google/wiki40b huggingface dataset:
Thomas de Quincey

Liv og virke

Thomas de Quinceys far, som døde da han ennå var ung, var en framgangsrik forretningsmann med omfattende litteraturinteresse. Mens de Quincey ennå var liten, flyttet familien til landet utenfor Manchester, hvor han vokste opp. I 1796 skrev moren ham inn ved en skole i Bath og flyttet etter til byen.
Som barn var han sykelig og svak, og tilbrakte store deler av ungdommen i ensomhet. Hans mor, en viljesterk kvinne som inspirerte mer respekt enn omsorg, tok ham ut av skolen i Bath etter tre år, da hun mente at han begynte å bli innbilsk, og sendte ham til en dårligere skole i Winkfield i Wiltshire. I 18-årsalderen hoppet han av den forberedende undervisningen for universitetet, og planla å kontakte poeten William Wordsworth, da dennes utgivelse Lyrical Ballads (1798) hadde berørt ham dypt. Han var dog for fryktsom av seg. En eldre slektning ga ham litt penger, slik at han kunne reise rundt Wales, men pengene tok slutt, og han måtte låne penger for å komme seg til London, hvor han måtte låne mer penger, alt for å holde seg unna familie og venner. Han ble funnet ved en tilfeldighet i 1803, og ble innskrevet ved Worcester College ved University of Oxford. Der ble han betraktet som en underlig skrue, og fant ingen venner, og ved denne tiden begynte han å ta opium. I 1807 sluttet han uten eksamen, men hadde stiftet bekjentskap med Samuel Taylor Coleridge og William Wordsworth, noe som ble avgjørende for hans framtidige liv. Grunnet Wordsworth flyttet han til Grasmere i Lake District i 1809, og bodde på Dove Cottage, som Wordsworth hadde kjøpt. I 1816 giftet han seg, og forsøkte å forsørge seg som forfatter.
I 1821 reiste de Quincey til London, og fikk forslaget om å skrive om sine erfaringer med opium, noe han gjorde. Det ble utgitt i London Magazine under tittelen Confessions of an English Opium-Eater. Teksten kom deretter ut i bokform og ble en stor suksess, og skaffet ham et navn. Deretter kunne de Quincey begynne å skrive for mange magasiner og aviser. Han oppga dog livet i London, og flyttet til en forstad til Edinburgh. Hans hustru Margaret fødte ham åtte barn, før hun døde i 1837. Fem av barna døde før ham, kun tre av hans døtre overlevde ham.
De Quincey har hatt en stor innflytelse på blant andre Edgar Allan Poe, Fitz Hugh Ludlow og Charles Baudelaire, og ennå på 1900-tallet uttrykte forfattere som Jorge Luis Borges sin takknemlighet, og erkjente hans betydning for deres forfatterskap. Den franske komponisten Hector Berlioz skrev delvis sin Symphonie Fantastique over hans bok om avhengighet og om temaet om den indre kampen med seg selv.
På svensk har et utvalg av de Quinceys samlede verk blitt utgitt i oversettelse av Arthur Isfelt.
Tunisia under VM i friidrett 2015

Resultater

(q – kvalifisert, NM – ikke noe gyldig resultat, SB – årsbeste)
Finse

Finse er et sted som ligger i Ulvik kommune i Hordaland. Her ligger også Finse stasjon, som er den høyestliggende stasjonen på Bergensbanen (1222,2 moh). Turløypa fra Finse til Geiterygghytta starter her.
Det første huset på Finse ble bygget i 1901 i forbindelse med byggingen av Bergensbanen som startet driften i 1909. Det første hotellet åpnet i 1903, og Finse ble et populært sted for Europas rikeste på grunn av sine gode kommunikasjoner og spesielle beliggenhet. Norges første innendørs ishall åpnet på Finse i 1914, Sonja Henie og Oscar Mathisen brukte denne hallen som treningshall.
Finse hadde sine virkelige gullaldre før 1. verdenskrig, i 1920- og 30-årene og etter 2. verdenskrig til rundt 1960.
På 1960- og 1970-tallet gikk turiststrømmen tilbake, samtidig som NSB reduserte bemanningen. Ved elektrifiseringen i 1964 ble alle vokterboliger øst og vest for Finse nedlagt, men Finse var sentrum for snøryddingen fram til 1996. De fleste av de fastboende var ansatte i NSB og familiene deres. På det meste var det over 200 fastboende på Finse, lokalsamfunnet hadde fram til slutten av 1980-tallet egen skole og butikk.
På Finse ligger også Rallarmuseet.
I dag er det kun noen få fastboende igjen, de fleste knyttet til hotellvirksomheten. På Finse finnes også Finse alpine forskningsstasjon, som drives i samarbeid mellom Universitetet i Oslo og Universitetet i Bergen. Stasjonen er hyppig besøkt gjennom året, i hovedsak av biologi- og geologistudenter ved universitetene, men også fra andre som ikke er direkte tilknyttet. Stasjonen huser fagrom som laboratorium, bibliotek, arbeidsrom, akvariumfasiliteter, samt bofasiliteter som soverom, bad og badstu.

