google/wiki40b huggingface dataset:
Leddgikt

Leddgikt eller revmatoid artritt, er en revmatisk, autoimmun sykdom som gir en betennelsestilstand i ledd. Om lag 1 % av befolkningen er rammet, flest kvinner. Smerte, stivhet og hovne ledd er blant de vanligste symptomene, men også indre organer som lunger, hjerte og nyrer kan bli angrepet. Leddgikt kan oppstå akutt, men hos de fleste utvikler sykdommen seg gradvis. Som regel starter leddbetennelsen i håndledd, håndrotsledd, fingerledd eller forfotsledd.

Etiologi

Det er ikke kjent hva som utløser leddgikt, men det synes å være et samspill mellom arvelig disposisjon og en eller flere miljøefaktorer. Leddgikt er hyppigst blant kvinner over 65 år. 50 % av risikoen for å utvikle leddgikten kan forklares av genetiske faktorer. Forekomsten varierer geografisk, det er mest leddgikt i Nord-Europa og Nord-Amerika. Røyking kan øke risikoen for å utvikle leddgikt.

Symptomer

Stivhet, smerter og hevelse i små ledd er typisk. Oftest affiseres ledd på både venstre og høyre side.

Prognose

Leddgikt som ikke behandles fører til skadede ledd, redusert livskvalitet og komplikasjoner som hjerte- og karsykdommer. Behandling reduserer betennelsen i leddene og ellers i kroppen, og bedrer funksjonen og prognosen.

Barneleddgikt

Leddgikt hos barn arter seg nokså likt som hos voksne. Diagnosen heter Juvenil Idiopatisk Artritt (JIA), også kalt barneleddgikt, og er et samlebegrep for flere kroniske leddsykdommer hos barn. Disse kan grovt inndeles i «få-ledds-type», «flere-ledds-type» og «systemisk type» (også kalt for Stills sykdom eller Stills syndrom).
Sykdommen kan gi vekstforstyrrelser, hvor ben i nærheten av betente steder får for stor blodtilførsel, og følgelig vokser for raskt. Ledd kan også bli deformerte. En alvorlig komplikasjon ved barneleddgikt kan være regnbuehinnebetennelse i øynene. Barneleddgikt kan brenne ut, og 85 % har full eller nesten full funksjon 25 år etter at sykdommen startet.
På grunn av faren for vekstforstyrrelser, behandles barneleddgikt mer aggressivt enn leddgikt hos voksne. Et nasjonalt kompetansesenter for barneleddgikt er lokalisert ved Rikshospitalet.
Callistoprionus

Utseende

Hunnen er en middelsstor, rødoransje og svart trebukk. Antennene er tynne, svarte og litt kortere enn kroppen. Hodet er svart foran, oransje bak. Pronotum er oransje, mye bredere enn langt, med to utstående tenner der den bakerste er ganske bred, i midten med to små, svarte flekker. Dekkvingene er litt tilsmalnende bakover, med avrundede "skuldre",  svarte med et bredt, oransje tverrbånd i den fremre halvdelen, noen ganger er den svarte fargen redusert til flekker ved skuldrene og i spissen.
Hannen ligner hunnen men er litt spinklere, antennene tydelig lengre enn kroppen.

Utbredelse

Arten er kjent fra Costa Rica og Panama.
Lichniini

Utseende

Små skarabider (4-8 millimeter), brunlige på farge, tett kledt med lange, utstående hår. De etterligner bier. Dekkvingene er noe forkortede og dekker ikke bakkroppen. Hannene har en lang pigg ved spissen av leggen (tibia) på det bakerste beinparet.

Levevis

De voksne insektene er aktive flygere og finnes oftest på blomster der de eter pollen og nektar. Der er aktive om dagen i solskinn. De er ikke kjent som skadedyr, men kan være viktige pollinatorer. Larvene er ukjente men lever trolig i jorda som de fleste andre oldenborrer.

