Abimael Guzmán

Historie

Abimael Guzmán ble født i havnebyen Mollendo i den peruanske regionen Arequipa, som utenomekteskapelig sønn av en velstående kjøpmann og Berenice Reynoso. Moren døde når han var fem år, og han vokste opp hos hennes familie. I en alder av tretten år tok farens familie hånd om han, og han flyttet til byen Arequipa hvor han fikk skolegang ved et katolsk skole. Han begynte ved universitetet i byen når han var 19, og det var der han oppdaget og ble interessert i marxismen gjennom bøker av José Carlos Mariátegui, grunnleggeren av Perus kommunistiske parti.
Guzmán tok magistereksamen i juss og filosofi, med hovedoppgaver om Immanuel Kant og "det borgerlige demokratiet". I 1962 ble han utnevnt til professor i filosofi ved universitetet i Ayacucho av universitetets rektor, Efrain Morote Best, en antropolog som ifølge enkelte senere skulle bli Perus Kommunistiske Partis intellektuelle leder. Rektoren inspirerte han til å studere quechua, som er språket til Perus urbefolkning, og han ble i økende grad aktiv i venstrebevegelsen. Han samlet likesinnede unge akademikere rundt seg, og de satte seg som mål å gjennomføre en revolusjon i Peru. I 1965 besøkte han for første gang Kina. Iløpet av 1970-tallet gikk han under jorden. Han hadde over en periode ledet universitetet.
Iløpet av 1960-tallet hadde det kommunistiske partiet splittet seg i flere ulike fraksjoner. Guzmán, som hadde tatt standpunkt for Kinas linje mot Sovjets nye linje, ble leder for Perus kommunistiske parti, antok navnet formann Gonzalo, og begynte å agitere for et bondeopprør etter maoistisk modell. Hans tilhengere utnevnte han, selv om han vernet om sin anonymitet, til "kommunismens fjerde sverd" (etter Marx, Lenin og Mao). Guzmán hyllet Maos utvikling av Lenins idéer om imperialismen som hva den borgerlige staten var tuftet på. Han hevdet imperialismen ville falle innen 50-100 år, og kalte denne epoken for "verdensrevolusjonens strategiske offensiv". Han rettet ikke bare den antiimperialistiske kritikken mot USA, men også mot det han kalte "sosialimperialisme" som han anså at Sovjetunionen representerte etter Stalins død.

Folkekrigen i Peru

Folkekrigen i Peru startet 3. desember 1982. I andre halvdel av 1980-tallet og begynnelsen av 1990-tallet hadde partiet kontroll over større deler av Peru. Først i Alberto Fujimoris presidentperiode lyktes det regjeringen å slå partiet kraftig tilbake, men folkekrigen pågår fortsatt den dag i dag. Fujimori har senere blitt dømt til flere lange fengselsstraffer i Peru for maktmisbruk i presidentperioden, etter at chilenske myndigheter i 2007 utleverte han til chilenske myndigheter.

Fengsling

Etter 10 år med folkekrig fant og arresterte den peruanske staten Guzmán og store deler av ledelsen i Perus Kommunistiske Parti, 12. september 1992. Myndighetene startet en større kampanje av razziaer for å finne angivelige terrorister, og ved et tilfelle ble det i et hus funnet en medisin som man visste at Guzmán anvendte. Som følge av dette fant de Guzmãn, og elitestyrkene arresterte han. Politiet fant dermed også Guzmáns datamaskin, hvor han hadde et register over våpen og grupper rundt omkring i landet. Ifølge registrene hadde folkehæren 23400 medlemmer i 1990.
Guzmán pågrepet i Lima og dømt til livsvarig fengsel for terrorisme. Ifølge dommen kostet Lysende stis aktiviteter anslagsvis 70 000 mennesker livet.  Guzmán soner fengselsstraffen i Callao under fullstendig isolasjon. I 2004 innledet han en sultestreik for å protestere mot soningsforholdene i peruanske fengsler.
I 2003 fikk Guzmán tatt opp saken sin for ny behandling, og i 2006 ble han igjen dømt til livsvarig fengsel for terrorisme. Også hans livsledsager og nestleder for den maoistiske terrororganisasjonen, Elena Iparraguirre, ble idømt livsvarig fengsel. Guzmán ble i tillegg dømt til å betale erstatning til de pårørende til ofrene for Lysende stis massakre i Lucanamarca i 1983, der Lysende sti myrdet 69 bønder, derav 20 barn, med macheter.
Både i Peru og de fleste latin-amerikanske land, samt mange land over hele verden, finnes det solidaritetsgrupper som hedrer Guzmán som en stor revolusjonær frigjører og påkaller hans frigjøring. I Norge har den maoistiske organisasjonen Tjen Folket - kommunistisk forbund løftet frem Guzmán og Gonzalos tenkning, og oversatt flere av de viktigste dokumentene til norsk.