google/wiki40b huggingface dataset:
Hansborg

Hansborg var et firefløyet renessanseslott i Haderslev i hertugdømmet Slesvig, som i dag ses som ruin.

Hans den eldre

I 1544 ble Hans den eldre hertug i en del av Slesvig og Holsten, og han bosatte seg på Haderslevhus, som nå var blitt en eldre middelalderborg. Etter noen år besluttet Hans seg for å bygge et nytt, moderne slott som passet seg for en renessansefyrste. Byggmesteren ble Matheus Rubensaadt, som akkurat var ferdig med å bygge for Herluf Trolle og Birgitte Gøye. I oktober 1556 reiste Rubensaadt med sin familie til Haderslev, hvor han fikk laget de første tegninger samt lagt fundamentene til byggeriet. Grunnstenen ble lagt den 1. februar 1557.

Slottet

To år etter ansatte hertugen en ny byggmester, Hercules von Oberberg, som også siden bygget hertugens jaktslott Grøngård. Hans selv var dypt involvert i byggeriet og tok seg av både praktiske og administrative gjøremål. Han har hatt bestemte meninger om hvordan slottet skulle bli seende ut, og det har derfor trolig fra begynnelsen av vært meningen at Hansborg skulle bli et lukket, firesidet anlegg.  
Hertugen flyttet inn i vestfløyen i 1562, og i 1566 stod sydfløyen med kirken ferdig. Nordfløyen ble først ferdig i 1582 og østfløyen i 1585, fem år etter Hans' død. Grunnplanen målte 81 x 75 meter og var i tre etasjer over en høy kjeller. 
Frederik II oppholdt seg gjerne på Hansborg – som nå igjen ble kalt Haderslevhus,  – og i 1597 ble sønnen Christian IVs bryllup med Anna Cathrine av Brandenburg avholdt her. Slottet brant ned i 1644, og i 1979 ble deler av fundamentene frilagt. Kirken på Koldinghus er en kopi av Hansborgs.
Vibrato

Vibrato er store, hørbare svingninger i frekvensen på en tone. Det brukes mye under spilling på strenge- eller blåseinstrumenter eller ved hjelp av stemmen. Formålet med vibrato er å gi tonene mer dynamikk og variasjon enn det vanlige «tørre» anslaget. Klassisk måte å frembringe vibrato på strengeinstrumenter er å la hånden som er plassert på instrumenthalsen bevege seg parallelt med strengene mens strengen trykkes ned. Etter hvert ble det vanlig blant annet innen jazz og blues å dra strengen fram og tilbake sidelengs, noe som ga en mye kraftigere vibrato.
Variasjoner av vibrato blir også mye brukt i elektroniske effekter for å modifisere eller pynte på lyden. Eksempler på dette er Leslie-høyttalere, chorus og phaser.
Kris Kristofferson

Liv og virke

Etter å ha utmerket seg både sportslig og akademisk på college i USA fikk han et Rhodes-stipend så han kunne studere ved Merton College i Oxford. Han tok mastergrad i litteratur med hovedvekt på William Blakes diktning.
Kristofferson oppnådde kapteinsgrad i løpet av sine fire år i den amerikanske hæren, og han ble opplært til og tjenestegjorde som helikopterpilot. Han fullførte United States Army Ranger School.
Han brøt med alt for å bli låtskriver, noe som resulterte i skilsmisse og at foreldrene ikke ville vite av ham. Kristofferson begynte som vaktmester i platestudioet hvor Johnny Cash holdt til. For å oppnå kontakt, landet Kris i hagen til Cash med helikopter for å selge sangene sine.
1970 var det store Kristofferson-året. Én etter én klatret artister til toppen av listene med sangene hans. Sammi Smith med «Help Me Make It Through the Night», Janis Joplin med «Me and Bobby McGee», Johnny Cash med «Sunday Morning Coming Down» og Ray Price med «For the Good Times». Til sist gjorde han det selv med «Why Me Lord».
Han har spilt på Protestfestivalen i Kristiansand, flere ganger.
Kristofferson er også filmskuespiller og har spilt i et femtitalls filmer. Blant de mest kjente er som Billy the Kid i Pat Garrett & Billy the Kid (1973), A Star Is Born (1976, mot Barbra Streisand), Convoy (1978), A Soldier's Daughter Never Cries (1998), Blade-trilogien (1998–2004) og Payback (1999). 
Han hadde også en rolle i den norske barnefilmen Yohan - Barnevandrer (2010)
Kristoferson ble i 2006 innlemmet i Songwriters Hall of Fame.
Grammypris for beste Metal-band