Utbredelse

Denne gruppen er endemisk for Chile, der de finnes i de sentrale delene av landet.
Vestfold flyttbare fylkesskole

Historie

Jarlsberg og Larvik amts flyttbare amtsskole ble opprettet av amtstinget i 1907. Skolen skiftet navn i 1919 til Vestfold flyttbare fylkesskole, eller ungdomsskole som det også ble kalt (ikke det samme som ungdomsskole i dagens forstand). Skolen ble avviklet i 1953, som den lengstlevende flyttbare fylkesskolen i landet.    
Flyttbare fylkesskoler har sin bakgrunn i amtsskolene (ungdomsskolene) som ble etablert i alle amtene etter vedtak i Stortinget i 1875. Amtsskolene skulle gi bygdeungdommen mulighet til en videre skolegang etter endt allmueskole. For å kunne gi et tilbud til flest mulig ble det anbefalt at skolene var ambulerende, dvs. at de flyttet fra bygd til bygd. Skolene ble underlagt amtsskolestyret (fylkesskolestyret) fra 1889.   
I Vestfold ble det etablert to ambulerende skoler i 1875; Søndre- og Nordre Amtsskole. Begge disse fikk etter hvert egne skolebygninger og ble faste (hhv. Skiringssal og Sverressal, sistnevnte nedlagt i 1926). I forbindelse med skolene ble faste, bestemte amtsskolestyret at det skulle etableres en ny og flyttbar amtsskole, beregnet på «de mer afsides liggende Bygder i Amtet». Den nye skolen startet opp 16. oktober 1907 på gården Svelvik på Tjøme med 30 elever i alderen 14 til 27 år. I 1909 flyttet skolen videre til Lardal, og deretter til Brunlanes. Læreren flyttet da med. 
Amtsskolene bygde på avsluttende folkeskole og bestod av et kurs på 30 skoleuker, enten over ett eller to år. Det ble undervist i kunnskapsfag som lesing, historie, geografi, naturkunnskap og regning. Skolen hadde egen elevforening.  
Under krigen 1940–1945 var skolen stengt, og etter krigen var elevtallet stadig synkende. I 1953, da skolen var lokalisert i Ramnes, var det så få elever at det ikke var grunnlag for å sette i gang noe kurs. Skolen startet aldri opp igjen.

Arkivet

Arkivet etter den flyttbare fylkesskolen oppbevares i Vestfoldarkivet. Arkivet dekker hele perioden for skolens eksistens; 1907–1954. For den første perioden er det kun en fortegnelse over undervisningen som er bevart. Denne inneholder imidlertid både fortegnelse over elevene og årsberetninger for skolen og gir dermed god informasjon om skolens første år. Det øvrige arkivmaterialet består av saksarkiv, en karakterprotokoll, fraværsdagbøker og regnskap. Det er også bevart håndskreven elevavis etter elevforeningen.
Hakon Mielche

Tegner

Mielche illustrerte nesten alle sine bøker med små humoristiske vignetter. De ble trukket i margen på hver side og kommenterte teksten ved siden av. Han illustrert også cover og bakside på paperback-utgavene av sine reisebøker.

Heder og tillitsverv

Mielche mottok Galathea-medaljen fra Det Kongelige Danske Geografiske Selskab og var ridder av Dannebrogordenen. Han var formann i Eventyrenes Klubb i Danmark 1944–1945 og medlem av Explorers Club i New York og satt i Dansk Forfatterforenings styre 1944–1945.
Nestor (navn)

Etymologi

Nestor er en latinsk skrivemåte av det greske navnet Νεστωρ, som er dannet av nostos, «hjemkomst».
Huai'an (Zhangjiakou)

Huai'an (kinesisk: 怀安县; pinyin: Huái'ān Xiàn) er et fylke i provinsen Hebei i Folkerepublikken Kina. Det ligger under byprefekturet Zhangjiakou.
Fylket hadde 242 963 innbyggere i 1999.

Kulturminner

Zhaohuatempelet (Zhaohua si, 昭化寺) i storkommunen Huai'ancheng ble i 2001 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Samferdsel

Kinas riksvei 110 løper gjennom området. Den begynner i Beijing og passerer gjennom Zhangjiakou, Jining, Hohhot og Baotou til den ender i Yinchuan i den autonome region Ningxia Hui.
Karate under Middelhavslekene 2005

Karate under Middelhavslekene 2005. Karate var en av flere sporter under de femtende middelhavslekene som ble arrangert i Almería i Spania i perioden 24. juni til 3. juli 2005. Det var femte gangen som karate var med på programmet under middelhavslekene. Det ble konkurrert i sju klasser for menn og seks for kvinner. Alle tapende semifinalister fikk bronsemedaljer. Italia ble beste nasjon med fire gullmedaljer foran Spania og Egypt med to hver.
MediaWorks

MediaWorks, Inc. (株式会社メディアワークス Kabushiki-gaisha MediaWākusu) var et japansk forlag i Kadokawa-gruppen. Det ga ut tidsskrifter som Dengeki Daioh og Dengeki G's Magazine, i tillegg til at det ga ut lettromaner under imprint-forlaget Dengeki Bunko. Selskapet ble fusjonert med ASCII Corporation 1. april 2008, som dermed ble til ASCII Media Works.
Arthur Soltvedt Møbelfabrikk

Arthur Soltvedt Møbelfabrikk,også kjent som Pega Møbler, var en familiebedrift som ble etablert i 1942 og var en av de første møbelprodusentene i Norge med et fokus på serieproduksjon. Den var en de store aktørene innen norsk møbeleksport på 50- og 60-tallet. Produksjonen ble avviklet i 2011.

