google/wiki40b huggingface dataset:
Darth Maul

Handling

I den første filmen er han lærlingen til sithlorden Darth Sidious. Han blir sendt av Sidious til planeten Tatooine for å finne dronning Amidala av Naboo og ta livet av jediridderne som vokter henne. Han feiler i dette oppdraget. Amidala og hennes eskorte klarer akkurat å unnslippe fra Tatooine, og Darth Maul havner i en kort lyssabelduell med jedimesteren Qui-Gon Jinn. Når Qui-Gon Jinn etterpå orienterer Jedirådet på Coruscant om denne kampen, kommer det fram at Darth Maul er den første sithen som har blitt sett på over tusen år. Darth Sideous og de andre sithene før ham har nemlig holdt seg skjult. Jedirådet trodde egentlig at hele sithorganisasjonen var utslettet.
Qui-Gon Jinn og hans padawan, Obi-Wan Kenobi, havner i nok en duell med Darth Maul når de to jediridderne og dronning Amidala returnerer til Naboo for å frigjøre den okkuperte planeten. Denne duellen blir både lengre og skjebnesvanger, og etter en intens kamp tar Darth Maul livet av Qui-Gonn Jinn. Obi-Wan Kenobi blir hengende våpenløs fra kanten på en avløpssjakt. Men Maul undervurderer Obi-Wan, som bruker Kraften til å kaste seg ut av sjakten og over Darth Maul. Han hugger sithen i to ved hjelp av lyssabelen til Qui-Gon Jinn. Darth Maul faller deretter livløs ned i den samme sjakten som Obi-Wan like før hadde hengt over.
Darth Maul vendte tilbake i tv-serien Star Wars: The Clone Wars og i tv-serien Star Wars Rebels, der han blir spilt av Sam Witwer. Han er også med i filmen Solo, hvor han har bygd opp et imperium og  kaller seg Crimson Dawn. Han opptrer bare i en kort episode i denne filmen, og bare som et hologram.

Fan-filmer

Darth Maul har også vært med i en rekke fanfilmer, deriblant kortfilmen Contract of Evil, hvor han dreper de to Sith-ridderne Darth Anarchis og Darth Wroth.

Særtrekk ved figuren

Darth Maul kjempet i filmene med en tobladet (eller stavformet) lyssabel noe som skiller han ganske mye fra alle andre sither og jedier i filmene. Bevegelsene hans er mye mer akrobatiske enn bevegelsene til andre jedier og sither, og han bruker også mindre kraft enn dem. Han er lett gjenkjennelig på sine ansiktstatoveringer, gule øyne og horn i pannen og skallen. Utseendet, den stavformede lyssabelen og de akrobatiske bevegelsene har gjort Darth Maul til en av de mest populære figurene i Star Wars blant fans.
Berat Djimsiti

Landslaget

4. september 2015 fikk han sin første landskamp for Albania mot Danmark.
Sykling under Stillehavslekene 1975

Sykling under Stillehavslekene  1975. Sykling var en av flere sporter som var med i de femte stillehavslekene som ble arrangert i Guam i perioden 1. til 10. august 1975. Det var tredje gangen som sykling var med på programmet under stillehavslekene. Det var seks konkurranser for menn i både bane- og landeveissykling. Ny-Caledonia ble beste nasjon med fem gullmedaljer foran Fransk Polynesia med en.
Pubinus

Levevis

Disse billene lever i møkk og er hyppigst på steder der husdyr beiter. Mange av artene har gått sterkt tilbake, trolig på grunn av bruksendringer i landbruket, blant annet bruk av midler mot innvollsormer som er giftige for larvene.

