google/wiki40b huggingface dataset:
Johan Kristian Schiefloe

Liv og virke

Han ble født på Øvre Sem ved Leksdalsvatnet i Mære sogn i Sparbu prestegjeld som sønn av gårdbruker Ole Pedersen Schiefloe og hustru Berthe Olsdatter Sem. Faren kom fra Nedre Skjevlo i Ogndal sogn og beholdt slektsnavnet. Han hadde tidligere vært bruker på Mokk i Ogndal, hvor han også var stiger i kobbergruvene. Han beholdt interessen for industriforetak etter at han overtok svigerfarens gård på Øvre Sem i 1872, og begynte med sagbruksdrift.
Johan Kristian Schiefloe giftet seg med Ane Paulsdatter Vådal, som døde få år senere, hvorpå han giftet seg på nytt med hennes yngre søster, Marta. Han hadde barn fra begge ekteskap. Han var omgangsskolelærer i Henning sogn 1809–1811 og i Mære sogn 1812–1819. I 1814 fikk han skjøte på halvparten av Øvre Sem, mens broren Peder hadde den andre halvparten. I 1816 brant begge gårdene. Johan Kristian reiste nye gårdsbygninger, mens det er uklart om Peder gjorde det samme, og i 1825 ble Johan Kristian eier av hele Øvre Sem. Etter Johan Kristians død ble gården overdratt til sønnen Ole Schiefloe.
Schiefloe var stortingsmann for Nordre Trondhjems amt 1824–1829 og 1833–1838. Schiefloe satt først i stortingskomiteene for jordbruk og fedrift, senere for gasjer, pensjoner, budsjett og skatter. Han forsøkte også å bli valgt i 1830, men valget av Johan Kristian og Peder Schiefloe som valgmenn for Sparbu prestegjeld ble kjent ugyldig, fordi Johan Kristian hadde ført protokollen, og han fikk ingen stemmer på valgmannstinget det året. Stortingets fullmaktskomité uttalte at avvisningen av brødrene Schiefloe på valgmannstinget var «aldeles ugrunnet», men forlangte ikke omvalg. 
Schiefloe var medlem av den første skolekommisjonen i Sparbu, som ble opprettet med allmueskoleloven av 1827. Etter innføringen av formannskapslovene av 1837 ble Schiefloe valgt inn i det første formannskapet for Sparbu, hvor han satt som Sparbus første ordfører 1838–1839. Schiefloe også forlikskommissær, kirkeverge og vaksinatør i mange år.
Lucie (navn)

Etymologi

Lucie er dannet som en fransk form av Lucia, et kvinnenavn dannet av det romerske navnet Lucius som har opphav i det latinske lux, «lys».
Doktorpromosjon

En doktorpromosjon (promosjon av promovere, latin: å bevege fremover, befordre, forfremme) er en høytidelig seremoni ved universiteter og høyskoler, der kandidater som har fullført sine doktorgrader (i Norge ph.d. og dr.philos.) siden forrige promosjon, og personer som er tildelt en æresdoktorgrad i samme periode, promoveres, det vil si at de får utlevert diplomer og eventuelt andre insignier, som for eksempel doktorhatt, som synlige tegn på sin nye tittel. Doktorer (promovendi) som ikke er til stede under promosjonen, blir «promovert in absentia». Promosjonene avholdes gjerne halvårlig.
Doktorpromosjonen er en akademisk tradisjon med røtter i de europeiske universitetenes seremonier under middelalderen. Den er «en examenspromotion, den rituella övergången i en människas liv från ett stadium till ett annat och ett bevis på yrkesskicklighet».