Historie

Bedriften ble opprinnelig etablert i Øystese under andre verdenskrig, men ble flyttet til Florvåg på Askøy, like utenfor Bergen, i 1948.
Opprinnelig bestod produksjonen av enkle soveromsmøbler, men etter at et samarbeid ble inngått med den danske designeren Ib Juul Christiansen i 1952 ble den første Pega-hyllen utarbeidet. Pega-konseptet skulle bli den største suksessen til bedriften; en serie med møbler som kunne kombineres med hverandre på en stor mengde forskjellige måter.
Pega-systemet ble en viktig eksportvare allerede etter få år, og i perioder kan så mye som halvparten av produksjonen ha gått til eksport, hovedsakelig til USA og Tyskland. Eksporten til USA ble tatt hånd om av Scandialine og ScandiaCraft.
Økt etterspørsel i utlandet førte til at bedriften flyttet til nye lokaler i Bakarvågen, et lite stykke nord for Florvåg. Dette gav en økning i gulvareal fra 500m2 til 2 600m2 og muligheter for å ansette en større mengde personell.
I 1979 flyttet bedriften på nytt; denne gang til nybygde fabrikklokaler på Follese, på vestsiden av Askøy, to år etter at det var opprinnelig planlagt.
Fra 80-tallet av merket bedriften skiftet i bransjen fra tradisjonelle møbelprodusenter til store kjeder. Deler av eksportmarkedet forsvant, og behovet for ansatte falt kraftig. I 2003 var det bare 12 ansatte. Finanskrisen ødela siste rest av eksportmarkedet, og i 2011 valgte ledelsen å foreta en kontrollert avvikling før en eventuell konkurs.

Arkiv

Arkivmaterialet etter bedriften er overlevert Hordaland fylkesarkiv. Arkivet etter bedriften gir et godt innblikk i norsk møbelindustri og eksport til Europa og USA, særlig på 50- og 60-tallet. Det omfattende korrespondansearkivet gir innblikk i eksportsituasjonen generelt for norsk møbel- og trevirkeindustri.
Arkivet inneholder også en stor mengde reklamebrosjyrer fra Pega Møbler og andre møbelprodusenter, både norske og utenlandske. Dette medfører at arkivet har en nytteverdi for studenter og forskere innenfor fagfeltene økonomi og kunsthistorie i tillegg til den historiske verdien av materialet. Arkivet etter Ib Juul Christiansen er oppbevart ved Bergen byarkiv.
Raczyński-palasset

Historie

På begynnelsen av det 18. århundre stod bygningen til byrådsmannen Jakub Schulzendorf på dagens palassområde, sannsynligvis tegnet av Tylman van Gameren. Bygningen ble kjøpt opp i 1717 av Kujaviabiskopen Konstanty Szaniawski, som ombygde den til et barokkpalass. Senere gikk palasset over til Jan Szembek og videre til Stanisław Mycielski.
I 1787 kom palasset under general Filip Raczyński, som overgav det til sin svigerfar, den storpolske starosta Kazimierz Raczyński. Fra 1786 ble palasset ombygd i klassisistisk stil etter tegninger av Johann Christian Kammsetzer. Det mest fremtredende rommet var ballsalen som spente seg over to etasjer. Etter at Kazimierz Raczyński flyktet fra Warszawa i 1794 ble palasset setet til Det høyeste statsråd. Senere huset det kvarterene til franske offiserer (blant annet Louis Nicolas Davout, Joachim Murat). I 1827 ble palasset solgt til staten, og ble da sete for Rettferdighetens statskommisjon. I mellomkrigstiden virket Rettferdighetsdepartementet i palasset.
Under den tyske okkupasjonen under andre verdenskrig ble palasset omgjort til et tysk rettshus. Under Warszawaoppstanden i 1944 ble palasset overtatt av oppstanderne og gjort om til et sykehus. Etter Gamlebyens kapitulasjon kom tyskerne seg inn i sykehuset og skjøt ned de fleste sårede som befant seg der (rundt 430 personer).
Palasset ble gjenoppbygd i årene 1948–1950 etter tegninger av Władysław Kowalski og Borys Zinserling. Ballsalen ble renovert i årene 1972–1976.
Norsk Maritimt Kompetansesenter

