google/wiki40b huggingface dataset:
Pjotr Kozlov

Bakgrunn

Pjotr Kuzmitsj Kozlov kom fra en familie av storfe-forhandlere. Som barn ledsaget han ofte sin far på hans reiser i Lille-Russland, da kanskje ble hans lidenskap for reiser født. Peter studerte ved Aleksander-realskolen i Smolensk.
Mot sine foreldres ønske, som var at han skulle velge den militære karrierevei, valgte Kozlov noe som passet med hans reisetrang.

Forsningsreisende

Kozlov ledsaget Prsjevalskij, som ble hans mentor, på hans ekspedisjoner østover. Etter at denne døde i Karakol i 1888 fulgte Kozlov hans etterfølgere Pevtsov og Roborovskij på deres ekspedisjoner i Asia. I 1894 oppdaget Koslov og Roborovskij på sin ekspedisjon i Nanshanfjellene en dverghamster som skulle bli kjent under navnet Roborovskihamster.
I 1895 overtok Kozlov for første gang ledelsen for en ekspedisjon, ettersom Roborovskij var sykdomssvekket.
Årene 1899–1901 utforsket Kozlov elveløpene til de store hovedelvene Gulelven, Yangtze og Mekong.
Under de første årene av 1900-tallet, da rivaliseringen mellom maktene i det som ble kalt The Great Game («det store spillet»), var Pjotr Kozlov i en slags kappestrid mot forskerne Sven Hedin og Aurel Stein om utforskningen av Xinjiang. Han stod på god fot med Hedin og andre utenlandske oppdagelsesreisende og forskere, og britene, representert med deres konsul i Kashgar, George Macartney, holdt øye med deres virksemhet så godt han klarte. I 1905 hadde Kozlov et møte med den 13. dalai-lama i Urga, noe som «gav det britiske War Office kaldsvette».
Under en ekspedisjon årene 1907–1909 i Gobiørkenen oppdaget han restene etter Khara-Khoto, en sagnomspunnet by grunnlagt av det vestlige Xia, og som var et rikt handelssentrum på Marco Polos tid. Den var blitt inntatt av Mingdynastiets kinesiske styrker i 1372 og senere forlatt. 
Under den påfølgende tid viet Kozlov seg til utgravningene av Khara-Khoto, og kunne derfra bringe med seg mer enn 2.000 bøker på det tangutiske språk tilbake til St. Petersburg.
Kozlovs siste ekspedisjon til Tibet og Mongolia resulterte i oppdagelsen av flere Xiongnu-gravsteder (kurganer); ennvidere fant Kozlov over 2.000 år gamle tekstiler fra Baktria.
Pars pro toto

Pars pro toto (latin: delen [står] for helheten. Begrepet er en retorisk figur, men kan også forstås som en psykologisk handlemåte og spesielt som en form for fetisjisme.

Visuell persepsjon

Under lesing virker den visuelle persepsjonen slik at leseren ikke scanner teksten sekvensielt, men flytter blikket punktvis og tar inn en del av teksten i et blikk. En trenet leser vet hvilke deler han må feste blikket på for å forstå helheten og behøver ikke lese alle ordene.
Pars pro toto betyr i denne sammenhengen at det for identifikasjonens del er tilstrekkelig å oppfatte et objekts avgjørende element. Dette forklarer også hvorfor oppfattelsen går raskere desto mer kjent man er med en gruppe objekter.

Sosialt fenomen

I et pars-pro-toto-offer blir en del av kroppen ofret som et symbol på hele mennesket, for eksempel omskjæres jødiske guttebarn som et symbol på at hele personen overholder pakten mellom Gud og Abraham: «Slik skal min pakt vise seg på kroppen deres, en evig pakt». Pars-pro-toto-relasjoner brukes ofte i magien og okkultismen for å påvirke mennesker.
Bak Karl Marxs varefetisjisme ligger det en pars pro toto-tankegang: prosessen bak menneskelig arbeid forstås som det isolerte resultatet som markedsføres (varen), mens de sosiale prosessene og forholdene bak framstillingen av varen ikke framkommer på markedet.
Pars pro toto-prinsippet lar seg også bruke på seksuell fetisjisme slik den forstås i psykoanalysen ved at et isolert element som assosieres med et seksualobjekt, eksempelvis en nylonstrømpe, begjæres i stedet for hele mennesket.

