Eurovision Song Contest 1999

Bakgrunn

Etter Dana Internationals seier med «Diva» året før, var Israel vertskap for konkurransen. Dette var andre gang Israel og kringkasteren IBA arrangerte Eurovision Song Contest, og IBA la finalen til International Convention Center i Jerusalem. Konkurransen i 1979 ble arrangert i det samme lokalet. Sikkerheten var høy foran arrangementet, og deltakerne ble fotfulgt av vakter når de var ute i Jerusalem. Bare delegasjonene og fjernsynsfolkene fikk tilgang til arenaen. «Vi håper selvsagt at ingen farlige situasjoner oppstår, men vi er forberedt på alt.» sa sikkerhetssjef Itzik Ashkenazy til VG.
Dette året reduserte EBU deltakerantallet fra 25 til 23. Deltakerlandene var vertslandet Israel samt Bosnia-Hercegovina, Danmark, Island og Østerrike som måtte stå over året før. Resten av startfeltet var de 18 landene med høyest gjennomsnittspoengsum i årene 1994–1998. Latvia hadde også konkrete planer om å debutere, men trakk seg like før den endelige påmeldingsfristen. EBU tilbød den ledige plassen til Ungarn, som takket nei. I stedet gikk den ledige plassen til Portugal. Finland, Hellas, daværende Republikken Makedonia, Romania og Sveits kvalifiserte seg ikke, siden de hadde lavest gjennomsnittspoengsum i årene 1994–1998.

Orkesteret og språkregelen forsvinner

EBU innførte flere nye regler for konkurransen dette året. Den største endringen var at EBU droppet regelen som krevde at deltakerlandene måtte synge på et av sine nasjonalspråk. Deltakerne sto nå fritt til å synge på hvilket som helst språk de ville. I 1999 valgte 13 av de 23 landene å synge helt eller delvis på engelsk, mens Bosnia-Hercegovina også sang delvis på fransk.
Arrangøren trengte heller ikke lenger å stille med et orkester, og IBA valgte å droppe orkesteret for å kutte kostnader. Det samme gjorde fremtidige arrangører, noe som har ført til at alle sangene har blitt fremført med singback siden. Profilerte Johnny Logan som har vunnet konkurransen tre ganger, kritiserte avgjørelsen og mente konkurransen hadde blitt en ren «karaokekonkurranse».
En tredje stor endring var innføringen av ordningen «de fire store». Ordningen gjorde at konkurransens fire største økonomiske bidragsytere – Frankrike, Spania, Storbritannia og Tyskland – var sikret deltakelse året etter, uansett resultat årene i forveien.

Sendingen

IBA ønsket å markere at dette var siste finale på 1900-tallet, og temaet for scenedekoren var tidens gang. Midt på scenen var det bygget en slags mekanisk sol, med planeter og solstråler som svirret rundt. Sendingen startet med en tegnefilm som var laget som en rundreise i Europas land, etterfulgt av en film med dansere og fjorårsvinner Dana International, spilt inn i vertsbyen Jerusalem. 
Deretter kom de tre vertene inn på scenen i International Convention Center, sammen med danserne fra filmen som var vist like før. Det var rundt 2000 publikummere i salen. Etter en kort introduksjon på engelsk, fransk og hebraisk, hilste programlederne på fjorårsvert Terry Wogan, som var til stede for å kommentere sendingen for BBC1. Alle de israleske vinnerne, Izhar Cohen, Gali Atari og Dana International, var også til stede i salen.
Deretter startet presentasjonen av de 23 deltakerlåtene. Hvert bidrag ble introdusert med korte filmer som tok utgangspunkt i ulike lignelser fra Bibelen. Startrekkefølgen var avgjort med loddtrekning. Litauen begynte, mens Estland avsluttet. Norge hadde startnummer åtte.
Pausenummeret var ved Dana International som fremførte en coverversjon av Stevie Wonders sang «Free». Deretter startet avstemningen, og den ble raskt en duell mellom to nordiske land: Sverige og forhåndsfavoritten Island. Lenge lå Island i føringen, men da nest siste land ga 12 poeng til Sverige og ingen til Island, var den svenske seieren sikret. Dette var Sveriges fjerde seier i konkurransen.
Etter vinnerreprisen ble showet avsluttet med at alle deltakerne kom opp på scenen og sang vinnersangen fra 1979, «Hallelujah». Fellessangen skulle markere avslutningen på tusenåret og samtidig sette fokus på den pågående krigen på Balkan. «Fremførelsen av "Halleluja" blir en spesiell tributt til ofrene for krigen i Kosovo, sa de israelske arrangørene til Aftenposten.

