Lou Reed

Pickwick Records

I 1964 flyttet Reed til New York City og begynte å arbeide som en intern låtskribent for plateselskapet Pickwick Records. Samme år fikk han en liten hit med singelen «The Ostrich» («Strutsen»), en parodi på populære dansesanger på den tiden som hadde tekstliner som «put your head on the floor and have somebody step on it.» Hans arbeidsgivere følte at sangen hadde hitpotensiale, og satte sammen en gruppe musikere rundt Reed for å promotere innspillingen. Gruppa for dette formålet ble kalt for «The Primitives», og besto av den walisiske musikeren John Cale som nettopp hadde flyttet til New York for å studere musikk og spilte bratsj i komponisten La Monte Youngs Theater of Eternal Music, sammen med Tony Conrad. Cale og Conrad var begge overrasket å oppdaget at for «The Ostrich» hadde Reed stemt hver streng på gitaren til samme tone. Denne teknikken skapte en borduneffekt tilsvarende til deres eksperimentering i Youngs avantgardistske ensemble. Skuffet med Reeds framføring var Cale uansett imponert over Reeds tidlige sanger, inkludert låten «Heroin», og partnerskap begynte å utvikle seg.

Velvet Underground

Reed og Cale bodde sammen på Lower East Side, og etter å ha invitert Reeds kompis fra collage, gitaristen Sterling Morrison og trommeslageren Maureen Tucker, til å bli med i gruppa, dannet de Velvet Underground. Om enn internt ustabile (Cale dro i 1968, Reed i 1970), og uten kommersiell suksess, hadde bandet en mangeårig omdømme som et av de mest innflytelsesrike i rockehistorien.
Gruppa fikk snart oppmerksomheten til kunstneren Andy Warhol. En av Warhols første bidrag var å integrere dem inn i multimediaopplegget Exploding Plastic Inevitable. Warhols underlige medarbeidere inspirerte mange av Reeds sanger da de ramlet inn i denne driftige, mangefasetterte scenen. Reed ga sjelden intervju uten gi hyllest til Warhol som en mentor. Konflikt oppsto da Warhol fikk ideen for gruppa å ta med en sangerinne, den europeiske tidligere modellen og sangeren Nico (egentlig Christa Päffgen; 1938–1988) fra Tyskland. Reed og de andre markerte sin motstand ved å titulere deres debutalbum for The Velvet Underground & Nico for å innebære at Nico ikke var akseptert som et medlem av bandet. Til tross for sin innledende motstand skrev Reed uansett flere sanger for Nico å synge, og de to var kortvarig også sengekamerater, noe også Nico og Cale senere ble. Albumet nådde plass 171 på platelistene, hvilket ikke var stort.
I dag er imidlertid platen betraktet som en av de mest innflytelsesrike rockealbum som har blitt produsert. Magasinet Rolling Stone har listet det som det 13. mest innflytelsesrike album gjennom alle tider. Brian Eno uttalte at selv om svært få kjøpte albumet, ble de fleste som gjorde inspirert til å opprette sine egne band.
Ved den tiden da banet spilte inn White Light/White Heat hadde Nico forlatt gruppa, og Warhol gitt sparken, begge deler mot Cales ønsker. Warhols erstatning som manager, Steve Sesnick, overbeviste Reed om å fordrive Cale fra gruppa. Morrison og Tucker var forlegne over Reeds taktikker, men fortsatte likevel i gruppa. Cales erstatning var Doug Yule, som Reed ofte med flau humor introduserte som sin yngre bror. Bandet tok nå en mer pop-orientert retning og fungerte mer som formidler av Reed slik at han kunne utvikle sitt håndverk som låtskriver. Velvet Underground utga to album med denne sammensetningen: 1969s The Velvet Underground og 1970s Loaded. Sistnevnte hadde to av gruppas mest kommersielle vellykte sanger, «Rock and Roll» og «Sweet Jane». Reed forlot Velvet Underground i august 1970; resten av gruppa forvitret da kjernemedlemmene Sterling Morrison og Maureen Tucker forlot den i henholdsvis 1971 og 1972. Yule fortsatte fram til tidlig i 1973, og bandet utga ytterligere et studioalbum, Squeeze, under navnet Velvet Underground.
Etter at bandet byttet plateselskap til Atlantic Records' etikett og underbruk Cotillion Records, presset deres nye manager Reed til endre emnet og temaene i sangene sine til lettere innhold i håp om kommersiell suksess. Det ble brukt mer tid på å spille inn albumet Loaded enn på de tre tidligere albumene til sammen, men det førte ikke til at de fikk et større publikum. Reed trakk seg midlertidig tilbake til sine foreldres hus på Long Island.