Grammyprisen for Beste Metal-band har blitt utdelt siden 1989. I 1992 og 1994 ble den utdelt under navnet Best Metal Performance with Vocal (Beste Metal-band med Vokalist).
Forskjellen på metal og hard rock kan være vanskelig å definere, Metallica, Rage Against the Machine og Soundgarden har for eksempel vunnet priser i begge kategoriene.(se Grammypris for Beste Hard Rock-band)
I tabellene under viser år til året prisen ble delt ut. Dette vil si at prisen deles ut for musikk som ble gitt ut året før.
Aklan

Navnet Aklan

Provinsen har fått sitt navn ved en sammendragning og forvanskning av navnet til den høvding, datu, som tidligere styrte området: Datu Bendahara Kalantiaw.

Politisk inndeling

Aklan har 17 "municipalities" (landkommuner).
Vasilij Polenov

Yngre år. Historiemaler

Polenov var født i St. Petersburg. I perioden 1863 til 1871 studerte han kunstmaling ved St. Petersburgs kunstakademi, blant annet under Pavel Tsjistjakov. Polenov ble tildelt sin første gullmedalje i 1869 for maleriet Job og hans venner.
I 1872 la Polenov ut på en reise til andre europeiske land, han besøkte Wien, München, Venezia, Firenze og Napoli. I lengre tid bodde han i Paris. Han  malte i denne perioden en rekke malerier i den akademiske  stilens ånd. Bildene hentet emner fra europeisk historie (”Le droit de Seigneur”, (1874), Tretjakov-galleriet). Samtidig arbeidet han i flere tilfeller med friluftsmaling.
I 1876 vendte Polenov tilbake til Russland og slo seg ned i Moskva. Han deltok i den russisk-tyrkiske krig 1877-78 som krigsmaler, i realiteten var han hoffmaler som fulgte tsaren.

Landskapsmaler

Fra slutten av 1870-årene konsentrerte Polenov seg om landskapsmaling, i den realistpregede tradisjonen etter Aleksej Savrasov og Fjodor Vasiljev. Han la vekt på å sammenføye den tause poesien han opplevde i den russiske natur og  menneskenes dagligliv i den samme naturen.
Polenov ble medlem av Peredvizjniki og tok del i bevegelsens vandreutstillinger. Verkene vakte oppmerksomhet hos Pavel Tretjakov, som kjøpte inn mange av dem til galleriet sitt.
Polenov var en av de første russiske kunstmalerne som oppnådde å kombinere friluftsmaleriets friske farger med gjennomført kunstnerisk komposisjon. Eksempler på dette ser man i Gardsplass i Moskva og i Bestemors hage (begge 1878).
Polenovs skisser fra en reise til Istanbul, Syria, Palestina og Egypt i 1884 beredte veien for hans mesterstykke Kristus og synderinnen (1886–87). Maleriet er et forsøk på oppdatere akademistilen, gjøre den mer naturtro. I arbeidene fra 1880-tallet la Polenov ofte vekt på å kombinere temaer fra Det nye testamentet med sin kjærlighet til landskap.
Polenovs prinsipper og metoder fikk stor innflytelse på videreutviklingen av russisk (og særlig sovjetisk) landskapsmaling. Mellom 1882 og 1895 var han lærer ved Moskvas skole i maling, billedhogging og arkitektur. Blant hans elever var Abram Arkhipov, Isaak Levitan, Konstantin Korovin og Aleksandr Golovin.

