google/wiki40b huggingface dataset:
Clifford Geertz

Liv

Clifford Geertz ble født i San Francisco, California. Etter å ha tjenestegjort i U.S Navy i den annen verdeskrig, tok han sin B.A i filosofi ved Antioch College i Yellow Springs, OH i 1950 og sin doktorgrad i filosofi ved Harvard Universitetet i 1956 der han hadde studert sosialantropologi. Han underviste ved flere skoler før han ble en del av den antropologiske avdelingen ved Universitetet i Chicago i årene 1960-1970. han ble så professor i social science ved Institute for Advanced Study i Princeton fra 1970 til 2000, deretter ble han professor emeritus. Han mottok æresdoktorater fra rundt femten colleger og universiteter, deriblant Harvard, universitetene i Chicago og Cambridge. Han var først gift med antropologen Hildred Geertz. Etter skilsmissen giftet han seg med Karen Blu, også antropolog. Clifford Geertz døde av komplikasjoner etter hjertekirurgi 30. oktober 2006.

Tanker og arbeider

Ved Universitetet i Chicago ble Geertz en forkjemper for symbolsk antropologi, som først og fremst er opptatt av tankens (symboler) rolle i samfunnet. Symboler styrer handling. Kultur, definert av Geertz i boken The Interpretation of Cultures (1973), er «et system av arvede konsepter uttrykt i symbolske former gjennom hvilke mennesker kommuniserer, vedlikeholder og utvikler sin kunnskap om og holdninger i forhold til livet.»(1973:89). Kulturens funksjon er å tillegge verden mening og gjøre den forståelig. Rollen til antropologer er å prøve (selv om fullstendig suksess ikke er mulig) å tolke de styrende symbolene i hver kultur. Hans essay, Deep Play: Notes on the Balinese Cockfight, som finnes i The Interpretation of Culures, er et klassisk eksempel på tykk beskrivelse. Geertz var i den forstand svært innovativ siden han var en av de første som så at innsikt i vanlig språkforståelse og litterær analyse kunne være en kraftig forklaringsfaktor i samfunnsvitenskapene.
Patiner

Patiner, i entall patin, er ulike typer historiske sandaler av tre og andre undersko som ble brukt  for å beskytte føtter og fottøy mot vann og søle. Patiner ble båret av kvinner og menn i Europa fra middelalderen og fram til 1800-tallet.

Historikk

Patiner i den europeiske klesmoten på 1300- og 1400-tallet var tresandaler med lærreimer som ble båret sammen med snabelsko og annet mykt fottøy. Dette var trebunner som liknet på romernes og gallernes undersko, på latin kalt gallicae etter brukerne, et navn som trolig har gitt opphav til betegnelsen kalosjer om fottøy mot fuktighet. Middelalderens patiner var utskåret med høye bein eller klosser under. Disse kunne både støye og være vanskelig å gå med.
Trekalosjer ble kalt Trippen på tysk, patins på fransk og pattens på engelsk. Den norske betegnelsen patin kommer fra det franske patin som i dag kan bety både «skøytemeie», «såle, fot, underlag» og «filtstykke som en går på for å skåne gulvet».
På 1500-tallet utviklet det seg liknende undersko laget av kork eller lær eller med et høyt jernstell under. Franske damer overtok dem etter spanske og italiensk moteforbilder som høye styltesko under skjørtene. Mens fottøy for overklassen etterhvert fikk høye hæler med samme funksjon, beholdt fattigfolk liknende fottøy i form av enkle tresko og -bunner.
Produksjon av gummiartikler, deriblant fottøy og dekk, begynte på 1850-tallet etter at den amerikanske oppfinnerne Charles Goodyear hadde utviklet vulkanisering av rågummi i 1839. Produksjon av gummistøvler kom for alvor i gang i Frankrike fra 1853. Omkring 1850 gikk derfor fortsatt bydamer med kalosjer med tresåler, ofte delt i to, sammenhengslede stykker for å gjøre dem mer bevegelige. Mennene kunne bruke kalosjer av lær. «Fjærkalosjer» (på dansk Fjedergalocher) var en variant der en kunne tråkke på sålen så en fjær grep inn i og festet seg til  et hull i hælen på skoen.
Paradis: Kjærlighet