Norsk Maritimt Kompetansesenter (NMK) er en høyteknologisk næringslivsklynge i Ålesund. Senteret ligger ved Høgskolen i Ålesund og er en del av Campus Ålesund. NMK inneholder flere internasjonale marine og maritime bedrifter og huser også Rolls-Royce sitt europeiske maritime opplæringssenter.
I bygget er det flere simulatorer som kan samkjøres i integrerte operasjoner.
Muzeum metrostasjon

Muzeum er en stasjon på Prahas metro som forbinder Linje A og Linje C. Den ligger øverst på Wenzelsplassen og betjener Nasjonalmuseet.
Linje C åpnet i 1974. Stasjonshallen er 194 meter lang, og ligger bare 10 meter dypt. Det er adkomst via to rulletrapper og en vanlig trapp.
Linje A åpnet i 1978. Den består av tre tunnelhaller, hvorav den midtre er 69 meter lang og forbinder de to 108 meter lange plattformhallene. Stasjonen ligger 34 meter dypt. Stasjonen ble skadet under den store flommen i 2002.
Agricultural produce market committee

Markedskommiteen for landbruksprodukter, engelsk Agricultural produce market committee (APMC) er en indisk næringslivsorganisasjon.

Funksjoner

Bøndene må selge sine produkter på auksjon på markedet i sin region. Handelsmenn må ha lisens til å operere innenfor et marked. Engros- og detaljhandel (f.eks. kjøpesentre) og bedrifter som bearbeider matvarer kan ikke kjøpe sine råvarer direkte fra en bonde.
Ikke alle delstater har innført dette. Noen delstater har vedtekter, men ingen fastsatte regler eller varslet om at det skal komme.
Videre er det i 2015 foreslått å opprette et United National Agriculture Markedet.
Fosen Fotballkrets

Fosen Fotballkrets (stiftet 2. februar 1947) er en tidligere krets i Norges Fotballforbund.
Trondheim Fotballkrets, Fosen Fotballkrets og Nord-Østerdal Fotballkrets ble slått sammen med Sør-Trøndelag Fotballkrets 14. desember 1986.
Draconidene

Draconidene, også kalt Giacobinidene, er en meteorsverm som står i forbindelse med kometen 21P/Giacobini–Zinner. Meteorsvermen opptrer periodisk hvert år og de beste observasjonsmulighetene er rundt 8. til 10. oktober.
I 1933 og 1946 hadde draconidene en ZHR på over tusen synlige meteorer i timen. Forhøyet aktivitet skjer når jorden beveger seg gjennom et område med høyere tetthet av kometfragmenter. Dette skjer sjelden, men inntraff blant annet i 1988 og i 2005.
Lise Eger

Bakgrunn

Hun er opprinnelig fra Fredrikstad. Som ung gikk hun i lære hos Randi Frønsdal. Hun hadde en tid ved Statens kunst- og håndverksskole før hun reiste ut med opphold i New York der hun tok utdanning innen blant annet danseterapi (1966) og London. Tilbake i Oslo startet hun Collage Dansekompani (1974) med blant annet Lise Nordal og Ida Collin. Hun gjestekoreograferte ved L'Opéra de Nice i Monaco (Aïda) i samarbeid med Giancarlo del Monaco. Til Vinter-OL 1994 hadde hun antatte oppdrag som senere turnerte Japan. Hun har ellers bidratt ved de fleste teatrene i Norge, Den norske Opera, Fjernsynsteatret, Dalateatern i Falun og Stadsteatern i Göteborg, utespel (Karl XIII) i Eld i Sverige, musikkspel ved Telemark Teater og Nordahl Grieg-teateret.
På Black Box Teater koreograferte hun fast i flere år. Hun var kunstnerisk leder for Imago Danseteater frem til 1998. Hun har gjestet Gymnasieskolan i Strömstad ved flere anledninger. For Grusomhetens Teater i Hausmannsgt. 34, koreograferte hun siden Peer Gynt (2002) og Antonin Artauds Blodsprut (2005).
Siste vitne

