifra mørklegginen av stjernen. Kepler-11 er det første funnede systemet med eksoplaneter som inneholder mer enn tre planeter i bane rundt sin stjerne. Det er også det mest kompakte kjente systemet. Planetene er navngitt alfabetisk, og starer med den innerste: b, c, d, e, f, og g.
Garzê

Historie

Garze var tradisjonelt av den tibetanske region Kham. Under Republikken Kina (1911–1949) ble området nominelt del av provinsen Xikang. I 1930 invaderte en tibetansk hær Garze og erobret området uten å møte særlig motstand. Men i 1932 måtte de tibetanske styrkene trekke seg ut etter å ha lidt nederlag annetsteds mot krigsherren over Qinghai, Ma Bufang. Den kinesiske krigsherren Liu Wenhui overtok så Garze, og inngikk en avtale med tibetanerne som formaliserte hans overherredømme over områdene øst for elven Jinsha Jiang, det vil si det østlige Kham. I 1950, etter at Kuomintang var blitt beseiret av Folkets frigjøringshær, kom området inn under Folkerepublikken Kina. Det østlige Xikang ble innlemmet i Sichuan i 1955, der Garze ble et autonomt prefektur.
Boaslanger

Beskrivelse

Boaslangene blir som regel maksimalt 2–4 m lange, men anakondaen kan bli nesten 9 m lang. Det finnes usikre rapporter om anakondaer på opptil 11 m, og den utdødde Titanoboa ble hele 13 m. Bukskjellene er små, og det er en enkelt rekke av haleskjell. Ved kloakkåpningen er det to sporer, som er rester av baklemmene. De fleste boaslanger har varmefølsomme organer på leppene.
Pytonslangene og boaslangene har en utbredelse som overlapper i liten grad. Hvis de to gruppene møtes, dreier det seg som regel om gravende boaslanger, som fyller en annen økologisk nisje enn pytonene. Bygningstrekk som skiller boa- og pytonslanger er blant annet at boaslangene ikke har tenner på mellomkjevebeinet (premaxilare), og at nesten alle boaslanger føder levende unger.
Det er enkelte unntak fra regelen om at boaslanger føder levende unger. Jordpytonen ser ut til å bevart egglegging som et opprinnelig trekk. Noen sandboaer som stammer fra forfedre som fødte levende unger, har derimot utviklet egglegging på nytt.
Boaslanger finnes i mange ulike habitater. De finnes stort sett i varme strøk, men gummiboaen lever i barskog og høyfjell. Noen er marklevende, mens andre klatrer i trær. Sandboaene er tilpasset et underjordisk liv i tørre ørkener og stepper, og anakondaene er delvis akvatiske. De eter stort sett ulike virveldyr, som pattedyr og fugler.
En regner ofte boaslanger som typiske representanter for den neotropiske faunaregionen, men de finnes også andre steder som i det vestlige Nord-Amerika, på Madagaskar, og på Sulawesi, Ny-Guinea, Salomonøyene og Fiji. Jordpytonen lever i Afrika, og de gravende sandboaene har en vid utbredelse i Nord-Afrika, det sørøstre Europa, Sørvest-, Sentral- og Sør-Asia. 
Denne utbredelsen er blitt forklart både med at boaslanger fulgte med de ulike delene av superkontinentet Gondwana da det ble splittet opp, og med at de har klart å krysse verdenshavene ved å seile på flåter av vegetasjon. En mener nå at boaslangene kom til Madagaskar via en landbru til Antarktis, og at artene på stillehavsøyene har levd der siden Gondwana ble brutt opp.

Kvelerslanger

I linneansk systematikk er boaslangene familien Boidae. Noen forskere mener at pytonslangene hører hit som underfamilien Pythoninae, men en velger her å plassere dem i en egen familie. Tidligere ble også mudderslanger, spisshodepyton, dvergboaer og bolyeriaslanger regnet til Boidae, men det er nå enighet om at de hører til i egne familier. Den utvidede familien Boidae kalles på norsk kvelerslanger. Dette navnet kan misforstås ettersom mange slanger som ikke er kvelerslanger, også dreper byttet ved å slynge seg rundt det.
Georg Sulen