Utbredelse

Arten er utbredt i Mellom- og Nord-Europa, og i det nordlige Asia. Den er ikke funnet i Norge.
DS «Eros»

Historikk

7. august 1913 sprang skipet lekk ved Mjoafjord. Det ble kondemnert i september, men kjøpt av Harstadselskapet AS Tore Hund v/H.L. Andreassen for reparasjon. Det ble satt i trafikk igjen med navnet DS «Sigurd Hund».
23. juni 1915 ble det oppbrakt av den tyske ubåten U 33 med kapteinløytnant Konrad Gansser som skipssjef. «Sigurd Hund» var på reise fra Fredrikstad til Glasgow med hvalolje. Det ble ført til Cuxhaven og prisedømt. Det ble deretter tatt i bruk som transportskip av den tyske marine.
Skipet forliste den 28. november 1917 i posisjon N55.00’ Ø20.36’.
Hymenopodidae

Utseende

Små til middelsstore knelere. Kroppen er gjerne mer eller mindre knudrete, med ulike slags utvekster. Hodet har gjerne en kam eller høye knøler. Noen arter av denne gruppen har utviklet en meget god kamuflasje for å sitte og vente på byttet i blomster, særlig orkidéer. Kneleren ser, når den sitter stille, ut som en del av blomsten.
Andre ligner på visne blader, med kjøler på thorax og bakkroppen som står opp. Beina har gjerne brede fliker på ytter- eller undersiden, som også bidrar til kamuflasjen.
Bakvingene har gjerne sterke farger.

Liv og utvikling

Disse knelerne sitter stille i blomster eller på annen vegetasjon som passer til deres svært spesialiserte kamuflasje, og venter på at et passende byttedyr skal komme til dem. Om dette skjer, griper de byttedyret med et lynraskt utfall, og holder det fast mellom låret og leggen på frambeinet. Byttet drepes med et bitt og spises så opp.

Utbredelse

Familien er utbredt i Afrika og Asia.
Kashmir og Jammu (vasallstat)

Kashmir og Jammu, også kjent som staten Jammu og Kashmir, var en vasallstat som eksisterte fra 1846 til 1947 i det britiske imperiet i India, og som ble styrt av en maharaja. Staten ble etablert i 1846, etter at Det britiske ostindiske kompani hadde beseiret sikhene i den første anglo-sikh-krigen og annektert Kashmir-dalen, og umiddelbart solgt området til dogra-herskeren av Jammu ved freden i Amritsar.
Ifølge fredserklæringen lå Kashmir-dalen «øst for elven Indus og vest for elven Ravi», og den dekket en flate på 210 000 km². Senere ble områdene Ladakh, Baltistan og Gilgit inkludert i staten.
Ved delingen av India var herskeren av staten, som var en region med muslimsk majoritet, i tvil om han skulle slutte seg til Pakistan, med sin muslimske majoritet, eller India med sin hindu-majoritet, eller forbli uavhengig. Etter den første indisk-pakistanske krig ble området som utgjorde vasallstaten et omstridt område mellom India og Pakistan. Uenighetene rundt delingen av Kashmir er bakgrunn for det anstrengte forholdet mellom India og Pakistan den dag i dag.
Rabat

Historie

Rabat har en forholdsvis moderne historie sammenlignet med den svært gamle nabobyen Salé. Den var den berbiske lederen og Almohadenes første kalif Abd al-Mu'min som grunnla byen som en ribat (kloster, festning) for å bruke den til angrep på Andalucía og å få kontroll over rivaler i Maghreb. Den fikk senere navnet ribat al-Fath (seierfestningen), som er grunnlaget for dagens navn.
Abd al-Mu'mins sønnesønn, almohadenes tredje kalif, Yaqub al-Mansur gjorde Rabat til hovedstad i sitt rike. Han bygget Rabats bymurer, en kasbah og begynte byggingen av det som var ment å bli verdens største moské. Ved hans død stoppet imidlertid byggingen opp; ruinene og Hassan-tårnet (minaret) står igjen i dag.