1990-tallet

I 1990, etter en tyveåring pause kom Velvet Underground sammen igjen for museet for samtidskunst i Frankrike, Fondation Cartier. Reed utga sin 16. soloalbum, Magic and Loss, i 1992, et album om dødelighet, inspirert av at to nær venner døde av kreft. I 1993 ble Velvet Underground gjenforent på nytt og turnerte over hele Europa, men planene for en nordamerikansk turne ble kansellert da Cale og Reed atter en gang greide å bli uvenner. I 1994 opptrådte Reed i A Celebration: The Music of Pete Townshend and The Who. Det var en konsert over to kvelder i Carnegie Hall produsert av Roger Daltrey i forbindelse med feiringen av hans femtiårsdag. I 1994 ble en CD og VHS-kassett utgitt, og i 1998 en DVD fra konsertene. Reed framførte en radikalt annerledes versjon av sangen «Now And Then».
I 1996 ble Velvet Underground innsatt i Rock and Roll Hall of Fame. Ved innvielseseremonien framførte Reed en sang kalt «Last Night I Said Goodbye to My Friend» sammen med tidligere bandmedlemmer John Cale og Maureen Tucker i dedikasjon til Velvet-gitaristen Sterling Morrison som hadde dødd tidligere i august. Reed har siden blitt nominert for æresgalleriet som soloartist to ganger, både i 2000 og 2001, men ble da ikke valgt.
Hans album Set the Twilight Reeling (1996) fikk lunken mottagelse, men Ecstasy (2000) fikk lovord fra musikkanmelderne. I 1996 bidro Reed med sanger og musikk til Time Rocker, et avantgardistisk teatralsk fortolkning av H.G. Wells' roman Tidsmaskinen, satt opp av teatermannen Robert Wilson. Stykket hadde premiere i tyske Thalia Theater i Hamburg, og ble senere også vist ved Brooklyn Academy of Music i New York.
I 1998 viste PBS TV-showet American Masters dokumentaren Lou Reed: Rock and Roll Heart av Timothy Greenfield-Sanders. Filmen, som hadde premiere ved filmfestivalen Sundance i USA og ved filmfestivalen i Berlin, ble siden vist ved over 50 festivaler verden over. I 1999 fikk filmen og Reed som dens objekt en grammypris.
Siden slutten av 1990-tallet har Reed blitt romantisk knyttet til musikeren, multimedia- og performance-kunstneren Laurie Anderson, og de to har samarbeidet på en rekke innspillinger sammen. Anderson bidratt fra «Call On Me» fra Reeds prosjekt The Raven og til sporene «Baton Rouge» og «Rock Minuet» fra Ecstasy, og til «Hang On To Your Emotions» fra Reeds Set the Twilight Reeling. Reed bidro i «In Our Selleo» fra Andersons Bright Red og på «One Beautiful Evening» fra hennes Life on a String. De giftet seg den 12. april 2008.