Norske forhold

Det er opp til de enkelte utdanningsinstitusjonene hvordan de vil markere avslutning av doktorgradsperioder og utnevnelser av eventuelle æresdoktorer. Promosjonen er verken nevnt i universitets- og høyskoleloven eller i forskrifter for doktorgrad ved noen av de norske utdanningsinstitusjonene. 
Den formelle godkjenning av alle deler av doktorgradsarbeidet og tildeling av graden, kreeringen, er foretatt før promosjonen, ved institusjonens styre eller kandidatens fakultet, i henhold til institusjonens doktorgradsforskrift. 
Kandidatene mottar også sitt vitnemål med Diploma Supplement uavhengig av promosjonen.
Æresdoktorene er, før doktorpromosjonen, utnevnt av utdanningsinstitusjonen.
Universitetet i Oslo kaller sin avslutningsseremoni en kreeringsseremoni.
Automeris io

Utseende

En middelsstor (vingespenn 62 – 87 mm) spinner, hunnen større enn hannen. Det er stor forskjell på kjønnene. Hos hannen er bein, kropp og forvinger gule, mens de samme delene er brunrøde hos hunnen. Hos begge kjønn er bakvingen gul med en stor, svartkantet, blå øyeflekk med hvit kjerne i midten. Utenfor denne går det først en smal, svart tverrlinje og så en litt bredere, rød. Bakvingens innerkant er kledt med røde hår, noen ganger er også ytterkanten rød. Larven er grønn, tett kledt med korte, stive hår. Disse er neslehår som skiller ut irriterende gift ved berøring.

Levevis

Som vanlig for påfuglspinnere kan larvene finnes på en lang rekke forskjellige løvtrær og busker. De er selskapelige som unge, men når de er utvokste finnes de enkeltvis. Larven spinner seg inn i en løst spunnet kokong før den forvandler seg til en puppe. Lengst i nord har A. io bare en generasjon hvert år, i Florida kan den ha tre eller fire. Sommerfuglene flyr om natten og kommer gjerne til lys. Hunnen sitter mye i ro og sender ut feromoner, som tiltrekker hannene. Som andre påfuglspinnere har de voksne sommerfuglene reduserte munndeler og tar ikke næring til seg.
Lanka Sama Samaja Party

Lanka Sama Samaja Party (LSSP) er et politisk parti i Sri Lanka. LSSP ble først stiftet i 1935 som et sosialistisk parti som kjempet for Ceylons selvstendighet. I starten var det ikke et stort parti, men var det eneste radikale partiet som kjempet mot britene. LSSP var innledningsvis ikke et trotskistisk parti, men rommet mange forskjellige ideologiske tendenser. Omkring 1939 oppsto en konflikt mellom trotskister og Kominterntilhengere. Trotskistene vant den interne maktkampen og stiftet United Socialist Party (senere Ceylon Communist Party).
Under andre verdenskrig motsatte LSSP seg den britiske krigføringen og ble tvunget under jorden, og de viktigste lederne, N.M. Perera og Philip Gunawardena, ble pågrepet. Etter andre verdenskrig falt hele partiets virksomhet sammen, etter at ytterligere tretti personer ble pågrepet av de britiske styrkene, og store deler av ledelsen flyktet til India. Der tok de kontakt med indiske trotskister og besluttet å slå sammen LSSP med de indiske trotskistene, og sammen med dem stiftet de Bolshevik-Leninist Party of India, Ceylon and Burma (en sammenslutning som de fengslede LSSP-lederne aldri har gått med på), som sluttet seg til den fjerde internasjonale.
Etter krigen reorganiserte Perera og Gunawardena LSSP, og de hjemvendte BLPI-aktivistene reorganiserte seg som Bolshevik Samasamaja Party. LSSP var dermed splittet i to. Pereras LSSP var likevel fra begynnelsen betydelig større enn BSP. LSSP var på denne tiden det største venstreorienterte partiet i landet, selv om kommunistpartiet så vidt hadde begynt å vokse. I august 1953 ledet LSSP en massiv generalstreik for den srilankiske fagorganisasjonen, en streik som fikk regjeringen og britene til å frykte en revolusjon. Ved valget i 1956 ble LSSP det nest største partiet, og Perera ble valgt til opposisjonsleder, noe som anses som LSSPs absolutte høydepunkt. I valget i 1960 håpet LSSP å vinne regjeringsmakten, men mislyktes. I denne tiden vokst det populistiske partiet SLFP frem med en sosialistisk retorikk. LSSP kunne dermed ikke lenger regne med at alle venstreorienterte ville stemme på dem, og dette førte til mange interne diskusjoner innad i LSSP om partiets rolle. I 1964 fikk LSSP tilbud fra SLFP om å danne en koalisjonsregjering, og Perera gikk med på dette.
LSSP finnes fremdeles, men er idag en skygge av hva det var tidligere. Partiet er nå redusert til et ubetydelig parti som støtter SLFP.
3+2