Galleri

Bilder fra gammlebyen i Rabat.
Theopompos

Liv og virke

Han ble født i Khíos og i sin tidlig ungdom synes det som om han tilbrakte en tid i Athen sammen med sin far. Faren var blitt sendt i eksil på grunn av sympatier med folket i Lakonia. Her ble han elev av Isokrates og gjorde store framskritt i retorikk.
Til å begynne med ser det ut til at han baserte seg på samtidige taler som han ble så dyktig i at han i 352-351 fikk taleprisen gitt av Artemisia II av Karia til ære for hennes ektemann, selv om Isokrates selv var blant konkurrentene. Det skal ha vært rådet til hans lærer som til slutt bestemte hans karriere som historiker, en karriere som han var særlig kvalifisert for på grunn av hans rikelige arv og hans brede kunnskap om menn og steder. Gjennom innflytelsen til Aleksander den store fikk han vende tilbake til Khíos rundt 333 og fungerte en tid som en av lederne til aristokratene i byen. Etter at Aleksander døde ble han igjen sendt i eksil og fant tilflukt hos Ptolemaios i Egypt hvor det ser ut til at han ble kjølig mottatt. Det er usikkert når han døde, kanskje en gang rundt 315 f.Kr.

Forfatterskap

Hans skrifter var hovedsakelig historiske, og ble i stor grad sitert av senere skribenter. Han skrev blant annet et sammendrag av Herodotos’ Historie (dog er det omdiskutert at han faktisk var forfatteren til denne teksten); Hellenerne (Ἑλληνικά); Historien om Filip; og flere panegyriske tekster og formanende taler, det fremste av disse av Brev til Aleksander. Teksten «Angrep på Platon» og avhandlingen «Om fromhet», som er kjent i fragmenter og sitater, er tidvis referert til som adskilte verker, men var kanskje bare to av mange digresjoner i historien om Filip. Siste nevnte om livet til Aleksanders far, Filip II av Makedonia (360‑336 f.Kr.) er hans mest omfattende verk. Det omfatter utredninger og digresjoner om historiske figurer og skikker til ulike land og folkeslag. Det var herfra den romerske historikeren Pompeius Trogus i Historiæ Philippicæ skaffet det meste av sitt materiale.
Parisobservatoriet

Parisobservatoriet (Observatoire de Paris) ble grunnlagt i 1666 av Ludvig XIV av Frankrike og har siden den gang vært blant de mest renommerte forskningsinstitutter innen astronomien. Den banebrytende arkitekturen for hovedbygningen var utviklet av Claude Perrault, og bygget stod ferdig i 1671. Pariserobservatoriet er det største forskningsinstitutt i Frankrike og et av verdens mest betydningsfulle av sitt slag. Det er inndelt i fem avdelinger som igjen har sine underavdelinger, og sorterer inn under det franske undervisnings- og forskningsministerium. Under direktør Henri-Alexandre Deslandres fusjonerte det i 1926 med observatoriet i Meudon.
Ved Pariserobservatoriet virket blant annet tre av familien Cassinis store astronomer. Flere av observatoriets astronomer er gjennom tidene blitt medlemmer av Pariserakademiet Académie des sciences.
En av Cassiniene, Jacques Cassini fastslo i 1718 en av en av de mange nullmeridianer som ble definert. Den ble trukket gjennom dette observatoriet og dermed gjennom Paris. Den ble beregnet nøyaktig i 1806 av Dominique François Jean Arago. I 1995 ble denne meridianen, som beholdt sin bestemmelse i Frankrike til 1884, foreviget og synliggjort av kunstneren Jean Dibbets i et kunstverk i gulvet, den såkalte Aragomedaljongen.
Det store speilteleskopet fra 1870 var ett av sin tids beste teleskoper, og ved hjelp av det ble det fremstilt uovertruffent skarpe fotografiske bilder av særlig månen.
Herkulesfontänen

Herkulesfontänen er en fontene formgitt av Nicodemus Tessin d.y., og med skulpturer hovedsakelig av Adriaen de Vries, i Drottningholms slottspark på Lovön i Stockholms län.