Paradis: Kjærlighet (tysk originaltittel: Paradies: Liebe) er en fransk-tysk-østerriksk dramafilm fra 2012 regissert av Ulrich Seidl som også er medforfatter til manuset. Filmen handler om Teresa, en femtiårig aleinemor fra Wien, som reiser til Kenya som sexturist. Hovedrollen spilles av den østerrikske skuespilleren Margarethe Tiesel (født 1959). Filmen er første del i en planlagt trilogi om tre forskjellige kvinners opplevelser på paradisiske feriesteder, med tilleggstitlene «tro», «håp» og «kjærlighet».
Margarethe Tiesel mottok i 2013 Österreichischen Filmpreis for sin rolletolkning. Filmen ble også premiert som «beste film» og for «beste regi»
Vollan kretsfengsel

Vollan kretsfengsel var et fengsel i Trondheim. Fengselet lå i Klostergata, bak bygget som i dag huser Studentersamfundet i Trondhjem.
Under den nazistiske okkupasjonen av Norge var Vollan fengsel for både krigsfanger og vanlige kriminelle. Vollan ble ikke regnet som konsentrasjonsleir. I oversikten over krigsfanger i Norge finnes det flere fanger registrert på Vollan. En av funksjonene var som en transittleir for politiske fanger. Det var også mange fanger der som ble tatt med og skutt på Kristiansten festning. Fangene på Vollan ble avhørt på Misjonshotellet i Trondheim, noen ble også avhørt av Rinnan og hans folk. Fengselsbestyrer fra august 1942 var oberscharführer Anton Schwenk, men han ble etter to år degradert til nestkommanderende på grunn av at han behandlet fangene for humant.
Vollan kretsfengsel ble nedlagt i 1971 etter at Trondheim fengsel på Tunga åpnet. Bygningen ble revet, og tomta er i 2016 en parkeringsplass. Både NTNU og Studentersamfundet i Trondhjem planlegger utbygging på den gamle fengselstomta.
Enrico Fermi-prisen

Enrico Fermi-prisen hedrer vitenskapskvinner- og menn av internasjonalt format for deres livslange oppdagelser i utvikling, bruk eller produksjon av energi. Den administreres av USAs energidepartement (engelsk: United States Department of Energy). Mottakeren får $50 000, et diplom signert av presidenten og energiministeren og en gullmedalje hvor Enrico Fermis trekk er gravert.
Ser deg i morgen

Ser deg i morgen er et musikkalbum med Ad Astra, utgitt i 1980. Gruppa spilte også inn en kassett hos Arne Bendiksen i 1981 med 12 låter, flere av disse er egenproduserte. Tittel på kassetten er Ad Astra Toppartister country. Det ble også spilt inn en singel med to låter, en lagd av William og en av Erik. Et nesten ferdig innspilt album med egenproduserte låter spilt inn i Yri studio, ble aldri gitt ut, da gruppa ble oppløst.
Telia Finland

Telia Finland er navnet på et tidligere finsk teleselskap, som 1. januar 2003 ble slått sammen med svenske Telia og dannet det nåværende teleselskapet TeliaSonera. Hovedkvarteret til det nye selskapet er i Stockholm, men det er børsnotert både der og i Helsingfors.
Sonera er fortsatt merkevaren til Telia Companys produkter og tjenester innen fasttelefoni og mobiltelefoni i Finland, på samme måte som Telia fortsatt er merkenavnet i Sverige.
Basilica di Sant'Apollinare in Classe