Krigstjeneste

Sulen forlot Norge om bord på M/B «Alf» fra Hernar 16. september 1941 og kom til Lerwick 18. september.
I Storbritannia gikk Sulen inn i marinen og tjenestegjorde på KNM «Stord». I løpet av tjenesten på KNM «Stord» deltok Sulen i senkingen av «Scharnhorst», under landgangen i Normandie og i eskortetjeneste for arktiske konvoier.
Under senkingen av «Scharnhorst» ble Sulen tatt av en brottsjø og skadet, noe som medførte at han havnet på sykestuen med de tyske overlevende.
Baader (film)

Baader er en tysk film fra 2002 som handler om Andreas Baader og Rote Armee Fraktion. Regissør Christopher Roth mottok i 2002 Alfred Bauer-prisen og ble nominert til Gullbjørnen for filmen.
I Norge ble filmen lansert på DVD i 2009 under tittelen Baader Meinhof, noe som var kontroversielt på grunn av forvekslingen med Baader Meinhof-filmen fra 2008 som kommer på DVD senere i 2009 og gikk på norske kinoer året før.

Handling

Filmen begynner i 1967 og handlingen er i begynnelsen lagt tett opp til de historiske hendelsene. I løpet av filmen glir filmen stadig mer i fiktiv retning. Virkelige opptak fra denne tiden – demonstrasjonen mot den iranske sjahen, Benno Ohnesorgs død eller opptak av Rudi Dutschke – blandes med fiksjon.
Filmen skildrer også statens kamp mot terrorgruppen, ledet av den fiktive kriminalpolitisjefen Kurt Krone, spilt av Vladim Glowna. I en scene møtes Krone og Baader, og det antydes et samarbeid, slik som i Rainer Werner Fassbinders film Die dritte Generation.
Ved slutten av filmen blir Baader, annerledes enn i virkeligheten, skutt av politiet.

Lansering i Norge i 2009 under ny tittel og strid om forvekslingsfare

Filmen ble DVD-lansert i Norge i 2009 under tittelen Baader Meinhof. Dette er også den norske tittelen på en kinofilm fra 2008, Oscar-nominerte Baader Meinhof (originaltittel Der Baader Meinhof Komplex), som kommer på DVD i Norge i mai 2009. Det førte til kritikk at distributøren av 2002-filmen Baader, Scanbox, både valgte samme norske tittel som 2008-filmen, og laget et omslag som til forveksling lignet omslaget for 2008-filmen. Scanbox innrømmet at deres lansering av 2002-filmen var timet opp mot lanseringen av 2008-filmen, som distribueres av Nordisk Film Distribusjon.
NP-hardt

De NP-harde problemene er ei mengde problemer som er minst like harde som de hardeste problemene i NP. Sagt på en annen måte, hvis ethvert problem i NP kan polynomtidsreduseres til et gitt problem H, er problemet H NP-hardt. Hvis H også er med i NP, vil det bety at H er et av de hardeste problemene som eksisterer i NP. H kalles da NP-komplett i tillegg til NP-hardt. En konsekvens er at om man skulle finne en polynomtidsalgoritme for et eller annet NP-hardt problem, vil alle problemer i NP kunne løses i polynomiell tid.

Eksempler

Et eksempel på et NP-hardt problem kan være et NP-komplett problem. Et velkjent problem er handelsreisendeproblemet som går ut på å finne korteste vei som går gjennom ei gitt mengde noder. 
Et problem som ikke er NP-komplett men som er NP-hardt er stoppeproblemet. Stoppeproblemet går ut på om man kan avgjøre om et gitt program med et gitt input vil stoppe eller ikke. Dette er et problem som ikke er turingavgjørbart. Det finnes inga turingmaskin som vil kunne avgjøre problemet.
Bindevevsregisteret

Norsk systemisk bindevevssykdom og vaskulittregister (NOSVAR) eller Bindevevsregisteret er et stort register som brukes til forskning, kvalitetssikring og kompetansehevning innen de sjeldne systemiske bindevevssykdomer og vaskulittsykdommer. Dette er sykdomsgrupper som består av sjeldne, men potensielt alvorlige former for revmatisme (revmatiske sykdommer). Registeret eies av Oslo universitetssykehus (OUS) og administereres av Revmatologisk seksjon, OUS, Rikshospitalet. Registrering gjøres ved Revmatologisk seksjon, OUS og basesers på skriftlig, informert samtykke fra pasienter med aktuelle diagnoser. Registeret finansieres av sykehuset og har ingen bindinger til farmasøytisk industri eller andre kommersielle aktører.