Historikk

Herkulesfontänen ble oppført på siste del av 1680-tallet og ble plassert langs sentralaksen, mellom parterrene i barokkdelen av lysthagen i Drottningholms slottspark. Den utgjør en av de mest prominente kunstneriske utsmykningene i parken. Enkedronning Hedvig Eleonora hadde opprinnelig planlagt en skulpturgruppe av Nicolaes Millich på denne plassen, men angret seg innen bestillingen var effektuert. I stedet startet man fra 1684 flytting av tidligere lagrede bronseskulpturer av først og fremst Adriaen de Vries, som hadde blitt tatt som krigsbytte i Praha i tredveårskrigens sluttfase i 1648, til Drottningholms slottspark.
  
Nicodemus Tessin d.y. formga den sentralt plasserte fontenen, basert på Adriaen de Vries skulptur Herkules i strid med draken fra Praha, tidligere lagret i eller oppstilt ved Ulriksdals slott. Byggearbeidene startet i 1684 med grunnarbeider for bassenget i sandstein. Tessin hadde på sin første utenlandsreise i 1873 sett Adriaen de Vries Herkulesbrønn fra 1597-1602 i Augsburg og denne var utgangspunkt for Drottningholmsfontenen. Herkulesbrønnen har, foruten Herkulesskulpturen med draken, femten enkeltskulpturer i mindre størrelse: ovenfra tre løvehoder, vekslende med tre najader i forskjellige utgaver og tre relieffer med tilknytning til Augsburg samt tre elveguder med urne vekslende med tre putti med gås i forskjellige utgaver.
For Herkulesfontänen i Drottningholm plasserte Tessin Herkulesskulpturen på en lavere åttekantet sokkel med fire nisjer, utført med en gråsteinskjerne og kledd med italiensk og svensk marmor, og komponerte inn færre enkeltskulpturer enn det de Vries hadde gjort for Augsburgfontenen. I de fire nisjene på sokkelen ble det satt inn muslinger i bronse, tegnet av Tessin. Senere ble disse erstattet av andre muslinger i bronse, skulpturert av Kaspar Schröder og støpt i 1699, siden de opprinnelige viste seg å være for tunge for sokkelen. På bassengkantens fire hjørner ble det plassert tre eksemplarer av bronseskulpturen Najad på delfin, som opprinnelige kom fra de Vries' Neptunusfontän på Frederiksborg slott, samt i nordvestre hjørnet bronseskulpturen Venus med barn och svan, som tilskrives den danske skulptøren Claus Lauridsen.
De opprinnelige bronseskulpturene på Herkulesfontänen er nå byttet ut mot kopier som ble lagd på 1990-tallet og i begynnelsen på 2000-tallet. På begynnelsen av 1900-tallet ble det også lagd en kopi av Herkules i strid med draken, som ble satt opp på skulpturens opprinnelige plass i hagen til Wallensteinpalasset i Praha. Der står den plassert på en liten rund holme i et stort kvadratisk basseng, omgitt av fire mindre de Vries-skulpturer fra 1625: Sittende kvinne med hund, Sittende kvinne med gås, Sittende skjegget elvegud med urne og Sittende ung elvegud med trefork og urne.
Scouse

Scouse (uttalt: ˈskaʊs) er en karakteristikk av dialekten som særlig tales i byen Liverpool, og ellers på Wirralhalvøya. «Scouse» er egentlig en forkortelse av «lobscouse» (fra norsk «lapskaus»). Den opprinnelig nordtyske gryteretten, eller oppkok av matrester, var blitt kjent via norske sjøfolk.
Scouse-aksenten som også preger det tilstøtende Merseyside-distriktet, inkludert de nye byområdene ved Runcorn og Skelmersdale, lyder markant forskjellig fra tonefallet i andre nærliggende regioner i Cheshire og landområdene i Lancashire.
Alti Svolvær