Star Wars

I 1979, da George Lucas lagde den andre filmen og femte episoden om Star Wars, ble Finse brukt som sted for en kampscene der opprørsalliansen blir angrepet på sitt hemmelige tilholdssted på planeten Hoth, og Finse ble valgt for stedets passende snølandskap som var ideelt for scenen. Opprinnelig hadde produsenten sett seg ut svensk Lappland, men med innsats fra norske turistmyndigheter ble Finse valgt. Omkring 15 % filmens spilletid foregår på snøplaneten Hoth, innspilt på Finse.

Scott-monumentet

I 1914 ble det reist et minnesmerke over Robert F. Scott som hadde omkommet i Antarktis to år tidligere. Ifølge Finn Jørstad reiste ikke Scott til Finse. Scott var i Norge som ledd i forberedelsene til ekspedisjonen til Sørpolen. Nansen anbefalte Scott å besøke en av de store norske breene for å oppleve forholdene han ville møte i Antarktis. Scott reiste i stedet til Fefor i Gudbrandsdalen.
Marilyn Manson

Biografi

Brian Hugh Warner ble født i Canton, Ohio. Her prøvde han seg på Heritage Christian School, men forkastet snart kristendom som han så på som hykleri og ble mer innstilt på å skremme enn å praktisere religion. Han har nevnt at det kristne syn på dommedagen hadde en varig innflytelse på hans utseende. Etter å ha byttet skole til Canton's GlenOak High School og avlagt eksamen, flyttet Brian og familien hans til Fort Lauderdale Florida. Mens han bodde der studerte han journalistikk og drama på Broward Community College, og ble assisterende underholdningsredaktør for BCCs skoleavis, The Observer. Her startet han også bandet Marilyn Manson & the Spooky Kids, som senere ble kjent som bare Marilyn Manson.
Marilyn Manson opptrådte på Quart-festivalen i 1999 og 2009. Han har i tillegg opptrådt flere ganger i Oslo Spektrum.
Manson var i tillegg lenge pastor i Church of Satan etter å ha blitt introdusert for kirken gjennom sin venn Anton Szandor LaVey. I et intervju med Dagbladet i 2000 skal han ha tatt avstand fra sitt engasjement der, men opprettholdt at han lyttet til dem «selv om...[han] ikke alltid er enig».

Film og TV

Manson hadde en liten rolle som en doktor i en av Murderdolls' musikkvideoer «Dead in Hollywood», han hadde også to små tilsynekomster i Nine Inch Nails musikkvideoene «Gave Up» og «Starfuckers, Inc.» Han har dessuten jobbet med Eminem og kan sees i musikkvideoen til The Way I Am.
Hans første rolle i en film var i David Lynchs Lost Highway fra 1997, hvor han spilte en liten rolle som en pornoskuespiller, og han spilte også i Rose McGowans film Jawbreaker fra 1998 og hadde en støtterolle i Party Monster fra 2003. Han har også hatt en rolle i serien Californication. Hans mest kjente tilsynekomst er nok likevel i Michael Moores politiske dokumentar Bowling for Columbine. Etter dette har mange skiftet sitt syn på ham.

For tiden jobber han på en skrekkfilm under navnet Phantasmagoria: The Visions of Lewis Caroll. For spesialeffektene skal de ha brukt en magiker istedenfor dataeffekter. Til NME.com sier han: «It's kind of a return to Hitchcock-style psychological horror about letting your mind do the damage and sometimes what you don't see is scarier.»

