google/wiki40b huggingface dataset:
Yes! We Have No Bananas

"Yes! We Have No Bananas" er en novelty song av Frank Silver og Irving Cohn fra 1922 Broadway revyen Make It Snappy. Sunget av Eddie Cantor i revyen ble sangen en stor hit i 1923 (plassert Nr 1 i fem uker) da den ble innspilt av Billy Jones, Arthur Hall, Irving Kaufman, og andre. Låta er covret senere av Benny Goodman og hans Orkester, Spike Jones & His City Slickers, og mange flere. Den inspirerte også en oppfølgende sang, "I've Got the Yes! We Have No Bananas Blues", spilt av Billy Jones og andre i 1923.

Tegneserier

Sangen dukket opp i den populære Archie Comics.

Filmer

Sangen ble nevnt i filmene Only Angels Have Wings  (1939) og Sabrina (1954).
I den musikalsk filmen Luxury Liner (1948), fremførte the Pied Pipers sangen.
En tysk versjon, "Ausgerechnet Bananen", ble omtalt i Billy Wilder's slapstick-komedie, One, Two, Three  (1961), spilt av et over-the-hill danseband på en trist hotellbar i Øst-Berlin.
Sangen ble brukt som et ledemotiv i The Comic  (1969), ofte for å understreke alvorlige øyeblikk i livet til filmens protagonist (spilt av Dick Van Dyke).
I Den engelske Pasienten (1996), synges et par vers som en spøk.
I Mel Brooks filmen Dracula: Dead and Loving It (1995), komedien hyller sangen når Harvey Korman svarer på et spørsmål fra Mel Brooks sa: "Yes, we have Nosferatu! We have Nosferatu today!"

Musikk

På 1970-tallet, Harry Chapin brukt dette uttrykket i refrenget til sangen hans "30,000 Pounds of Bananas".

Fjernsyn

Sangen ble ofte brukt av sanger og komiker Jimmy Durante på The Jimmy Durante Show på 1950-og 1960-tallet.
Sangen ble parodiert mer enn en gang på The Muppet Show (September 19, 2008 og januar 20, 2013), sunget av ulike antropomorfe frukt og grønnsaker.
I The Simpsons - episode "Bart's Girlfriend"(November 6, 1994), Homer synger litt på, og så klager han på,  sangen.
I The Brady Bunch episoden "Never Too Young": Greg, Marcia og Jan ser gjennom en platesamling som forberedelse for en Brølende Tjueårene partiet. Jan leser tittelen, og synes det er "groovy" og "far out". Hun bemerker, "Today that sounds more like a group instead of a song" (nå til dags høres det mer ut som en gruppe enn en sang).

Værmeldingen

Mer nylig, uttrykket ble brukt i 2006, da Syklonen Larry ødelag en stor del av høsten på Australias bananplantasjer, som førte til bananmangel det meste av året.
Ruan

Ruan (kinesisk: 阮, pinyin: Ruǎn) er et tradisjonelt kinesisk klimpreinstrument. Det er en lutt med tverrbåndshals, rundt resonanskasse og fire strenger. Strengene var tidligere av silke men har siden 1900-tallet vært av stål.
Den moderne ruan har 24 tverrbånd med 12 halvtoner på hver streng, noe som har utvidet instrumentets melodiske spennvidde fra den gang da det var 13 tverrbånd vesentlig. Tverrbåndene er av elfenben, eller i mer moderne tid av metall satt i tre. Metalltverrbåndene gir en noe klarere lyd enn elfenbenstverrbånd.
Instrumentet kalles også ruanqin (阮琴), særlig på Taiwan.
Dicheros nigrotestacea

Utseende

En middelsstor (ca. 20 millimeter), blank, svart gullbasse uten metallisk glans. Dekkvingene har to store, firkantede gule flekker. I pannen er det en tverrkjøl som former ett flatt horn i midten.

Utbredelse

Arten finnes i Thailand, Vest-Malaysia og Vietnam.
Costume

Costume er et norsk kvinneblad. Utgiver er Bonnier Media. Costume kommer med 12 utgaver i året.
Tosa

Opprinnelse og alder

Tosa er opprinnelig en rendyrket kamphund, skapt i Japan på slutten av 1800-tallet og begynnelsen av 1900-tallet. Japan har kamphundtradisjoner helt tilbake til 1300-tallet. Tosa er trolig et resultat av kryssavl mellom den japanske hunderasen shikoku og en rekke europeiske raser, f.eks. engelsk bulldog (1872), bullmastiff (1874) vorstehhund (1876), bull terrier (ca. 1880-tallet), sankt bernhardshund (trolig på 1890-tallet), og grand danois (1924).

