google/wiki40b huggingface dataset:
Citizen Kane

Handling

Filmens tittelfigur, Charles Foster Kane, en enormt rik mediabaron, har bodd alene på sin gigantiske eiendom i Florida de siste årene av sitt liv og med et «Adgang forbudt»-skilt på porten. Kane dør i sin seng mens han holder en snøkule og hans aller siste ord er «Rosebud». Snøkulen glir ut av hans døende hånd, faller i gulvet og blir ødelagt. Dødsfallet havner på nyhetene verden rundt. En reporter prøver å finne ut mer om Kanes privatliv, og han lurer på meningen bak Kanes aller siste ord. Reporteren intervjuer mannens nærmeste venner, bekjente og ansatte, og etter hvert utfolder Kanes historie seg som en serie tilbakeblikk. Thompson oppsøker først Kanes andre kone, Susan Alexander, nå en alkoholiker som eier sin egen klubb, men hun nekter først å fortelle ham noe som helst. 
Thompson går deretter gjennom det private arkivet til den nå avdøde Walter Parks Thatcher, en bankmann som ble oppnevnt til Kanes verge i løpet av hans barndom og oppvekst. Det er gjennom Thatchers memoarer at Thompson får vite mest om Kane og hans barndom. Thompson intervjuer deretter Kanes forretningspartnere og Kanes private tjener Raymond. I tilbakeblikk fortelles at Kane tilbrakte sin barndom i fattigdom i Colorado, og foreldrene hans drev et pensjonat, frem til «verdens tredje største gullgruve» ble oppdaget på den tilsynelatende verdiløse eiendommen som hans mor hadde kjøpt. Kane blir tvunget til å forlate sin mor da hun sendte ham til den amerikanske østkysten for utdannelse og for å bo sammen med Walter Thatcher. I en alder av 25 år begynner Kane med journalistikk, og han tar kontroll over avisen New York Inquirer. 
Gjennom filmen blir Kanes liv godt dokumentert. Hans første ekteskap er med en niese av USAs president, og han prøver gjentatte ganger å bli valgt til guvernør i delstaten New York. Kanes første ekteskap går etter hvert i oppløsning, og han begynner en affære med Susan Alexander. Både hans kone og hans politiske motstandere oppdager denne affæren, og dette betyr slutten på både hans første ekteskap og hans politiske karriere. Kane gifter seg med sin elskerinne, og tvinger henne inn i en operakarriere som hun har verken talent eller ambisjoner for. Kane godtar at hun forlater sin sangkarriere etter at hun forsøker å begå selvmord, men hun velger også å forlate ham. Kane tilbringer sine siste leveår på å bygge sin enorme eiendom i Florida og han bor der alene, og kommuniserer ikke med noen andre enn sine ansatte. 
Butleren Raymond forteller at Kane hadde sagt «Rosebud» kort tid etter at hans andre kone hadde forlatt ham, rett etter at han hadde sett en snøkule. På eiendommen hans i Florida blir Kanes mange eiendeler katalogisert, fra uvurderlige kunstverk til verdiløse møbler. Reporteren innser at han ikke er i stand til å løse mysteriet om Kanes aller siste ord før han døde, og han konkluderer med at ordet «Rosebud» for alltid vil forbli en gåte. Helt på slutten av filmen blir det åpenbart for publikum at «Rosebud» var navnet på en slede fra Kanes barndom - en hentydning til den eneste gangen i livet hans at han virkelig var glad. Av Kanes stab blir denne sleden antatt å være nærmest verdiløs, og den blir ødelagt.
Truckee Meadows

Truckee Meadows er et dalføre i den nordlige delen av delstaten Nevada i USA. Dalføret dekker også sentrum av byene Reno og Sparks, i alt ca. 10 prosent av de to byenes areal.
Truckee Meadows har navnet sitt fra elven Truckee som krysser dalføret fra vest mot øst og renner gjennom sentrum av Reno.
Clea Koff

Inspirasjon

For Koff startet det hele med boka Vitner fra graven. Her beskrives hvordan ofrene for det brutale diktaturet i Argentina på 70- og 80-tallet etter sin død ble hovedpersoner i en historisk rettssak. Koff ble fullstendig bergtatt av rettsantropologenes rekonstruksjoner og deres uomtvistelige bevis som fikk flere av de tiltalte dømt etter overgrepene i Argentina.
Henrik Nielssøn