Dannelse

Gruppen ble startet av den hviterussiske tv-kanalen ONT, som hadde et prosjekt kalt «New Voices of Belarus» i 2009. Alle gruppemedlemmene var finalister i serien.
3+2 har spilt flere konserter med hovedorkesteret i Hviterussland, som var resultatet av seieren på tv-programmet. De har også spilt inn album i noen av de beste innspillingsstudioene i Hviterussland, Ukraina og Russland.

Eurovision Song Contest 2010

Etter seieren i den nasjonale kvalifiseringen for Eurovision 2010, eksploderte interessen for bandet. Den 25. februar 2010 ble 3+2 valgt til å representere Hviterussland under Eurovision Song Contest 2010, med sangen «Butterflies», som de da spilte i den første semifinialen som ble avholdt den 25. mai 2010.
Låtskrivere fra Hviterussland og nærliggende land tilbød sine egne versjoner av sangen til bandet. Produsenten for 3+2 så på flere forskjellige varianter av sangen. Manageren bestemte seg til slutt for å ta kontakt med den velkjente produsenten og låtskriveren Maxim Fadeev, for idéer. Innen en uke presterte han å skrive et helt nytt og originalt sett for gruppen. Sangen «Butterflies» endte opp med å bli skrevet av Max Fadeev, sammen med den polske poeten Malka Chaplin.
Gruppen hadde tidligere bestemt seg for å fremføre sangen «Far Away» under konkurransen, men ombestemte seg da de fikk høre «Butterflies».
Actizera

Utseende

Knøttsmå (vingespenn 13-20 millimeter) blåvinger uten stjerter på bakvingene. Oversiden er brun med små, gulaktige flekker hos noen av artene, undersiden er brunlig med svarte flekker.

Levevis

Larvene lever på lave urter i erteblomstfamilien og andre familier.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Afrika sør for Sahara, med to arter på det afrikanske fastlandet (unntatt Vest-Afrika) og to på Madagaskar.
Susanne Bonge

Et lite Bergensmiljø

I mange år samarbeidet Susanne Bonge med bibliotekar Ragna Sollied ved Bergen Offentlige Bibliotek. Ragna Sollied interesserte seg spesielt for portrettfotografier innenfor slektsforskningen, og de to pionerene skulle gjennom målrettet innsamlings- og registreringsarbeid komme til å legge grunnlaget for en viktig del av norsk fotografhistorie. Sammen med kunsthistorikeren Per Jonas Nordhagen utga de en vitenskapelig monografi over Photograf M. Selmers bergensbilleder (1974).
Ragna Sollied utga også en Biografi over bergenske fotografer (1967) og Eldre norske fotografer (1972), som senere lå til grunn for Susanne Bonges monumentale publikasjon, Eldre norske fotografer; Fotografer og amatørfotografer i Norge frem til 1920 (1980), et standardverk som danner mye av grunnlaget for de personalhistoriske arkivene i Preus museum i Horten.