Basilica di Sant'Apollinare in Classe er en basilika ca. 5 km fra Ravenna i Italia som er et enestående eksempel på bysantinsk arkitektur. Basilikaen er ett av åtte steder i Ravenna som UNESCO inkluderte på listen over verdensarven.
Det var biskop Ursicino som fikk bygget basilikaen. Han fikk penger av Giuliano Argentario. Den ble innviet 8. mai 549 av erkebiskop Massimiano og tilegnet den første biskop i Ravenna og Classe (Sant'Apollinare). Relikviene etter Apollinare ble i 856 overført til Basilica di Sant'Apollinare Nuovo (Sankt Apollinares nye basilika) som ligger inne i Ravenna.
Innvendig har basilikaen 24 søyler av gresk marmor. Over søylene er det fresker av noen av erkebiskopene i Ravenna. En mosaikk av sankt Apollinare som står i en grønn eng med tolv lam i preger apsisen. Dette kan tolkes som kristus og de tolv apostlene. Over Apollinare er det et stort kors. På sidene av korset finner vi profeten Elias og Moses.
Det har sannsynligvis vært flere mosaikker som venetianerne fjernet.
Basilikaen ligger i det som en gang var en romersk havneby, Classe. Idag er det flere kilometer til Adriaterhavet, og det er landlig der basilikaen ligger.
Huaneng Jining kullkraftverk

Huaneng Jining kullkraftverk er et kullkraftverk i Jining i provinsen Shandong i det østlige Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 595 MW fordelt på 6 turbiner à 50-125 MW hver.
Underholdningsfestivalen i Montreux

Underholdningsfestivalen i Montreux (også kjent som Festival Rose d'Or) er en internasjonal fjernsynsunderholdningfestival. Festivalen har siden starten i 1961 vært et møtested for bransjen, og har hvert år delt ut den gjeve Gullrosen for beste underholdningsprogram. Frem til 2003 ble festivalen holdt i Montreux i Sveits, men i 2004 ble den flyttet til Luzern i samme land.

Historie

Festivalen ble grunnlagt av sveitseren Marcel Bezençon, som så behovet for billige produksjoner tv-selskaper kunne fylle sendeflatene med på sommeren. Han ville lage et varietéprogram som kunne byttes med andre lands program, og som igjen kunne bytte program mellom seg. Slik ville alle landene i hovedsak EBU (Den europeiske kringkastningsunionen) nyte godt av den. For å gjøre det mer spennende, lagde man en konkurranse ut av det, der det beste programmet ble belønnet med prisen Gullrosen (Rose d'Or). I tillegg til prisen, som fort ble veldig populær, ble festivalen et bransjetreff der fagfolk fra den stadig voksende fjernsynsindustrien kunne utveksle tanker og idéer og selvfølgelig handle inn tv-programmer til sine egne kanaler. Festivalen lanserte et konsept med videokiosker, der innkjøpere kunne gå fra bod til bod og se på stedet hva kanalene hadde å tilby. Festivalen ble startet i byen Montreux i Sveits. Du måtte ha kreditering for å være med, og dermed var den ikke åpen før publikum. Ikke før i 2004, da festivalledelsen ville invitere publikum inn. Men Montreux hadde ikke fasiliteter som kunne dekke de nye behovene, og man bestemte seg så for å flytte hele festivalen til byen Luzern der man kunne benytte det nye kultur- og kongressenteret i byen. Men festivalen vil nok bli forbundet med byen Montreux en lang stund fremover.

Priser

Mens festivalen og prisutdelingen holdt til i Montreux, ble det bare delt ut én Gullrose hvert år. Dette selv om man konkurrerte i flere kategorier. Alle kategorivinnerne fikk enten sølv- eller bronseroser, mens den beste av disse vinnerne fikk gull. Men fra 2004 får alle kategorivinnerne Gullrosen. I dag er kategoriene komedie, situasjonskomedie, såpeopera, varietéprogram, musikk, gameshow, reality og kunst- og spesialprogrammer. Det deles også ut skuespillerpriser for beste mannlige og kvinnelige komikere, situasjonskomikere, såpeskuespillere, i tillegg til beste gameshow-vert. Pressens pris går til det mest innovative nye programmet, og Luzerns spesialpris blir delt ut til et program innen kategorien kunst- og spesialprogrammer. Hvem som blir belønnet med roser, blir bestemt av en jury sammensatt av bransjefolk. Pressens pris blir naturlig valgt av en jury av pressefolk, mens Luzerns spesialpris bli utnevnt av en jury bestående av spesialister.
Med slaver, elfenben og gull. Slaveskipet «Fredensborg»s siste reise.