Arkeologi

I arkeologien er Pars-pro-toto-skikk en tradisjon der en mindre og billig del av en større gjenstand legges i en grav som et symbol på hele gjenstanden, eksempelvis et nav i stedet for et helt hjul, et sverdbelte i stedet for hele sverdet, et biksel i stedet for en hel hest osv.
Lars Larsen Geilane

Bakgrunn

Lars var fra husmannsplassen Geilane ved Breiavatnet i Stavanger. Han overtok plassen etter moren i 1807, men like etter tok han hyre som skipstømmermann og dro til sjøs. Dette var under napoleonskrigene, og skuta ble tatt av engelskmennene og ført til England. Her kom Lars i «Prisonen» der han ble kjent med den senere kvekerhøvdingen Elias Tastad.

Kveker

Lars og Elias kom i kontakt med engelske kvekere, og senere var de begge med å stifte det første kvekersamfunnet i Stavanger.
I 1824 giftet han seg med den 16 år yngre Martha Jørgensdatter fra Fogn i Finnøy. I forbindelse med utvandringen til USA ble hun kjent som Martha Georgiana.

Utvandrer

Geilane var en av de drivende kreftene bak den første norske utvandringen til USA, og han var kaptein på sluppen «Restauration» som dro fra Stavanger 4. juli 1825 med kurs for New York. Under overfarten fødte kona Martha deres første barn – datteren Margaret Allen.
Lars var snekker og bosatte seg i Rochester i staten New York, der han fikk arbeid som kanalbåtbygger. Her tok Lars og Martha imot mange nordmenn som kom som immigranter til USA på denne tiden.
Geilane mistet livet i 1845 i en ulykke mens han var på veg til New York med en kanalbåt som han skulle selge. Det ble fortalt at han falt over bord og slo seg i hjel, men familien trodde ikke på dette og mente han var blitt drept.
Alfred Hauge skrev i 1975 en prolog om Lars Larsen Geilane, som ble framført i Bjergsted ved markeringen av 150-årsjubileet for den første organiserte utvandringen til Amerika, og starter med: «Stig fram, Lars Larsen Jeilane, stig fram...».
Erding

Erding er en gammel hertug-by i Regierungsbezirk Oberbayern i den tyske delstaten Bayern, og forvaltningssentrum for landkretsen av samme navn.

Geografi

Erding ligger midt mellom byene Landshut i nordøst og München i sørvest, 40 km fra München sentrum. På det tidligere myrområdet Erdinger Moos, ca. 14 km nord for byen, ligger Münchens internasjonale lufthavn München lufthavn «Franz Josef Strauß».

Historie

Erding ble tildelt byrettigheter av hertug Ludvig av Bayern i 1228. Byggingen av byens kjennemerke, bytårnet, ble påbegynt år 1300.
Under trettiårskrigen ble Erding to ganger (1632 og 1634) erobret, plyndret og satt i brann av svenskene. Resultatet ble hungersnød og utbrudd av pest. I krigens siste år, 1648, ble byen sågar gjort til hovedkvarter for den svenske generalen Carl Gustaf Wrangel.

Næringsliv og forvaltning

I tillegg til München-flyplassen, som har vært av stor betydning for næringslivet i Erding, er byen også kjent for bryggeriet Erdinger, verdens største produsent av hveteøl.
Den nåværende bykommunen Erding, som har ca. 35 000 innbyggere, ble dannet 1. mai 1978 ved en sammenslåing av de tre kommunene Erding, Altenerding og Langengeisling.
Jining (Ulaan Chab)

Jining eller Tsining (kinesisk: 集宁区; pinyin: Jíníng Qū, mongolsk: ᠵᠢᠨᠢᠩᠲᠣᠭᠣᠷᠢᠭ , Jiniŋ toɣoriɣ) er et bydistrikt i byprefekturet Ulaan Chab i den autonome region Indre Mongolia i Folkerepublikken Kina. 
Prefekturet hadde 237 408 innbyggere i 1999.

Historie

Spor av menneskelig virksomhet i området kan dateres tilbake til Shangdynastiets tid. Det het opprinnelig Bingzhou (并州). Under Songdynastiet var det del av e Yunzhong-kommanderiet (云中府); det ble understilt Datong under Jin-dynastiet (1115–1234). 
Under Yuandynastiet ble det for første gang kalt Jining. 
I 1675 ble Jining-området understilt «det rene gule banner» i Chahar. I 1750 ble det overført til Fengzhen. 
Navnet Jining ble atter gitt i 1922. I 1948 kom Jining under kommunistisk herredømme. Det bymessige sentrum fik så navnet Chengguan by, så Pingdiquan by (平地泉), og så atter Jining i april 1956.