Navnet

Alle medlemmene av bandet Marilyn Manson bærer navn sammensatt på samme måte av et sex-ikon og en seriemorder. Navnet Marilyn Manson er en kombinasjon av de to navnene Marilyn Monroe og Charles Manson. Han har gitt flere forskjellige forklaringer på hvorfor han har valgt dette navnet, og hovedmeningen er: «Det gode og det onde» og «det pene og det stygge». I et intervju har han sagt at han valgte dette navnet siden begge navnene var falske, og han syntes dette beskrev showbusiness som det egentlig er: falskt. I et annet intervju sa han at han fant det interessant at disse to personene fikk den samme kjendisstatusen. Dette representerte noe av det  han hadde å si i starten av karrieren.
Atanagild

Atanagild (død 567) var vestgoternes konge i Hispania fra 554 til han døde.
Med hjelp fra en romersk styrke, inkludert en flåte til å sikre kystene, sendt fra Gallia i 551 av keiser i Østromerriket, Justinian I, beseiret og drepte Atanagild sin forgjenger, kong Agila, nær Sevilla i 554. Atanagild ble så konge.
Men havnene og kystbefestningene som ble tatt i Atanagilds navn, ble ikke raskt overlevert av hans bysantinske allierte. Atanagild klarte å ta tilbake noen få byer, men ble tvunget til å avgi en stor del av Hispania Baetica til en bysantinsk guvernør av høy byrd, men gammel til års, som het Liberius. Liberius satte seg fore å forstørre gaven.
Atanagild satte så ut for å drive sine romerske allierte ut av Den iberiske halvøy, men lyktes ikke. Han hadde invitert etableringen av en bysantinsk enklave i sør som skulle vare i 70 år. Det ser ut til at den romerske befolkningen i Baetica stod fast bak denne ortodokse patrisiske romerske guvernør.
Der er få detaljer om denne vestlige ekspansjonen av bysantinsk makt som blir oversett av Justinians historiker Procopius og Agathius. Den la på begge sider av Gibraltarstredet og inkluderte store byer som Cartagena, Cordoba og Assionia.
Selv om han gjennom sitt styre måtte kjempe mot bysantinerne, frankerne og sueviene, og ble trakassert i Pyreneene av baskerne, styrket Atanagild sitt kongedømme internt ved å forbedre forholdet til katolikkene som hans arianske forgjengere hadde undertrykket. Da suevienes konge gikk over til katolisismen rundt 560, var Atanagild og de vestgotiske adelsmennene alene igjen som arianere.
Atanagilds hoff i byen han grunnla, Toledo, var kjent for sin overdådighet. Hans dronning var Goiswinta som gav ham to døtre: Brunhilda og Galswinta som ble tragisk myrdet, som giftet seg med de frankiske brødrene Sigibert I av Austrasia og Chilperik, konge av neustrianske frankerne, som satte sin første kone til sides for Galswinta og så fikk henne kvalt.
Atanagild døde fredelig i sin seng, et faktum hans kronikeskriver ikke overså, og ble etterfulgt av sin bror Liuva I og den mektige gjenoppretteren av vestgotisk enhet, Liuvigild, den siste av de arianske vestgoterne.
Mountfield (East Sussex)

Historie

Landsbyen er nevnt i Domesday Book (1086), da stavet som Montifelle, og tilhørende normanneren Reinbert, greve av Eu.
På 1600-tallet ble det antatt at det var kull i området, men isteden ble det oppdaget store forekomster av gips (kalsiumsulfat) i grunnen, og det drives fortsatt en gipsgruve der. Gips ble benyttet hovedsakelig for å framstille mørtel, gipsplater, og sement. En gruve ble opprettet i skogen som i dag er kjent som Limekiln Woods, og gruvedriften spredte seg til et stort område i Sussex. Gipsen ble fraktet på jernbane til Hastings og skipet ut derfra. Landsbyen hadde også persontrafikk over denne linjen, men stoppestedet ble nedlagt 6. oktober 1969.
Sognekirken er viet til alle helgener.
Den kulturelle spaserstokken

Den kulturelle spaserstokken er en nasjonal kultursatsing som har som mål å sørge for profesjonell kunst- og kulturformidling av høy kvalitet til eldre. Gjennom ordningen skal det legges til rette for økt samarbeid mellom kultursektoren og omsorgssektoren, slik at det utvikles gode kunst- og kulturprosjekt lokalt innenfor et mangfold av sjangre og uttrykk. Ordningen skal også bidra til at eldre får et tilpasset kulturtilbud på arenaer der de eldre befinner seg i dagliglivet.
Den nasjonale ordningen ble etablert i 2007 og er en oppfølging av St.meld..nr. 25 (2005-2006) fra Helse- og omsorgsdepartementet og avtalen om konkretisering av Omsorgsplan 2015. Gjennom Kulturløftet II er det et mål at Den kulturelle spaserstokken blir permanent. I 2014 ble det imidlertid kjent at regjeringen ønsket å avskaffe ordningen, noe som ikke ble gjennomført.