Med slaver, elfenben og gull. Slaveskipet Fredensborg's siste reise 1767-1768 var en museumsutstilling, en vandreutstilling som ble produsert ved Norsk Sjøfartsmuseum i Oslo. Konservator Johan Kloster var faglig ansvarlig for utstillingen som ble laget av sjøfartsmuseet i samarbeid med Aust-Agder-Museet i Arendal, det danske Handels- og Søfartsmuseet på Kronborg og Göteborg Sjöfartsmuseum. Utstillingen ble vist i Oslo, Helsingør og Göteborg før den endte i Arendal. Utstillingen kunne sees på Aust-Agder kulturhistoriske senter fram til 2011.
Utstillingens tema var, foruten det dansk-norske slaveskipets siste reise, dansk-norsk slavehandel og kolonihistorie, europeisk trekantfart, dansk-norske kulturminner i Ghana og i Vestindia samt kolonialvarene og sukkerets inntog i europeernes forbruksmønster midt på 1700-tallet. 
Handelsfregatten Fredensborg hørte hjemme i København, og forliste 1. desember ved Gitmertangen på Tromøy utenfor Arendal. Skipet hadde da nesten gjennomført en "runde" i den såkalte trekantfarten, med anløp på Gullkysten og i Karibia. Skipet var lastet med sukker, fargetre, mahogny og tobakk fra Karibia; elfenben og gull var i transitt fra Gullkysten. På den danske koloniøya St. Croix hadde skipet losset sin last med slaver fra Christiansborg fort i Accra på Gullkysten og tatt om bord ny last. Ingen mennesker omkom ved forliset, mannskapet reddet seg i land, og kunne etter å ha forsøkt å redde mest mulig av lasten, reise hjem. Kapteinen fikk med seg sin kiste som innehold det mest verdifulle av lasten, gullet, og skipspapirene som i dag er å finne i Rigsarkivet i København.
Skipsvraket ble funnet av dykkere i 1974 og gravd ut i 1975 og 1977. Funnene tilhører i dag Norsk Maritimt Museum i Oslo og Kuben i Arendal. 
Utstillingen presenterte slaveskipets siste reise basert på gjenstandene fra vrakfunnet og opplysninger fra loggboken og annen dokumentasjon fra Rigsarkivet, samt generell kunnskap om trekantfarten. Utstillingens tekster ble forfattet av konservator Johan Kloster. Disse ble oversatt til engelsk og tysk da utstillingen ble presentert i Arendal.
Hydro Extruded Solutions

Hydro Extruded Solutions er et forretningsområde i det norske aluminiumselskapet Hydro ASA, med markedsandeler i Europa, Nord-Amerika, Sør-Amerika og Asia. Hydro Extruded Solutions utvikler og produserer aluminiumprofiler, profilbaserte byggesystemer og aluminiumrør for bruk i varmevekslere i biler og til andre industrielle anvendelser. Profilene er som regel halvfabrikata, men kan også være systemløsninger eller ferdige produkter.
Hydro Extruded Solutions er organisert i fire forretningsenheter: Extrusion Europe, Extrusion North America, Building Systems og Precision Tubing. Forretningsområdet leverer bearbeidede aluminiumsprofiler til kunder i de fleste bransjer.
Hydro Extruded Solutions har 22 400 ansatte i over 40 land og er ledet av Egil Hogna. Hovedkontoret er i Oslo. Omsetningen i 2016 var 53,4 milliarder norske kroner. I Norge har Hydro Extruded Solutions et salgskontor på Kjeller og profilproduksjon på Magnor.
Tørneselva