Næringsliv

Viktige næringsveier er kjøttproduksjon, bleking og tekstiler, og utvinning av forekomster av turkis og kalkstein.

Jernbane

Jining er et viktig knutepunkt på jernbanen fra Beijing til Lanzhou; herfra utgår dessuten den transmongolske jernbane som fører nordover til og gjennom Mongolia til Ulan-Ude i Russland.

Vei

Kinas riksvei 110 løper gjennom området. Den begynner i Beijing og passerer gjennom Zhangjiakou, Jining, Hohhot og Baotou til den ender i Yinchuan i den autonome region Ningxia Hui. 
Kinas riksvei 208 fører gjennom området. Den begynner i Erenhot og fører via Jining og Datong og Taiyuan til Changzhi i provinsen Shanxi.
Caraphiini

Utseende

Små til middelsstore (8-16,5 millimeter), matte, brunrøde til brune trebukker. Antennene er tynne og vanligvis tydelig lengre enn kroppen. Oversiden er spredt kledt med fine, korte, lyse hår. Hodet er foholdsvis stort, ikke snuteformet forlenget, omtrent så bredt som pronotum. Dette er mer eller mindre firkantet, den fremste delen vanligvis noe innsnevret. Dekkvingene er jevnbrede. Beina er slanke, middels lange.

Levevis

I alle fall noen av artene har larver som utvikler seg i tørre greiner av løvtrær.

Utbredelse

Gruppen er utbredt i Sørøst-Asia og Mellom-Amerika.
Caique

Den greske kaiki

De greske caïquene omtalt som kaiki finnes i mange varianter avhengig av stilen de ble bygget i etter de lokale båttradisjoner. Disse farkostene var vanligvis bygget av tre fra lokale furutrær med et kravellbygd skrog malt i hvitt eller lyse farger for å motvirke de kraftige solstrålene. Baugen er kjent som «proura» eller «plowri» med et overheng over vannet. Denne spesielle baugen er det som skilte en kaiki eller caique fra Hellas, fra andre båter i middelhavsområdet.
Kaikibåten gjerne hadde skarpe ender for og akter som et rent seilfartøy med utfallende skrogssider, spesielt mot forstevnen og akterstevnen. Roret med en markant rorkult gjerne ble festet på akterstevnen. Nyere kaikibåtene fikk motor og hytte for styreposisjonen, men eldre kaikibåtene hadde en kort mast fremst på det åpne dekket meget nær forstevnen. De større varianter hadde baugspyd for riggingen.
Bokstavene på de greske småbåtene som forresten har vært et meget vanlig syn for turister fra resten av Europa som feriere på de greske øyene og strendene, representerte tilhørighet til den øy disse båtene kom fra. Bokstaven N står for Nisi, det greske ordet for øy.
Som de tradisjonelle båtene i Norge finnes det ikke to kaikibåter som er helt likt, mesteparten hadde vært bygget av båtbyggeren uten bruk av plan eller nedtegnelser, utover tradisjonelle kunnskap innenfor båtbygging. Som de tradisjonelle norske båtene er kaikibåtene også spissgattede, og hadde også deres større slektninger helt fram til nyere tid for frakt på Egeerhavet.
Tradisjonelt var kaikibåten brukt for fiskeri og ærender, men også til transport og i nyere tid som turbåt for turister i sommertid på flere øyer som Korfu og Mykonos. Båtbyggingstradisjonen som hadde produserte disse elegante båtene som turistene fra mange land deriblant Norge hadde sett, er truet etter innføringen av masseproduserte båter basert på plast og glassfiber.