Biografi

Henrik var uekteskapelig sønn av riksråd Nils Henriksson. Han studerte fra 1518 i Rostock, og deretter fikk han, som født utenfor ekteskap, pavelig dispensasjon til å virke som kannik ved Nidaros domkapittel. Han ble etterhvert sokneprest til Inderøy.
Henrik var utpreget antidansk og prosvensk.
Henriks uekteskapelige sønn Christopher Henrikssøn var sokneprest til Stjørdal, og Henriks datter, som også var uekteskapelig og hvis navn er ukjent for ettertiden, ble gift med farens etterfølger som kannik og sokneprest. Henrik hadde gode forbindelser med sin fars familie, og han var formynder for nevøen Aage Bielke, halvsøsteren Lucie Nielsdatters sønn, da denne i en alder av sju år arvet Austråttborgen etter sin far.
Jô

Karriere

Jô startet å spille for Corinthians der han spilte 81 kamper og scoret 13 mål. Men i 2005 kom CSKA Moskva på banen, og hentet den 18 år gamle spissen til Russland. Der fikk han spille 53 kamper og score 30 mål, før Manchester City kjøpte han for £18 000 000 – £20 000 000
Han spilte på Brasils lag som tok bronse under OL i Beijing 2008. Han var også i den brasilianske troppem til VM i fotball 2014 på hjemmebane i Brasil.
Bikin (elv)

Bikin (russisk: Бики́н) er ei elv i Primorskij og Khabarovsk kraj i Russland. Den er ei høyre sideelv til Ussuri, og er 560 kilometer lang, med et nedbørfelt på 22 300 km².
Sideelver: Altsjan, Batsjelaza og Zeva.
Byer ved elva: Bikin.
Hany Abu-Assad

Liv og virke

Abu-Assad ble født i Nasaret i 1961, men emigrerte til Nederland i 1980. Han utdannet seg som flymaskinist i Delft og ble etter endt utdannelse ansatt som flyingeniør og jobbet innenfor yrket i flere år. Men da arbeidsgiveren, som hadde ansatt Abu-Assad på det israelske passet han hadde, fant ut at Abu-Assad var palestinsk israeler, avskjediget han ham .
Han gjorde sitt inntog i filmverdenen som produsent, og grunnla selskapet Ayloul Film Productions i 1990. Som filmregissør fikk hans sitt store internasjonale gjennombrudd med filmen Paradis nå (2005), som mottok en Golden Globe i 2006 for beste fremmedspråklige film. Samme film var nominert til Oscar i samme kategori samme år. Før dette hadde han blant annet laget filmene Ranas bryllup (Al qods fee yom akhar) (2002) og Het 14e kippetje (The fourteenth chick) (1998), samt noen dokumentarfilmer.
Han er per 2008 i gang med å lage en film med tittelen L.A. Cairo.
Jakov Gotovac

Liv

Jakov Gotovac studerte i Split først hos Antun Dobronić, Josip Hatze og Cyril Metoděj Hrazdíra, fra 1920 hos Joseph Marx i Wien. 1922 virket han i det filharmoniske selskapet i Šibenik og dirigerte i tidrommet mellom 1923 og 1958 ved det kroatiske nasjonalteatret i Zagreb. Ved siden av var han leder for flere kor, blant annet studenkoret Mladost-Balkan og koret Vladimir Nazor.
Gotovac var en av de tidligste representantene for en kroatisk senromantisk nasjonalstil. Ofte ligger folkediktning til grunn for hans vokalverk, og selv om han sjelden benyttet original folkemusikk er hans tonespråk sterkt folkloristisk preget.
Hans største suksess var operaen Ero s onoga svijeta som ble uroppført i 1935 og senere spilt på fler enn 80 europeiske scener. Gotovac skrev utelukkende vokal- og orkesterverk.
Jakov Gotovac ble etter sin død bisatt på Mirogoj-kirkegården i Zagreb.
Anuradha Ghandy

Tidlig liv

Anuradha ble født inn i en familie av kommunister. Både hennes far og mor; Ganesh og Kumud Shanbag var aktive revolusjonære. De giftet seg i KPI sine kontorer i Mumbai. Anuradha gikk på skolen J.B Petit School i Santacruz. På skolen ble barna tidlig oppfordret til å utvikle sine egne interesser innenfor blant annet klassisk teater og kunst. Det var i denne settingen av kreativ utfoldelse og revolusjonær oppdragelse at Anuradha etterhvert ble en bevisst kommunist. Det var også i hennes studieår at Naxalbari-opprøret bredte om seg i India, noe som trolig gjorde et inntrykk sett i sammenheng av hennes senere liv. I sine første år av aktivt politisk arbeide var hun organisert i den radikale studentforeningen PROYOM.