Tørneselva er en elv i Tørdal i Drangedal kommune i Telemark. Den har sitt utspring i Bjorvatnets sørende, og en totallengde på ca. 3,5 km. Like etter starten, der elva krysses av fylkesvei 38, går den i en foss. Deretter følger en relativt bred og svært rolig strekning på ca. 2,3 km ned til Tørnesfossen, ved en gammel fløtingsdam, like etter at vei 38 nok en gang har krysset elva. Her følger en strekning med stryk på 500–700 m (avhengig av vannføring), via et par høler, før elven flater ut og ender i et mindre vann kalt Høl (71 moh). Fra Høl, via Svarthøl (64,5 moh), og ned til Hoseidvatnet heter elva Storelva.
Tørneselva er en del av Kragerøvassdraget, og drenerer hele det nordvestlige og nordligste av Drangedal.
FC Hamburger Berg Fussball

FC Hamburger Berg Fussball er en tysk fotballklubb fra bydelen St. Pauli i Hamburg. Klubben ble etablert i 2014 og spiller i Kreisklasse 6, den nest laveste divisjonen i det tyske seriesystemet.
Elsykkel

En elektrisk sykkel (elsykkel) er en tråsykkel med elektrisk hjelpemotor. Det er ingen ny oppfinnelse, men det er først de senere års utvikling innen motor- og batteriteknologi som har gjort denne type sykkel populær.

Europa

EU-direktiv 2002/24/EC definerte felles elsykkelregler for hele EU. Før 2002 var reglene for elsykler ulike i de forskjellige medlemsland. 
Elsykler som følger EU sine felles elsykkelkrav har fått sitt eget navn EPAC (Electric Pedal Assisted Cycle), men det mer kjente Pedelec brukes vel så ofte.
Folketrygden (Norge)

Folketrygden er et norsk obligatorisk, nasjonalt, sosialt forsikringssystem.
Folketrygden ble innført 1. januar 1967 ved lov om folketrygd av 1966 mens Egil Aarvik (KrF) var sosialminister i Per Bortens regjering. Mesteparten av folketrygden administreres av Arbeids- og velferdsetaten og finansieres av medlemsavgift, arbeidsgiveravgift og tilskudd fra staten. Pensjonene i folketrygden blir fastsatt og regulert hvert år i forhold til folketrygdens grunnbeløp, ofte kalt G. Alle personer som er bosatt i Norge er pliktig medlem av folketrygden. Folketrygden er basert på pay-as-you-go-prinsipp eller det som kalles et utligningssystem. Det vil si at Folketrygden ikke er fondert.
Folketrygden gir økonomisk hjelp ved sykdom, skader og legemsfeil (lyter), svangerskap og fødsel, arbeidsløshet, alderdom, uførhet, enslig forsørgeransvar, dødsfall og tap av forsørger. Folketrygden dekker dessuten utlegg til medisinsk behandling og rehabilitering og til yrkesmessig attføring, det vil si tilbakeføring til arbeidslivet.
1966-loven inkorporerte tidligere ytelser etter egne lover, som attføringsytelser (ved kortvarig arbeidsuførhet), yrkesskadetrygden, uførepensjoner og aldersrelaterte ytelser, der en del offentlige pensjonskasser ble samordnet folketrygden. De fleste av disse ble til egne kapitler i den nye loven. Samtidig ble loven og ytelsene utvidet til å omfatte alle som var født i landet (statsborgerskap) eller hadde nok botid. Det ble sikret visse minsteytelser for disse gruppene, mens maksimale ytelser ble beregnet ved et poengsystem basert på antall arbeidsår fram til oppnådde 40 år. Den som ikke kunne tjene opp alle 40 årene på grunn av sykdom eller skade oppstått etter at en var begynt i arbeide, fikk de resterende årene tillagt. Studenter og skoleelever kunne få trygdeytelser basert på forventet yrkeskarriere og inntekt.
For å sikre en ensartet behandling av likeartede saker, er det laget rundskriv til de fleste av lovens bestemmelser.
Alfried Krupp von Bohlen und Halbach

