google/wiki40b huggingface dataset:
Snipp og Snapp – Redningspatruljen

Historie

Serien hadde premiere på Disney Channel 5. mars 1989. Teknisk sett var åpningen en 2 timers film delt inn i 5 episoder uten avslutning. De 5 episodene hadde tittelen To the rescue og ble senere satt inn som åpningen på sesong 2 (noe som var litt absurd siden disse episodene introduserer karakterene.) Siste episode ble vist 19. november 1990. Serien går stadig i reprise på Disney Channel. DVD-er med de første episodene er lansert i Norge.

Handling

Snipp og Snapp, to jordekorn med en nese for trøbbel, starter et detektivfirma, Redningspatruljen, sammen med deres nye venner Fiksi, Monty og Zum Zum. De små detektivene gjør oppdrag mange ganger for små for politiet, med som regel dyr som deres klienter. De finner seg mange ganger i konfrontasjon med de samme fiendene Mr. Katz og den gale vitenskapsmannen Noron Nimnul.

Temasang

Store skurker har ofte griseflaks,

men to små ekorn får dem i buret straks

og de gjør en jobb for ingenting,

må du ha hjelp så ring

Sni- Sni- Sni- Snipp og Snapp

de tar saken!

Sni- Sni- Sni- Snipp og Snapp

Fins ei maken!

For det slår aldri feil når de tar fatt

da blir de fleste ganske matt

Sni- Sni- Sni- Snipp og Snapp

de tar saken!

Sni- Sni- Sni- Snipp og Snapp

Fins ei maken!

Nei det slår aldri feil når de er med,

da løses alt på en, to, tre!

Sni- Sni- Sni- Snipp og Snapp

de tar saken!

Sni- Sni- Sni- Snipp og Snapp

Fins ei maken!

Sni- Sni- Sni- Snipp og Snapp!
Hardoi (distrikt)

Demografi

Ved folketellingen i 2011 var det 4 091 380 innbyggere i distriktet, mot 3 398 306 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 13,22 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 16,20 % i 2011 mot 19,45 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 914 i 2011.
Fyrskip

Fyrskip er betegnelsen på en fyrlykt som er plassert på et permanent oppankret fartøy.
Norge har hatt fyrskip på to steder. Sluppen «Enigheden» ble lagt ut ved Lepsøyrevet nord for Ålesund i 1856. Skipet havarerte året etter. Lepsøyrev fyr ble bygget i 1879, etter at det hadde vært gjort flere forsøk med nye fyrskip i området.
I 1919 ble et fyrskip lagt ut ved Ildjernsflu ved Nesodden. Skipet ble pårent og sank 9. februar 1929. Et nytt fyrskip ble lagt ut, og det holdt seg flytende til 1968, da det ble kondemnert og erstattet med en bunnfundamentert fyrlykt.
I Norge ble det ikke flere fyrskip. De fleste steder langs kysten var det mulig å plassere fyr langt ut fra land, derfor var det ikke behov for fyrskip. Fyrstasjoner på land var dessuten både langt sikrere og billigere i drift enn fyrskip. Men i mange andre land, for eksempel Danmark, Nederland og Storbritannia, fikk fyrskip en større utbredelse.
American Stars 'N Bars

Sporliste

Alle sangene er skrevet av Neil Young unntatt hvor annet er notert.
The Cheaters

The Cheaters er et norsk rockeband, opprinnelig fra Tønsberg. 
Bandet har gitt ut to album. Det andre albumet, Rites of Spring ble gitt ut i 2014 og produsert av Erlend Mokkelbost. For albumet vant de Spellemannprisen 2014 i klassen rock.
Bastionen