Politisk liv

På 70-tallet var Elphinstone College et samlingspunkt for såkalt venstreekstrem organisering og det er trolig gjennom Anuradhas studietid her at hun gjennom PROYOM ble tilknyttet Naxalittene. Hun ble også medlem av Dalit Panther-bevegelsen i 1975, en slags Indisk ekvivalent av Black Panthers i USA med fokus på å kjempe mot Kastesystemet.
Hun var en ledende figur i India i etter kant av Unntakstilstanden som hadde preget radikale gruppers spillerom. Hennes interesse for fagforeninger og Dalitenes situasjon i Vidarbha-regionen gjorde at hun flyttet fra Mumbai til Nagpur i 1982. Hun ble arrestert flere ganger rundt denne tiden og til slutt gikk hun under jorden. Det gikk rykter om at hun i denne perioden jobbet med stammer i Bastar. Hun ledet kvinneavdelingen av partiet og jobbet under jorden fram til sin død.

Personlig Liv

I November 1983 giftet Anuradha seg med Kobad Ghandy, som også var en aktiv revolusjonær.

Død

Anuradha døde av malaria 12. april 2008. Systemisk sklerose hadde allerede svekket immunsystemet hennes i betydelig grad og ført til organsvikt noe som blant annet påvirket håndskriften hennes. Det var mens hun var i Jarkhand og underviste stammemedlemmer om undertrykkelsen av kvinner i samfunnet at hun ble smittet av malaria. Hennes siste dager brukte hun på å trene kvinnelige kadre i å forbedre deres lederegenskaper.
Elisabeth Lund Engebretsen

Karriere

Engebretsen tok bachelor-grad (cand.mag.) i kinesisk og sosialantropologi ved Universitetet i Oslo i 1997, mastergrader i Gender Studies (2000) og sosialantropologi (2003), samt PhD i antropologi ved London School of Economics and Political Science (2008). Hun studerte kinesisk i flere perioder i Kina, ved Sichuan Universitetet (1995-1996) og Xiamen Universitetet (1998-1999). For doktorgraden utførte Engebretsen feltarbeid i Beijing i 22 måneder (2004-2006). Doktorgradsavhandlingen har tittelen Love in a big city: Sexuality, kinship and citizenship amongst lala (lesbian) women in Beijing , og ble veiledet av professor Henrietta L. Moore og professor Charles Stafford.
Tidligere har Engebretsen hatt stillinger ved Duke University (postdoc), McGill University (foreleser), the Helsinki Collegium for Advanced Studies ved Helsingfors universitet (forsker), the International Institute for Asian Studies i Leiden (IIAS, forsker), Shandonguniversitetet (forsker og foreleser) og Universitetet i Oslo (førstelektor).
Engebretsens første monografi, Queer women in urban China: An Ethnography (2014) ble tildelt the Ruth Benedict Price honorable mention 2014 av the Association for Queer Anthropology, American Anthropological Association.
Engebretsen leder prosjektet Transforming Identities: Exploring changes, tensions and visions in the Nordic region through the prism of identity politics, med støtte fra The Joint Committee for Nordic Research Councils in the Humanities and Social Sciences (NOS-HS) og Nordisk Ministerråd. Hun er også forsker i det skandinaviske forskerprosjektet A Nordic Queer Revolution (2019-2022), støttet med midler fra det svenske Vetenskapsrådet.
Gran Sasso d’Italia

Gran Sasso d’Italia er det høyeste fjellområdet i Appenninene, og ligger i regionen Abruzzo i Italia. Det høyeste fjellet er Corno Grande på 2 912 moh. Fjellområdet utgjør nasjonalparken Parco Nazionale del Gran Sasso e Monti della Laga som ble opprettet i 1993. Gran Sasso er også det høyeste fjellområdet på hele Den italienske halvøy. L'Aquila er den nærmeste byen, bare 16 km fra Assergi, en liten landsby ved foten av fjellet. Roma ligger 132 km med bil fra fjellet.
De tre toppene på Gran Sasso er Corno Grande med 2 912 meter over havet, Corno Piccolo og Pizzo Intermesoli. Toppene er dekket av snø det meste av året. På nordsiden av Corno Grande ligger Calderonebreen, den sørligste isbreen i Europa. Den er imidlertid i kraftig tilbakegang og forskere regner med at den trolig vil forsvinne rundt år 2020.
I 2005 ble den 2 424 meter høye toppen Gendarme gitt nytt navn. Den ble da oppkalt etter pave Johannes Paul II. Paven besøkte ofte stedet og omtalte fjellet som et «spesielt sted å møte Gud», og at Gran Sasso minnet han om fjellene i hjemlandet Polen.
Elvesyssel prosti