Utseende, anatomi og fysikk

Tosa er en typisk mastiff og har litt langstrakt og meget kraftig kroppsbygning. Den har en kraftfull hals der huden henger litt løst. Pelsen er kort og ligger tett inntil huden. Halen er høyt ansatt og kraftig ved roten. Hodet er kraftig og bredt, med ganske dyp stopp. Meget kraftfulle kjever. Gjennomgående rød farge er ønskelig, men alle nyanser av gulbrunt tillates. Hvite og røde markeringer tillates også.
Tosa blir gjerne 35–55 kg tung og har en skulderhøyde på ca. 55–65 cm, avhengig av kjønn. Gjennomsnittsvekten er ca. 40 kg. Hannene skal minst ha en skulderhøyde på 60 cm, og tispene 55 cm.

Bruksområde

Tosa er en ypperlig vakthund som også har en rekke andre egenskaper som brukshund, men det er lite egnet som familiehund for folk flest. Den er opprinnelig avlet som en regulær kamphund.

Lynne og væremåte

Tosa er en modig og uredd hunderase, som er svært resolutt og ofte meget mistenksom overfor fremmede. Som sådan er også rasen kjent som meget egenrådig og pågående. Den krever en tydelig leder og store mengder mosjon og psykiske utfordringer for å trives.

Annet

Denne hunderasen er forbudt i Norge.
Oslo bispegård

Oslo bispegård ble oppført i 1623 på stedet som tidligere var Olavsklosteret i Oslo. Den nåværende bygningen ble oppført i nygotikk på 1880-tallet, etter tegninger av arkitekt Henrik Thrap-Meyer.

Historikk

Oslo (Gamlebyen) har vært bispesete fra ca. 1070. Den eldste bispegården lå langs nordsida av Oslo torg, og like vest for Hallvardskatedralen. Fra omkring 1300 ble den utvidet med blant annet tårn og festningsmur, derav navnet Oslo bispeborg. (Oslo ladegård ble reist på ruinene av den gamle bispeborgen i 1725.) Fra 1554 har biskopen for Oslo bispedømme holdt hus i tilknytning til østfløyen av høymiddelalderens dominikanerkloster: Olavsklosteret. I 1623 ble Olavsklosterets østfløy ombygd til en mer moderne bispegård. Grunnet forfall ble bispegården lagt ut for salg i 1874. Da ingen kjøper meldte seg ble den revet i 1882 etter Stortingsvedtak. Middelalderdelen ble imidlertid bevart, og i 1883–84 ble den over avbildede bispegården oppført med østfløyen av klosteret som kjeller. I perioden 1999-2000 ble bispegården pusset opp innvendig, og veggene er nå malt i de opprinnelige fargene. I tillegg til å huse administrasjonen tilknyttet Oslo bispedømme, var bispegården biskopens pivatbolig til midt på 1980-tallet. Fra 1986 har Oslo bispegård i helhet vært lokalitet for den kirkelige administrasjon for Oslos biskop og bispedømmeråd.

Hallen

Rett innenfor hovedinngangen, opp mot taket, henger en forgylt Mariaskikkelse fra biskop Anton Christian Bangs samlinger i 1897. De to store skinnstolene er en avskjedsgave til biskop Eivind Berggrav da han i 1937 sluttet som biskop i Hålogaland. I stolryggen er Trondenes kirke og Tromsø med midnattssol og måker som motiv utskåret i tre.

Trappen

I trappeoppgangen henger Ellen Lenviks moderne gjengivelse av Akantus fra Søgne gamle kirke, anskaffet i forbindelse med oppussingen.

Spisesalen

I spisesalen står en kopi av Johannes-hodet fra Nidarosdomen i en nisje (1957). På den ene veggen en kopi av Christian Krohgs maleri "Sovende barn". I taket henger en lysekrone fra Vækerø hovedgård.