Bastionen er supporterklubben til fotballklubben Lyn som per 2016 befinner seg i 3. divisjon. Den ble stiftet høsten 1992 og tok navnet Bastionen i 1993, etter å først ha kalt seg Lyn Supporter Clubb. Den noe spesielle skrivemåten av navnet «Clubb» skyldes at initialene ville blitt LSK (som gir assosiasjoner til Lillestrøm SK) hvis man hadde skrevet «Klubb» og man ville unngå å bli for «engelske» i skrivemåten, derfor ble det heller ikke skrevet med én «b».
Bastionen hadde i 2007 i underkant av 2000 betalende medlemmer og var en av landets største supporterklubber. At klubben gjennom nesten hele 1980-tallet lå i nest øverste divisjon mener mange er skyld i at Lyn har en såpass liten supporterklubb til hovedstadslag å være, og Lyns supportere har gjennom årene fått mye pepper av andre lags supportere for at de ikke er flere på kampene. De fleste medlemmene av Bastionen er oppvokst på vestkanten i Oslo. Bastionen har tidligere hatt Cafè Abel, Horgan's, Paddy's og Highbury Pub som tilholdssted før og etter kamp. I dag holder Bastionen til på Katedralen Pub i Parkveien.
Bastionen Tifo er Bastionens tifogruppe og er av de fleste regnet for å være i det absolutte toppsjiktet når det gjelder tifo og vant «Sølvblusset» (2.-plass) i 2003, 2004 og 2005, samt "Gullblusset" i 2006 som er Norsk Supporterallianses pris for beste tifo.
"Søner af Christiania", SAC, er en uavhengig supportergruppe, såkalte Ultras, som er med på å bedre stemningen på Lynkamper.
Bauksitt

Bauksitt (eller bauxitt) er en naturlig forekommende, heterogen aluminiummalm. Det består vanligvis av en eller flere aluminiumhydroksider pluss ulike mineraler som jernmalm, kvarts, titanoksid og aluminiumsilikat. 
Om lag 85% av all verdensproduksjon av bauksitt foredles til aluminiumoksid (Al₂O₃), som igjen brukes som råstoff for produksjon av aluminium. 
Bauksitt ble oppdaget for første gang i 1821 av geologen Pierre Berthier. Funnet ble gjort ved byen Les Baux-de-Provence i Sør-Frankrike, og bauksitt (bauxitt – gammel skrivemåte) er oppkalt etter denne byen.
Chilotomina

Utseende

Ganske små, avlange, svarte bladbiller, gjerne med litt blålig metallglans, pronotum rødoransje. Hodet er stort og bredt, antennene tynne og froholdsvis korte, noe sagtakkede. Pronotum er avrundet firkantet, mye bredere enn langt. Dekkvingene er så brede som pronotum, jevnbrede. Beina er lyse, middels lange og kraftige.

Levevis

Maurbladbiller skiller seg fra de fleste bladbiller ved at larvene ikke er planteetere, men derimot lever i maurtuer, der de spiser matrester men trolig også kan forgripe seg på maurlarvene. De voksne billene er bladetere som bladbiller flest, og spiser gjerne på løvtrær.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Nord-Afrika, Spania og det sørlige Frankrike.
Lossepladsen bløder

Lossepladse bløder er en musikk-EP med Sebastian, utgitt i 1971.
Takashi Imoto

Karriere

Takashi Imoto startet sin profesjonelle karriere i Mito HollyHock i 1999.
Guan dao

Guan dao (tradisjonell kinesisk: 關刀, forenklet kinesisk: 关刀) eller Kuan-dao er et kinesisk våpen som ble laget av Kinas kung fu–krigere for over 1500 år siden. En Kuan-dao har en type kniv på toppen som er rundt 40 cm lang og er under 2 mm tykt. Selve staven er rundt 190 cm lang. Den har også en liten spiss kniv nederst på staven. Kuan-dao er betegnet som både et dødelig våpen og det nest farligste av kinesiske våpen.
Bakgrunnen for navnet er at dette var våpenet til general Guan Yu fra de tre rikers tid - det var general Guans hellebard.
Fylkesvei 5206

Fylkesveg 5206 går mellom Nygård og Gravdal i Bergen kommune. Veien er 780 meter lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen Fv192.
Neoscelis

Utseende

Middelsstore (16-25 millimeter), svarte eller metallisk fargede gullbasser med lange bein. Kroppen er ganske blank. Hannen har et kort, i spissen kløvet horn i pannen og en pigg på hver side av dette.