Elv(e)syssel prosti (norrønt Elfarsýsla prófastdœmi) var omkring fra Borgerkrigstiden til Freden i Roskilde et prosti i det tidligere norske landskapet Bohuslen.
Peder Hvitfeldts Stræde

Peder Hvitfeldts Stræde (tidligere også Huitfeldtstræde) er en gate i Københavns Indre By i det tidligere Klædebo Kvarter. Den strekker seg fra Rosengården ved Kultorvet til Krystalgade. Navnet kjennes tidligst fra 1581 som Peder Huidfeldzstrede, og gaten er oppkalt etter adelsmannen Peder Huitfeldt til Engestofte (d. 1584), som hadde en gård i området og var Norges kansler i årene 1547–1565.

Bygninger og historie

Gaten preges av klassisistisk arkitektur fra tiden etter bybrannen i 1795. På hjørnet av Krystalgade / Peder Hvitfeldts Stræde 1 ble i årene 1820–21 oppført en toetasjes bygning som skulle tjene Vor Frue Kirkes Skole. Navn og årstall kan stadig ses på bygningens sandstensportal. I dag ligger her en restaurant, og bygningen er fredet. 
Fra Peder Hvitfeldts Stræde var det på 1700-tallet adgang til Frue Kirkes assistenskirkegaard Linden via den såkalte Willum Fuirens Gang  som nå er bygget til. Tømrermesternes laugshus i Peder Hvitfeldts Stræde støtte også opp til denne kirkegården. 
I gatens nummer 9 bodde zoologen Morten Thrane Brünnich de siste år av sitt liv. Forlegger og bokhandler G.E.C. Gad ble født i samme eiendom.
Olcay Şahan

Landslaget

Han ble tatt ut i Tyrkias EM-tropp til EM i Frankrike 2016.
Sonoko Miriam Welde

Biografi

Welde er født i Bergen med norsk far og japansk mor. Hun begynte å spille fiolin fem år gammel med Suzuki-metoden. Fra 2001 til 2002 var hun elev ved Mankato Suzuki School of Music i Minnesota for deretter å fortsette ved Bergen kommunale musikkskole 2002–2006. I 2006 ble hun tatt opp i talentprogrammet «Unge Talenter» ved Barratt Due Musikkinstitutt, hvor hennes fiolinlærere var Alf Richard Kraggerud (2006-2010) og Stephan Barratt-Due (2011-2014). Mellom 2014 og 2016 tok hun bachelorstudiet på Barratt Dues konservatorieavdeling med Stephan Barratt-Due som lærer, og i 2016 fortsatte hun studiene ved Hochschule für Musik Hanns Eisler i Berlin med Kolja Blacher som lærer på fiolin samt ekstraundervisning fra Vilde Frang. Welde har i tillegg deltatt i mesterklasser med Dora Schwarzberg, Ida Haendel, Sarah Chang, Pamela Frank med flere.
Welde har hatt gode plasseringer i musikkonkurranser både i Norge og utlandet. Hun har blant annet vunnet førstepris i Ungdommens Musikkmesterskap tre ganger (2006, 2008, 2012), hun har vært semifinalist i Yehudi Menuhin-konkurransen to ganger (2008, 2010) og hun har vært prisvinner i International Kocian Violin Competitition i Tsjekkia (2007) og Young Musician-konkurransen i Estland (2009). Spesielt stor oppmerksomhet fikk hun etter å ha vunnet NRKs Virtuos-konkurranse i 2014 og fikk representere Norge i Eurovisjonens finale i Køln foran mange millioner TV-seere.
Som solist opptrådte hun med Bergen Filharmoniske Orkester allerede som niåring. Senere har hun vært solist med orkestre som Oslo-Filharmonien, Royal Philharmonic Orchestra, Kremerata Baltica, Estonian Chamber Orchestra, KORK, Zagreb Soloists, WDR Sinfonieorchester Köln og Combattimento Consort Amsterdam.
Sonoko Miriam Welde spiller på en 1714 Alessandro Gagliano utlånt fra Dextra Musica.
Arrival (film)

Handling

Tolv mystiske romskip lander på jorden. En elitegruppe blir valgt ut for å utforske romskipene, blant annet språkforskeren Louise Banks, matematikeren Ian Donnelly og oberst Weber. Menneskeheten står på randen av en ny verdenskrig, og alle er på jakt etter svar. For å finne svar må Banks, Donnelly og Weber ta en sjanse som kan koste dem livet.