Etikk og Datasikkerhet

Datatilsynet godkjente NOSVAR i 1998 og har senere fornyet konsesjonen, foreløpig til 2028. All registerering baseres på informert samtykke som innebærer at hver pasient får muntlig og skriftlig informasjon om registeret før pasienten eventuelt skriftlig godkjenner registrering. Om ønskelig, kan en trekke seg fra registeret når som helst. Når data tenkes brukt til forskning, søker registeret de regionale komiteer for medisinsk og helsefaglig forskningsetikk (REK) om godkjenning for hvert enkelt prosjekt. Dette for å sikre at alle lover og hensyn er ivaretatt.

Historikk

Professor Øystein Førre, den gang ved Oslo Sanitetsforenings Revmatismesykehus (OSR) var en vesentlig pådriver for etablering av registeret. De første pasienter ble inkludert i 1999. Registerkonsulent Torhild Garen og Kari Fresjar har vært viktige for henholdsvis daglig drift og inklusjoner fra sengeposten. Overlege dr. med. Øyvind Palm har siden 2008 vært registerleder.

Resultater

De aller fleste aktuelle pasienter ønsker å delta i registeret. Gjennom internt og eksternt faglig samarbeid har NOSVAR bidratt (pr 2016) med nye forskningsdata til 48 PubMed listede publikasjoner i internasjonale tidsskrift og fem PhD (doktrograds-) arbeider.
Stormarihand

Forekomst i Norge

Rolf Nordhagen fant en orkidé, som han mente var stormarihand, i Ervik på Stadlandet i Selje kommune i Sogn og Fjordane, og publiserte dette funnet i 1972. Andre botanikere var kritiske til Nordhagens artsbestemmelse, og etter at Ervikvatnet ble tappet ned mente man at forekomsten var tapt. 
Reguleringen av vassdraget skapte derimot et nytt levested for slike orkideer ikke langt unna Nordhagens funnsted. Steinar Skrede fant på slutten av 1990-tallet flere planter her som kan være stormarihand. Det er også gjort et mulig funn av arten på Jæren. 
Elleve norske orkidearter ble midlertidig fredet i et hastevedtak sommeren 1989. Stormarihand ble for sikkerhets skyld tatt med, men er ikke fredet nå. I Norsk rødliste 2006 er den oppført som «kritisk truet», men arten er ikke nevnt i rødlistene for 2010 eller 2015. Stormarihand er oppført på Bern-konvensjonens liste over strengt beskyttede plantearter.
Hisarai

Utseende

En stor (opptil 80 millimeter), avlang, svart trebukk, dekkvingene brune. Hannens kjever er forlengede. Antennene er forholdsvis korte (mindre enn halve kroppslengden) og tynne. Pronotum er rektangulært med rundet framskytende forhjørner, bakhjørnet ender i en pigg. Dekkvingene er litt rundede med rettvinklede "skuldre", uten lengderibber. Beina er forholdsvis spinkle.

Levevis

Larvene borer i død ved, ofte i døde røtter. De etterlater seg grove ganger i veden. Utviklingen tar flere år. Disse billene besøker ikke blomster, og mange arter er nattaktive. En del av dem kommer til lys.

Utbredelse

Arten er utbredt i Brasil.
Muktsar (distrikt)

Demografi

Ved folketellingen i 2011 var det 902 702 innbyggere i distriktet, mot 777 493 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 27,99 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 11,30 % i 2011. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 830 i 2011 mot 811 i 2001.
Rundeskatten