Utbredelse

Artene er utbredt i sørlige og sentrale deler av Mexico og er dermed en av få representanter for Goliathini i Amerika.
Sykkeltyvene

Handling

Filmen forteller historien som Antonio Ricci, en arbeidsløs mann som blir tilbudt jobb som plakatklistrer i etterkrigstidens Roma. For å få jobben må han imidlertid ha en sykkel, og derfor selger hans kone Maria sengetøyet deres for å skaffe de nødvendige pengene. De får nok penger til å kjøpe ut sykkelen fra pantehandleren, og Antonio er lykkelig for å endelig få seg jobb. Sykkelen hans blir imidlertid stjålet mens han henger opp en plakat og han strever forgjeves sammen med sønnen Bruno for å finne den igjen, uten å få noe hjelp av politiet.
Når han finner tyven, en ung gutt i dennes nabolag blir han fortalt av politiet at han har en tynn sak om han ikke tok tyven på fersk gjerning eller hadde navngitte vitner, da det helt sikkert var folk i tyvens nabolag som vil gi ham alibi. Fortvilet må de resignere og forlate området, til spottende tilrop fra folk i tyvens nabolag.
Mot slutten av filmen sitter han utenfor en fotballbane med Bruno. Antonio ser de hundrevis av parkerte syklene som tilskuerne har parkert. I ren desperasjon stjeler han en sykkel som står utenfor en leilighet, men blir tatt av en mengde rasende menn som slår og ydmyker ham foran sønnen. Sykkeleieren ser imidlertid hvor oppskaket Bruno blir, og føler medynk og vil ikke anmelde tyveriet. Antonio og sønnen går nedslått hjem. Bruno tar trøstende farens hånd

Omtale

Sykkeltyvene har fått svært god omtale av filmkritikerne og har oppnådd hele 98 % på Rotten Tomatoes. Den kjente filmkritikeren Roger Ebert i Chicago Sun-Times gav den svært gode skussmål og gikk så langt som å kalle den «et mesterverk». Det britiske filmmagasinet Sight & Sound kåret den i 1952 (magasinets første avstemning) til tidenes beste film. På en avstemning i samme magasin over "Director's Top Ten Poll" ligger den per 2006 på en 6.-plass. Den er videre oppført i boka 1001 filmer du må se før du dør, fra 2003.
Etter premieren på Saga kino mente anmelderen i VG at den var et ukunstlet verk som alle ville forstå. Etter oppussingen i 1997 ble den atter vist.

Filmens samfunnskritikk

Filmen gir en sosial kritikk av det italienske samfunnet og den sosiale nød som skaper tyver av hederlige arbeidere. Filmens pessimisme og bitterhet er et resultat av det bristende framtidshåpet. Lite hadde skjedd i det "nye" Italia, nøden var den samme som under fascismen. Det samfunnet som beskrives er et nødens og fattigdommens samfunn, der alle sloss mot alle og der de institusjoner Ricci besøker for å få hjelp avviser ham.
Stahlhelm