Alti Svolvær (tidligere Amfi Svolvær) er et kjøpesenter i Svolvær sentrum i Lofoten. Det har over 30 butikker, inkludert dagligvare, kafe, Vinmonopolet, apotek og butikker i bransjer som klær, sportsutstyr, interiør og velvære. Kjøpesenteret har 320 gratis parkeringsplasser.
Amfi Svolvær åpnet i 2005 og gjennomgikk en  utbygging i 2017. Senteret har per 2019 et totalareal på 20.400 m². 
19. september 2019 endret senteret navn fra Amfi til Alti Svolvær, og ble en del av kjøpesenterkjeden Alti. Senteret er forvaltet av Alti Forvaltning AS, og eies av LL Holding AS og Svolvær Eiendom AS.
Margarinfabrikken Norge

Fabrikkbygningen i Oslo

Fabrikkbygningen på Bjølsen (Stavangergata 42) ble bygget mellom 1926 og 1927 og satt i drift i 1929, noe som blant annet var starten på NKLs industrivirksomhet. Arkitekten bak bygningen er Thorvald Astrup. Bygningen er konstruert kraftig og har fem etasjer, med smale vertikale åpninger i fasaden mellom andre og fjerde etasje, noe som skaper en regelmessig søylestruktur. Første etasje har rundbuede vinduer, mens trappetårnet i femte etasje har en kuppel. Det har også vært en portbygning som tilbygg over to etasjer. Stavangergata 42 er oppført på byantikvarens gule liste, og hovedbygningen har vernestatus bevaringsverdig.
Margarinfabrikken Norge i Oslo ble solgt for 47 millioner kr i 2006 til Omsorgsbygg Oslo KF, som bygde om fabrikken til Norges største barnehage. Barnehagen åpnet offisielt høsten 2010 og huset da 16 avdelinger og 288 plasser (storbarnsekvivalenter). Byggets karakter gir muligheter til spennende temarom, blant annet klatrerom og vannlekerom. Barnehagens utearealer er et større utendørsanlegg for opphold, leke- og læringsaktiviteter for barnehagen.

Bodø

I 1936 åpner Margarinfabrikken Norge i Bodø.

Tromsø

I 2003 selges Margarinfabrikken Norge på Elverhøy i Tromsø.
Noroff Videregående Kristiansand

Noroff Videregående Kristiansand var en videregående skole på Tangen i Kristiansand. Skolen hadde omtrent 90 elever fordelt på Vg1, Vg2 og Vg3 og tilbyr det yrkesfaglige utdanningsprogrammet Medier og kommunikasjon og Toppidrett.

Historie

Noroff Videregående Kristiansand ble etablert høsten 2005, samtidig med skolene i Stavanger, Oslo og Fredrikstad. I 2015 ble skolen solgt til Akademiet AS.
Strandgravere

Utseende

Små biller (1 – 8 mm, de fleste mindre enn 5 mm), avlange og noe flate, som oftest brunlige på farge. Oversiden er tett kledt av fine, utstående hår og matt. Dekkvingene er gjerne mønstret i gult og mørkebrunt. 
Hodet er stort og bredt, med ganske små fasettøyne. Antennene er 11-leddete, ganske korte, sagtakkede, kamformede eller lett kølleformede. Overleppen (labrum) og kjevene (mandibler) er ganske store og skyter tydelig fram under hodet. Brystskjoldet (pronotum) er bredere enn langt, så bredt som eller litt bredere enn dekkvingene, uten noen påfallende lister, groper eller pigger. Dekkvingene er avlange og parallellsidige, matte og tett hårkledte. Beina er ganske kraftige, leggene (tibiae) er brede med lange, avflatede pigger på utsiden som billene bruker til å grave med. Føttene er korte og tynne, fire-leddete. 
Larvene er avlange, mer eller mindre sylindriske, med tydelig avsatte, tett hårete ryggplater (tergitter) og bukplater (sternitter). Hodekapselen er kraftig med forholdsvis små kjever (mandibler) og korte antenner, de tre parene med bein er forholdsvis lange og kraftige. Bakkroppsspissen ender i en torn som brukes til å forankre larvene i gangene de lever i.