Organisering

Den kulturelle spaserstokken er en felles satsing fra Kulturdepartementet og Helse- og omsorgsdepartementet. Det er Kulturdepartementet som forvalter ordningen, og kommunene som har anledning til å søke om midler. I statsbudsjettet for 2012 var det på budsjettene til Kulturdepartementet og Helse- og omsorgsdepartementet satt av i alt 29,7 millioner kroner til Den kulturelle spaserstokken. Av dette går 1 million kroner til Pensjonistforbundet sitt arbeid med kultur for eldre. 321 kommuner fikk i 2012 tilskudd fra Den kulturelle spaserstokken. 
I budsjettet for 2013 var det samlede tilskuddet på totalt 29,8 millioner kroner, av disse kom 14,9 millioner kroner via Helse- og omsorgsdepartementets budsjett og 14,9 millioner fra spillemiddeloverskuddet. Dette ble fordelt på 361 kommuner.

Historikk

I perioden 1996 - 1999 gjennomførte Norsk kulturråd og det daværende Sosial- og helsedepartementet det omfattende forsøksprosjektet «Kultur gir helse». Prosjektet involverte én kommune i hvert fylke samt en rekke institusjoner og organisasjoner, bl.a. innen utdanningssektor og frivillig sektor. Evalueringen av forsøksprosjektet ga en rekke interessante og positive resultater, men det var ikke avsatt tilstrekkelig økonomiske ressurser til å foreta forskningsmessig datainnsamling og bearbeiding. Noen av delprosjektene og aktivitetene er blitt videreført. I tillegg ble det i årene etter iverksatt en relativt omfattende virksomhet både gjennom praktiske tiltak, forskning og utdanning.
I 2002 ble det tatt initiativ til en ny kultursatsing for eldre i Trondheim. Prosjektet hadde bakgrunn i en brukerundersøkelse blant mottakere av helsetjenester i kommunen, og skulle bidra til økt aktivitet for beboere i omsorgsboliger. Satsingen var et samarbeidsprosjekt mellom kultur og helse og velferd. Denne samarbeidsmodellen lokalt (Trondheims-modellen) er blitt videreført i den nasjonale satsingen på Den kulturelle spaserstokken, og tildeling av midler forutsetter et samarbeid mellom sektorene. I regjeringens forslag til statsbudsjett for 2015 ble bidragene til ordningen strøket, men senere tatt inn igjen.
Comprehensive Economic and Trade Agreement

Comprehensive Economic and Trade Agreement, forkortet CETA, er en undertegnet, men per 2016 ikke ratifisert økonomi- og handelsavtale mellom Canada og EU.

Historie

De tekniske forhandlingene om CETA foregikk fra 2010 til 2014. 
Det var planlagt å undertegne avtalen 27. oktober 2016, men dette ble avlyst. EU-siden manglet på det tidspunktet en tilslutning fra Belgia, da regionen Vallonia ikke hadde akseptert avtalen. Samme dag kom likevel meldingen om at Belgias regjering var blitt enig med Vallonia om et kompromiss, som gjorde en senere undertegning mulig. Parlamentet i Vallonia vedtok 28. oktober med 58 mot fem stemmer å gi sin tilslutning til avtalen. Det var representanter fra de grønne og kommunistene som stemte mot. Belgia kunne dermed gå inn for avtalen, som det siste av EUs 28 medlemmer. De øvrige landene i EU hadde allerede gått inn for avtalen, og enstemmighet var nødvendig for at EU kunne undertegne avtalen med Canada. Avtalen ble undertegnet av Donald Tusk, leder av Det europeiske råd og Canadas statsminister Justin Trudeau 30. oktober 2016.  Det gjenstår for Det europeiske råd å behandle saken formelt i sine organer.