Rundeskatten er den verdifulle lasten som det nederlandske frakteskipet «Akerendam» hadde med seg på sin jomfrutur i 1725 da det kom ut av kurs og forliste nordøst for Runde fyr på øya Runde på Sunnmøre en stormfull natt til 8. mars samme år. Det var aktuar og historiker Ivar Myklebust fra Ørsta som tidlig i 1960-årene gjorde kjent opplysninger om forliset, da han fant arkivmateriale etter sjøforklaringen som ble holdt på tinget i Ørsta (Ørstavik) i 1726.
Skatten ble oppdaget 6. juli 1972 av de tre sportsdykkerne Bengt-Olof Gustafsson, Stefan Persson og Eystein Krohn-Dale. De tre sportsdykkerne fant nærmere 57 000 mynter, hvorav 6624 gullmynter, resten sølv. Året etter ble stedet undersøkt av Bergens Sjøfartsmuseum. Over 400 ulike mynttyper ble funnet, hvorav omtrent femten var ukjente til da.
Funnet er ett av de største skattefunn i Europa, og finnerne fikk 75 prosent, norske stat 15 prosent, og Nederland 10 prosent. Verdien ble da anslått til en plass mellom 30 og 40 millioner norske kroner.
I 1979 kjøpte mynt- og seddelsamler Jan Olav Aamlid 6000 gull og sølvmynter fra Rundeskatten på en auksjon i Zürich, Sveits, hvor han betalte 882 000 Sveitsiske Franc. I 1979 var kjøpet det største noensinne notert fra et sunket skip og den største summen betalt for et enkelt kvanta med mynter.
Av de 15 prosentene som Staten beholdt, ble mynter og gjenstander fordelt på Myntkabinettet i Oslo og Bergens Sjøfartsmuseum. I 1973 gjennomførte Sjøfartsmuseet en undervannsutgravning på et større område ved Runde fyr. En rekke mynter og gjenstander ble hentet opp og fraktet til Bergen. I januar 2011 ble deler av gjenstandene på Sjøfartsmuseet flyttet tilbake til øya, for utstilling i Runde Miljøsenter.
Spårvägsmuseet

Spårvägsmuseet (Sporveimuseet) ligger siden 1990 på Tegelviksgatan 22 i Södermalm, Stockholm. I museet finnes en kafé, et bibliotek, et arkiv og et annet museum ved navn Leksaksmuseet.
Museet er eiet av Storstockholms Lokaltrafik. Samlingen består av gamle kjøretøyer som dekker utviklingen av kollektivtrafikken ved Stockholm fra 1800-tallet til nå.

Historikk

Sporveisjefen Ernst Hjortzberg startet å samle gjenstander fra rundt 1900, da sporveien i Stockholm fremdeles brukte hestesporvogner. Ved selskapets hovedkvarter på Tegnérgatan lå et museum. Denne samlingen er nevnt i en avisartikkel fra 1922.
I 1944 åpnet museet på Tulegatan ved den gamle vognhallen. I 1964 ble museet flyttet til Odenplan, men museet var lite og hadde ikke plass til så mange kjøretøyer.
Papilio ulysses

Utseende

Kroppen har et ytre skjelett (hudplater) som holder de bløte indre organer på plass. Det ytre hudskjelettet er bygd opp for det meste av kitin.  Bakkroppens indre organer består av fordøyelsesorganer, forplantningsorganer og åndedrett. Åndedrettet hos sommerfugler foregår ikke ved lunger, men ved at luft hentes inn og ut av kroppen gjennom små hull i hudskjelettet (spirakler).  I kroppen er det et svært finmasket system av trakéer som leder oksygenet til kroppens vitale deler. En blodvæske som sirkulerer i kroppen, pumpes rundt av et avlangt rørformet hjerte.  
Brystpartiet består for det meste av vingenes muskulatur. Sanseorganer, for syn, smak og lukt er stort sett plassert i hodet. Nervesystemet består av en bukmarg med to nervestrenger og én nerveknute (ganglion) i hvert kroppssegment. Den første nerveknuten, som ligger foran munnåpningen, er spesielt stor og omtales som hjerne.
Larvens hode består av en hard hodekapsel med noen punktøyne. Under øynene er det noen små antenner larven bruker til å finne riktig føde. Larvens bakkropp består nesten bare av fordøyelsessystemet. Dette er ganske kort og mye av maten larven spiser passerer før all næringen er tatt opp. Avføringen kommer ut som små kuler helt bakerst på kroppen.  Larvene ånder gjennom åpninger i hudskjelettet (spirakler), langs kroppens sider.

Levevis

Parringen skjer ved sammenkobling mellom de to kjønnene. 
Larven er radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning.  Larven lever som plantespiser. 
Papilio ulysses tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår  en metamorfose i løpet av utviklingen. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium,  en hvileperiode, der sommerfuglens indre og ytre organer endres. Larvens bøyelige og myke kropp omdannes til en puppe med et hardt skall. Når skallet er hardt begynner omdanningen fra larve til den voksne (imago) sommerfuglen. De indre organer brytes i varierende grad ned til en cellemasse.  En omorganisering skjer og dyret bygges opp igjen.  Puppeperioden varierer etter temperaturen.