Senere år og ettermæle

Polenov ble valgt inn i St. Petersburgs kunstakademi i 1893, og utnevnt til Folkets kunstner av Sovjetunionen i 1926. I dag er det vanlig å gi historiemaleriene hans forrang fremfor landskapsmaleriene.
Polenov drev også med utsmykking av teaterscener. Fremst blant disse oppdragene var utsmykkingen av Savva Mamontovs  private opera i Moskva, og den sammes herskapshus i Abramtsevo. I årene 1910-18 var Polenov involvert i et folketeater-prosjekt.
Polenov døde i landsbyen Borok, Tula oblast. Hjemmet hans i Borok er gjort om til nasjonalt kunstmuseum, og landsbyen har fått navnet Polenovo til minne om hans navn, liv og virke.
Glassharmonika

Glassharmonika eller glassharpe er et musikkinstrument som ble oppfunnet av Benjamin Franklin i 1761. Han var på besøk i England og hørte Edmund Delaval spille på (stående) glass og ble imponert. Han ville videreutvikle instrumentet. Det gjorde han ved å tre glassklokker med hull i bunnen inn på en felles horisontal aksel. En pedal festet til en sveiv fikk akselen og de ulike stemte glassklokkene til å rotere. Ved nøye gradering av glassklokkenes størrelsene fant Franklin frem til en mer presis og konsekvent skala enn det som var mulig ved å stemme klokkene med vann. Når kantene av glassklokkene ligger så nær hverandre, kan man mye enklere få frem akkorder og løp enn når glassene står ved siden av hverandre. Musikeren må være fuktig på fingrene og berøre kantene på klokkene, dermed oppstår vibrasjoner i klokkene og toner skapes.
Et halvt århundre tidligere hadde irlenderen Richard Pockrich skapt musikk ved å stryke kantene på drikkeglass med fuktede fingre. Glassene ble stemt ved å fylle dem med ulike mengder vann.
I Amerika ble Franklins oppfinnelse ganske populær, men i Mellom-Europa fikk den mye større gjennomslag. Marianne Davies, en virtuos som ble kjent med familien Mozart i 1773, gjorde at den ble godt kjent. Instrumentet hadde sin glanstid i Europa frem til omtrent 1830. I Storbritannia kunne det likevel høres i varietélokaler og noen ganger på evangeliske møter utover 1800-tallet. På 1900-tallet fikk glassharmonikaen en gjenfødelse ved den tyske virtuosen Bruno Hoffmann.
Til kunstbiennalen i Venezia i 2015 skrev den norske samtidskunstneren, Camille Norment, verket «Rapture» for kor og glassharmonika.
Mozart, Carl Philipp Emanuel Bach, Beethoven, Donizetti, Richard Strauss, Damon Albarn, Tom Waits, Hasse, Jan-Erik Mikalsen (Oslo), Regis Campo, Etienne Rolin, Philippe Sarde, Michel Redolfi, Cyril Morin, Stefano Giannotti, Thomas Bloch, Guillaume Connesson har komponert stykker for glassharmonika.
40 (sang)

«40», også kjent som «40 (How Long)», er den tiende og siste sangsporet på den irske rockegruppa U2s album fra 1983, War. Sangen er kjent for de framførelser som U2 gjør av den på sine konserter som ofte innebærer at publikum synger alene i flere minutter etter at gruppa har forlatt scenen. Sangteksten er en modifisering av Bibelens salme 40 som er tilskrevet kong David av Israel.
Sangen har ikke hatt en kommersiell utgivelse, men den har vært sluppet som en salgsfremmende singel kun i Tyskland for å fremme U2s opptreden på Loreley-festivalen i 1983. Singelen ble utgitt med en B-side bestående av albumversjonen av of «Two Hearts Beat as One». Etter at sangen hadde sin første konsertframførelse den 26. februar 1983 i Dundee i Skottland har «40» vært et fast innslag på U2s konserter og har i alt vært framført over 300 ganger.

