google/wiki40b huggingface dataset:
Kaldvågstraumen

Kaldvågstraumen er et todelt sund sørøst for Kaldvåg i Hamarøy i Nordland mellom fastlandet i nord og Finnøya i sør. Sundet er ca. 2,8 kilometer langt og binder sammen Kaldvågfjorden i vest med Innhavet i øst.
Den ca. 430 dekar store Straumøya ligger i østkanten av sundet. Sundet nord for øya kalles Litlstraumen, og er bare 15 meter bredt på det smaleste, mens bredden sør for øya er fra ca. 70 til ca. 250 meter.
Sting Ray torpedo

Sting Ray er en lettvektstorpedo (LWT) utviklet for Royal Navy av BAE Systems. Sting Ray Mod 0 ble satt i tjeneste i 1985, mens den oppgraderte versjonen, Sting Ray Mod 1 ble tatt ibruk i 2006.
Mohamed Amine Ben Amor

Landslaget

Han ble tatt ut i Tunisias tropp til VM i fotball 2018 i Russland.
Filipstad (Oslo)

Historie

Løkken (Munkedamsveien 62) hadde navn etter apoteker Philip Moth, som hadde urtehave her på midten av 1600-tallet. Eiendommen ble overtatt av familien Heftye i 1805, og Jørgen Heftye lot villaen (ark. G.A. Bull) oppføre i 1864. Eiendommen ble overtatt av NSB i 1909, og villaen ble bolig for generaldirektøren. Den kalles Heftyevillaen.
Filipstadbukta (mellom Tjuvholmen og Munkedamsveien) ble brukt til bading, men vannet var forurenset av kloakk fra Filipstadbekken. Fra 1870-tallet ble bukten utfylt med tanke på havneutbygging, og kaianleggene ble for alvor igansatt i 1909. 
I desember 1943 ble stor deler av Filipstad og tilstøtende områder ødelagt av en eksplosjon med etterfølgende brann; se Filipstad-ulykken.

Fjordbyen

Etter utbygging av Aker Brygge har videre utbygging av det ca. 320 dekar store området, blant annet av containerhavn, vært omstridt. Fjordbyplanen til Oslo kommune legger opp til at containerne fjernes, men at Filipstad fortsetter som ferjekai. Planen legger til rette for bygging av inntil 450 000 kvadratmeter BRA med en boligandel på 50 %, noe som vil kunne gi opp mot 2 200 boliger, samt nytt konserthus.
Det planlegges en ny park, 800 meter lang og minimum 100 mål, i hele Filipstadkaias lengde, og nye kanaler mellom Frognerstranda og Munkedamskrysset, og mellom Heftyevillaen og Tinker'n. Filipstad inngår i planene for Havnepromenaden, som ble vedtatt i 2008.
Det var lenge bestemt at Filipstad skulle bygges ut senere enn de andre områdene av Fjordbyen, men denne føringen er fristilt etter februar 2008.
Grunneiere på Filipstad-området er bl.a. Oslo kommune ved Oslo Havn KF og Eiendoms- og byfornyelsesetaten, ROM Eiendom AS og Jernbaneverket, i tillegg til Statens vegvesen som eier av veianlegget E18.
Starkhorn

Starkhorn er et fiktivt fjell fra J.R.R. Tolkiens Midgard. Det er en snødekket topp i den fiktive fjellkjeden Kvitklettene. Fra foten av fjellet rant elva Snøbrunna, og dens utvidede dal går mot nord gjennom fjellene og så renner elva ut på Rohans sletter. Rohirrim kalte denne dalen for Hovadal, og de bygde hovedstaden sin, Edoras, på en høyde som lå i dalens munning. Den ensomme hvite toppen Starkhorn kunne bli sett fra Edoras og gjennom hele den rette, lange dalen.
Skhinousa