Militære stålhjelmer på 1900-tallet

Stålhjelmer, som var vanlige i middelalderen og i eldre tid, ble gjeninnført under første verdenskrig for å beskytte soldatene i skyttergravskrigen der omfattende artilleriild medførte enorme tap. I løpet av 1915 fikk franske soldater metallinnlegg i kepiene, sylindriske uniformsluer med skygger, og fra 1916 ble adrianhjelmer utlevert. Den var lett og relativt billig å produsere, selv om det likevel var litt tungvint, og den beskyttet ikke nakken. Også den britiske hæren ønsket beskyttelse mot nedfallende granatsplinter under første verdenskrig, og i 1915 designet og patenterte briten John L. Brodie brodiehjelm som beskyttet hodet, men som først og fremst var lett å masseprodusere da den kunne presse ut av en stålplate i én arbeidsprosess. Hjelmene var dessuten lette å stable og nyttige som vaskefat og kokekar.
Både Stahlhelm-, adrian- og brodiehjelmene gav soldatene et lett gjenkjennelig utseende og ble et tydelig nasjonalt kjennetegn i første og andre verdenskrig.
Stålhjelmer beskytter for øvrig utelukkende mot granatsplinter, mens skudd normalt vil gå rett gjennom dem. Stålhjelmer har vært standard i de fleste militære styrker siden første verdenskrig, og begynte først på 1980-tallet å bli avløst av hjelmer i andre materialer, for eksempel kevlar.

Stålhjelmer av tysk modell

I 1916 byttet også Den keiserlige tyske hær ut tradisjonell pikkelhue (Pickelhauben), pigghjelm av lær, med stålhjelm. Den fikk betegnelsen M16 Stahlhelm og var designet av ingeniør Frederich Schwerden og kirurgen dr. August Bier ut fra de hodeskadene soldatene fikk. Disse gav derfor bedre beskyttelse for hode og nakke enn de franske og britiske hjelmtypene. Stahlhelm kom siden i flere modeller. Fra 1935 ble det laget en lettere og mindre type som ble kalt M35 Stahlhelm. Dette ble den karakteristiske  «tyskerhjelmen» under andre verdenskrig, selv om det også fantes andre typer, først og fremst Fallschirmhelm, en potteformet hjelm uten bremmer for fallskjermjegerne i Luftwaffe. Wehrmachts hjelmer var merket med skjoldformede decaler dekorert med tysk ørn på venstre hjelmside og kokarde i de tyske nasjonalfargene svart, hvitt og rødt på høyre side.
Etter krigen modifiserte Øst- og Vest-Tyskland stålhjelmene slik at de skilte seg tydelig fra de tidligere «nazistiske» variantene.

Hjelmmerker i det nasjonalsosialistiske Tyskland

Stålhjelmene i det nasjonalsosialistiske Tyskland kunne være merket på ulike måter, men bildene under viser de vanligste hjelmdekalene i Wehrmacht, den tyske hæren, og Schutzstaffel (SS), de nazistiske elitetroppene.
Fylkesvei 5232

Fylkesveg 5232 går mellom Ulveset og Nese i Fjell kommune. Veien er 3,3 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen Fv205.
Naurisk kultur

Kunster og håndverk

Naurus innbyggere bruker vanlige tropiske klær: korte bukser og lette skjorter. Fisking følger fortsatt den tradisjonelle metoden: øyas fiskere venter på fisken i små, lette båter. Skikken å drive fiske med dresserte fregattfugler har blitt bevart til i dag.
Radio Nauru har samlet mange innspillinger av de lokales musikk, men selv gamle Nauruere forstår sjelden innholdet i disse sangene.
Selv om den tradisjonelle kulturen raskt gir plass til den moderne, er musikk og dans – som andre steder i Mikronesia – de mest populære kunstformene. Rytmiske sanger og tradisjonelle ringdanser blir framført særlig ved feiringer og fridager.
Håndverkere lager klær og vifter av kokosfiber og barken fra skruetreet og bruker geometriske mønster som gjenspeiler de som brukes i indonesisk kultur. Trevirke fra kokospalmer brukes også i produksjon av kunst og håndverk.
Seremonien å lage og drikke kava er en tradisjonell kvinneskikk.

Språk og utdanning

Naurus språk, naurisk, er en slags blanding av naboøyenes språk. Engelsk forstås og snakkes av de fleste.
Utdanning er obligatorisk fra 6–16 år, og den eneste skolen er Kayser-colleget nord på øya. For videre utdanning og universitet, må nauruere til utlandet, vanligvis Australia.
Landets offisielle nasjonaldag er uavhengighetsdagen 31. januar, men angam-dagen er også en veldig viktig dag.