Konsertframførelser

«40» hadde sin utframførelse den 26. februar 1983 i Dundee som den siste sangen på konserten, og den har avsluttet hver eneste konsert på War-turnen i 1983. Sangen ble en meget populært avslutningsnummer, og mellom dens urframføring og 10. januar 1990 har det løselig regnet vært kun tyve turnekonserter hvor «40» ikke ble spilt som sistenummer. I løpet av konsertene pleide Adam Clayton og The Edge å bytte instrumenter slik at Adam spilte gitar og Edge bassgitar, og gruppa forlot scenen forløpende; først gikk Bono, deretter Adam Clayton, så The Edge, og til sist Larry Mullen, Jr. Publikum kunne da fortsette å synge refrenget på sangen, «How long... to sing this song?» selv etter at gruppa hadde forlatt scenen. Konsertframføringer av sangen er inkludert på live-albumet Under a Blood Red Sky og konsertfilmen Live at Red Rocks: Under a Blood Red Sky.
Mellom januar 1990 og mars 2005 var det svært sjelden at U2 spilte 40, skjønt på Elevation-turnen i 2001 ble det jevnlig spilte ved slutten av sangen «Bad» før sangen gikk over i «Where the Streets Have No Name». 40 kom igjen på spillelista i mars 2005 på Vertigo-turnen og har avsluttet mange turnens konserter: den avsluttet flest ganger den første etappen, tre ganger i andre, roterte med andre sanger, hovedsakelig «Bad», som avslutningsnummer for tredje etappe, gjorde kun noen få ganger på fjerde etappe, og ble spilt fragmentarisk noen få ganger før den ble spilt i sin helhet på den femte etappen. 
«40» er U2s fjortende mest framførte konsertsang, eller den tiende mest framførte om fragmenterte framførelser er inkludert i totaliteten.
Åkerspenna

Åkerspenna er navnet på en beltespenne fra merovingertiden som ble funnet på Åker gård i Hedmark i 1864. Spenna er kanskje den mest kjente av gjenstandene fra det såkalte Åkerfunnet, en samlebetegnelse på en rekke arkeologiske funn fra Åker gjort mellom 1862 og 1912.
Beltespenna er rikt dekorert med dyreornamentikk i såkalt Vendel-stil; en type dekorering som var vanlig over hele Europa fra 500-tallet. Den mest fremtredende figuren på spenna er noe som ved første øyekast ser ut til å være en mannsfigur med skjegg og store øyne. Imidlertid kan denne mannen like gjerne være en rovfugl eller et dyr. Denne dekoreringen med sammenfletting av mennesker og dyr var påvirket av norrøne trosforestillinger, der man trodde at mennesker kunne ta form som dyr. Dyrene ble sett på som et bindeledd mellom denne verdenen og den andre. I en tid der få behersket skriftsspråk, var dekorering som portrettet på Åkerspenna en form for maktspråk; en måte å signalisere makt uten å bruke ord.
Praktgjenstander som Åkerspenna var viktige symbolske gjenstander for det øverste samfunnssjiktet, og eieren av spenna må ha vært en mektig lokal person. Et politisk maktsenter vokste frem på Åker på slutten av 500-tallet, men man tror ikke det dreier seg om en konge. En rådende oppfatning er at Åker-funnet vitner om en stormann som har underordnet seg en hersker over et smårike.
Flekkbjørnespinner