Beskrivelse

Panagia er landsbyen hvor de fleste turistene er, ettersom det er mange rom til leie, med alle nødvendigheter. Her er det også butikker, postkontor og minibank. Det finnes flere kaféer, restauranter og tavernaer med god mat og god service. Panagia har bokhandel med både bøker og blader. I denne landsbyen er det litt liv om kvelden selv om dette er en stille og rolig øy. 
Den faste befolkningen består av del bønder som bor der hele året. Her er det vanlig med esler, geiter, høns, bukker, og kyr. Øya er stille og fredelig. Den er stort sett tørr og brunsvidd og få grønne områder, men har likevel mange trær og busker. Det finnes ikke innlagt vann, slik at ferskvann må fraktes til øya fra andre øyer med båt.
Fra hovedhavna Mersini trafikkeres båter i rute til og fra Pireus (havnebyen til Athen) og til Skhinousa og flere andre øyer i Egeerhavet.

Historie

Sannsynligvis var øya bosatt allerede i tidlig bronsealder og preget av kykladisk sivilisasjon på 2000-tallet f.Kr. Arkeologiske funn viser til bosetning siden antikken.
Større handelsvirksomhet med keramikk begynte først på bysantinsk tid etter 400-tallet e.Kr. På slutten av 1000-tallet var øya eid av klosteret Panagia Chozoviotissa (Παναγία Χοζοβιώτισσα) på øya Amorgos
Etter at Konstantinopel var blitt erobret og herjet av vestlige korsfarere under det fjerde korstog havnet Skhinousa inn under det nyopprettede hertugdømmet Naxos som ble etablert i 1207 av italienske Marco Sañudo. Etter at den muslimske flåten til Khair ed-Din (også kalt for Barbarossa) erobret Naxos havnet øya inn under Det osmanske rike. I den osmanske perioden var øya stort sett ubebodd ettersom den ikke kunne beskytte seg mot piratangrep.
Med London-protokollen av 1829 ble Skhinousa som de andre øyene i Kykladene en del av den nye greske staten. Hovedsakelig flyttet folk fra Amorgos til øya på midten av 1800-tallet, men ved begynnelsen av 1900-tallet var det mange som forlot øya til fordel for Athen. Under den andre verdenskrig ble Skhinousa først okkupert av fascistiske Italia i årene 1941-1943, og da Italia kapitulerte ble den fra 1944 til krigens slutt okkupert av styrker fra det nasjonalsosialistiske Tyskland.
På grunn av den vanskelige økonomiske situasjonen på begynnelsen av århundret, var det mange mennesker ble tvunget til å forlate øya etter krigen. 
Selv om transportforbindelser fortsatt er svært problematisk, har øya bedre utdanningstilbud og den gryende turismenbharidratt til unat ge familier i de to siste tiårene har valgt øya som bosted.
Trigonometrisk funksjon

Historie

Kordefunksjonen ble oppdaget av Hipparkhos fra Nikea (180–125 f.Kr.) og Ptolemaios fra Egypt (90–165 e.Kr.). Sinus- og cosinusfunksjonene ble oppdaget av Aryabhata (476–550) og studert av Varahamihira og Brahmagupta. Tangensfunksjonen ble oppdaget av Muḥammad ibn Mūsā al-Khwārizmī (780–850), og secans-, cotangens- og cosecansfunksjonene ble oppdaget av Abū al-Wafā’ al-Būzjānī (940–998). Alle de seks trigonometriske funksjonene ble så studert av Omar Khayyám, Bhaskara, Nasir al-Din al-Tusi, Ghiyath al-Kashi (14. århundre), Ulugh Beg (14. århundre), Regiomontanus (1464), Rheticus og Rheticus’ student Valentin Otho.
Madhava fra Sangamagramma (ca. 1400) gjorde tidlig arbeid i analysen av trigonometriske funksjoner som uendelige rekker. Leonhard Eulers Introductio in analysin infinitorum (1748) hadde stor betydning for at analytisk behandling of trigonometriske funksjoner i Europa ble påbegynt, og han definerte dem også som uendelige rekker og presenterte Eulers formel i tillegg til de nesten-moderne forkortelsene sin., cos., tang., cot., sec., og cosec.
Etymologisk sett stammer ordet sinus fra ordet jya-ardha (sanskrit), som betyr «halvkorde», forkortet til jiva. Dette ble translitterert i arabisk som jiba, skrevet jb, i det vokaler ikke ble skrevet på arabisk. Så ble denne translitterasjonen feiloversatt i det 12. århundre til latin som  sinus, ved at jb ble antatt å stå for ordet jaib, som betyr «bukt» eller «fold» på arabisk, som også sinus gjør på Latin. Ordet tangens er latin og betyr «berørende», siden linjen «berører» enhetssirkelen, mens secant kommer fra secans – «kuttende» – siden linjen kutter sirkelen.
De moderne navnene på funksjonene tangens og secans ble innført av den danske matematikeren Thomas Fincke i hans Geometriæ rotundi (1583).
Arnulphe d'Aumont

