Dansk-svensk gårdshund

Opprinnelse og alder

Opphavet til hunderasen er uklart, men man har antatt at den nedstammer fra en miks av tyskætta pinschere og britiske hvite jaktterriere. Et slikt opphav kan forklare både den eksteriørmessige likheten med Jack Russell terrier og foxterrier og likheter med hensyn til utfarging og lynne med flere pinschere. Dansk-svensk gårdshund er ikke like aktiv og vilter som en terrier, og skal dessuten ha et mildere gemytt.
Hundetypen har eksistert lenge, men akkurat hvor lenge og når den denne hunden oppsto vet man ikke særlig mye om i dag. Typen var alminnelig på gårdene i Skåne i Sverige, i Danmark og i det nordlige Tyskland på 1800-tallet og framover, men er trolig mye eldre. Lignende hunder har vært gjengitt på malerier siden 1400-tallet og framover. Typen var en svært nyttig og kanskje nødvendig brukshund på gårdene til å bekjempe skadedyr, som mus og rotter og lignende.
Etter hvert som industrialiseringen bredte om seg på 1900-tallet ble typen mer og mer sjelden, inntil den sto i fare for å dø ut. Fram til da var denne hunden å regne som en landrase. Danske og svenske kennelmyndigheter tok initiativ til å redde den, gjennom et samarbeid mellom DKK og SKK som tok til i 1985. Typen fikk da navnet dansk/svensk gårdshund, og rasen ble som sådan anerkjent av SKK i 1987 (herunder også automatisk av Nordisk Kennelunion). I senere år har det vært en gradvis økende interesse for rasen, som egner seg ypperlig til en rekke formål. Ikke minst som familiehund. Avlsarbeidet viser også en positiv tendens. Den 5. juni 2008 ble rasen midlertidig anerkjent av FCI. Rasestandarden ble godkjent 26. mars 2009 og publisert 19. mai samme år.
En vitenskapelig studie av de fem danske hunderasene, publisert elektronisk i Journal of Animal Science den 29. august 2013, viser at dansk spets har størst genetisk variasjon, fulgt av dansk-svensk gårdshund, broholmer, gammel dansk hønsehund og grønlandshund. Dette forundret noen, siden grønlandshunden er den mest utbredte av rasene, men studien viser altså at disse faktorene ikke nødvendigvis har noen sammenheng.

Utseende, anatomi og fysikk

Dansk-svensk gårdshund er en liten, lett rektangulær og harmonisk hund av ubestemmelig opphav. Kroppen er muskuløs og har tørre linjer. Hodet er relativt bredt og har et harmonisk snuteparti med kraftige kjever og mellomstore såkalte knappører/rosenører (hengende ører der tippene ligger nært kinnene). Markert stopp. Dyp brystkasse, rett rygg og ikke for mye opptrukket buklinje. Halen skal ikke være for høyt ansatt. Naturlig lang hale eller medfødt kort stumphale. Halen skal bæres rett eller svakt bøyet eller sigdformet.    Muskuløse bein. 
Rasen har kort, tilliggende glatt pels. Grunnfargen domineres av hvit, med tegninger og flekker i sort, tan, brun og forskjellige nyanser av rød.
Hannene blir ca. 34-37 cm (± 2 cm) i skulderhøyde. Tispene blir ca. 32-35 cm (± 2 cm) i skulderhøyde. Rasen regnes som sunn og har få helseproblemer.

Bruksområde

Dansk-svensk gårdshund er en typisk brukshund og en ypperlig fritidskamerat, men også en utpreget gårdshund som også fungerer som en god vakthund og en kjærlig familiehund. Den skal være en dyktig rottefanger og den egner seg godt for mange former for hundesport, som for eksempel agility, freestyle og lydighet.

Lynne og væremåte

Dansk-svensk gårdshund er en livlig, modig, oppmerksom og glad hund med masser av energi og et behagelig gemytt. Rasen har en hendig størrelse og passer godt for førstegangseiere (også barnefamilier), men den trenger mosjon og psykiske utfordringer for å trives maksimalt.
En kombinasjon av godt lederskap, mosjon og trening er nøkkelen til et godt forhold. Man bør starte allerede mens hunden er valp. Med riktig lederskap og trening, kan hunden lære et bredt utvalg av triks, og utmerke seg på et høyt nivå av lydighet og ulike typer hundesport.

Annet

Pelsen trenger vanligvis ikke børstes, da den er kort strihåret og dermed selvrensende.