Vektløfting

En sport som Nauru mestrer er vektløfting. Den sensasjonelle gullmedaljen i 1990s Commonwealth Games av Marcus Stephen satte i gang Den nauriske olympiske komité. Vektløfter Reanna Solomon vant også flere medaljer i Commonwealth Games.
I 1998 bestemte Den internasjonale vektløftingsunionen å holde 2001s VM i Nauru. Den ble beskrevet som «Naurus største dag» av innbyggerne. Den tyske byen Riesa ville også ha VM, men Naurus finansielle løfter gjorde utslaget, for første gang ble premier på 6 500 DM for hver gullmedalje utlovt. Finansielle problemer gjorde imidlertid at VM ble avlyst og flyttet til Guam.
Sosialt entreprenørskap

Sosialt entreprenørskap er en form for ledelse som bygger på sosiale fremfor utelukkende tradisjonelle bedrifts- eller samfunnsøkonomiske prinsipper. Dette kan innebære ulønnet aktivitet som bygger på idealistiske i stedet for profittdrevne motiver. Ulike forskere har ulike definisjoner eller vektlegger ulike aspekter ved sosialt entreprenørskap. Noen vektlegger at det ikke er profittsøkende tilnærminger til å skape verdi for samfunnet eller berørte grupper. Andre legger vekt på «sosial ansvarlig» drift av kommersiell virksomhet. En tredje gruppe forskere betrakter sosialt entreprenørskap som tiltak for å avhjelpe sosiale problemer og skape endring i samfunnet. Sosialt entreprenørskap innebærer typisk nye eller innovative måter å drive virksomheter på. Felles for definisjonene er at sosialt entreprenørskap handler om å skape sosial eller samfunnsmessig verdi fremfor utelukkende å skape verdi for aksjeeiere. En smal definisjon legger vekt på at sosialt entreprenørskap handler om å bruke kunnskap om markeder og forretningsdrift innenfor den ikke-profittsøkende sektoren særlig når ikke-profittsøkende virksomheter søker etter nye måter å skaffe seg inntekter.
Sosiale entreprenører finnes både i privat, offentlig og frivillig sektor. De kan jobbe innenfor etablerte bedrifter og organisasjoner eller delta i prosessen med å etablere egen virksomhet. Grameen Bank og Ashoka nevnes som eksempler på sosialt entreprenørskap.
Engstelig (unnvikende) personlighetsforstyrrelse

Behandling

Psykoterapi er den foretrukne behandling. Forskjellige psykoterapeutiske tilnærminger som for eksempel psykodynamisk terapi eller kognitiv terapi kan benyttes for denne tilstanden. Ofte er gruppeterapi nyttig, da pasienten kan få dempet den prestasjonsangsten som straks dukker opp når det er andre til stede. Fokus i terapien er pasientens manglende selvfølelse og angst for å være i sentrum. Pasienten vil ofte selv søke terapi, i motsetning til mange andre personlighetsforstyrrelser.
Ann-Elen Skjelbreid

Juniorkarriere

Hun begynte med skiskyting som 11-åring, og vant hovedlandsrennet 14 år gammel. Etter ungdomsskolen flyttet hun til Trysil for å gå på skigymnaset der. Hun ble tatt ut på det norske laget til junior-VM i 1990, og var med på stafettlaget som tok sølvmedalje. Året etter fikk hun sin første internasjonale gullmedalje: Gullmedalje på sprinten i junior-VM i Ungarn. I tillegg fikk hun med seg et nytt stafettsølv.