Kulturminne

Oslo bispegård er et kulturminne og har nummer 86159 i Riksantikvarens kulturminnebase.
Ryan Adams

Solokarrieren

Adams solodebuterte i 2000 med det David Rawlins-produserte «slå opp»-albumet Heartbreaker. Emmylou Harris sang i bakgrunnen på «Oh My Sweet Carolina», etter manges mening den beste sangen på albumet, og kanskje en av de beste alternative country-låten noensinne. Albumet fikk gode kritikker, men ble ingen publikumssuksess.
I 2001 ga han ut Gold, et uberegnelig seksten-sangers album med en bonus-CD som inneholdt fem sanger. Han beveget seg mer inn i rocketerritoriet, men med bena fortsatt plantet i alternativ country-verdenen. 7. september 2001 laget han en video til sangen «New York, New York». Den viste Adams i forgrunnen, med New York og World Trade Center i bakgrunnen. Med teksten «I still love you, New York» ble den en øyeblikkelig slager på MTV i dagene etter terrorangrepet 11. september 2001.
Etter dette har han gitt ut flere album, som alle har hatt suksess, uten at han har fått noen hits. Adams ble nominert til Grammy for coveren av Oasis' «Wonderwall», fra Love is Hell Pt. 1, men han vant ikke. Cold Roses, som kom ut 3. mai 2005, ble utgitt under navnet Ryan Adams and The Cardinals, og er et dobbelt-album. Samme år gav han ut de to albumene Jacksonville City Nights og 29.
Transall

Transall (Transport Allianz) ble etablert i 1959 for å utvikle og bygge det militære transportflyet Transall C-160. Transall var en joint venture mellom franske Nord Aviation og tyske Weser Flugzeugbau (WFB) og Hamburger Flugzeugbau (HFB). Den senere produksjon ble gjort av Aérospatiale (etterfølgeren til Nord Aviation), Vereinigte Flugtechnische Werke (VFW) (etterfølgeren til Weser Flugzeugbau) og Messerschmitt-Bölkow-Blohm (MBB) (etterfølgeren til Hamburger Flugzeugbau) respektivt.
Utdannings- og kompetansesenter for Hærens logistikkvåpen

Historie

LOGUKS ble opprettet i 2000 etter sammenslåing av Våpenteknisk regiment og Trenregimentet.

Oppgaver

LOGUKS hadde som oppgave å produsere logistikkkompetanse for alle enhetene i Hæren, deriblant utdanning av personell med ansvar for ammunisjon og kjøretøy. Dessuten hørte militærpolitiet inn under Logistikkvåpenet.
Hartelkering

Designvalg

Først måtte man bestemme seg for hvilken type slusedør som skulle brukes. Blant de ulike variantene var hele eller delte skyvedører  (beveges sidelengs på hjul), visirdør  (minner om visiret på en ridderhjem, og heves/roteres), vippedør  (beveges som en garasjedør) og den valgte hevedøren. Hevedøren ble til slutt valgt, fordi man da ikke ville trenge å bygge om Hartelbroen (den har tre pilarer i Hartelkanalen) og kunne bruke de eksisterende to seilingsløpene.
Deretter ble bærekonstruksjonen valgt, forhold som telte i denne sammenheng var blant annet slusedørene (bredde, vekt), byggekostnader og så videre. Man besluttet å bruke buede bredflensliggere fordi disse både var gunstigst i forhold til kreftene som virket på konstruksjonen og billigst. Liggerne har en buet flens på forsiden, for å få tyngdepunktet på det gunstigste stedet. Slik fikk resten av konstruksjonen en slank og kompakt design.

Når stenges barrieren?

Som nevnt i innledningen tas beslutningen om å stenge barrieren av et computersystem, Beslis- en Ondersteunend Systeem (BOS) (no.: Beslutnings- og støttesystemet). Dette styrer både Hartelkeringen og Stormvloedkering Nieuwe Waterweg, og stenger dem når vannstanden når + 3,00 m NAP ved Rotterdam og + 2,90 m NAP ved Dordrecht. Statistisk sett regner man med at situasjoner som gjør det nødvendig å stenge barrieren kommer til å inntreffe en til to ganger i løpet av en periode på ti år. Lengre frem i tid forventer man at dette vil skje oftere forårsaket av endringer i klimaet.Slusedørene testes annenhver uke ved at de beveges opp og ned et par centimeter slik at man kan sjekke at alt virker som det skal. Disse bevegelsene er ikke til hinder for skipsfarten.
Rhomboidederes

Utseende

Nokså små, spinkle, ensfarget blankt rødbrune trebukker. Antennene er tynne og lengre enn kroppen. Pronotum er tønneformet med en liten tann på hver side. Dekkvingene er noe avsmalnende bakover og ender i en liten tann. Beina er middels lange, med sterkt klubbeformede lår.