Popularitet og økonomi

Arrival innbrakte $203 millioner på verdensbasis, hvorav $100,5 millioner i USA og $874 000 i Norge. Den havnet på en 29-plass over de mest innbringende filmene i USA i 2016.
Produksjonsbudsjettet var på 47 millioner dollar.

Anmelderne

Den ble godt mottatt av anmelderne, noe som gjenspeiles i at den har fått 94 % på Rotten Tomatoes.

Priser

Den fikk en Oscar og en BAFTA for beste lyd og en Saturn Award for beste manus.
Christianshavns Oplagspladser

Christianshavns Oplagspladser var en forretningsvirksomhet i København som fra 1905 bygget og eide en rekke eiendommer på Islands Brygge.
Virksomheten ble stiftet 1. april 1902 med det formål å bygge på Christianshavn og det arealet syd for Langebro som var demmet opp. I tillegg hadde virksomheten planer om å drive pakkhusforretning.
I 1992 ble Christianshavns Oplagspladser fusjonert med Eiendomsselskabet Norden. Eiendommene på Islands Brygge har blitt solgt i perioden efter 1995 og mange har blitt solgt til beboerne som andelsboliger.
Australlerke

Utbredelse

Den forekommer i Australia og Sørøst-Asia: Den fins i Australia, Hongkong, Indonesia, Kambodsja, Kina, Laos, Myanmar, Ny-Guinea, Filippinene, Thailand, Vietnam og Øst-Timor.
Brussel-Sør Charleroi lufthavn

Historie

De første luftfartsaktivitetene ved Gosselies fant sted i 1919 i form av flyskole. Den britiske flyprodusenten Fairey Aviation etablerte datterselskapet Avions Fairey på stedet (da kjent som Mont des Bergers) i 1931. 
Under andre verdenskrig ble stedet benyttet som en fremskutt flybase (A-87) for de allierte luftstyrker fra 14. september 1944 til 10. august 1945.
Gosselies flyplass ble en offentlig flyplass etter andre verdenskrig, men de viktigste aktivitetene i området var fremdeles flyfabrikasjon (SABCA ble etablert i 1954, og deretter Sonaca i 1978, som overtok etter Fairey).
På 1970-tallet opprettet det belgiske nasjonale flyselskapet Sabena en rute Liège-Charleroi-London, men denne ble raskt nedlagt på grunn av dårlige resultater. Gosselies satt igjen nesten uten passasjertrafikk, flyplassen ble i hovedsak brukt av privatfly, skoleflygning og sporadiske charterturer til feriedestinasjoner rundt Middelhavet eller til Algerie.
Virksomheten ved Charleroi lufthavn vokste på 1990-tallet, med en ny kommersiell ledelsesstruktur (BSCA - Brussels South Charleroi Airport) og ankomsten av det irske lavprisflyselskapet Ryanair i 1997, som åpnet sin første kontinentale base på Charleroi noen år senere.
Selv om det kom kritikk av subsidiene betalt av den vallonske regjeringen for å etablere basen, åpnet Ryanair nye ruter fra Charleroi, men de la også ned to destinasjoner: London Stansted og Liverpool, selv om Stansted ble reintrodusert i juni 2007 før den ble stoppet igjen. Andre lavprisselskaper etablerte seg senere sammen med Ryanair i Charleroi, for eksempel Wizz Air og Air Service Plus (senere erstattet av On Air). Det polske flyselskapet Air Polonia opererte ruter fra Charleroi til Warszawa og Katowice før flyselskapet gikk konkurs i august 2004.
I september 2006 ble det annonsert at det marokkanske lavprisflyselskapet Jet4you ville lansere tre ukentlige flyvninger til Casablanca fra 1. november 2006 i samarbeid med belgiske flyselskapet Jetairfly.

