Gebhard Leberecht von Blücher

Bakgrunn i svensk tjeneste

Blücher var av en gammel nordtysk landeier- og adelsfamilie som kan følges tilbake til 1200-tallet. Han startet sin militære karriere som husar i den svenske hæren, bare 16 år gammel. På denne tiden var Sverige i krig med Preussen under syvårskrigen, og under kampene i Svensk Pommern ble den unge Blücher tatt til fange av de prøyssiske styrkene under ledelse av oberst Belling. Belling ble så imponert av den unge soldaten at han fikk ham til å slutte seg til sitt prøyssiske regiment.

I prøyssisk tjeneste

Han kjempet i de prøyssiske styrkene resten av syvårskrigen, men var en villstyring. I 1773 sendte han et uforskammet oppsigelsesbrev til Fredrik den store, og kongen svarte med ordene Der Rittmeister von Blücher kann sich zum Teufel scheren (Rittmeister von Blücher kan dra til helvete).
Blücher kunne ikke vende tilbake til en militær karriere så lenge Fredrik den store var i live, og han slo seg til ro som en velstående landeier i de neste 15 årene. Da kongen døde i 1786, ble han året etter gjeninnsatt som major i sitt tidligere regiment, De røde husarer. Han tok del i ekspedisjonen mot Nederland samme år og ble året etter forfremmet til oberstløytnant. I 1789 ble han tildelt Preussens høyeste militære orden, Pour le Mérite, og i 1794 ble han oberst i De røde husarer. I 1793 og 1794 utmerket han seg i kamper mot franskmennene og ble forfremmet til generalmajor, og i 1801 til generalløytnant.

Napoleonskrigene

Blücher er mest kjent for sin innsats under Napoleonskrigene. I 1805 anbefalte Blücher krig mot Napoleon, og han tilhørte i 1806 krigspartiet. I slaget ved Auerstädt førte Blücher kommandoen over avantgarden, men hans angrep ble stanset av franskmennenes forsvar. Blücher trakk seg så tilbake mot Lübeck, men måtte i november 1806 med 6 000 mann kapitulere ved Ratekau etter slaget ved Lübeck. 
Han ble tatt til fange, men ble i mars 1807 utvekslet mot den franske generalen og senere marskalken Claude-Victor Perrin. Blücher ble så sendt til Pommern for å operere sammen med svenskene, og han kom godt overens med svenskenes konge Gustav IV Adolf. Etter freden i Tilsit i juli 1807 ble Blücher militærguvernør i Pommern, og han ble betraktet mer enn noensinne av det patriotiske partiet som dets leder. I 1809 gikk Blücher forgjeves inn for et forbund med Østerrike. Etter forbundet med Frankrike i 1812 måtte Blücher på grunn av sine skarpe uttalelser mot franskmennene fratre. 
Ved bruddet med Napoleon fikk Blücher på Gerhard von Scharnhorsts anbefaling en høy kommando, men kunne i slaget ved Lützen og slaget ved Bautzen, begge i mai 1813, ikke hindre franske seirer. Blüchers vellykkede angrep ved Haynau den 26. mai styrket imidlertid hærens mot. Etter våpenstillstanden ble Blücher, med August von Gneisenau som generalstabssjef, satt i spissen for den slesiske armé. I den geniale strategen Gneisenau fant han sitt motstykke, og Blücher stolte uforbeholdent på ham. I slaget ved Katzbach den 26. august beseiret Blücher Jacques MacDonald, gikk så over Elben og forente seg med kronprins Karl Johan, hvorpå han i midten av oktober 1813 deltok i folkeslaget ved Leipzig, der Napoleon selv ble beseiret. 
Den energiske forfølgelse som Blücher anbefalte uteble, men nyttårsdagen 1814 gikk Blücher over Rhinen. Blüchers djerve, temmelig isolerte fremmarsj mot Paris førte imidlertid til en rekke nederlag for hans spredte avdelinger. Da Napoleon vendte sin oppmerksomhet i en annen retning, fortsatte Blücher imidlertid fremmarsjen. Han fikk den nølende Karl zu Schwarzenberg med seg, og den 31. mars 1814 toget de inn i Paris. 
Etter Napoleons gjenkomst fikk Blücher med Gneisenau ved sin side kommandoen over den prøyssiske armé i sørlige del av De forente Nederlandene. I slaget ved Ligny den 16. juni 1815 ofret Blücher på Gneisenaus råd djervt sine forbindelser for å kunne bistå hertugen av Wellington, noe som førte til den avgjørende seieren over Napoleon og marskalk Michel Ney i slaget ved Waterloo to dager senere. 
Som belønning for sine seire ble Blücher utnevnt til fyrste av Wahlstatt i Schlesien, nå Legnickie Pole i Polen. 
Blücher døde i 1819 på sitt gods Krieblowitz i Schlesien.