Liv og virke

Aumont studerte medisin i Montpellier fra 1742 til 1744. Året etter fikk han en undervisningsstilling ved Universitetet i Valence]] og i 1772 ble han rektor. I tillegg behandlet han pasienter ved stedets militærsykehus og drev en privatpraksis.
Etter Urbain de Vandenesses død i 1753 trengte Denis Diderot en ny medisinfaglig medarbeider til Encyclopédie, og etter anbefaling av Gabriel-François Venel falt valget på Aumont. Fra og med det tredje bindet av Encyclopédie bidro Aumont med over hundre artikler under signaturen «d». I forordet til femte bind (1755) omtalte Diderot ham som «en av våre mest allsidige og nyttige medarbeidere», til tross for at Aumont kunne være forsinket med bidragene og heller ikke alltid skrev spesielt lesbart. Etter skandalen med Alemberts artikkel Genève i sjuende bind (1757) og etter at den katolske kirka i 1759 satte verket på sin liste over forbudte skrifter, kom alle Aumonts bidrag uten forfatterangivelse.
Porta Capena

Porta Capena var en sørlig port i Serviusmuren i nærheten av Celiohøyden i Roma, Italia, og i henhold til den romerske tradisjon den hellige lund hvor Numa Pompilius og nymfen Egeria pleide å møtes. Det var en av hovedportene til byen Roma siden den ble åpnet ved den store romerske veien Via Appia. Opprinnelsen til navnet er ukjent, skjønt det er mulig at det viser til det faktum at veien fører til Capua, en betydningsfull by i Campania, sør for Roma. Ingenting gjenstår av porten i dag.
En brønn ved Porta Capena skaffet hellig vann for den årlige seremonien ved den religiøse festivalen Mercuralia.
I henhold til skribenten Juvenalis på 100-tallet e.Kr. var Porta Capena et tilholdssted for tiggere. I særdeleshet, sier han, var stedet vanlig for jødiske tiggere.
Ved plassen på Porta Capena lå hovedkvarterene til Organizzazione delle Nazioni Unite per l'Alimentazione e l'Agricoltura, FNs organisasjon for ernæring og landbruk (FAO). Mellom 1937 og 2004 sto obelisken fra Axum her.
Ymber

Historie

Selskapet ble stiftet 7. oktober 1949.
Bergsfjord kraftlag A/L ble sammenslått med Nord Troms Kraftlag AS 1. januar 1970.

Kommunene Kautokeino, Kvænangen og Loppa ble medeiere i selskapet fra 1. januar 1980.
Kautokeino Kraftlag A/L ble tilsluttet Nord Troms Kraftlag AS 1. juli 1981.

Selskapet skifter navn til Ymber 13. april 2010.
Omar Hawsawi

Landslaget

Han ble tatt ut i Saudi-Arabias tropp til VM i fotball 2018 i Russland.
Pseudocoedomea

Utseende

En middelsstor, avlang, brunspraglete trebukk. Antennene er noe lengre enn kroppen. Pronotum har en kraftig pigg i midten. Dekkvingene er parallellsidige.

Levevis

Disse billene har larver som lever i død ved av løvtrær, ofte like under barken.