Levevis

Alle strandgraverne er knyttet til vann, men de holder seg på bredden. Noen arter lever på sandbunn i fjæra og er dermed blant de forholdsvis få billene knyttet til saltvann. Disse gjemmer seg i gangene sine ved flo sjø. Andre arter kan finnes ved brakkvann, for eksempel i takrør-sumper. Både voksne og larver graver ganger som de lever i. De voksnes ganger kan kjennes på at de ender i en "skorstein" av sand eller mudder. De spiser alger, plankton og lignende smått organisk materiale. Larvene spiser sand eller mudder og skiller ut næringsorganismene fra dette. Disse billene viser seg sjelden på overflaten men de voksne flyr en del og tiltrekkes da til lys.
Norman Rockwell

Illustrasjonseksempler

Flere av Norman Rockwells magasinillustrasjoner har fått nærmest ikonisk status i amerikansk populærkultur. Det gjelder blant annet fire frihetsmotiver opprinnelig malt for The Saturday Evening Post i 1943 og trykt som propagandaplakater for sivil krigsinnsats i USA under andre verdenskrig.
Orang asli-folket

Orang asli-folket er et urfolk som holder til på Malakkahalvøya, en stor halvøy i Sørøst-Asia. De anslås å være omkring 70 000 mennesker, fordelt på 19 ulike grupper/stammer som hver har sitt eget språk og egen kultur. Begrepet orang asli er således en samlebetegnelse.
Chr. Michelsens Institutt

Historie

Chr. Michelsens Institutt for Videnskap og Åndsfrihet er oppkalt etter tidligere statsminister Christian Michelsen (1857–1925). Michelsen donerte hoveddelen av sin store formue til et fond som skulle gå til opprettelsen av et institutt som skulle «virke for kulturelt eller vitenskapelig arbeid til fremme av fordragelighet i religiøs, sosial, økonomisk og politisk henseende mellom de forskjellige nasjoner og raser.» Ideen var å skape et institutt hvor spesielt talentfulle enkeltpersoner kunne konsentrere seg om sin forskning i full frihet og ubundet av økonomiske bekymringer og pedagogiske plikter. CMI ble senere opprettet 15. mars 1930.
Økonomen Just Faaland og statsviteren Stein Rokkan utviklet instituttets forskning og ansatte flere forskere på 1950-tallet. I 1965 ble Development Action and Research Programme (DERAP) opprettet som et utviklingsøkonomisk prosjekt, og de neste tiårene ble utviklingsspørsmål et av kjerneområdene for CMI. På 1980-tallet opprett instituttet et menneskerettighetsprogram som sammen med DERAP ble instituttets to viktigste områder i samfunnsforskning. På 1990-tallet ble Christian Michelsen Research (CMR) skilt som en egen institusjon, og CMIs kjerneaktivitet ble samfunnsforskning.
NGC 604

NGC 604 er en ovalformet emisjonståke av lysende hydrogengass, der nye stjerner fødes. NGC 604 ligger i M33s nordøstre arm, det er den dav M33s spiralarmer som lyser klarest.
Varna kraftverk

Varna kraftverk er et kullkraftverk ved Varna i Bulgaria. Det har en installert produksjonskapasitet på 1260 MW fordelt på 6 like store blokker / turbiner.
Anlegget ble utbygd i årene 1968–1979. Brenselstypen er lignitt (brunkull).
Hoveddirektorat for organisering og mobilisering

Hoveddirektorat for organisering og mobilisering (Russisk:Главное организационно-мобилизационное управление Генерального штаба Вооружённых Сил Российской Федерации (ГОМУ ГШ ВС РФ)) — er et sentralt organ for militær ledelse i Russland. Oppgaven til dette direktoratet er å tilpasse organisasjonen gjennomgående hos alle militære element samtidig med at de skal organisere og forberede mobilisering og annen innkalling av vernepliktige i hele Russland. Sjefen for dette direktoratet er underlagt sjefen for Generalstaben i Russland og samtidig en av de nestkommanderende i Forsvarsdepartementet i Russland.
Pine Bluff gasskraftverk