Utseende

Flekkbjørnespinner har en tykk og korthåret kropp og et  tydelig vingemønster.  Bakkroppen er mørk brunsvart med ganske smale lyst hvite eller litt gule ringer på hvert kroppsledd.  Bakerst er det lengre oransje eller skittengule hårdusk. (anal-hårdusken). Brystpartiet har lyse svakt gule linjer. 
Flekkbjørnespinner har brunsvarte eller skifergrå framvinger med et slags rutenett av lyse skittengule flekker og linjer.  Bakvingene er hovedsakelig skifergrå eller brunlige uten mønster, men kan ha brune flekker på lysere bunn. Vingespennet er mellom 31 og  38 millimeter. Vingene holdes taklagt bakover kroppen i hvile.
Enkelte arter bjørnespinnere i delgruppen Arctiinae kan kanskje forveksles med andre sommerfugler, kanskje særlig andre arter i gruppen Noctuoidea.  Men de kan skilles fra disse ved de to duftkjertlene hunnene har like ved eggleggingsåpningen, helt bakerst på bakkroppen. Samt at mange av artene har en bakkropp i rødt eller orange med mørke flekker.  Mens høreorgan (Tympanalorgan) på siden av brystet (metathorax) er felles for gruppen Noctuoidea.
Larvene er behåret med brunesvarte hår på siden og lengre mørke hår på ryggsiden, særlig bakerst.  Hårene er arrangert i dusker på hvert ledd. Disse danner rekker av hårdusker bakover kroppen. Noen av hårduskene har lysere, litt gul farge og de danner derfor langsgående lijer på larvens kropp. Utvokst blir den ca. 4-5 centimeter lang.

Levevis

Flekkbjørnespinner finnes bare høyt i fjellet på næringsfattige steder med sparsomm fjellbjørkeskog.  Den finnes ofte ved bergknauser med frostsprengt stein eller skifer.  Flygetiden er i juni og juli. 
Hunnen flyr sjelden og finnes ofte krypende i vegetasjonen. Hun legger mellom 300 og 400 egg, eggene legges i grupper med 25-100 egg.  Hun velger ofte undersiden av skifer eller flate stein. Vanligvis dør hunnen like etter eggleggingen. 
Larvene vokser seint, utviklingen er to-årig.  De lever på ulike planter som finnes i fjellet,  seljer (Salix spp.), groblad, og mange flere.  Larvene er aktive både dag og natt. Overvintringen skjer første gang når larven er ganske ung og andre gang som nesten fullvoksen larve.  Larven er fullvoksen i juni.
Flekkbjørnespinner  tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår  en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er ofte radikalt forskjellige fra de  voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium, en hvileperiode, der bjørnespinnerens indre og ytre organer endres. I hvilestadiet ligger puppen i en kokong larven har spunnet. Kokongen finnes under steiner og er gjennomskinnelig spunnet og består også ofte av noe av larvens hårbekledning.
Arten er ofte utsatt for parasittveps i gruppen Pteromalidae.

Utbredelse

Den finnes bare i fjellet eller lengst nord fra Norge til Sibir.  Den finnes i Sentral-Asia, Mongolia og Alaska.  I Norge bare i Finnmark.

Navnet

Det latinske navnet Holoarctia betyr nordlig, bare i nord.  Navnet puengeleri  er utledet av navnet til den tyske entomologen Rudolf Püngeler.  På svensk heter den Arktisk igelkottspinnare.
Ungdomsmesterskapet i mangekamp 2004

Ungdomsmesterskapet i mangekamp 2004 ble arrangert på Nadderud stadion i Bærum 4. og 5. september 2004. Arrangør var IL Tyrving.
Oxygène

Oxygène er et musikkalbum av den franske musikeren Jean-Michel Jarre, som ble utgitt i Frankrike 1976. Ellers i Europa og i resten av verden ble det utgitt året etter.
Storklegger

Utseende

Storklegger er mellomstore til meget store fluer, fra 9 til over 25 millimeter lange. Kroppen er kraftig og gjerne noe flattrykt, vanligvis lite hårete. Flere har parvise brunlige eller mer gule flekker på bakkroppen. Hodet er ganske stort og domineres av store fasettøyne, samt en kraftig, men ganske kort «snabel» (munnen). Den har skarpe stikkeredskaper omgitt av en «hylse» (slire). Palpene er karakteristisk sigdformede. Hos hunnen er fasettøyne adskilt med en pannestripe, mens de hos hannen møtes i pannen. Fasettøynene er ofte mønstret og er fargerike på grunn av lysbrytningen i fasettene. Punktøyne (ocelli) er sterkt redusert eller mangler helt. Beina er middels lange og slanke. Vingene er store, gjerne litt sotfarget og med tydelige årer.  
Larvene er mer eller mindre hvitaktige, pølseformede og beinløse uten noen tydelig hodekapsel. De består av 11 segmenter, og segmentgrensene er veldig tydelige. De fleste segmentene har vorteaktige utvekster. Hodeenden er tilspisset og munndelene stikker ut som et par små kroker. De kan strekke seg ut og trekke seg sammen ganske kraftig.