Utbredelse

Arten er bare kjent fra Laos.
Luo (språk)

Fonologi

Luo er et tonespråk. Det har både leksikalsk tone og grammatisk tone, f.eks. i danninga av passive verb. Det har vokalharmoni etter ATR-status: vokaler i ikke-sammensatte ord må være enten [+ATR] eller [−ATR]. ATR-harmonien gjelder også halvvokalene /w, y/. Vokallengden er kontrastiv.
Lefaucheux M1858

Design

Mekanismen var slik at det kunne lages våpen som tillot skyting både ved å spenne hanen manuelt og ved avtrekkerspenn («double action»), og også som bare hanespennmekanismer («single action»). Det var få ytre forskjeller på de to typene. Som de fleste revolvere på den tiden hadde Lefaucheux-revolveren åpen ramme.
Kaliberet var vanligvis 11 mm, men det fantes også versjoner i 12 mm. Lading foregikk gjennom en hengslet ladeluke i rekylskjoldet, og tomme patronhylser kunne støtes ut gjennom samme ladeluka ved hjelp av en ejektor som lå parallelt med løpet, tilsvarende slik det fungerer på Colt Army 1873. De norske modellene kom i en langløpet utgave for mannskaper og en kortere utgave for offiserer.

Lefaucheux-revolveren i Norge

Revolverne i Norge ble kjøpt inn fra Frankrike i to omganger. I første omgang ble det anskaffet 800 revolvere til Marinen. Bestillingen ble gjort i 1859, og revolverne ankom Norge i 1860. På dette tidspunktet ble ikke revolverne gitt noen spesiell modellbetegnelse. Disse revolverne var enkeltspente ("single action") og hadde en fingerbøyle under avtrekkerbøylen. Det påstås at noen av revolverne gikk til Postvesenet som verge for postombærerne, men dette er overhodet ikke dokumentert. I 1864 ble det gjort en bestilling for Hæren på 1100 enkeltspente revolvere med rundt løp (for menige), 200 enkeltspente revolvere med åttekantet løp (for offiserer) samt 200 selvspente ("double action") revolvere med åttekantet løp (for offiserer). Disse revolverne ble alle formelt approbert i 1864, og fikk dermed modellbetegnelsen M/1864. Samtidig med Hærens bestilling bestilte Marinen ytterligere 300 enkeltspente revolvere med rundt løp og 200 selvspente ("double action") revolvere med rundt løp. Marinens revolvere ble levert samtidig med Hærens revolvere sommeren 1864.  
Det ble også senere levert 200 enkeltspente revolvere M/1864 fra Kongsberg Våpenfabrikk i 1868. KV produserte også en del reservedeler.
Den åpne rammen viste seg i Norge å være for svak. I 1898 fikk mange av mannskapsrevolverne påmontert en forsterkningsskinne over tønnen, fra løpsholderen foran til rekylskjoldet bak. Denne skinnen hadde også et påmontert baksikte. De modifiserte revolverne ble omtalt som M/1864/98. Ingen av marinens tidligste revolvere (fra 1859/60) ble modifisert på denne måten.
De første marinerevolverne (levert til Norge 1860) har serienummer fra ca nr 14597 til ca nr 15936. 
Offisersrevolverne med rundt løp (200 levert til Marinen i Norge 1864) har helt spredte serienummer fra ca nr 2175 til ca nr 3200.
Offisersrevolverne med åttekantet løp (200 levert til Hæren i Norge 1864) har helt spredte serienummer fra ca nr 3200 til ca nr 3463. 
De enkeltspente revolverne med rundt løp (for menige) som ble levert i 1864 (1100 til Hæren og 300 til Marinen) er i samme nummerserie mellom ca nr 80200 og ca nr 82000. 
De enkeltspente revolverne med åttekantet løp (for offiserer) som ble levert i 1864 (200 til Hæren) var nummerert mellom ca nr 82000 og ca nr 82240.
De 200 enkeltspente revolverne som ble levert fra Kongsberg Våpenfabrikk i 1868 (til Hæren) var nummerert mellom nr 1 og nr 201 (nr 1 var modelleksemplar).
Blystadlia