Handling

Joseph Frady er en journalist hvis kollega og tidligere elskerinne, Lee Carter, blir vitne til mordet på en senator utført av en snikmorder. Snikmorderen dør like etter og en kommisjon konkluderer med at han utførte drapet på eget initiativ. Carter mistenker at sannheten rundt drapet blir dysset ned, og da seks av vitnene til drapet dør blir hun enda mer mistenksom. 
Da hun selv blir funnet død av en overdose bestemmer Frady seg for undersøke det hun etterforsket. Dermed kommer han på sporet av en organisasjon kalt The Parallax Corporation. Til hans forskrekkelse viser dette seg å være en organisasjon som rekrutterer en spesiell type mennesker med sosiopatisk anlegg til å utføre politiske drap.

Om filmen

Siste vitne ble ingen publikumssuksess.
Den ble godt mottatt av anmelderne, noe som gjenspeiles i at den har fått 93 % på Rotten Tomatoes og 3 av 4 filmruller på Film Max. Den amerikanske filmanmelderen Roger Ebert gav den 3 av 4 stjerner, mens Leonard Maltin gav den 3,5 av 4 stjerner. 
Den ble tildelt kritikerprisen ved Avoriaz Fantastic Film Festival i Frankrike.
Svetambara

Svetambara eller Shvetambara er den største av de to hovedretningene innenfor den indiske religionen jainismen, den andre er digambara.
Begge retningene er asketiske, da dette er en hovedsak i jainismen. Svetambara kalles for hvitkledte og gjenkjennes på sine hvite klær; digambara kalles for luftkledte eller himmelkledte, det vil si nakne. De to retningene har sitt kjerneområde i hver sin del av India: svetambara i delstatene Gujarat og Rajasthan i nordvest, og digambara i delstaten Karnataka i sørvest – med pilegrimsmålet Shravana Belgola.
De læremessige ulikhetene mellom de to retningene er forholdsvis små, og gjelder i første rekke spørsmål om livsførsel, men det er også meningsforskjeller om hellige tekster, om Mahaviras biografi og om den oppvåknedes egenskaper. Svetambaramunker går kledd i hvite klær, og tigger sin mat i skåler, mens digambaramunker er enda mer asketiske: de går nakne omkring, og bruker ikke skåler for å tigge eller spise, men får maten rett i hendene.
De to retningene er ikke enige seg imellom om når skillet mellom dem oppsto. Svetambaraene mener at skillet oppsto 609 år etter Mahaviras død (han antas å ha levd 599–527 f.Kr.), mens digambaraene mener at det skjedde 160 år etter Mahaviras død. Kildene til de to retningenes historie er imidlertid fra hhv 400-tallet og 900-tallet, og kan ikke regnes som gode historiske kilder.
Fylkesvei 7820

Fylkesvei 7820 går mellom Kirkesnesmoen og Bjørkmoen i Målselv kommune. Veien er 18,8 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 171.
Bogutsjansk-demningen

Bogutsjansk-demningen  er en demning under bygging i nedre løp av elva Angara, ei sideelv til Jenisej, nedenfor oppdemmingene Ust Ilimsk-reservoaret og Bratsk-reservoaret. Byggingen av det tilhørende vannkraftverket ble igangsatt 1971 og deretter i 1980, og det forventes å bli ferdigstilt i 2012. Det skal gi kraft til industri og et aluminiumsverk.
Kraftverket skal få en installert elektrisk effekt på minst 2 997 MW. Det blir to demninger i anlegget, en 774 meter lang og en 1 816 meter lang. Høyden blir 79 meter.
Sætran gravplass

Sætran gravplass (eller Sætran kirkegård) er en gravlund i Smøla kommune. Den ble etablert i 1934 og ligger vest for fylkesvei 383 nord på øya Smøla.
Walter Frye

Walter Frye (død 1474?) var en engelsk komponist fra tidlig renessanse.

Liv

Det finnes ingen sikker kunnskap om Fryes liv, kun tre referanser til en som kan ha vært ham: en «Walter Cantor» som befant seg ved Elykatedralen mellom 1443 og 1466, en Walter Frye som ble medlem av London Parish Clerks i 1456, og en Walter Frye som etterlot seg et testamente i 1474.