Bakgrunn

Alfried Krupp vokste opp sammen med sine søsken på familiegodset Villa Hügel og de første skoleårene var med privatlærer hjemme. Han utdannet seg senere ved de tekniske universitetene i München, Berlin og Aachen og avsluttet studiene som sivilingeniør. Han hadde etter utdannelsen forskjellige stillinger innen Kruppkonsernet. Han var også en aktiv roer og seiler vant bronse i 8 meterklassen i de olympiske sommerleker i Berlin i 1936.
I 1937 giftet han seg med Annelise Bahr som han hadde truffet under sommer-OL og i 1938 fikk de sønnen Arndt von Bohlen und Halbach. Han steg i gradene innen familiebedriften og fra 1940 tok han over det meste av den daglige ledelsen etter at faren trakk seg mer tilbake med sviktende helse. I 1943 ble han formelt øverste leder i Kruppkonsernet etter faren og eierskapet ble overført til ham fra moren Bertha. Han ble arrestert 11. april 1945 av de allierte styrkene ved andre verdenskrigs avslutning og Villa Hügel ble konfiskert og tatt i bruk av den amerikanske militæradministrasjonen.

Krupp-prosessen

Som en del av Nürnbergprosessene ble han under den såkalte Krupp-prosessen i 1948 dømt til tolv års fengsel for krigsforbrytelser ved bruk av slavearbeidere under krigen. Rettsprosessen slo fast at det i 1944 var hele 70 000 slavearbeidere i Kruppkonsernets fabrikker, under fryktelige forhold og bevoktet av SS-vakter. Han satt tre år i Landsberg fengsel før han ble løslatt av de allierte okkupasjonsstyrkene. Etter løslatelsen i 1951 arbeidet han for at Kruppkonsernet skulle gjenerobre plassen som en av verdens ledende aktører innen kull- og stålindustrien. I 1953 ble han formelt gjeninnsatt som leder for Kruppkonsernet etter å ha inngått en avtale om begrensninger med hensyn til konsernets produksjon og at det skulle avstå fra våpenproduksjon.

Modernisering

Etter løslatelsen giftet Alfried Krupp seg i 1952 med Vera Hossenfeldt, men dette ekteskapet ble oppløst i 1957.
I stedet for å følge familietradisjonene med å overføre selskapet til sønnen Arndt von Bohlen und Halbach, gjorde han et radikalt trekk da han i 1953 fikk tak i Berthold Beitz som konsernets nye øverste leder. Sammen med Alfried Krupp som styreformann ledet disse to en omfattende omstrukturering og modernisering av konsernet. Beitz innførte en ny og mer moderne stil i det gamle konsernet og Alfried Krupps rolle ble mer representativ og som eksternt talerør for konsernet.
Før sin død i 1967 etablerte Alfried Krupp stiftelsen Alfried Krupp von Bohlen und Halbach-Stiftung til å forvalte familieformuen, etter at Arndt von Bohlen und Halbach frasa seg arven til fordel for stiftelsen mot en årlig godtgjørelse. Samme år døde Alfried Krupp von Bohlen und Halbach og året etter ble Kruppkonsernet omdannet til Fried. Krupp GmbH, senere ThyssenKrupp.
Idrettslaget Gleipner

Idrettslaget Gleipner (IL Gleipner) var et idrettslag fra Kristiansand. Klubben stod som arrangør av NM i friidrett 1897.
Cyclocephala dilatata

Utseende

En middelsstor ( millimeter), avlang, blank, svart hornbille. Arten har ikke horn på hodet eller groper på pronotum, kjønnene kan skilles på at hannen er smalere enn hunnen og at føttene, og særlig kloleddet, på forbeina er fortykkede. Oversiden er fint og nokså tett punktert, dekkvingene har kraftige punktrader.