Seniorkarriere

I 1994 ble hun tatt ut på det norske elitelandslaget, og var med på laget som tok sølv i lagkonkurransen. Hun deltok senere i flere verdensmesterskap, og representerte Norge i tre olympiske leker, i Lillehammer 1994, Nagano 1998 og Salt Lake City 2002.
VM i friidrett innendørs 2018 – Kulestøt kvinner

Kulestøt for kvinner under VM i friidrett innendørs 2018 ble arrangert 2. mars 2018.
Velvet Belly

Velvet Belly er en pop/rock-gruppe opprinnelig fra Kristiansand. Bandet startet som en trio i 1989, og fikk med seg vokalist Anne Marie Almedal året etter. De ga ut to album før de fikk et bredere publikumsgjennomslag med sitt tredje album Window Tree i 1994. Albumet førte til kontrakt med plateselskapet BMG som gjenutga albumet med nytt cover og nå også med Europa som marked.
I forbindelse med albumet Lucia som ble gitt ut i 1997, ble Vidar Ersfjord med som keyboardist og bandets femte medlem. For albumet fikk bandet Spellemannprisen 1997 i klassen popgruppe. Bandet har samarbeidet med musikeren og forfatteren Erik Honoré som har produsert alle albumene.
Bryting under Asialekene 1970

Bryting under Asialekene 1970. Bryting var en av flere sporter under de sjette Asialekene som ble arrangert i Bangkok i Thailand mellom 9. og 20. desember 1970. Det var femte gangen som bryting var på programmet under Asialekene. Det var ti vektklasser i fristil for menn. Iran ble beste nasjon med seks gullmedaljer foran Japan med fire.
Marcel Iancu

Bakgrunn og virke

Iancu ble født i en relativt velstående jødisk middelklassefamilie i hovedstaden București, der han studerte med Iosif Iser, en rumensk-jødisk maler.
Allerede i gymnastiden utga han sammen med Tristan Tzara og Ion Vinea tidsskriftet Simbolul («Symbolet»).
I 1914 reiste han sammen med brødrene Iuliu (Jules) og George (Georges) til Zürich for å studere (og for å unngå verneplikten, sies det). Først studerte han kjemi, men høsten 1915 gikk han over til arkitektur. På grunn av krigen, kunne brødrene ikke lenger få tilsendt penger hjemmefra, og måtte ta seg arbeid på nattklubber, kabaréer osv.  På denne vis havnet han på Cabaret Voltaires åpningskveld. Der ble han kjent med Hans Arp, og ble gjenforent med Tristan Tzara. I denne perioden, lagde han plakater, masker, illustrasjoner, kostymer osv, og holdt foredrag om den kunstneriske avantgarden. Plakaten som han lagde, for eksempel, for den første dada-utstillingen i Hans Corays galleri i Zürich og den til utstillingen om kubisme og afrikansk kunst er blitt ettertraktede samlerobjekter.
I 1918 i Basel stiftet han sammen med Hans Arp, Alberto Giacometti, Sophie Taeuber, Fritz Baumann gruppen Das Neue Leben, et kunstnerfellesskap som eksisterte til 1922.
Før han reiser til Paris senere samme år, var han med å stifte gruppen Bund radikaler Künstler i april 1919 i Zürich, sammen med bl.an Hans Richter. Gruppen kalte for en radikal kunstreform, en redefinering av kunsten i samfunnet (reintegrasjon av kunst og liv) og kunstnernes deltakelse i utformingen av statens ideologiske utvikling. 
Fra 1919 til 1923 arbeidet han sammen med broren Iuliu som arkitekt i Paris.
Deretter reiser han tilbake til Romania, der han ble en av formidlerne av avantgarden. Der var han redaktør (til 1932) av tidsskriftet Contimporanul (ledet av Ion Vinea), og deltok med bilder på utstillinger som han organiserte sammen med Miliţa Pătraşcu og Margareta Sterian og Max Hermann Maxy.
I Romania stiftet han sammen med broren Iuliu et arkitektfirma kalt Biroul de studii moderne («Byrået for moderne studier» ), hvor de tegnet minst 40 bygninger, noen av dem blant de mest kjente i sin tid (f. eks. de såkalte Wexlerhuset).
På grunn av en stadig sterkere antisemittisme i Romania, emigrerte han til Palestina i 1941. Han sa senere at han aldri fant seg helt til rette der.
I 1953, grunnla han kunstnerlandsbyen Ein Hod, i nærheten av Haifa. I 1967 fikk han Israel-prisen.
Han var gift med Clara.
Aphelinidae

