Den nye verdenskeiser

Den nye verdenskeiser. Zions lærdes ældstes protokoller er tittelen på den første norske oversettelsen av det antisemittiske falskneriet kjent som Sions vises protokoller. Teksten utkom på Helge Erichsen & Co’s Forlag i Kristiania i oktober 1920 og er oversatt av Sara Helene Weedon.
Teksten gir seg ut for å være et referat fra ett eller flere møter mellom innflytelsesrike personer av jødisk opprinnelse. Her hevdes det at jødene i lang tid har konspirert om å overta verdensherredømme for å sette sin verdenskeiser på tronen. Protokollene ble første gang avslørt som falske i 1921. Store deler av teksten var plagiat og delvis direkte avskrift fra en fransk bok utgitt i 1864. Det var representanter for tsarens hemmelige politi som satte sammen dokumentet en gang rundt århundreskiftet. Under den russiske revolusjonen ble de brukt i propagandakrigen mot bolsjevikene, og spredte seg dermed utover i verden. 
Myten Protokollene fremmer har medført forfølgelser av jødiske minoriteter, spesielt før og under andre verdenskrig. Ved jevne mellomrom dukker de fortsatt opp i den offentlige debatten, og holder på den måten liv i gammelt jødehat og konspirasjonsteoretiske forestillinger.

Opphav

Det er blitt skrevet relativt lite om protokollenes innførsel og utbredelse i Norge på 1920-tallet. Aftenposten skrev 22. januar 1921 om russiske kontrarevolusjonære flyktninger på Lillehammer, som hevdet at jødene sto bak den russiske revolusjonen. De refererte til protokollene som bevis. Det har på bakgrunn av disse opplysningene lenge vært antatt at russiske flyktninger var opphavet til de norske protokollene. 
Tidligere på året hadde det også sirkulert en engelskspråklig utgave av protollene under navnet «The Jewish Peril». Denne var også utgitt på et norsk forlag.
Historiker Linda Aasvangen viser i sin masteroppgave fra 2010 til at den norske utgaven av protokollene er oversatt direkte fra den engelske utgaven, i motsetning til de svenske, danske og tyske førsteutgavene som stammer fra originalteksten på russisk. Hun hevder at ingeniøren og lekmannspredikanten Albert Hiorth introduserte, eller på en annen måte var engasjert i å få Protokollene utgitt for et norsk publikum.

Utbredelse og omtale

Da Den nye verdenskeiser utkom i et annet opplag i 1921 var det angivelig solgt omkring 6000 eksemplarer i Norge. Aasvangen påpeker at det er bemerkelsesverdig at ikke boken ble mer omtalt i dagspressen. 
Teksten ble også spredt i det norske samfunnet av aktører med klar antisemittisk agenda. Høyesterettsadvokat Eivind Saxlund markerte seg allerede i 1910 som Norges første «profesjonelle» antisemitt med boken Jøder og Gojim. 
Mikal Sylten var en annen ledende norske antisemitt i mellomkrigstiden. I perioden 1916-1945 utga han tidsskriftet Nationalt Tidsskrift der han spredte konspirasjonsteorien fra Den nye verdenskeiser og annet jødehat. Han ga også ut heftet Hvem er hvem i Jødeverdenen i fire utgaver fra 1925 til 1941. Dette var under okkupasjonen til nytte for nazistene de ville kartlegge norske jøder. I forordet henviser Sylten til konspirasjonsmyten: «Et av de mest opløsende folkeslag er jødene, som overalt driver sitt hemmelige spill[…].»
Gårdeier og arkitekt Eugen Nielsen var nok en spreder av konspirasjonsmyten. Etter å ha lest Frimureriets avsløringer på midten av 1920-tallet ble han dypt fascinert av konspirasjonsteorier, men også av den tyske generalen og "proto-nazisten" Erich Ludendorff. Med fartstid fra det første norske fascist-partiet, Den Nationale Legion, startet han Anti-forlaget. Her oversatte og publiserte han antisemittisk, antifrimurersk antikatolsk og nasjonalsosialistisk litteratur. I forordet til den norske utgaven av Frimureriets avsløringer fra 1928, skriver Nielsen: "Det er klassekampen som er jødens store opfinnelse. Denne har de forstått å påføre de ariske folk. Klassenes virkelige fiende er usynlig. I hemmelige broderskap med frimurere i alle land driver jødene sitt store spill."  
Marta Steinsvik var kvinnesaksforkjemper, aktiv i målbevegelsen og en sentral skikkelse i Askerkretsen rundt Hulda og Arne Garborg. Hun var også aktiv innenfor det norske okkulte miljøet og Rudolf Steiners antroposofi. På 1920-tallet var hun en ivrig spreder av Protokollene i Norge, og holdt en rekke foredrag rundt i landet. Her skal hun ha advarte mot «den jødiske storpolitikk» og oppfordret folk til å lese Den nye verdenskeiser. I et intervju i Aftenposten i 6. mai 1925 advarte Steinsvik om «den store fare» som «jødisk storpolitikk» utgjorde for den kristne verden. Dette var flere år etter at protokollene var erklært falske. I samme intervju skilte hun riktignok mellom internasjonal jødedom og norske jøder. Likevel kan det ikke ignoreres at disse ideene hadde enormt spredningspotensial i kraft av hennes posisjon som kjent folketaler og meningsbærer.

Konsekvenser

Hvilke direkte konsekvenser utgivelsen av Den nye verdenskeiser hadde for de norske jødene er vanskelig å påpeke. Det er kjent at anti-jødiske fordommer var tilstede i den norske befolkningen i mellomkrigstiden. Det ble vist til jødefiendtlige stereotypier som kan minne om  innholdet i Den nye verdenskeiser. Jøder ble beskyldt for å være «overnasjonale» og dermed illojale mot det norske samfunnet. Dette kommer frem av at de både ble beskyldt for å være kapitalister («pengejøder») og for å ønske revolusjon («bolsjevikjøder»).
Da Hitler tok makten i 1933, økte antallet tysk-jødiske flyktninger dramatisk. I et internt notat i Justisdepartementet ble følgende nedtegnet: «En invasjon av jøder må vi jo nemlig frabe oss. Selv om vi i våre hjerter har all mulig sympati med dem.»
På lederplass i Aftenposten samme år ble det advart «mot å dømme for strengt om tyskernes oppgjør med jødene[…]».
Etter at Norge ble okkupert av Nazi-Tyskland i 1940, var det norske hird-menn, norske politifolk og norske taxisjåfører som frivillig bisto nazistene under deportasjonene av de norske jødene. Det manglende forsvaret rundt norske jøder, vitner om utbredt likegyldighet overfor et lite segment av befolkningen. Det er rimelig å tro at et konspirasjonsteoretisk propagandaskrift som Den nye verdenskeiser og senere utgaver av Protokollene, har bidratt til å styrke et ulmende jødehat i den norske befolkningen.