Den tyrkiske kayik

Ordet «caïque» var brukt som et allment begrep på mindre farkoster uansett båttype i Det ottomanske riket og senere Tyrkia. Begrepet ble også tatt i bruk omkring en egne båttype med åredrift mest for transportformål på Bosporosstredet, som med skarpe og noenlunde like stevner var mulig å ro i begge retninger. 
Noen av de meste elegante rofartøyene som eksisterte, var de ottomanske sultanenes privatbåtene med voldsomme og forgylte ornamenter samt et lite overbygg utformet som en paviljong oppå akterenden som hevet seg litt oppover. Moderne rekonstruksjoner av disse oppsiktsvekkende rofartøyene for turistvirksomhet hadde blitt bygget og satt i bruk i Istanbul for arrangerte tur på sjøsiden av storbyen.
Vanlige caïquebåter i Tyrkia blir stort sett nå tatt i bruk for lokal fiskeri.
Sarapul

Sarapul (russisk: Сарапул) er en by i Republikken Udmurtia i Russland. Den ligger ved elva Kama, rundt 50 km sørøst for Izjevsk. Innbyggertall: 100 950 (est. 2005), 103 141 (folketelling 2002).
Det antas at navnet «Sarapul» stammer fra tsjuvasjisk og betyr «gul fisk» (tsjuvasjisk: сарă пулă).
Bosetningen oppsto på 1500-tallet. Befolkningen levde hovedsakelig av kornhandel og fiske. I 1780 fikk bosetningen innvilget byrettigheter. Mange av Udmurtias arkitektoniske fortidsminner ligger i Sarapul. De vakreste bygningene er kjøpmannhusene og kirkene.
Byens næringsliv er i dag preget av bransjer som maskinbygging og elektronikk.
Idionycha

Levevis

Larvene lever i jorda der de eter på røtter.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sørøst-Asia.
Ikke-kodende DNA

Ikke-kodende DNA (også kalt søppel-DNA) er de delene av DNA i en celle som ikke koder for protein-sekvenser.
Andelen av DNA som er ikke-kodende varier mye mellom ulike organismer. Mer enn 98% av det humane genomet koder ikke for proteinsekvenser.

Ikke-kodende funksjonelt RNA

Dette er RNA-molekyler som ikke translateres til proteiner. Eksempler på ikke-kodende RNA er rRNA, tRNA, "Piwi-interacting RNA" and "microRNA".

Cis-regulerende elementer

Dette er sekvenser som kontrollerer transkripsjon av et gen.

Introner

Introner er ikke-kodende seksjoner av et gen som transkriberes til RNA, men som fjernes før ferdig mRNA er klart.

Pseudogener

Pseudogener er DNA-sekvenser som hører til gener, men som ikke uttrykkes som proteiner lenger.

Gjentatte sekvenser, transposoner og virale elementer

Transposoner en type bevegelige elementer.

Telomerer

Telomer er deler av gjentatt DNA i enden av kromosomer som gir beskyttelse mot "nedsliting" av DNA-tråden ved replikasjon.
Boesdal kalkbrudd

Boesdal kalkbrudd ligger mellom Lille Heddinge og Rødvig syd for Stevns Klint på Sjælland og omfatter et 15 hektar stort naturområde.
I Boesdal kalkbrudd har det blitt gravet kalk siden 1914, noe som jordbrukskalk, annet brent til mørtel.
Kalkbruddet ble nedlagt på slutten av 1970-tallet og eies av Stevns kommune. Det fungerer som rekreasjonsområde for blant annet picnic, laiv og konserter. Kalkbruddet er en del av Stevns Klint Trampesti.
Vannsundet

Vannsundet er et sund i Karlsøy kommune som skiller Vannøya på nordsiden fra Ringvassøya, Reinøya og Karlsøya på sydsiden. Vannsundet er omkring 20 kilometer langt, og forbinder Helgøysundet og Hamrefjorden i vest med Fugløysundet og Ullsfjorden i øst.
Det er fergeforbindelse mellom Hansnes på Ringvassøya, Reinøya, Karlsøy og Vannøya.
Det foreligger planer om å lage en undersjøisk veiforbindelse mellom Reinøya, Karlsøy og Vannøya.
Fort Benton

Fort Benton er en småby i den amerikanske delstaten Montana og administrasjonsasete for Chouteau County. I 1961 ble en del aqv byen erklært som National Historic Landmark. Stedet ble etablert som handelspost i 1846, og ble senere oppkalt etter senator Thomas Hart Benton fra Missouri. Den var tidligere en betydelig havn ved øvre Missouri River.