Norges bidrag

Det norske bidraget var «Living My Life Without You», skrevet og fremført av Stig van Eijk – som bare brukte Van Eijk som artistnavn. Sangen hadde vunnet den norske finalen klart og nådde senere en tredjeplass på VG-lista. Debutalbumet Where I Belong solgte også 15 000 eksemplarer den første uken etter utgivelsen.
Utdypende artikkel: Melodi Grand Prix 1999
Under finaleuken hadde Van Eijk gjentatte tekniske problemer på prøvene. Flere ganger sviktet lyden, og under generalprøven var Van Eijk nødt til å bryte og starte opptredenen på nytt. Problemene fortsatte også under selve finalen, da Van Eijks øremonitor ikke fungerte og i stedet sendte en høy pipelyd inn i øret hans. NRK krevde at Norge måtte få opptre på nytt, men de israelske arrangørene avviste kravet. Det norske bidraget fikk 35 poeng og endte som nummer 14 av 23 deltakere. 
Med på scenen hadde Van Eijk med seg danserne Belinda Braza og Charlotte Øverland Våseth. I tillegg deltok Heine Totland, Åshild Stensrud og Per Øystein Sørensen som korister. Jostein Pedersen kommenterte finalen for NRK1, mens Jon Branæs kommenterte på NRK P1. Ragnhild Sælthun Fjørtoft leste de norske telefonstemmene fra Oslo via satellitt.

Avstemningen

Hvert land ga 1–8, 10 og 12 poeng til sine ti favorittsanger via telefonavstemning. Seerne fikk stemme i fem minutter før linjene stengte, men hvert land hadde også en reservejury på åtte personer i tilfelle telefonnettet skulle bryte sammen. Fire av landene –  Litauen, Tyrkia, Irland og Bosnia-Hercegovina – fikk dispensasjon til å bruke jury. Overdommer for avstemningen var Christine Marchal-Ortiz fra EBU.  
På forhånd var Selma fra Island storfavoritt med sin «All Out of Luck». Kypros ble på forhånd tippet som en av hovedutfordrerne hennes, men endte til slutt nest sist med bare 2 poeng fra Storbritannia. Under avstemningen var det lenge en tett kamp mellom Island og Sverige. Island lå i teten det meste av tiden, men den bosniske juryen avgjorde til slutt det hele i Sveriges favør, ved å gi dem 12 poeng og ingenting til Island. Tyskland meldte seg også inn i tetkampen, men endte til slutt på tredjeplass. Kroatia ble nummer fire, og vertslandet Israel kom på femteplass.

Innspilte stemmer ga straff

Det kroatiske bidraget «Maria Magdalena» brukte mannsstemmer på bånd, selv om regelverket sa at alle stemmer måtte fremføres direkte under konkurransen. Nederland og Norge reagerte på dette og klaget Kroatia inn for EBU i finaleuken. Den kroatiske delegasjonen forsikret imidlertid EBU om at «stemmene» ble skapt av en synthesizer, og EBU tok derfor ikke protestene til følge. Etter konkurransen viste det seg likevel at Kroatia hadde brukt mannsstemmer på bånd, noe som var i strid med reglene. EBU valgte å straffe Kroatia ved å trekke fra 33 prosent av poengene til «Maria Magdalena». Dette fikk innvirkning for Kroatias femårs-gjennomsnitt som ble brukt til å avgjøre hvilke land som fikk delta i de kommende finalene.
Ironisk nok skulle Norge ende i Kroatias situasjon 18 år senere. Årsaken var at det norske bidraget, «Grab the Moment», hadde samplede stemmespor som var vanskelige å gjenskape på direkten. NRK ba EBU å oppheve forbudet mot innspilte stemmer, men NRK valgte til slutt å gjenskape stemmene direkte.

To land sendte andreplassene

Både Tyskland og Bosnia-Hercegovina måtte sende andreplassene fra sine nasjonale finaler til Jerusalem. Dette fordi vinnerne fra begge landene ble diskvalifisert. Men begge de diskvalifiserte vinnerne, tyske Corinna May og bosniske Hari Mata Hari, skulle senere vende tilbake til konkurransen i henholdsvis 2002 og 2006.

Fjorårsvinneren gikk i bakken

Et av konkurransens minneverdige øyeblikk skjedde etter at Charlotte Nilsson hadde vunnet, og fjorårsvinner Dana International skulle overlevere seierstrofeet. Under overrekkelsen mistet Dana International balansen og deiset i gulvet med trofeet. Den svenske låtskriveren Gert Lengstrand prøvde å ta henne imot, men endte opp med å tråkke på kjolen hennes. Hendelsen skapte også panikk blant sikkerhetspersonellet i saken, men det visste seg at fallet var et hendelig uhell og Dana International gikk av scenen, tydelig flau.