Levevis

Larvene lever i død ved, mest av løvtrær.

Utbredelse

Arten er utbredt fra Colombia i  nord til Uruguay i sør.
Titlis-Schanze

Historie

Den første hoppbakken i Engelberg, Sandrain-Schanze, ble åpnet alt i 1907. Etter kort tid var bakken umoderne, og den første Titlis-Schanze ble bygd på 1920-tallet. Bare fire år etter åpningen måtte Titlis-Schanze ombygges, etter at én hopper hadde omkommet og flere andre skadet seg under et renn. De neste tiårene ble både Sandrain-Schanze og Titlis-Schanze ombygd og modernisert flere ganger, men likevel tilfredsstilte de knapt tidens standard, og i 1964 ble en ny hoppbakke åpnet, Klein-Titlis-Schanze (Lille Titlis-bakken) med K-punkt 62 meter. Denne bakken hadde flomlysanlegg og var arena for flere internasjonale kveldsrenn. Klein-Titlis-Schanze fikk i 1967 selskap av en mindre bakke med K-punkt 36 meter.
På slutten av 1960-tallet valgte Unterwasser å trekke seg som arrangørsted i den sveitsiske hoppuka, og Engelberg grep muligheten. Enda en ny hoppbakke ble bygd – Gross-Titlis-Schanze, den største i Sveits. Den nye bakken ble innviet med et renn i den sveitsiske hoppuka i 1971. Sepp Zehnder ble historisk da han i sitt andre hopp i bakken nådde 102 meter og ble den første til å hoppe over 100 meter i Sveits.
Gross-Titlis-Schanze, som i senere år kalles bare Titlis-Schanze etter at de mindre bakkene er gått ut av bruk, var arena for lag-VM i 1984, ettersom lagkonkurranse ikke sto på programmet under OL i Sarajevo samme år. Bakken måtte ombygges før mesterskapet, men innbyggerne i Engelberg stemte i en folkeavstemning imot å bruke offentlige penger til dette, og ombyggingen måtte dermed finansieres med private midler. I 2000-01 ble bakken igjen ombygd, til moderne bakkeprofil. Tilløpet ble modernisert i 2006.
Titlis-Schanze har vært arena for verdenscuprenn de fleste sesongene siden verdenscupen ble startet i 1979/80. Bakkens renn i den sveitsiske hoppuka inngikk i verdenscupen fram til hoppuka ble nedlagt etter 1991/92-sesongen. Bakken har også renn årlig i kontinentalcupen.
I 2016 ble bakken bakkeprofilen justert, bakken fikk flomlysanlegg, og tilløpet av tre ble erstattet av et nytt tilløp av betong. Hoppet ble flyttet 4 meter tilbake og 2 meter oppover, noe som skal gi en lavere og tryggere svevkurve. Ombyggingen gjør at bakkestørrelsen er økt fra 137 meter til 140 meter.
Krabbeedderkopper

Utbredelse

Krabbeedderkopper finnes i nær sagt «hele verden», men mangler på Antarktis og Arktis. 21 arter er registrert i Norge, fordelt i fem slekter. De fleste artene finnes i varmere strøk, i alt er det registrert 2 500 ulike arter i verden.

Utseende

Kroppen er todelt i en bakkropp og et hode-bryst parti, kalt cephalothorax. Hodet har forfra en slags firkantet form. Foran på hodet er det åtte øyne, slik som hos de fleste edderkopper. Krabbeedderkopper skiller seg ut ved at de to fremste beina er ekstra kraftige og lange. De to bakerste beina er kortere. 
Noen arter skifter farger, blant annet i slekten Misumena, med representanter i Norge. Fargene kan variere fra nær hvit, til gul eller lys grønn, noen ganger med røde flekker eller bånd. Fargeendringen skjer sakte og kan ta flere dager.