Levevis

Larvene lever i vann (helst stillestående) eller fuktig jord, som oftest nær vann. Larveutviklingen for de fleste av de nordiske artene tar normalt ett år, mens enkelte av de største artene trenger to år. Larvene er predatore (rovdyr) som fanger ulike typer bytte, særlig andre insektlarver. 
De voksne insektene er meget gode og hurtige flyvere. De kan fly lange avstander og kan derfor påtreffes langt fra der de ble klekket. I motsetning til mange andre blodsugende insekter er kleggene mest aktive midt på dagen, gjerne i solskinn. 
Hunnene lever gjerne to til tre uker som voksne, hannene trolig noe kortere. Hanner er fredelige og langt sjeldnere enn hunner, de oppsøker ikke mennesker eller dyr, siden de lever av nektar og pollen fra blomster.
Qeqertarsuaq kommune

Historie

Denne delen av Grønland har vært befolket, men også periodevis avfolket, i flere perioder de siste 6 000 årene. De tidligste folkene som befolket Grønland kalles de paleo-eskimoiske kulturene. Ved Qeqertarsuaq er det gjort funn fra de tidligste kulturene, dvs 5-6 000 år gamle boplasser fra Saqqaqkulturen. Også nyere kulturer, som Dorsetkulturen, er det gjort arkeologiske funn etter. 
På 1600-tallet kom de første hvalfangerne til det stedet som i dag er Qeqertarsuaq. De lagde en fast plass for å ankre opp her, og på dette grunnlaget ble Godhavn etablert som koloni i 1773. Målet for denne kolonien var bl.a. å sikre danske interesser i hvalfangsten i området, samt å overvintre her for kunne starte hvalfangst så tidlig som mulig om våren. Allerede i 1738, 45 år før etableringen av kolonien, var det 200 innbyggere på øya Disko. Utbyttet herfra varierte veldig, fra kun 4 hvaler i 1777 til 247 tønner hvalspekk i 1801. 
I 1849 ble hvalfangsten innstilt, og kun administrasjonen ble beholdt. Den danske staten var konkurs, og hvalbestanden var for lav. I 1862 innførte Grønland de såkalte forstanderskapene, som bl.a. skulle styre midler som var satt av til å hjelpe fattige, enker og andre vanskeligstilte. Forstanderskapet jobbet aktivt for den befolkningen som var igjen, og fikk etablert kajakkskole for guttene og syskole for jentene. 
Etableringen av de nye kommunerådene på Grønland i 1926 ga nytt liv i Godhavn. Hvalfangsten skjøt fart, og det ble etablert radioforbindelse med Danmark. 
Da Tyskland invaderte Danmark i 1940 ble Grønland isolert fra moderlandet. Møtet mellom landsrådene i Nordgrønland og Sydgrønland, som vedtok en selvstendig Grønlandsk utenrikspolitikk, ble avholdt i nettopp Godhavn. Men, utfallet av møtet, den såkalte Godhavndeklarasjonen, var at administrasjonen av Grønland skulle samles i Nuuk (Godthåb). Dette endte Godhavns epoke som administrasjonssentrum for Grønland.
I 2009 gikk kommunen inn i storkommunen Qaasuitsup
Pringsewu

Pringsewu er en by i provinsen Lampung på Sumatra i Indonesia. Befolkningen anslås (2005) til 124 800.
Astrakhan