Utseende

Knøttsmå (0,6 – 1,4 mm), tettbygde snylteveps. Kroppen er påfallende kort og virker sammentrykt, hodet er svært stort sammenlignet med resten av insektet. Vingene mangler nesten totalt årenett. Antennene er knebøyde, relativt korte og litt kølleformede. De består av åtte eller færre ledd. Hodet er mye bredere enn langt, vanligvis nesten så bredt som forkroppen, med fasettøyne av varierende størrelse og tre punktøyne (ocelli) i pannen. Forkroppen har dype furer på ryggsiden. Beina er nokså korte (unntatt hos enkelte arter i Eriaporinae) med fem-leddete føtter. Vingene er avrundede, noen ganger med lange hårfrynser langs bak- og ytterkantene. Den eneste vingeåren er en åre (costa) som går langs forkanten av forvingen omtrent ut til midten. Vingene har ofte påfallende, små hår (microtrichia), disse kan danne tverrbånd eller andre fargemønstre. Bakkroppen er kort kjegleformet. Den sitter tett trykket mot forkroppen, slik at "vepsetaljen" ikke er synlig.

Levevis

De er parasitoider, som utvikler seg på egg av ulike insekter og til slutt dreper disse før de forpupper seg. Noen arter er også hyperparasitoider, det vil si at de snylter på andre parasitoider. De fleste artene der biologien er kjent, snylter på nebbmunner (Hemiptera), særlig skjoldlus og bladlus, men det finnes også arter som snylter på egg av sommerfugler, pupper av tovinger, eller andre årevinger. Et spesielt trekk ved denne familien er at hannen og hunnen av samme art kan utvikle seg på helt ulike verter, for eksempel hunnen på bladlus og hannen på sommerfugl-egg. I enkelte tilfeller kan endogtil hannen utvikle seg som en hyperparasitoid på hunnen av den samme arten. Aphelinidene er en viktig gruppe for biologisk kontroll av skadedyr, særlig av skjoldlus og bladlus. Rundt 13 arter blir i dag rutinemessig brukt til dette. På grunn av sin beskjedne størrelse er de lette å frakte.
Tom Rønnow

Liv og virke

Tom Rønnow ble født i Oslo av norsk far og tysk mor og vokste opp i Tyskland der han opplevde maktskiftet og nazismen på nært hold. Under annen verdenskrig kom han i kontakt med Norges kommunistiske parti og deltok i deres illegale arbeid i Norge under krigen. I 1949 ble han kastet ut av NKP sammen med resten av Furubotn-fløyen.
Senere var han aktiv i Sosialistisk Folkeparti, Nei til atomvåpen og på nei-siden i EF-kampen. I 1972 ble han styreformann i Orientering.
Av yrke var Rønnow oversetter, og er kjent for å ha oversatt blant annet Det kommunistiske manifest og deler av Kapitalen av Karl Marx. Han har også oversatt romaner av forfattere som Stefan Heym, Siegfried Lenz og Patrick Süskind. For sin oversettelse av Joachim Fests Hitler-biografi fikk Rønnow i 1974 Bastian-prisen. Han var æresmedlem i Norsk Forfatterforening.
Brachyolene

Utseende

Middelsstore, gjerne svarte trebukker. Antennene er lengre enn kroppen. Pronotum er omtrent så langs som bredt, mer eller mindre tønneformet, uten tenner på ytterkanten, med mer eller midre tydelige lengdefurer i midten.

Levevis

Som de fleste andre trebukker borer larvene i ved.

Utbredelse

Gruppen er utbredt i Sentral-Afrika, dessuten finnes det én art i Somalia.