Blystadlia er et boligområde bestående av boligblokker, rekkehus, samt eneboliger som ligger i Rælingen kommune på grensen til Lørenskog kommune. Området har en beliggenhet i en sør- og vestvendt li i Rælingsåsen mellom 240 og 282 meter over havet, og ligger om lag 20 kilometer fra Oslo sentrum retning nordøst. Blystadlia ble utbygget på slutten av 70-tallet. 
Grunnkretsen Blystadlia hadde 2484 innbyggere pr. 2019. 
Blystadlia har et eget butikk-senter, barneskole og kafé Helt på Høyden med pub, samt bussholdeplass. Årlig arrangeres også utendørsarrangementet "Blystadlia-dagen". Blystadlia er forøvrig et familievennlig område befolket av unge så vel som gamle.
Det juridiske fakultet (UiB)

Det juridiske fakultet ved Universitetet i Bergen ble opprettet i 1980. Fakultetet er én av tre institusjoner som tilbyr 5-årige studier i rettsvitenskap i Norge – de to andre er UiO og UiT.

Historikk

Siden 1969 hadde det vært gitt undervisning i rettsvitenskap ved Universitetet i Bergen, og juristene var den gang organisert som en egen seksjon ved det samfunnsvitenskapelige fakultet, mens eksamen ble arrangert av Universitetet i Oslo. De to første professorene var Axel Hærem og Arvid Frihagen som begge ble utnevnt i 1969, og som bestyrte henholdsvis Institutt for privatrett og Institutt for offentlig rett. Gjennom 1970-årene skjedde det en betydelig utbygging av tilbudet. Det ble opprettet en rekke nye professorater og andre vitenskapelig stillinger, og fra 1979 fikk seksjonen rett til å arrangere juridisk embetseksamen. Frem til det nye fakultetsbygget ble tatt i bruk i 1995, var de ansatte lokalisert i to gamle bolighus i Allégaten nær Realfagbygget, mens undervisningen foregikk i en rekke andre lokaler på Nygårdshøyden.

Fagtilbud

Fakultetet har ca. 1900 studenter med studierett, og nærmere 60 ansatte i professorat-, amanuensis-, universitetslektor- og stipendiatstillinger. Fakultetsadministrasjonen består av ca. 25 personer. Fagtilbudet består av et femårig integrert masterstudium og et treårig PhD-studium. Dekan er Karl Harald Søvig.
Fakultetet mottok utdanningskvalitetsprisen fra Kunnskapsdepartementet for 2004 for sitt arbeid med det nye mastergradsstudiet i rettsvitenskap.

Bygget

Fakultetet ligger ved Magnus Lagabøtes plass  på Dragefjellet i strøket Sydnes i Bergen sentrum. I tillegg til en modernisert skolebygning (Dragefjellet skole) fra 1891, som hovedsakelig huser lesesaler og noen mindre undervisningsrom, fikk fakultetet i 1995 et moderne nybygg med tre auditorier og noen mindre undervisningsrom, vrimlearealet Audun Hugleikssons hall, kantine, kontorer, bibliotek, Europeisk dokumentasjonssenter (EDC), studentenes egen klubb «Straffbar» og kafé «Dragematen», samt lesesaler.
I perioden 2007–2008 ble fakultetet utbygd for å dekke en underkapasitet på lesesaler, kontorer og undervisningsrom. Underkapasiteten ble tidligere løst ved at fakultetet leide arealer i blant annet Folkets hus i Bergen. Tilbygget på fire etasjer (pluss med mindre femte etasje) og 6000 m² er reist på vestsiden av dagens bygning, og knyttes sammen med det gamle med en gangbro. Det juridiske fakultet deler bygget med Christian Michelsens institutt, Unifob global og Senter for midtøstenstudier og islamske studier. Fakultetet tok med utbygningen sikte på en økning i antall studenter og ansattae, og fakultetsbygget anses fullt utbygd.
Storfjorden (Lebesby)