Fra 2000 til 2003

I mai 2000 spilte Reed foran pave Johannes Paul II ved den store jubileumskonserten i Roma. Samme år begynte han et nytt samarbeide med Robert Wilson kalt for «POEtry» som ble satt opp på Thalia Theater i Hamburg. Som med det tidligere samarbeidet var «POEtry» også inspirert av verkene til en forfatter fra 1800-tallet: Edgar Allan Poe. Reed ble interessert i Poe etter at produsent Hal Willner forslo at han burde lese en del av Poes tekster ved en halloweenforestilling på et sykehus i Brooklyn. For dette nye samarbeidet omarbeidet Reed en del av Poes tekster og inkluderte en del nye sanger basert på temaene fra tekstene. I 2001 gjorde Reed en cameo i filmutgaven Prozac Nation. Den 6. oktober 2001 publiserte New York Times et dikt av Reed kalt for Laurie Sadly Listening hvor han reflekterte på terrorangrepet 11. september 2001.
Det samme året ble det rapportert over flere amerikanske radiostasjoner at Reed hadde dødd av narkotikaoverdose. Dette åpenbart feilaktige dødsbudskapet ble utløst av en falsk e-post som forestilte å komme fra Reuters. I 2003 utga han et dobbelt CD-sett med The Raven basert på «POEtry». Foruten Reed og hans band, hadde albumet også skuespillere og musikere, inkludert David Bowie, Laurie Anderson, Anna og Kate McGarrigle, The Blind Boys of Alabama og Antony Hegarty, saksofonisten Ornette Coleman, og skuespillerne Elizabeth Ashley, Christopher Walken, Steve Buscemi, Willem Dafoe, Amanda Plummer, Fisher Stevens og Kate Valk. Albumet besto av sanger som var skrevet av Reed og høytlesninger av bearbeidede tekster av Poe ved skuespillerne og til elektronisk musikk komponert av Reed. På samme tid ble en enkelt CD-versjon av dobbelt-CD-en utgitt, og som fokuserte kun på musikken.
Noen få måneder etter utgivelsen av The Raven ble et samleutgivelse av hans fremste sanger utgitt på to CD-er, NYC Man (The Ultimate Collection 1967-2003), og som i tillegg til tidligere sanger også en ikke tidligere utgitt sang, «Who am I». De tidligere sangene hadde blitt utvalgt, remasteret og ordnet av Reed selv. I april 2003 satte Reed ut på en ny verdensturne for å spille både gamle som nye sanger. Bandet omfattet også cellisten Jane Scarpantoni og sangeren Antony Hegarty. I løpet av en del av konsertene deltok også Master Ren Guangyi, Reeds personlige instruktør i kampsporten tai chi chuan. Turneen ble dokumentert i et livealbum på to CD-er kalt for Animal Serenade, innspilt fra konserten ved The Wiltern i Los Angeles.
I 2003 utga Reed sin første bokutgivelse med fotografier, Emotions in Action. Dette verket besto av to bøker, en større i formatet A4 kalt for Emotions og en mindre kalt for Actions som ble plassert i den innbundne utgaven av førstnevnte. After Hours: a Tribute to the Music of Lou Reed ble utgitt av Wampus Multimedia i 2003. Det var en plate sammensatt av yngre musikere som Johnny J Blair and the Cellarbirds, Kowtow Popof, Brook Pridemore og andre som gjorde egne versjoner av hans sanger. Reed var også dommer i den tredje årlige prisutgivelsen for uavhengig musikk for å støtte karriere til uavhengige musikere.