Levevis

Krabbeedderkopper er i likhet med andre edderkopper predatorer (rovdyr). De har vanligvis en beskjeden synssans. I stedet er disse edderkoppene ekstremt følsomme for vibrasjoner. Disse edderkoppene finner en helst i blomster eller på blad. De baserer seg på snikangrep eller de sitter med åpent fang og venter på at et byttedyr kommer. Byttedyrene er vanligvis fluer eller mygg, men også større insekter som humler. Disse edderkoppenes gift er meget hurtigvirkende, noe som kommer godt med når de angriper bytte som er mye større enn seg selv.
Krabbeedderkopper spinner ikke fangstnett. De har spinnkjertler i bakkroppen. Spinnet brukes til ankertråder (sikkerhetsline) og av hunnen til å lage en kokong til eggene. 
Hunner og hanner kommunisererer med et duftstoff, som finnes i hunnens spinntråder. Dette gjør at hannen kan oppspore hunnen for å parre seg. Hunnen lager en skålformet «seng» (halv kokong), hvor hun legger eggene. Etterpå lukkes «sengen» til en kokong.

Systematisk inndeling

Krabbeedderkopper er en gruppe med edderkopper og består av omtrent 2 500 arter, i Europa er det 169 arter, medregnet eventuelle underarter. I Norge er det registrert 21 arter.
Smallfoot

Smallfoot er både et verktøy for Rapid application development for UnixWare og Linux og et operativsystem og en tidligere Linuxdistribusjon produsert av SCO Group.
Distribusjonen og verktøyet er konstruert for innebygde systemer som brukes til pengetransaksjoner og spill. Disse nedskalerte versjonene av operativsystemet gjør mindre bruk av memory footprint, herav navn som Smallfoot embedded UNIX og Smallfoot embedded Linux..
Mange av ideene i Linuxdistribusjonen ble hentet fra Caldera OpenLinux.
Distribusjonen ble lansert i 2001.
Lintong

Lintong (kinesisk: 临潼区, Lintong qu; før 2001: Lishan) er et kinesisk bydistrikt i provinsen Shaanxi i det sentrale Kina. Det er et distrikt under Xi'an. Befolkningen er på 670 000. Foruten for sine kulturminner er fylket kjent for varme kilder.
Det ligger på sørsiden av Wei He-dalen, omtrent midtveis mellom provinshovedstaden og metropolen Xi'an, og byen Weinan. Distriktet har sitt navn fra to elver. Elven Lin er i distriktets østende, og elven Tong i vestenden.

Kulturminner

Det er i dette distriktet at den nedgravde terrakottahæren ble oppdaget i 1974, og Qin Shi Huangdis mausoleum. 
Her er også stedet for den historisk interessante Xi'an-episoden i desember 1936 ved de varme kildene Huaqingchi. Det var her som Zhang Xueliang kidnappet Chiang Kai-shek og tvang Chiang ril å inngå en allianse med Kinas kommunistiske parti mot det japanske rike.
Dessuten er her Huaqingpalassets ruiner, og steinalderbostedene Jiangzhai og Kangjia, også disse på kulturminnelisten.

Annet

Det kinesiske vitenskapsakademis nasjonale tidstjenestesenter (中国科学院国家授时中心), tidligere (før 2001) kalt Shaanxi astronomiske observatorium (陕西天文台), ble opprettet i Lintong i 1966, med ansvar for Fastlands-Kinas tidsstandard.
Lintong er hovedkvarter for Folkets frigjøringshærs 47 gruppearmé, en av de to grupparméer som utgjør Lanzhous militærregion.

Samferdsel

Kinas riksvei 310 går gjennom området. Denne viktige trafikkåren begynner i Lianyungang i Jiangsu, går vestover og ender i Tianshui i provinsen Gansu. Den går innom større byer som Xuzhou, Shangqiu, Kaifeng, Zhengzhou, Luoyang og Xi'an.
Medal for Gallantry

Medal for Gallantry er en australsk militær medalje innstiftet av dronning Elisabeth II av Australia 15. januar 1991 til belønning av utvist mot i farlige situasjoner under kamp. Medaljen kan tildeles offiserer, befal og menige. Blant de australske utmerkelsene for militært mot og tapperhet rangerer Medal for Gallantry etter Victoriakorset for Australia og Star of Gallantry, men foran Commendation for Gallantry. Det finnes også en avdelingsutmerkelse for modig innsats, Unit Citation for Gallantry. Medaljen tildeles av Australias generalguvernør.