Buss

Lokale TEC-busser kjører mellom flyplassen og Charleroi jernbanestasjon.
Det er også flere shuttlebusser som betjener ulike nabobyer i Frankrike (Metz, Thionville, Lille) og Luxembourg, pluss en vanlig buss som går fra flyplassen til Brussel-Sør jernbanestasjon.

Tog

En egen bussrute (Airport Express - A) går til jernbanestasjonen i Charleroi (Charleroi-Sør). En kombinert buss- og togbillett til noen belgiske jernbanestasjoner kan kjøpes på terminalen.

Bil

Flyplassen nås fra  motorvei fra Brussel, Liège og Lille.

Ulykker og hendelser

8. april 2011 ble en nederlandsk F-16 nødt til å nødlande på grunn av en teknisk feil med landingshjulene. Flyet landet på buken. Piloten fikk ingen skader.
Den 9. februar 2013 styrtet et Cessna-fly i nærheten av rullebanen etter å ha fått tekniske problemer under take-off. Alle fem om bord ble drept. Flyplassen ble stengt i omtrent seks timer etter ulykken.
Oblivion (film)

Handling

Satt til langt inn i fremtiden. Jack Harper (Tom Cruise) er dronereparatør som arbeider på en svevende patruljestasjon på jorda, og er en av de siste av sin sort. Hans jobb er å ta vare på vitale naturressurser etter flere tiår med krig mot den svært farlige utenomjordiske rasen kalt The Scavs. Men så oppdager han et krasjlandet romskip med en vakker kvinne (Olga Kurylenko) ombord, som setter igang en kjede av handlinger som får ham til å sette spørsmålstegn ved alt han tidligere har trodd om krigen, og menneskehetens tilværelse ser nå ut til å ligge i hans hender.
Åbo og Björneborgs län

Åbo og Björneborgs län (svensk: Åbo och Björneborgs län, finsk: Turun ja Porin lääni) er et historisk len i Finland. Lenet bestod i tidsrommet 1634–1997. Fra 1775 omfattet lenet de nåværende landskapene Egentliga Finland og Satakunta. Før 1918 hørte Åland også til lenet. Administrasjonssete var Åbo.
Grensen mot Tavastehus län ble skjøvet vestover ved kommuneoverføringer i 1973 og 1993. I 1997 hørte Satakuntas kommuner samt Punkalaidun, Suodenniemi, Vammala og Äetsä til Åbo og Björneborgs län.
Etter landskapsreformen i 1997 ble Åbo og Björneborgs län en del av det nye Västra Finlands län.
Abd-ul-Hamid II

Herskertid

Sultan Abd-ul-Hamid II var den andre sønnen til sultan Abd ül-Mecid I. Han etterfulgte sin eldre bror Murat V som sultan i 1876, da han ble avsatt grunnet psykisk sykdom. I starten av sin tid som sultan sto Abd ül-Hamid under den reformvennlige Midhat Pasjas innflyelse. Etter Pasjas fall i februar 1877 styrte Hamid uten en egentlig holdning og under den mektige gunstlingers (som Mahmud Damads) innflytelse. Derav fulgte under krigen mot Russland fra 1877 til 1878 stadige skifter av øverstkommanderende og endringer i krigsplanere, og etter dens for osmanene ulykkelige utgang tette ministerutskiftninger. 
Ved en veldig kraftanstrenelse satte Abd ül-Hamid seg etter en tid selv inn i rikets anliggender og tok regjeringen i egne hender, og beftidde seg stadig mer fra gunstlingenes innflytelse. Han innkalte tyske embetsmenn, med hvis hjelp han i år 1881 gjennomførte en finansreform, som reduserte statsgjelden. Ved hjelp av tyske offiserer lot han utarbeide en ny militærlov, som tråfte i kraft i år 1887. 
Abd ül-Hamid bestrebet seg på en europeisk fredspolitikk og klarte å øke sin prestisje. Han levde strengt innesluttet i sitt palass og ble med tiden etter mer avhengig av sine omgivelser.

Avsettelse

I 1909 ble han avsatt i et statskupp ledet av reformbevegelsen ungtyrkerne, i samband med et opprør som ble slått ned i Konstantinopel. Han ble etterfulgt av  Mehmet V.
Han ble holdt i forvaring i Saloniki til høsten 1912, da han under Balkankrigen, på grunn av at den greske hær nærmet seg, ble ført til Konstantinopel. Sine siste år, etter 1915, tilbragte han i Magnesia i Lilleasia. Han døde av lungebetennelse 10. februar 1918.