«Fornøyelige bilder»

Det var også takket være Susanne Bonges innsats at Universitetsbiblioteket i Bergen, for en betydelig sum, kunne sikre seg fotoarkivet etter den kjente, bergenske landskapsfotografen Knud Knudsen. Innkjøpet av Knudsensamlingen førte ikke bare til en mangedobling av antallet bilder, men gjorde Billedsamlingen til en av landets viktigste fotofaglige institusjoner. Susanne Bonge var nøye med å knytte til seg assistenter med fotografisk og kulturhistorisk kompetanse, og var dyktig i å lære opp nye medarbeidere. I tillegg satte hun pris på andres meninger og faglige innspill, og ga medarbeiderne rikelig anledning til å utvikle sine evner.
Da det statlige Sekretariatet for fotoregistrering ble opprettet i 1976 ga Susanne Bonge viktige innspill til sekretariatets mål og virksomhet. Hennes glede var stor over slikt hun omtalte som «fornøyelige bilder», dvs. bilder hun syntes det var noe humoristisk ved, noe hun mente var kulturhistorisk interessant, eller noe hun fant uvanlig, gjenkjennelig og vakkert. Denne hangen til «å lese bilder», formidle, lage utstillinger og holde foredrag, førte til at hun også ble en aktiv pådriver i å få startet Norsk Fotohistorisk Forening. Ved etableringen i 1976 ble hun valgt til viseformann. Senere ble hun æresmedlem i foreningen. For sitt arbeid for fotobevaringen i Norge mottok hun i 1979 Kongens fortjenstmedalje i gull. Da Billedsamlingen flyttet til Nygårdsgaten i 2003, holdt hun, nesten 91 år gammel, hovedtalen ved innvielsen av de nye lokalene.
Nordiske kvinners litteraturpris

Nordiske kvinners litteraturpris ble i 1979 tildelt Märta Tikkanen for Århundrets kjærlighetssaga. Hun forteller selv om det i boka To, side 211:
Trettito kvinnelige norske litteraturvitere er samlet til seminar i Drøbak da meldingen kommer om at Nordisk råds litteraturpris for 1979 ville bli tildelt Ivar Lo-Johansson. Han er en meget verdig mottaker av denne største og mest prestisjetunge prisen som kan tilfalle en nordisk forfatter. Men prisen ble innstiftet i 1962 og ennå har ingen kvinne fått den. Heller ikke har en eneste kvinne sittet som fullverdig medlem i komiteen for prisen. Da dette gikk opp for jentene i Drøbak og seminarlederen deres, Åse Hiorth Lervik, professor i nordisk litteratur ved Universitetet i Tromsø, besluttet de på stående fot å opprette en Nordiske Kvinners Litteraturpris for å få gjort oppmerksom på at det også fins kvinner som skriver bøker i Norden – ikke bedre bøker enn mennene men kanskje like gode, ikke viktigere men heller ikke mindre viktige bøker. Og de hadde valgt Århundrets kjærlighetssaga som symbol for nordisk kvinnelitteratur.
Da Märta Tikkanen fikk meldingen om prisen, var det ikke klart hvor stor den var. Men 20. februar 1979, samme dag som Ivar Lo-Johansson kunne motta Nordisk råds litteraturpris på 75 000 danske kroner, fikk hun i Speilsalen på Grand Hotell i Oslo Nordiske kvinners litteraturpris på 64 000 kroner.
I 1980 ble Jorunn Hareide fra Norge første kvinnelige medlem i komiteen for Nordisk råds litteraturpris. Samme år fikk Sara Lidman prisen. Nordiske kvinners litteraturpris ble derfor ikke delt ut flere ganger.
Atlungstad Brenneri

Atlungstad Brenneri er et spritbrenneri ved Mjøsa på Stange i Hedmark. Det ble anlagt i 1855 av ei gruppe gårdbrukere. Den regelmessige brenninga tok slutt i 2000, men det ble seinere gjennomført prøveproduksjoner. Brenneriet står siden 2012 oppført på Riksantikvarens liste over tekniske og industrielle kulturminner, og har siden da fått bevilga rundt 7 millioner kroner for å bli satt i stand slik det en gang var. Det eies av Atlungstad Brenneri AS, som tok over eierskapet i 2011. I oktober 2013 skreiv eierne under på en samarbeidsavtale med selskapet Arcus om at det igjen skal produseres akevitt regelmessig på Atlungstad Brenneri. Anlegget er åpent for omvisninger om sommeren.