Middelalderhistorie

Astrakhan ble opprinnelig kalt As-Tarkhan, som er en annet form av Ras Tarkhan, som betyr «Alanernes Herre». Alanerne var et skytisk/iransk/arisk folk. Astrakhan ligger i Volgadeltaet, et meget fruktbart område, som tidligere inneholdt hovedstedene til Khazaria og Den gylne horde. Astrakhan selv ble først nevnt av reisende tidlig på 1200-tallet som Xacitarxan. Timur Lenk brente ned byen i 1395. Mellom 1459 og 1556 var Xacitarxan hovedstad i Khanatet Astrakhan. Ruinene av denne middelalderbosetningen er blitt gjenfunnet av arkeologer, 12 km oppstrøms Volga fra vår tids Astrakhan.
I 1556 ble khanatet erobret av Ivan den grusomme, som deretter bygget en ny festning på en bratt høyde med god utsikt over Volga. I 1569 ble Astrakhan beleiret av den osmanske hæren, men byen holdt stand og tyrkerne måtte gi opp. Et år senere trakk Sultanen tilbake alle sine krav på byen, og hele Volga var nå under russisk kontroll og åpen for russisk trafikk. På 1600-tallet ble Astrakhan utviklet som en russisk port mot orienten. Mange handelsmenn fra Armenia, Persia, India og Khiva bosatte seg i byen, og ga den en multinasjonal og variert karaktér.

Nyere historie

I sytten måneder i 1670–1671 ble Astrakhan kontrollert av Stenka Razin og hans kosakker. I 1705 brøt det ut ennå et opprør i byen mot tsaren (Bulavinopprøret), da en kosakkhær under Kondraty Bulavin holdt byen. Flere år forut for dette hadde en kalmykisk khan forgjeves forsøkt å beleire byens kreml.
I 1711 gjorde Peter den store Astrakhan til hovedstad i et gubernija. Han grunnla også et stort verft i byen på begynnelsen av 1700-tallet, og brukte byen som base under sine kriger mod Persia. Fra 1717 var Astrakhan også base for de første russiske fremstøtene mot Sentral-Asia.
Byen ble plyndret av perserne i 1719, og ble sterkt skadet av branner i 1702, 1718 og 1767. Katarina den store ga senere på 1700-tallet en rekke viktige industrielle privilegier til byen. I 1830 ble en stor del av byens befolkning revet bort av en koleraepidemi.
Astrakhans kreml ble oppført mellom 1580 og 1620 av stein som ble tatt fra Den gylne hordes gamle hovedstad Sarai Berke. Byens to store katedraler ble innviet kort etter hverandre, i 1700 og 1710. Arkitektene kom fra Jaroslavl, og kirkenes ytre inneholder mange elementer fra tradisjonell russisk kirkearkitektur, mens deres indre helt er utført i barokk stil.
Travis Dodson

Bakgrunn

Dodson ble skadet i 2007, da han tjenestegjorde for US Marines i Irak. Han ble skadd da en granat ble kastet inn i det rommet han var i, og han fikk revet av seg venstre fot ved hoften og høyre fot under kneet.

Idrettskarriere

I 2013 kom han på sjetteplass på 10 km og 15 km i USA-mesterskapet i paralangrenn. Han deltok i Verdenscupen i paralangrenn 2013/14, der han kom på 23.-plass sammenlagt, og i Verdenscupen i paralangrenn 2013/14, der han kom på delt 24.-plass. 
Han deltok i Paralympiske vinterleker 2014 i Sotsji. I langrenn kom han på 19.-plass på sprinten og 23.-plass på 10 km i klassen for sittende, og i skiskyting kom han på 20.-plass på 7,5 km og 21.-plass på 15 km.
Han deltok i én av kampene i  World Sledge Hockey Challenge 2017, der USA vant turneringen. 
I 2018 deltok han i Turin Para Ice Hockey International Tournament, som USA vant, og han scoret der sitt første mål for USA i kjelkehockey. Han representerte USA under Paralympiske vinterleker 2018 i Pyeongchang. USA vant der finalen 2-1 over Canada.