Slaget ved Blair Mountain

Bakgrunn

Slaget ved Blair Mountain kom som et resultat av den økonomiske utnyttelsen av arbeiderne gjennom en periode med stor sosial endring i kullfeltene i det sørlige Vest-Virginia. Fra begynnelsen av 1870–1880-årene begynte gruveselskapene å etablere egne gruvebyer, hvor alt var kontrollert av gruveselskapet, herunder egne skoler, penger, aviser, butikker etc. Gruveselskapene betalte private detektivbyråer og de lokale politistyrkene for å sikre seg at fagforeningene ble holdt ute fra området. Blant virkemidlene som ble brukt, var trusler, trakaseringer, spionasje og til og med drap. Utover begynnelsen av 1900-tallet forsøkte kullgruvearbeiderne i Vest-Virginia og overvinne dette systemet og innledet en rekke streiker, blant annet Paint Creek-Cabin Creek-streiken i 1912, da gruveselskapene forsøkte å hindre dannelse av fagforeninger med voldelige midler. Gruvearbeidernes familier ble overvåket av agenter fra Baldwin-Felts som var profesjonelle streikebrytere, innleid av lokale gruveselskaper. Ved konflikten i Paint Creek-Cabin Creek kjøre agenter fra Baldwin–Felts inn tungt bevæpnet tog gjennom arbeidernes teltleir om natten og beskjøt gruvearbeiderne og deres familier med maskingevær. De gjentok dette med Ludlowmassakren i Colorado det følgende året, med enda verre resultat.

Kampene

I august 1921 samlet kullgruvearbeidere fra Kanawha Valley og de sørlige fylkene Boone, Fayette, Mingo, McDowell og Logan seg i Marmet in Kanawha County. Gruverarbeiderne kom fram til at de ville masjere til Logan og Mingo counties og å komme arresterte og mishandlede gruvearbeidere til unnsetning. Disse ble utsatt for denne mishandlingen fordi de arbeidet for å få gruvearbeiderne til å slutte seg til fagforeningen. Dette førte til den mest dramatiske konfrontasjon i Vest-Virginias arbeiderhistorie, og var en sentrale hendelse i det som er blitt kalt for gruvekonfliktene i Vest-Virginia, eller gruvekrigene.
De nøyaktige tallene er ikke kjent, men anslagene på deltakere på marsjen er mellom 7 000 og 20 000. Mange av disse var veteraner fra første verdenskrig, og organiserte seg som militære divisjoner. De hadde egen sanitet og forsyningsenheter, organiserte vakttjeneste ved behov, og brukte passord for å luke ut infiltratører. De rådet også over tog og andre kjøretøyer som transportstøtte, og rekvirerte forsyninger fra virksomheter underveis langs marsjruten.
De statlige myndighetene ble ledet av guvernør Ephraim F. Morgan, som rask organiserte en gruppe bestående av delstatspolitiet, frivillig milits, og kullgruveeiere for å forhindre at gruvearbeiderne skulle trenge inn i Logan County. Styrkene møtte hverandre ved Blair Mountain, nær grensen mellom Boone og Logan. De velutstyrte gruvearbeiderne og deres motstandere kjempet langs åsryggen av Blair Mountain, noe som medførte flere drepte. Som all annen faktakunnskap om hendelsen, er ikke de nøyaktige tallene for drepte og sårede kjent, og er anslag.
Morgan ba umiddelbart om føderal støtte for å avslutte blodbadet. President Warren G. Harding svarte med å sende 2 500 føderale soldater, herunder en bombeskvadron under ledelse av flypioneren, general William «Billy» Mitchell. Den føderale styrken fikk raskt avsluttet kampene, og gruvearbeiderne vendte hjem. Flere hundre gruvearbeidere og deres ledere ble anklaget for en rekke kriminelle handlinger, fra drap til forræderi. De fleste fikk mindre straffer, men det ble gjort alvorlige forsøk på å straffe William «Bill» Blizzard, en av marsjens ledere, som ble anklaget for forræderi. Han ble stilt for retten i Charles Town, Lewisburg og Fayetteville før han ble frifunnet 27. mai 1922.