Pine Bluff gasskraftverk er et varmekraftverk i Pine Bluff i Arkansas, USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 215 MW, med 2 kogenerasjons-gassturbiner. Operatør er energiselskapet Calpine Corp. 
Kraftverket stod ferdig utbygd i 2001. Brenselkilden er naturgass.
Angelica (musikk)

Angelica (fra italiensk, fransk angélique) er et klimpreinstrument fra barokktiden som er utstyrt med 16 eller 17 strenger og har trekk fra lutt, teorbe og harpe.
Felles for (barokk)lutt og angelica er den pæreformede resonanskassen, og de ni eller ti gripebrett-strengenes mensurlengde på rundt 54-70 cm. Til forskjell fra luttens strengekor, er angelicaen utstyrt med enkeltstrenger. Angelicaens skruekasse for de åtte til ti bass-strengene utenfor gripebrettet (bordunstrenger) har instrumentet til felles med teorben. På samme måte som en harpe er angelicaen stemt diatonisk: C – D – E – F – G – A – H – c – d – e – f – g – a – h – c’ – d’ – e’. Toneomfanget har angelicaen felles med fransk Théorbe des pièces som riktignok er i «re-entrant tuning»: C – D – E – F – G – A – H – c – d – g – c' – e'– a – d'.
Navnet, som betyr englelutt, har instrumentet fått på grunn av sin vakre klang.
De få bevarte stykkene med musikk for angelica, et trykk og et dusin håndskrifter, samt de få bevarte instrumentene, viser at instrumentets blomstringstid var på andre halvdel av 1600-tallet og begynnelsen av 1700-tallet.
Musikk for angelica ble notert i fransk tabulatur, mens noteringen av bassen varierte.
Av bevarte instrumenter er minst to fra verkstedet til Joachim Tielke og ett fra Johann Christoph Fleischer.
Elgeseter bru

Tidligere broer på stedet

Hovedinnfartsveien til Trondheim har vært på Elgeseter i mange hundre år, bru her er nevnt første gang i 1178, «Brú over Nið». På denne brua var det kamper mellom birkebeinere og baglere i 1199. Håkon 5 Magnusson bestemte i 1313 at broen skulle gjenreises etter forfall. På 1600-tallet ble den kalt Gårdsbroen etter Erkebispegården. Fram til to år etter bybrannen i 1681, da Gamle Bybro ble bygd, var denne brua den eneste forbindelsen over Nidelva. Brua er blitt fornyet flere ganger. På 1600-tallet ble den en periode kalt «Gårdsbroen» og «Kanikke bro» (etter kannikeresidensen på bysiden). Etter at Gamle Bybro ble ferdig i 1685, forfalt og forsvant brua ved Elgeseter og Gamle Bybro var den eneste til 1863. 
I 1863 ble det bygd bru her igjen, da Størenbanen ble anlagt til Trondheim. Denne var i treverk og fikk navnet «Kongsgårds bro» og lå noen meter vest for nåværende bro. Den første stasjonen lå ved Prinsens gate på Kalvskinnet. Da jernbanestasjonen ble flyttet til Brattøra ble broen tatt i bruk som veibro med plass til trikk. Den ble ombygd til veibru i 1885 (med navnet Elgeseter etter gården), etter at jernbanestasjonen ble flyttet til Brattøra og Elgeseter gate ikke lenger var innfartstrase for Størenbanen.
Brua ble i 2002 foreslått vernet i Nasjonal verneplan for veger, bruer og vegrelaterte kulturminner. Riksantikvaren fredet brua 17. april 2008.
Splitt 7" (Hjertesvkt A/S/Norgez Bank)

Splitt 7" er en musikk-EP med Norgez Bank og Hjertesvikt A/S, utgitt i 1999. Side A ble innspilt i Ny York Lydstudio i Oslo fra 27. juli til 29. juli 1981. Side B (1 & 2) var fra en LP-opptak som nevver gjort det lenger enn til en master-tape, registrert en gang i 1983. Spor 3 på Side B er fra en demo fra Hjertesvikt A/S sitt øvingslokale 16. mai 1981.