Fra 2004 til 2006

I 2004 remikset Groovefinder Reeds sang «Satellite of Love» (da kalt for «Satellite of Love '04») og den nådde tiendeplassen på de britiske hitlistene. Også i 2004 bidro Reed med gitar og ang på sangen «Fistful of Love» på albumet I Am a Bird Now av Antony and the Johnsons. I 2005 spilte Reed inn en talt tekst på det danske rockebandet Kashmirs album No Balance Palace.
I januar 2006 utga Reed sin andre bok med fotografier, Lou Reed's New York. Ved utdelingen av MTVs priser for musikkvideoer i januar 2006, framførte Reed «White Light/White Heat» sammen med The Raconteurs. Senere på kvelden, da han sammen med Pink presenterte prisen for beste rockevideo med, utbrøt han, åpenbart utenfor hva som var avtalt, at «MTV burde spille mer rock n' roll!».
I oktober samme år deltok Reed ved Hal Willners show som hyllet Leonard Cohen i Dublin, Came So Far For Beauty, da sammen med andre som Laurie Anderson, Nick Cave, Antony, Jarvis Cocker, Beth Orton, med flere. I henhold til rapportene spilte han han heavy metall-utgave av Cohens «The Stranger Song». han framførte også «One Of Us Cannot Be Wrong» og to duetter — «Joan of Arc», sammen med Cohens tidligere backup-sanger Julie Christensen, og «Memories» — i en duett med Anjani Thomas.
I desember 2006 spilte Reed en første rekke av konserter ved St. Ann's Warehouse i Brooklyn. Det var basert på hans sangsyklus fra albumet Berlin. Reed ble forent på scenen med gitaristen Steve Hunter, som spilte på det opprinnelige albumet i 1973, foruten også på Rock 'n' Roll Animal, og dessuten sangerne Antony Hegarty og Sharon Jones, pianisten Rupert Christie, et ensemble med blåsere og strykere og koret Brooklyn Youth Chorus. Showet var produsert av Bob Ezrin, som også produserte det opprinnelige albumet, og Hal Willner. Scenen var designet av maleren Julian Schnabel og en film om figuren «Caroline», som er figurert i Reeds sanger, som var regissert av hans datter Lola Schnabel, ble vist på scenen. En innspilling av disse konsertene ble utgitt som film i 2008, regissert av Schnabel. Konsertshowet ble også framført ved Sydney Festival i januar 2007 og gjennom hele Europa i løpet av juni og juli 2007. Albumversjonen av konserten, kalt for Berlin: Live At St. Ann's Warehouse, ble utgitt i 2008.

Fra 2007 til 2009

I april 2007 utga Reed Hudson River Wind Meditations, hans første album med ambient meditasjonsmusikk. Innspillingen ble utgitt på platemerket Sounds True og inneholdt fire spor som det ble hevdet hadde blitt komponert kun for ham selv som veiledning for øvelser og meditasjon med tai chi chuan. I mai 2007 framførte Reed en fortelling for en visning av Guy Maddins moderne stumfilm The Brand Upon the Brain (2006). I juni 2007 spilte han en konsert ved Traffic Festival 2007 i Turino i Italia, en fem dagers gratis begivenhet som var organisert av byen.
I august 2007 gikk Reed inn i studio med The Killers i New York for å spille inn «Tranquilize», en duett med Brandon Flowers for The Killers' B-side/rarities-album titulert Sawdust. I løpet av denne måneden spilte han også inn gitar for Lucibel Crater-sangen «Threadbare Funeral» som kom på deres album The Family Album. I oktober 2007 ga Reed en spesiell framføring i Recitement-sangen «Passengers». Albumet kombinerte musikk med framført tale. Albumet ble komponert av Stephen Emmer og produsert av Tony Visconti. Hollandcentraal var inspirert av dette stykket musikk og litteratur som melket en konsept for en musikkvideo. Den 1. oktober 2008 ble Reed med Richard Barone via en prosjektert video med framført tale og sang av Reeds «I'll Be Your Mirror», da sammen med cellisten Jane Scarpantoni, i Barones Frontman: A Musical Reading ved Carnegie Hall.
Den 2. og 3. oktober 2008 hadde han premiere for sin nye musikkgruppe, senere kalt for Metal Machine Trio, på REDCAT (Walt Disney Concert Hall Complex, Los Angeles). Konsertene ble innspilt og utgitt under tittelen The Creation of the Universe. Trioen besto av Ulrich Krieger (saksofon) og Sarth Calhoun (elektroniske instrumenter), og spilte en fritt improvisert instrumentalmusikk inspirert av Reeds album Metal Machine Music (1975). Musikken strekker seg fra klangbaserte lydlandskaper til frirock til samtidsstøy. Trioen spilte ytterligere ved New York's Gramercy Theater i april 2009, og opptrådte som en del av Reeds band ved Lollapalooza 2009, inkludert en ti minutters fri trioimprovisasjon. Ved Lollapalooza, holdt i Chicagos Grant Park, spilte Reed «Sweet Jane» og «White Light/White Heat» sammen med tungmetallbandet Metallica ved Madison Square Garden som en del av 25-årsjubileumet for Rock and Roll Hall of Fame den 30. oktober 2009.
Reed var stemmen til «Maltazard», skurken i Luc Bessons animerte film fra 2009, Arthur and the Vengeance of Maltazard, og spilte seg selv i Wim Wenders' film Palermo Shooting (2008).
I 2009 ble Reed et aktiv medlem av Jazz Foundation of America (JFA). Han opptrådte også ved JFAs årlige veldedighetskonsert «A Great Night in Harlem» i mai 2009.