Storfjorden (nordsamisk: Stuorravuotna) er den innerste delen av Laksefjorden i Lebesby kommune i Finnmark. Fjorden strekker seg 7,5 kilometer sørover til bygden Kunes i enden av fjorden.
Fjorden starter ved Brattholmen i nord. På østsiden ved Adasmfjordholmen går fjordarmen Adamsfjorden sørøstover til Adamsfjord. I tillegg til Kunes ligger det små gårdsbruk langs begge sider av fjorden. Fjorden er 74 meter på det dypeste, like sør for Brattholmen.
fylkesvei 98 passerer enden av fjorden gjennom Kunes.
Stinkdyrfamilien

Utbredelse

Stinkdyr deles inn i fire slekter og tolv arter. Av disse er tre slekter og ti arter endemiske for Amerika, der de finnes fra Canada i Nord-Amerika til sentrale strøk i Sør-Amerika. Den fjerde slekten, som består av to arter med stinkgrevlinger, finnes henholdsvis i Indonesia og på Filippinene i Sørøst-Asia.

Beskrivelse

Stinkdyrene er småvokste (200 g–4,5 kg) og kan minne om små grevlinger med busket hale. De amerikanske artene er forholdsvis lang hale, mens de asiatiske har kort hale og en mer massiv kroppsbygning. Hodet er ganske lite i forhold til kroppen og mårlignende, med små runde ører. Lemmene er relativt korte, men kraftige. Framføttene har kraftige klør. Pelsen har gjerne kontrastrik utfarging, typisk sort/brun med hvite eller tilnærmet hvite striper eller flekker i et stripelignende mønster.

Atferd

Artene er i hovedsak altetende. De regnes som nattaktive og spiser gjerne både planter og insekter, foruten små virvelløse dyr og virveldyr som orm, gnagere og fugler. De er dyktige gravere som lett finner mat under bakkenivået. Noen arter kan også klatre i trær. Stinkdyr finnes derfor i skoglendt terreng, busklandskap, ørken og berglendte fjellstrøk, men sjelden i tett skog.
Et særtrekk er stinkdyrenes evne til å utsondre en illeluktende væske når de føler seg truet. Den illeluktende væsken finnes i kjertler nær analåpningen og kan sprutes ut. Om dyret føler seg truet snur det derfor ryggen til kilden som et forsvar.
Dongyi

Dongyi eller østlige Yi (tradisjonell kinesisk: 東夷, forenklet kinesisk: 东夷, pinyin: Dōngyí, Wade-Giles: Tung-yi) var en kollektiv betegnelse som favnet i det østlige Kina i oldtidens Kina. Betegnelsen er ikke entydig; (sentral)kineserne brukte det om forskjellige folkegrupper opp gjennom historien. Det viktige var at de oppholdt seg ved og utenfor det kinesiske kjerneområdets østlige rand.
Dongyifolkene var en av de tradisjonelt fire barbariske grupper (i kinesiske øyne) som omgav den kinesiske sivilisasjon. De tre andre var de nordlige di (beidi), de sørlige man (nanman) og de vestlige rong (xirong).
Akershus Høyre

Akershus Senior Høyre

Akershus Senior Høyre er blant de eldste fylkesorganisasjonene i Senior Høyres Landsforbund, tidligere Høyrepensjonistenes Landsforbund. Akershus Senior Høyre ledes av Reidar Skotgård og har lokalforeninger i blant annet Bærum, Frogn, Nes, Nittedal, Oppegård, Rælingen, Skedsmo, Ski og Sørum.
Gustav Klimt

Bakgrunn

Gustav Klimt ble født i Baumgarten, nær Wien, som den andre av syv barn – tre gutter og fire jenter. Gustav Klimt var sønn til gullgravøren Ernst Klimt d.e., opprinnelig fra Böhmen, og Anna Rosalia Finster. Fødehuset på nåværende Linzer Straße 247 ble revet i år 1966. Hans brødre Ernst Klimt den yngre (1864–1892) og Georg Klimt (1867–1931) var også kunstnere. 
Meningen var at Klimt skulle lære seg farens yrke, men han fikk et stipendium som muliggjorde for ham at årene 1876–1883 å få studere ved Kunstgewerbeschule Wien, Wiens kunstfagskole, der malere som Ferdinand Laufberger og Michael Rieser var lærere. Der studerte han arkitekturtegning fram til 1883.