Musikk

Det meste av Fryes musikk er bevart i manuskripter fra kontinentet. Dette har fått forskere til å spekulere i om han kan ha oppholdt seg mye der, men stilistisk ligger musikken hans nærmere musikken til samtidige engelske komponister enn til Den burgundiske skolen – tidens mest dominerende musikkstil på kontinentet. Mye av musikken han skrev kan ha blitt overlevert anonymt, da komponistens navn sjelden er oppført i de få engelske 1400-tallsmanuskriptene som er bevart; det meste forsvant under klosterransakingen som Henrik VIII av England fikk gjennomført mellom 1536 og 1540.
Av Frye er det bevart messer, motetter og sanger, inkludert ballader og en enkelt rondeau – kun vokalmusikk. Hans best kjente komposisjon er Ave Regina, en motett som uvanlig nok gjenfinnes i tre malerier fra hans samtid, til og med komplett med musikk-notasjon. Noen av hans kortere stykker ble svært kjente i fjerntliggende områder, som Italia, Sørtyskland, Böhmen og dagens Østerrike. Eksempler er rondeauen Tout a par moy og balladen So ys emprentid. Disse stykkene ble ofte kopiert, rearrangert og plagiert, og finnes i en rekke samlinger på ulike former.
Messene var Fryes viktigste bidrag til musikkhistorien, da Obrecht og Busnois ble influert av dem. Fryes messestil var typisk for tidens engelske musikk ved at treklangen ble brukt i sin fulle bredde og at han i blant benyttet isorytmiske teknikker; han kontrasterte tette vokalteksturer mot passasjer med bare to stemmer – dette ble et karakteristisk trekk ved polyfonien på sent 1400- og tidlig 1500-tall. Tre messer er bevart mer eller mindre komplett: Missa Flos Regalis for fire stemmer, samt Missa Nobilis et Pulchra og Missa Summe Trinitati, de to siste for tre stemmer.
I Wow to Thee, My Country

I Vow to Thee, My Country er en britisk patriotisk sang og senere også hymne. Den ble til i 1921 da det opprinnelige diktet av Cecil Spring-Rice ble tonesatt av Gustav Holst.

Historie

Teksten er opprinnelig et dikt av diplomaten Cecil Spring-Rice, skrevet i 1908 mens han var stasjonert ved den britiske legasjon i Stockholm. Først fikk den navnet Urbs Dei («Guds by») eller The Two fatherlands, og den beskrev hvordan en kristen er skyldig å sverge sin lojalitet mot både sitt hjemland og det himmelske rike. Teksten var delvis basert på mottoet for familien Spring, som Spring-Rice nedstammet fra.
Det første verset hadde opprinnelig en åpent fosterlandsk holdning, influert av tiden før første verdenskrig. I år 1912 ble Spring-Rice utnevnt til ambassadør i USA, der han etterhvert klarte å overtale Woodrow Wilson til å oppgi nøytraliteten og slutte seg til Storbritannia i krigen mot Tyskland. Etter at USA gikk inn i krigen ble Spring-Rice hjemkalt til Storbritannia.
Straks før sin avreise fra USA i januar 1918 omskrev og omdøpte Urbs Dei. Det første verset ble vesentlig endret og kom til å handle om de enorme tap av britiske soldater som Storbritannia hadde hatt i krigsårene. Det første verset, og det sjeldent sungne andre vers, handler om Storbritannia og i særdeleshet om dødsofrene under første verdenskrig. Det siste verset, som begynner med «And there’s another country», viser til himmelen. Den siste raden er basert på Ordspråkene 3,17, i språkdrakten som står å lese i King James-Bibelen: «Her ways are ways of pleasantness, and all her paths are peace».

Melodi

I 1921 tilpasset Gustav Holst musikk fra en seksjon av «Jupiter» fra hans suite Planetene for å skape en melodi til diktet. Musikken ble noe forlenget for å passe med de to siste radene i første vers. Etter ønske fra utgiveren Curwen skrev Holst en versjon for unison sang med orkester (Curwen har også publisert Hubert Parrys «Jerusalem» som unisonsang med orkester).
Den ble formodentlig fremført første gang i 1921 og ble et vanlig innslag ved minneseremoniene over våpenstillstanden, særskilt etter at sangen ble publisert som hymne i 1926. Holst tonesatte sangen slik at den kunne benyttes som kirkesalme, og den ble medtatt i «Songs of Praise» (1926), med samme ord, men tittelen var da Thaxted (oppkalt etter landsbyen der Holst levde i mange år).
Redaktøren for det nye (1926) opplag av «Songs of Praise» var Holsts nære venn Ralph Vaughan Williams, noe som kan ha inspirert Holst til å komponere hymnen.