2010-tallet

Reed forble aktiv med å gjøre veldedigheter og komponere musikk. Han bidro med vokaler på Plastic Beach, det tredje albumet til Gorillaz, på sangen «Some Kind Of Nature», og var sammen med å skrive og framførte bakgrunnsmusikk for en Chen-stil Tai chi chuan instruksjons-DVD. Han var også medprodusent på Laurie Andersons Homeland. Reed gjorde også sin utgave av Buddy Holly-sangen «Peggy Sue» som ble utgitt på hyllestalbumet Rave On Buddy Holly
I 2010 gjorde den fransk-amerikanske elektronikkartisten Uffie en instrumental sampling av Velvet Undergrounds sang «Rock & Roll» for tittelsporet på hennes debutalbum Sex Dreams and Denim Jeans. Før dette albumet ble utgitt var det en konflikt mellom Uffie og Reed om hvem av dem som burde bli kreditert som komponist av sporet. Reed ville kun tillate at hun brukte samplingen om sporet ble karakteriserte som en «adapsjon», og ble kreditert som komponist for sporet. Denne striden forsinket utgivelsen med seks månedene og Uffie karakteriserte Reed som «fucking difficult».
Reed begynte å turnere med Metal Machine Trio som ble betraktet som en tilbakevending til hans musikalske undersøkelse av lyd og støy. I 2011 innspilte tungmetallbandet Metallica i likeverdig samarbeid med Reed et album som ble titulert Lulu. Den ble utgitt den 1. november i USA og 31. oktober alle andre steder.
I januar 2012 gikk Reed inn i en ny krangel da han og John Cale saksøkte Andy Warhol Foundation for lisensen til å bruke bildet med den gule bananen fra Warhols design på det første Velvet Underground-albumet.
Reed bidro med vokaler til sporet «The Wanderlust» on Metrics album Synthetica (2012). I 2012 ble boken Lou Reed: Rimes/Rhymes utgitt både på fransk og engelsk i samme bind med en samling på mer enn 300 fotografier av Reed, og med tekstkommentarer fra medforfatter Bernard Comment.

Død

I mai 2013 måtte Reed gjennom en levertransplantasjon i Cleveland. Etterpå hevdet han på sitt nettsted at han var «større og sterkere» enn noensinne. Den 27. oktober 2013 døde Lou Reed 71 år gammel fra leversykdom  i sitt hjem i Southampton, New York, på Long Island.
David Byrne, Patti Smith, David Bowie, Morrissey, Iggy Pop, Samuel L. Jackson, Lenny Kravitz, Ricky Gervais, Ryan Adams, Elijah Wood, og mange andre uttrykte sin hyllest til Reed. Pearl Jam dedikert sin sang «Man of the Hour» til Reed ved deres konsert i Baltimore og deretter framførte Velvet Undergrounds sang «I'm Waiting for the Man».
Tidligere medlem av Velvet Underground, Mo Tucker og John Cale kom med uttalelser ved Reeds død, og andre utenfor musikkindustrien uttrykte også deres respekt, inkludert kardinal Gianfranco Ravasi og Salman Rushdie.

Annet

Loureedia er en art araneomorphae (edderkopper) i slekten eresidae, bestående av en art funnet i middelhavsområdet. Loureedia er oppkalt etter Lou Reed.