Historie

Handelsstedet ble etablert av Auguste Chouteau og Pierre Chouteau jr. fra St. Louis, som den øverste av pelshandelspostene ve øvre Missouri, og ble raskt et viktig økonomisk senter. I 30 år tiltrakk havnen seg dampbåter som foruten gods hadde med seg handelsfolk, gullgravere og nybyggere fra New Orleans, Memphis, St. Louis, Hannibal, Bismarck, Kansas City, etc.  Som terminus for den 642-mile lange Mullan Road, ferdigstilt av US Army i 1860, og ved sluttpunktet for skipstrafikken på Missouri River, var Fort Benton del av landforbindelsen for handel mellom Missouri og Columbia River, ved Walla Walla i Washington. Tyve tusen migranter brukte denne veien allerede det første året på sin ferd til det nordvestre USA.  Den ble en viktig rute for gruvefolk fra begge retninger og som ville til Idahos indre, og nordover til Canada.  Dampbåtene til Fort Benton fra St. Louis bidro sterkt til utviklingen av Vesten mellom 1860 og 1890, men ble så forbigått av jernbanen.  Elven var viktig for gullgravere som ville til nyoppdagede gullområder i det sørlige Montana på steder som ble til Bannack og Virginia City fra 1862, og Helena fra 1865.
Da det gikk mer og mer tilbake med pelshandelen solgte American Fur Company fortet til US Army i 1865, og det var da det ble oppkalt etter senator Thomas Hart Benton fra Missouri.  Den by som vokste frem ble av større betydning enn det militære nærvær. Ved siden av å være en av de viktigste havner i elvesystemet Missouri-Mississippi, var  Fort Benton en gang «vestens innerste havn» - fjernest fra et elveutløp i havet.  Hit kom også såkalte mountain boats (dampbåter med særlig grunne bunner, og påler for grasshoppering av sandbanker man måtte ha kommet opp mot, spesialbygd for Missouri River), som for eksempel båten Far West med sin berømte kaptein Grant Marsh.
Fort Bentons betydning som handelssted avtok sa de transkontentinentale jernbaner ble bygget sent på 1800-tallet.

Fort Benton i dag

Fort Benton har en liten flyplass. Den eneste broen over Missouri på et strekk på over 300 km er i Fort Benton. Den har imidlertid ikke særlig betydning som trafikknutepunkt idet den sørlige elvebredden og dens omland er nesten ubefolket. 
I Fort Benton er besøkersentrumet for Upper Missouri River Breaks National Monument, som strekker seg østover over rundt 240 km langs elven.
Mauerpark

Mauerpark (norsk: Murparken) er en park i Berlin. Navnet kommer av Berlinmuren som ble reist i 1961 og som på dette stedet dannet grensen mellom de daværende bydelene Wedding og Prenzlauer Berg. Idag går grensen mellom ortsteilene Prenzlauer Berg og Gesundbrunnen. I vest ligger strøket Brunnenviertel i Gesundbrunnen og i øst strøket Gleimviertel i Prenzlauer Berg.
Det langstrukne friområdet ligger langs Schwedter Strasse mellom Eberswalder Strasse / Bernauer Strasse og Ringbahn.

Historie

Området var opprinnelig åkerland og siden ekserserplass. På 1800-tallet tilhørte området Alten Nordbahnhof. Denne var endestasjon for Berlins nordbane som fra 1877/78 har forbundet Berlin med Stralsund.
Ved oppføringen av Berlinmuren i 1961 tilhørte området i vest fransk sektor av Vest-Berlin, mens området i øst tilhørte sovjetisk sektor og dermed Øst-Berlin.
Grensen ble liggende i bakken mellom Friedrich Ludwig Jahn Sportpark i øst og det lavere stasjonsområdet som hørte til fransk sektor. Et makeskifte så sent som i 1988 som var ett år før murens fall, medførte flytting av grensen 50 meter inn i vestlig sektor.

Parkområdet

Prenzlauer Berg har i forhold til folketallet relativt lite parkområder og Mauerpark blir derfor mye brukt. En friluftsscene er bygget i skråningen opp til Jahnstadion.
Like ved parken ligger Friedrich Ludwig Jahn Sportpark og Max Schmelinghallen. Parken krysses av Gleimtunnelen som er vernet som kulturminne.
Kaspar Castner

