Matrosdress

Arbeidsklær og uniformer for sjøfolk

Matrosdressene som militære uniformer har røtter tilbake til de store sjøkrigsnasjonene på 1600- og 1700-tallet, da mannskapene utenom offiserene, som hadde regelrette uniformer, bar praktisk arbeidstøy. Disse antrekkene har hatt forskjellig utforming i ulike land og tidsepoker. På 1800-tallet kom imidlertid drakten til å bestå av lange, vide sjømannsbukser og hel trøye (arbeidskittel eller busserull) med vid firkantkrage med stripebord. Den vide kragen skal ha oppstått som ekstra beskyttelse for skuldre og klær når en arbeidet med tauverk på seilskutene. Tidligere hadde sjøfolkene like ofte vest, kort jakke, skjorte og halstørkle. Hodeplaggene har variert fra runde stråhatter, høye hatter og toppluer til matrosluer med navnebånd og gjerne rund, flat, tallerkenformet pull. Vinteruniformene har ofte vært mørk blå (marineblå), sommerunformene hvite. 
Før 1857 bar matroser i Royal Navy, i motsetning til offiserene, ikke egen, standardisert uniform, men fikk utdelt arbeidsklær mot avkortning i lønnen. Dette var klær som mannskapet måtte supplere selv ved for eksempel landlov. Denne drakten bestod gjerne av blå jakke, vest, vide, lange sjømannsbukser og hårpisk. Fra 1857 fikk imidlertid britiske matroser både flat matroslue og busserull (kort arbeidskjortel) utenpå vide langbukser. Den amerikanske marinen fikk foreskrevet ensartede uniformer allerede i 1817.
I motsetning til hæren og flyvåpenet har marinen tradisjonelt hatt svært forskjellige uniformer for offiserer og vervet eller vernepliktig personell. Sjøoffiserer hadde på 1800-tallet ofte uniformsjakker med lange skjøter, knebukser og tosnutet admiralhatt. Seinere ble disse byttet ut med langbukser, vanlige uniformsjakker og varmere frakker, samt praktiske skipper- eller høyluer.

Finklær for barn

Da barneklær ble en selvstendig del av klesmoten på 1800-tallet, og overklassebarna fikk plagg som skilte seg fra klærne til de voksne, etterliknet ofte moteskaperne arbeidsplaggene til de lavere samfunnsklassene. Dette gjaldt ikke minst småbarnas matrosdresser, busseruller med store krager kantet med striper og andre sjømannsplagg. Dette var penklær inspirert av særlig de britiske sjømannsuniformene. De toneangivende samfunnsklassene kom blant annet i kontakt med sjøfolk gjennom sine årlige ferier ved kysten. Matrosdresser ble særlig vanlig som barnefestdrakt eller findresser for små gutter fra 1890- til 1930-tallet, men har blitt båret siden også. Tilsvarende har det vært matrosdrakter og -kjoler for jenter. Matrosdresser for smågutter hadde oftest korte bukser. 
Enkelte skoleuniformer er fortsatt formvarianter av de populære matrosdressene. For eksempel har jentene i japanske ungdomsskoler siden 1920-tallet båret sailor fuku, en elevuniform inspirert av denne sjømannsdrakta. Også de unge koristene i flere guttekor, blant annet i Wiener Sängerknaben og NRKs Sølvguttene, er kledt i matrosdresser under konsertene sine. Matrosmote er også vanlig flere steder som pentøy for katolske 8-9-åringer som skal gå til sin første kommunion.

Matrosdresser i populærkulturen

Det er flere oppdiktede figurer i populærkulturen som bærer matrosdress. Det gjelder ikke minst Disneys populære tegnefilm- og tegneseriefigur Donald Duck som har både trøye og matroslue. Også Elzie C. Segars  tegneseriefigur Skipper'n blir tegnet med ulike typer sjømannsantrekk, både med skipperlue og hvit amerikansk matrosdress. Tenåringsjentene i Naoko Takeuchis tegneserie Sailor Moon bærer karikerte og fargerike superhelt-varianter av skoleuniformen sailor fuku. 
Unge menn i matrosdresser og andre uniformer har også representert maskuline miljøer. Slike figurer er blant annet brukt som homoerotiske symboler i pornografi, filmer og rollespill.