Trommeskinn

Trommeskinn er en vital del av en tromme. Trommer er såkalte membran-instrumenter som danner lyd ved at en membran vibrerer og flytter luft. Trommeskinn lages i mange forskjellige materialer og med forskjellige teknikker, men bruksområde og prinsipp er identisk for alle typer skinn.

Dyreskinn

Den tradisjonelle typen trommeskinn lages av dyreskinn som bearbeides for å kunne spennes opp på en tromme. De vanligste skinnsorter kommer fra kalv, bison eller geit. Forskjellige deler av verden bruker forskjellige skinn – kalveskinn er tradisjonelt mest utbredt i Europa og mye brukt på klassiske slagverksinstrumenter som pauke, skarptromme og basstromme. Geiteskinn er veldig utbredt på afrikanske djembetrommer som spilles på med hendene, mens bisonskinn/okseskinn er utbredt i Asia og har blitt vanlig på både tradisjonelle orientalske instrumenter som taiko og doumbek, men har i de senere årene også blitt en standard for afro-cubanske instrumenter som congas, og bongos.
Felles for alle typer dyreskinn er en svært bra holdbarhet, en varm og stor tone og bra spillbarhet både med hender og med trommestikker. En større ulempe med naturskinn er dens følsomme natur ovenfor klima-endringer. Dyreskinn påvirkes vesentlig av temperatur-endringer og endringer i luftfuktighet, og dette kan i verste fall ødelegge skinnet eller i hvert fall gjøre stemming av instrumentet svært tidkrevende og vanskelig.
Dyreskinn er fremdeles et førstevalg for perkusjonister som spiller på djember, congas og andre instrumenter man primært bruker hender på. Mange klassiske slagverkere foretrekker også fremdeles dyreskinn, spesielt for pauker og skarptrommer.

Syntetiske skinn

På grunn av dyreskinnets natur, begrenset dette bruksområdene til trommen. Spesielt problematisk var dette for korps, hvor man marsjerte utendørs i all slags vær. Var man uheldig med været, kunne man i verste fall risikere at skinnet, som var kostbart, gikk i stykker og gjorde trommen ubrukelig. I USA ble det eksperimentert med forskjellige syntetiske varianter som skulle reprodusere lydkvalitetene til et naturskinn, men med en bedre holdbarhet og derav større bruksområde. Etter 2. verdenskrig rettet Remo Belli sin interesse mot materialet Mylar, produsert av Dupont. Dette materialet ble benyttet som film under rekognoseringsoppdrag med fly under krigen, og hadde alle egenskapene Remo søkte – holdbarhet, god tone og lav fremstillingskostnad. Remo sikret seg rettigheter til å bruke dette materialet til produksjon av trommeskinn, og kort tid etter ble Weather King lansert – navngitt av den største fordelen sammenlignet med naturskinn.
Syntetiske skinn er i dag førstevalget for trommeslagere som spiller trommesett, og for korps. Stadig flere perkusjonister som spiller instrumenter tradisjonelt forbundet med naturskinn bytter også over til syntetiske skinn etterhvert som det kommer bedre og bedre imitasjoner av naturskinn med syntetiske skinns fordeler.
I dag finnes det flere store produsenter av syntetiske skinn. Remo  er den desidert største, mens Evans , Aquarian og Attack Drum Heads har tilsvarende serier som både konkurrerer på pris og kvalitet. Selv om man ikke kan endre selve grunnprinsippet om membran-instrumentet, kan man gjennom forskjellige materialvalg, tykkelser, overflater og andre patenter tilby forskjellige typer skinn som danner fundamentalt forskjell lyd.