Formål og innhold

Formålet med avtalen er å utvikle og styrke forbindelsene mellom de to økonomiene. Et sentralt punkt i avtalen er en forbedret markedsadgang for industrivarer, landbruksprodukter og tjenester, herunder tjenester til offentlige oppgaver.
Frihandelsavtalen vil avskaffe nesten all toll mellom Canada og EU. Det er et formål med avtalen å fjerne såkalte tekniske handelshindringer, ved å lage likelydende lover i begge områder. CETA vil styrke beskyttelsen av den immaterielle eiendomsrett, blant annet ved at området for kopiforbud utvides. Avtalen er ment å verne om kjerneområdene i ILO-konvensjonen og skal motvirke sosial dumping.

Kritikk

Motstanderne av avtalen hevder at den vil beskytte private selskaper mot offentlige reguleringer.
ISO 3166-2:AX

ISO 3166-2:AX er Ålands del av ISO 3166-2, som er del av ISO 3166-standarden utgitt av International Organization for Standardization, som definerer koder for navna til hovedinndelingene (f.eks. delstater eller fylker) av alle land med kode i ISO 3166-1.
Det er for tiden ikke definert noen ISO 3166-2-koder for Åland.
Åland er en selvstyrt region som tilhører Finland, og har ISO 3166-1 alfa-2-koden AX. Åland har også koden FI-AL under Finlands del av ISO 3166-2.
Kölnische Volkszeitung

Kölnische Volkszeitung var en dagsavis som ble utgitt i Köln, fra 1860 til 1941. Avisen ble grunnlagt av Joseph Bachem under navnet Kölnische Blätter. Kölnische Volksblätter ble i 1918 et talerør for separatisme i Rhinland, i form av en selvstendig republikk, innenfor et tysk statsforbund. Avisen inngikk avtale med franske myndigheter om redaksjonelt å gå inn for en løsrivelse av Elsass-Lothringen, mot å få betalt en million mark. Avtalen er enestående i tysk pressehistorie.

Historie

Avisens historie deler seg naturlig i tre deler. Fra grunnleggelsen i 1860 til 1920 var avisen eid av familien Bachem. Etter at avisen ble solgt i 1920 og frem til 1933, var den sterkt preget av politikere i det katolske partiet Zentrum. Etter økonomisk krise i avisen, ble den fra og med 1933 og til nedleggelsen i 1941, drevet av forlaget Fredebeul und Koenen i Essen.
Avisen hadde under første verdenskrig opprinnelig vært talerør for en «Siegfrieden» («seiersfred»), forutsetningsvis for et samlet tysk rike. I de siste krigsmånedene i 1918 kom avisen under tiltagende innflytelse av teologen Joseph Froberger (1871-1931), som på det tidspunktet var avisens utenrikspolitiske rådgiver. Frobergers innflytelse gikk i retning av en løsere tilknytning for Rhinland til Det tyske riket. Avisen fremmet ideen om en selvstendig (separat) republikk i Rhinland, innenfor rammen av et tysk statsforbund, («rhinlandsk separatisme»).
Endringen i den redaksjonelle linje til Kölnische Volkszeitung, var tilskyndet av at franske myndigheter tilbød å finansiere driften. Mot betaling av en million Mark sa avisens redaksjon seg villig til å gå inn for en gjenoppretting av Belgia, og at Tyskland skulle gi avkall på Elsass-Lothringen. En avtale mellom franske myndigheter og redaksjonen ble inngått 4. juni 1918. Ved undertegningen ble det betalt 400 000 Mark, mens 600 000 Mark forfalt til betaling en måned etter fredsavtalens undertegning. Den nederlandske megler mottok 15 000 Mark i honorar. Avtalen er enestående i tysk pressehistorie.
Konrad Adenauer holdt lenge kontakt med kretsen rundt Kölnische Volkszeitung. Han avstod imidlertid i desember 1918 fra å bistå i opprettelsen en selvstendig republikk i strid med Weimarrepublikken. Adenauers forhold til avisen ble deretter meget anstrengt.
Friidrett under Sommer-OL 2004 – 200 meter menn

Resultater

Fra de sju kvalifiseringheatene gikk de fire første i mål i hvert heat og de fire raskeste tidene ellers videre til kvartfinalene.
Fra de fire kvartfinalene gikk de tre første i mål i hver heat og de fire raskeste tidene ellers videre til semifinalene.
Fra semifinalene gikk de fire fremste til finalen.

Alla tider vises i sekunder.
Q automatiskt kvalifisert.
q en av de raskeste tidene ellers.

DNS startade ikke.