Kunstner

Fra 1883 til 1892 hadde han sammen med broren Ernst og skulptøren og maleren Franz Matsch (1861–1942) et felles ateliér kalt Compagnie.
I 1897 grunnla Klimt «Wiener Secession» sammen med arkitekten Joseph Maria Olbrich. Bevegelsen besto av «utbrytere» fra den konservative kunstnerforeningen Genossenschaft bildender Künstler Wiens (Künstlerhaus). Disse hadde som mål å frigjøre maleriet fra 1800-tallets akademiske tradisjon.

Suksess som maler

Klimts berømte og betydningsfulle «Kysset» (Der Kuss, olje på lerret 1907-1908) er blant de mest sentrale verkene innen jugendstilen. Det henger i Österreichische Galerie Belvedere.
Gustav Klimt er en av de kunstnere hvis maleri har oppnådd den høyeste salgspris. Den 19. juni 2006 kunne New York Times rapportere at Klimts maleri Portrett av Adele Bloch-Bauer I (1907) var blitt solgt til kosmetikkmagnaten Ronald S. Lauder og hans kunstmuseum Neue Gallerie i New York for 135 millioner US-dollar. Det var dermed det dyreste maleri som til da noensinne var blitt solgt. Prisen var 30 millioner høyere enn hittidige rekord, som ble satt da Pablo Picassos maleri Garçon à la Pipe (1905) blev solgt for 104 millioner dollar i 2004. Maleriet Portrett av Adele Bloch-Bauer befant seg til våren 2006 på Belvederemuseet i Wien, hvor det ble ansett for å være en aentral del av den naajonale kulturarv. Men en voldgiftsrett avgjorde at bildet tilhørte Adele Bloch-Bauers niese, Maria Altmann, hvis jødiske familie fikk fratart maleriet av nazistene under krigen. Salgsprisen på Klimts Portrett av Adele Bloch-Bauer blev imidlertid overtruffet allerede fem måneder etter, da et maleri av Jackson Pollock ble solgt for 140 millioner US-dollars i november 2006.
Stavkirka på Savjord

Stavkirka på Savjord er en privat stavkirkekopi i Beiarn kommune. Den ble påbegynt i 2005, ferdig i 2008 og rommer 25 personer.
Den er privateid og er bygget på eget initiativ av eieren Magnus Stensland. Stavkirken er en forminsket kopi av Gol stavkirke som står på Norsk Folkemuseum på Bygdøy i Oslo. I løpet av to vintre laget Stensland omkring 7000 takspon, og alt materialet til stavkirken er hentet fra egen skog.
I 2009 ble stavkirka godkjent til bruk ved vielser av Biskopen i Sør-Hålogaland.
What If We

«What If We» var Maltas bidrag til Eurovision Song Contest 2009 i Moskva. 
Sangen ble fremført av Chiara, som kom på tredjeplass i Eurovision Song Contest 1998 og på annenplass med «Angel» i Eurovision Song Contest 2005. Chiara er en av Maltas mest meriterte sangere.
Millotsaphanidus

Utseende

Middelsstore, avlange, blanke, brune trebukker. Antennene er noe kraftige og litt lengre enn kroppen. Hodet er firkantet, pronotum rundet. Dekkvingene er jevnbrede, med opphøyde lengderibber. Beina er forholdsvis korte, med fortykkede lår.

Utbredelse

Slekten er utbredt i den Demokratiske republikken Kongo.
Birdhouse Skateboards

Birdhouse Skateboards er et amerikansk selskap som produserer skateboard. Det ble startet i 1992 av Tony Hawk og Per Welinder. Selskapets hovedkvarter ligger i Huntington Beach i California.