Historie

Atlungstad Brenneri ble etablert i 1855, da ei rekke gårdbrukere slo seg sammen i et andelslag, og det erstata flere mindre brennerier i området. Fordi vann var viktig for mange av brenneriets prosesser, ble det anlagt ved utløpet til Fjetreåa på Nedre Atlungstad ved Mjøsa. Bygningene ble oppført av rød teglstein, som er typisk for industriarkitekturen fra slutten av 1800-tallet, og den fikk også ei smie og et fjøs. Karakteristiske trekk ved konstruksjonen er den 15 meter høye spritkolonnen og den 30 meter høye fabrikkpipa. Bygningene inneholder blant annet potetmottak, sprit- og destillasjonsapparat og akevittlager. Brenneriet brant i 1864, men det ble gjenoppbygd to år seinere med de samme veggene. I 1911 ble det utvida, og i 1954 ble det bygd et nytt frørenseri.
I 1920 ble Atlungstad Finspritfabrik oppløst, og den lagra spriten ble delt ut til aksjonærene. Det ble imidlertid oppretta et nytt selskap, Stange Brænderi, få dager seinere. I 1925 tok Vinmonopolet over finspritdestillasjonen, og året etter fikk selskapet navnet Stange Brænderi & Frøforretning. I 1957 gikk det sammen med Tangen og Romedal brenneriet og danna Hedmark Frøforretning og Brenneri. I 1995 ble det kjøpt opp av Hoff Norske Potetindustrier.
Den regelmessige brenninga ved Atlungstad Brenneri ble avslutta i 2000, og det ble gjort om til et såkalt reservebrenneri som var i drift kun når det var behov for det. I 2008 tok også det slutt, men i 2011 ble det kjøpt opp av Atlungstad Brenneri AS, som satte i gang prøveproduksjon samme høst. I 2013 signerte selskapet en avtale med Arcus om igjen å produsere akevitt på fast basis.
Tautiška giesmė

«Tautiška giesmė» (litauisk for «Nasjonalsangen») er Litauens nasjonalsang. Sangen er også kjent som «Lietuva, Tėvyne mūsų» (Litauen, vårt fedreland), sangens åpningsord, og som «Lietuvos himnas» (Litauens hymne). Musikk og tekst ble skrevet i 1898 av Vincas Kudirka, da Litauen fremdeles var del av Det russiske keiserdømmet.
Nordvik gamle handelssted

Nordvik gamle handelssted  ligger i Dønna kommune, og er kommunens tusenårssted.  Det er trolig Nord-Norges eldste og best bevarte handelssted.  
Handelsmannen i Nordvika hadde også gjestgiveribevilgning, og drev med jektefart til Bergen. Etterhvert fikk stedet også telegrafstasjon og poståpneri.  I fem generasjoner satt slekten Zahl på handelsstedet, fra slutten av 1600-tallet til 1898.  Da ga den siste Zahl opp og solgte stedet til familien Smith fra Lauvøy.  
Den mest kjente av Zahl-slekten er kanskje han som ble handelsmann på Kjerringøy - Erasmus Benedigt Kjerschow Zahl.  Han var født og oppvokst i Nordvika.  
Da Nordvika hadde sin storhetstid i 1880-årene sto det i alt 16 bygninger på stedet. Hovedbygningen med sine 35 meter og 26 rom er bygd i flere etapper. Den eldste delen er antagelig fra midten av 1700-tallet.  
Handelsstedet ligger ca. 1,5 km nord for kommunesenteret Solfjellsjøen. Stedet eies av foreningen "Nordvika gamle handelssted", og huser i dag Dønna museum, en avdeling i Helgeland Museum.
Fylkesvei 3956