Liv og virke

Han inntrådte i jesuittordenen den 17. september 1681, og studerte teologi i Ingolstadt med studieavslutning den 22. mars 1694. For en kortere periode underviste han i logikk ved gymnasiet i Regensburg; så ble han i 1696 sendt som misjonær til Kina sammen med medbrødre fra Portugal og Genova. I Kina arbeidet han med stor fremgang på øya Shangchuan og i byen Fatshan. 
I 1702 dro han sammen med pater François Noël via Lisboa til Roma. Der skulle de som utsendinger for biskopene av Nanjing og Macao og som misjonsprokuratorer for jesuittene forsøke å utvirke en god løsning på ritestriden i Kina. De ble også konsultert av Vatikanet,  men resultatet, nedfelt i et dekret av 1704, ble nærmest det motsatte enn det jesuittene hadde ønsket seg. 
I 1706 dro han tilbake til Kina, og tok med seg en rekke nye misjonærer. 
Ved siden av sine apostoliske fremganger minnes pater Castner for sitt viktige arbeid innen vitenskapene navigasjon, astronomi og kartografi. Han påpekte overfor de portugisiske styresmakter at seilasene til Macao ville bli vesentlig kortere dersom man seilte direkte fra Kapp det gode håp til Sundaøyene og lot være å legge kursen om Mosambik og Goa. Det viste seg raskt at han hadde rett. Han gjorde et utmerket arbeid med å kartlegge Det kinesiske rike, og som matematiker gjorde han en så overbevisende innsats at han ble utnevnt til president for Det keiserlige matematisk-astronomiske byrå og til instruktør for tronarvingen.
Pater Castner skrev med samarbeid med pater Noel en rekke rapporter om ritestriden. Han forfattet også et interessant lite verk ved navn Relatio Sepulturæ Magno Orientis Apostolo S. Francisco Xaviero erectæ in Insula Sanciano MDCC. Dette var en nøyaktig beskrivelse av den øya der han mellom den 19. mars og 2. juni 1700 hadde satt opp et minnesmerke over den store jesuittmisjonæren Frans Xaviers grav. Boken ble ledsaget av et godt kart. 
Han ble gravlagt på jesuittenes gravsted Zhalan i Beijing.
Konstitusjonell republikk

En konstitusjonell republikk er en stat, der statssjefen og andre tjenestemenn er representanter for folket og må styre etter eksisterende Konstitusjonell lov som begrenser styresmaktens makt over landet innbyggere. Fordi statssjefen er folkevalgt, må landet være en republikk og ikke et monarki.
I en konstitusjonell republikk er den utøvende, den lovgivende og den dømmende makt delt opp i tre forskjellige organer.
Mesterligaen 2016/2017

Kvalifisering

Det er to forskjellige kvalifiseringsveier. Den ene for klubber som har vunnet sin nasjonale liga, uten å være automatisk kvalifisert til gruppespillet. Den andre, såkalte League Route, er for lag som ikke vant sin liga og ikke er automatisk kvalifisert til gruppespillet. Disse lagene kommer med fra 3. kvalifiseringsrunde, og kan kun møte hverandre. I de to første kvalifiseringsrundene er det kun seriemestere fra de nasjonale ligaene som deltar. I kvalifiseringsrundene spiller lagene mot hverandre hjemme og borte. Alle lag i kvalifiseringsrundene og play-off-runden blir delt inn i seedede og useedede lag, basert på deres UEFA-koeffisient for 2016. Lag fra sammen nasjonale forbund kan ikke bli trukket mot hverandre.

Sluttspill

Kampene i sluttspillet spilles over to kamper hvorav en kamp spilles hjemme og en borte, bortsett fra finalen som spilles på en nøytral arena. I åttendedelsfinalene er gruppevinnerne seedede, mens fra og med kvartfinalene er ingen lag seedede, og alle kan bli trukket mot hverandre.

Kvartfinaler

Trekningen av kvartfinalene vil være den 17. mars 2016. Den første kampen blir spilt den 11. og 12. april, og returoppgjøret blir spilt den 18. og 19. april 2017.

Semifinaler

Trekningen av semifinalene vil være 21. april 2016. Den første kampen blir spilt den 2. og 3. mai, og returoppgjøret ble spilt den 9. og 10. mai 2017.

Finale

Finalen vil bli spilt den 3. juni 2017 på Millenium Stadium i Cardiff.
Jimah kullkraftverk

Jimah kullkraftverk er et kullkraftverk ved Mukim Jimah i regionen Port Dickson, distriktet Negeri Sembilan på kysten av det vestre Malaysia. Det har en installert produksjonskapasitet på 1400 MW fordelt på 2 nøyaktig like store blokker / turbiner. Eier er Jimah Energy Ventures Sdn Berhad.
Anlegget ble utbygd i årene 2003–2009. Brenselstypen er kull.