Levevis

Larvene er kjent bare for et fåtall av artene i slekten, disse lever i jorda og eter på gressrøtter. De voksne billene besøker gjerne blomster for å ete pollen, og kan være pollinatorer.

Utbredelse

Arten er utbredt fra Venezuela i nord til Bolivia i sør.
Stord Arbeiderparti

Stord Arbeidarparti er Arbeiderpartiets lokallag i Stord kommune. Stord Arbeidarparti ble stiftet 18. august 1928. Ved kommunevalget i 2011 stilte Harry Herstad som ordførerkandidat. Partiet fikk en oppslutning på 26,9 prosent, noe som resulterte i 10 representanter i kommunestyret.

Representanter

Magne Rommetveit er stortingsrepresentant, og tidligere ordfører (1992–2007) i Stord kommune. Sjøfartsdirektør Olav Akselsen var stortingsrepresentant mellom 1989 og 2009.
Schwarzwälder Springertournee

Schwarzwälder Springertournee var et internasjonalt todagers hopprenn som ble arrangert årlig fra 1971 til 2003 i Schwarzwald i Tyskland.
Til og med 1976 ble rennet holdt i normalbakkene Adlerschanze i Schönwald og Adlerschanze i Hinterzarten. Fra og med 1978 overtok storbakken Hochfirstschanze i Titisee-Neustadt for bakken i Hinterzarten. Fra og med 1994 var rennene i Schönwald og Titisee-Neustadt en del av kontinentalcupen.
Ideen til todagersrennet kom i 1968, da Adlerschanze i Schönwald ble gjenåpnet med et internasjonalt hopprenn etter at bakken var blitt ombygd året før. I det første todagersrennet i 1971 deltok 83 hoppere fra seks land.
I 1998 var det også kvinneklasse i todagersrennet.
Wernerophylla

Utseende

En middelsstor (ca. 15 millimeter), blank, brunsvart oldenborre. Forkroppen er tett kledt med ganske korte hår. "Snuten" (clypeus) er avrundet. Antennen er ti-leddete med en vifte av tre blader. Pronotums sider er rundede med en svak knekk på midten. Beina er middels kraftige.

Utbredelse

Arten lever i Tanzania.
Que

Que (tradisjonell kinesisk: 闕; pinyin: Què) er et arkitektonisk element i det gamle Kina, symmetrisk plasserte vakttårn eller fortårn som settes på begge sider av en palassbort eller en herskapsbolig,. De ble også oppstilt utenfor større buddhistiske eller daoistiske kloster, og foran enkelte gravanlegg. 
Que er et fagbegrep som vanligvis ikke oversettes. Men på engelsk kan man av og til se det gjengitt som Watchtower eller Tower. 
De fleste av tårnene er i dag alenestående. 
Mange av dem fra Handynastiets tid befinner seg i provinsen Sichuan.
Rob Roy (film)

Handling

Filmen handler om 1700-tallets skotske helt Robert Roy McGregor. Handlingen er lagt til 1713 i en tid da de skotske klanene var i oppløsning og engelskmennene hersket Skottland. For å hjelpe McGregor-klanen han tilhører, låner Rob penger av den mektige Marquisen av Montrose (John Hurt), den engelske kronens utsending. Han blir imidlertid utsatt for en felle og frarøvet disse av den brutale og kyniske Cunningham (Tim Roth), som er Marquisens høyrehånd. McGregors gode venn McDonald (Eric Stoltz) blir drept av Cunningham i forbindelse med tyveriet og får skylden for å ha stukket av med pengene. Rob er ute av stand til å betale tilbake pengene, men får tilbud om å få gjelden slettet av Marquisen mot at han bærer fram falskt vitnesbyrd mot hertugen av Argyll. Rob nekter og blir dermed lovløs. Han jages så av Cunningham som i løpet av jakten voldtar Robs kone. Han fanges, men klarer å flykte. I mellomtiden forteller Mary hertugen av Argyll om komplottet mot ham og overtaler ham til å arrangere en duell mellom Rob og Cunningham.