DNF kom ikke i mål.

NR markerer nasjonsrekord.

PB markerer personlig rekord.

SB markerer utøverens beste resultat i sesongen.

DSQ markerer diskvalifisert eller utesluttet.

Verdensrekord

Michael Johnson, USA, 19,32 s, 27. juli 1996, Atlanta, Georgia, USA

Olympisk rekord

Michael Johnson, USA, 19,32 s, 27. juli 1996, Atlanta, Georgia, USA
Bankeryd

Bankeryd er et tettsted i Jönköping kommune i Jönköpings län i Småland i Sverige. Bankeryd ligger ved Vättern, ca. 10 kilometer fra Jönköping. I 2010 hadde tettstedet 8 107 innbyggere.

Geografi og demografi

Bankeryd har en relativt stor andel personer med høy inntekt, og mange familier bor i eneboliger. En forholdsvis høy andel av innbyggerne er aktive innen kirken, først og fremst innen den frikirkelige bevegelsen.
Tettstedet består av villaområdene Nyarp, Torp, Trånghalla, Berghalla, Backamo, Attarp og Gröna ängar, rekkehusområdene Ramnegården og Hembo samt boligblokkområdet Sjöåkra. Det er tre skoler i området, Attarpsskolan, Nyarpsskolan og Kyrkskolan.

Industri

Bankeryd er kjent for sin penselindustri, som stedet nesten er alene om i Sverige. Her ligger penselfabrikkene Anza, Bankeryds Penselfabrik, Stiwex, Wagner Pensel, Perfect og Habo Specialpenslar.

Kjente personer fra Bankeryd

Fra Bankeryd kommer Nina Persson i The Cardigans, seileren Kalle Sunesson og popsangeren Karl Martindahl. Blant de som bor på stedet, kan nevnes partilederen for Kristdemokraterna, Göran Hägglund, og OL-vinneren i skyting fra OL i Sydney 2000, Jonas Edman.
Svenska Lantchips

Svenska Lantchips Aktiebolag er et svensk selskap som selger potetløv av merket Svenska Lantchips. Hovedkontoret ligger i Södertälje.
Foretaket ble grunnlagt i 1991 av Signhild Arnegård Hansen og samboeren Michael. Produksjonen kom igang våren 1992 i et gammelt meieri i Dalsland. I 1994 flyttet de til Åmål og i 1998 videre til en fabrikk utenfor Södertälje. Produktene selges nå internasjonalt, og Svenska Lantchips har også en fabrikk i USA og skal åpne produksjon i Japan. I USA anvender de seg av Jonas Alströmer, som drev frem potetdyrkingen i Sverige på 1700-tallet, som logo for å formidle et skandinavisk inntrykk.
Frostbrent

Frostbrent er et musikkalbum med Thule, utgitt i 1993.
På gang 2

På gang 2 er en musikkassett med diverse artister, utgitt i 1981.
Saigusaozephyrus atabyrius

Utbredelse

Arten er utbredt i det vestlige Kina.
Nasjonalt senter for mat, helse og fysisk aktivitet

Nasjonalt senter for mat, helse og fysisk aktivitet (kortnavn Folkehelsesenteret) er et norsk statlig kompetansesenter for skolen. Det har som mål å formidle sammenhengen mellom helse og barn og unges læring, læringsmiljø og læringsutbytte, med vekt på sunne måltider og fysisk aktivitet. Folkehelsesenteret skal gi råd i fagene mat og helse og kroppsøving i grunnskolen og videregående opplæring. Senteret er lokalisert til Høgskolen i Bergen og har fem ansatte. Det ble opprettet i 2014.
Topfreedom

Topfreedom er en engelsk samlebeskrivelse for oppfatningen at kvinner har rett til å vise seg toppløse på offentlige plasser som strender, svømmebassenger og parker på likt vis som menn. Oppfatningen er fastslått gjennom den kanadiske organisasjonen Topfree Equal Rights Association (TERA). Organisasjonen arbeider så vel i Canada som i USA og virker fremst mot straffebestemmelser og lover som forbyr å vise kvinnebryst.
Tour of Marmara 2010

Tour of Marmara 2010 var den første utgaven av det tyrkiske sykkelrittet Tour of Marmara. Det ble arrangert fra 28. til 31. oktober 2011. Kemal Küçükbay vant sammenlagt foran landsmennene Mutlu Mert og Adil Kurkut