Isabella Clara Eugenia av Spania

Bakgrunn

Isabellas fødsel ble hilset med glede av hennes far, og hun hadde en nær relasjon til både sin far og stemor. Isabella var den eneste person som Filip tillot å fungere som hans privatsekretær, og hun sorterte hans papirer og oversatte italienske dokumenter til spansk for ham. Hun pleiet faren under hans siste tre års sykdom. 
Isabella ble i 1568 forlovet med Rudolf II, men da hun tyve år senere var gammel nok til å gifte seg kunngjorde Rudolf sin beslutning om aldri å gifte seg.

Tronpretendent

Da hennes morbror Henrik III av Frankrike døde i 1589 krevde Filip den franske trone for Isabella og utropte henne til dronning av Frankrike. Parisparlamentet anerkjente henne som «den legitime suverenen» - Paris var på denne tid kontrollert av den katolske liga - men etter fransk tronfølge var hun utelukket på grunn av sitt kjønn; dessuten hadde hennes mor frasagt seg alle krav på tronen ved sitt ekteskap. Derimot hadde hun et legitimt krav på Bretagne, som til forskjell fra Frankrike hadde kvinnelig tronfølge. 
Filip bestemte seg for å overlate De spanske Nederlandene til henne på betingelse av at hun giftet seg med sin fetter, Albrekt VII av Østerrike; paret skulle regjere som monarker over et selvstendig territorium, som skulle arves av deres barn etter dem. Om de ikke fikk noen barn, skulle området hjemfalle til Spania. Filip avsa seg sin rett til området til fordel for henne kort før sin død. 
Hun giftet seg med Albrekt den 18. april 1599, etter at han hadde avsagt seg sine presteløfter. De skulle som regenter bære de titler som inngikk i de området De spanske Nederlandene omfattet, som hertug og hertuginne av Brabant, greve og grevinne av Artois, et cetera.

Regent i De spanske Nederlandene

Isabella og Albrekt tiltrådte i realiteten posisjonen som De spanske Nederlandenes regenter i år 1601. Deres regjeringstid er blitt beskrevet som De spanske Nederlandenes gullalder, og de ble kollektivt kalt de to «erkehertuger». Deres regjeringstid gavnet den økonomiske vekst og gjenoppbyggingen etter fire tiår med krig, fikk bilagt de gjenværende rester av antispansk opposisjon, konsoliderte huset Habsburgs makt over territoriet og grunnla en følelse av identitet i området som forskjellig fra de kalvinistisk pregede frie Nederlandene. 
Da deres barnløshet gjorde det tydelig at området, i pakt med avtalen, skulle hjemfalle til Spania, ble det bedrevet en politikk for å utslukke all animositet mot Spania innen alle samfunnsklasser. Ett av resultatene av bestrebelsene for å gjøre makten populær, var stimuleringen av kunsten, noe som skapte den såkalte flamske barokk. Paret begunstiget kunstnere som Peter Paul Rubens, Pieter Brueghel, Wenceslas Cobergher, De Nole-familien, og Otto og Rochus van Veen og andre. Deres hoff i Brussel ble et av Europas fremste kultursentra, men også et sentrum for politiske intriger, da det også var et sentrum huset Habsburgs politiske planer. 
Legenden om at fargen isabella kommer av at en dronning Isabella sverget å beholde samme linne frem til at en beleiret by var blitt erobret, er iblant uriktig blitt knyttet til Isabella og beleiringen av Oostende.   
Ved Albrekts død i 1621 gikk området tilbake til Spania, i pakt med avtalen av 1598, ettersom paret ikke hadde noen barn: Isabella inntrådte i klarissenes orden, gikk imidlertid ikke i kloster men fortsatte som regent, nå med tittelen guvernør, for kongen av Spania.
Hun regjerte til sin død.