Utforming

Medal for Gallantry består av en rund, gullbelagt sølvmedalje med en diameter på 38 mm. Motivet består a en sjutagget samveldestjerne, symbolet på den australske føderasjonen, omgitt av ildtunger. På toppen har medaljen Sankt Edvards krone. Medaljen er opphengt i båndet i et rektangulært oppheng som har et felt med innskriften «FOR GALLANTRY». Reversen har et strålemønster og plass til mottagerens navn.
Medaljebåndet er lyst oransje med mørk oransje sparrer. Dette skal antyde bokstaven A for Australia.
Tildeles medaljen samme person flere ganger, markeres dette med en gullbelagt barre på båndet. Barren har samveldestjernen og ildtunger som motiv. På båndstripen markeres gjentatt tildeling av en eller flere samveldestjerner.

Tildeling

Medal for Gallantry tildeles for kampinnsats i farlige situasjoner. Lik andre australske utmerkelser for tapperhet og mot, tildeles den militært personell på grunnlag av innsats og uavhengig av mottagerens rang. Medaljen kan tildeles posthumt. Australias generalguvernør fatter beslutning om tildeling etter innstilling fra forsvarsministeren.
Mottagere av Medal for Gallantry har rett til å føre bokstavene MG etter sitt navn.
Medal for Gallantry er tildelt for innsats i Vietnamkrigen,, INTERFET i Øst-Timor, krigen i Afghanistan. og for innsats i Persiagulfen under krigen i Irak.
Carabus hortensis

Utbredelse

Carabus hortensis finnes i nesten hele Europa, men er noe sjeldnere helt i sørvest. Den er utbredt i Midtøsten, finnes i Norge nord til polarsirkelen.

Utseende

Carabus hortensis er mellom 22 – 28 mm lang. Slekten Carabus er slekten med de «ekte jordløperne».  Beina er lange løpebein, kroppen er elegant bygd. Dekkvingene er ganske matte eller med lett metallglans og svarte på farge. De har utydelige eller svake lengderibber, og hver med tre rader, lett synlige gylne groper.  Antennens tredje og fjerde ledd med en lang børste/børster i spissen, mens leddene ellers er bare (nakne) og helt uten fine korte tilliggende hår (krever forstørrelse for å se). 
Den kan skilles fra de fleste andre artene i slekten Carabus på de tydelige lengderekker av gylne kobber- eller svakt grønnfargede punktgroper. Hver av dekkvingene har tre slike punktrekker. Den kan ligne vanlig jordløper som også har lengderekker av punktgroper, med disse er ikke så markerte, kun svakt tilstede.

Levevis

Carabus hortensis er ikke sjelden og finnes på mange ulike levesteder, ofte i åpen løvskog med rik vegetasjon. Den er vanligvis nattaktiv og lever som predator på andre dyr. Det latinske navnet hortensis betyr hage, og er noe misvisende. Vanligvis påtreffes denne arten i skog med tett vegetasjon av urter, ofte finnes den langs skogkanter eller i lysninger i skogen der undervegetasjonen er frodig. Men den lever også i åpent terreng, også på brakkmark. 
De voksne sees fra våren og helt til utpå høsten. De overvintrer som voksne (imago), nedgravd i et hulrom under en stein eller en rot.
Larvene er mørke og opptil 30 mm lange. De lever som predatorer, skjult i det øverste laget av jorden.
Den tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Stonglandseidet

Stonglandseidet er ei bygd og et poststed (postnummer 9392) i Tranøy kommune på Senja i Troms. Bygda er sentrum for den sørlige delen av kommunen, og har bl.a dagligvareforretning, sparebank, sykehjem og barne- og ungdomsskole. Tidsskriftet Nordnorsk Magasin kommer ut på Stonglandseidet. Stedet har om lag 200 innbyggere.
På Stonglandseidet ligger også avdelingskontoret under Midt-Troms Museum, Senjamuseet som har museer rundt på Senja. De holder til i Bankbygget, som også er eier av bygningen. 
Bygda ligger ved eidet innenfor halvøya Stonglandet, lengst sør på Senja og er også veiknutepunkt for området. Nordfra kommer fylkesvei 860 (43 km) fra Islandsbotn ved Silsand, som ender på Stonglandseidet. Sørover går Fv 223 langs østsiden av Stonglandet mot Stangnes og Lekangsund og kommunal vei langs vestsiden til Hofsøya. Vestover går Fv 221 mot Skrolsvik (20 km), hvor det er hurtigbåtforbindelse med Harstad.