Fylkesvei 3956 går mellom Søvik og Pålsnes i Søgne kommune. Veien er 655 meter lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 169.
Cumbres del Ajusco nasjonalpark

Cumbres del Ajusco nasjonalpark er en nasjonalpark i Tlalpan og Magdalena Contreras sør i Det føderale distriktet i Mexico. Den dekker et areal på 920 km² og omfatter fjellkjeden Ajusco. Det høyeste punktet er på 3 900 meter over havet. Landskapet i nasjonalparken preges av barskog og høyfjellsgrasland.
Nasjonalparken ble oppretta 23. september 1936.
NM i bryting 1981

NM i bryting 1981 ble arrangert i Kristiansand 14.-15. mars. Arrangør var AK 28. Kongepokalen ble vunnet av Morten Brekke.
Ode

En ode, fra gresk ode, 'sang', er et høystemt lyrisk dikt som tar opp filosofiske eller moralske temaer eller hyller fremstående personer eller en guddom.  En ode kan gjerne være et rimfritt dikt.
I antikken ble begrepet benyttet om sanger og sangbare dikt generelt, fra senantikken ble det utviklet en mer spesifikk betydning.  I renessansen ble ordet brukt som musikalsk benevnelse for komposisjoner skrevet i samsvar med ode-idealene fra antikken.
Ready to Ride

Ready to Ride er et musikkalbum med Jan Groth, utgitt i 1986.
Klaft

Klaft eller khat var et tradisjonelt, løsthengende hodetørkle i oldtidens Egypt som ble båret som beskyttelse mot sola. Hodeplagget utviklet seg til nemes, en stripete, seremoniell variant forbeholdt konger, faraoer og guddommer. Nemes ble gjerne prydet med en uraeusslange i pannen, et oldegyptisk symbol på guddommelig beskyttelse og kongemakt.

Kongelig hodeplagg

Den første faraoen en kjenner til som er avbildet med klaft eller nemes, er Djoser som regjerte fra ca. 2690 til 2670 f.Kr. Han var også den som bygde den første pyramiden, trappepyramiden i Saqqara. Selv om egyptisk oldtidshistorie strekker seg over årtusen, forandret grunntrekkene i klesdrakten seg lite. Dette skyldes særlig egypternes respekt for tradisjon og motvilje mot forandring.
Også det gamle Egypts andre kvinnelige hersker, Sobeknefru (ca.1787-1783 f.Kr.), ble portrettert med kongelig nemes og shendyt (schenti), lendeklede eller kilt, over en kvinnedrakt. Det samme gjentok seg tre hundre år seinere da en av Egypts mest kjente faraoer, Hatshepsut, som styrte ca. 1473-1458 f.Kr., på nytt tok i bruk tradisjonelle mannlige regalier, deriblant hodetørkle med uraeus, løsskjegg og lendeklede. Hun fornektet neppe sitt eget kjønn, men ville trolig vise autoriet overfor fremmede herskere, respektere tradisjonene og bli godtatt av landets befolkning.
Flere faraoer er framstilt med nemes og dobbelkrone, et symbol på det forente øvre og nedre Egypt. På gamle egyptiske bilder og statuer er også sfinkser med menneskehode, for eksempel Sfinksen i Giza, ofte iført klaft. Også da er de utstyrt med den guddommelige uraeusslangen.
Tipuani

Tipuani er en by i departementet La Paz i Bolivia. Byen hadde ved den offisielle folketellingen i 2001 et innbyggertall på 2 563. I 2010 ble innbyggertallet anslått til 2 782.
Skollevollsteinen

Kilder

Skollevollsteinen
New Game Network

New Game Network er en kanadisk nettside som publiserer nyheter, anmeldelser og annet relatert til videospill. Den ble grunnlagt i 2009.
Pseudencya

Utbredelse

Arten finnes på Madagaskar.
Smart Aviation Company

Historie

Smart Aviation Company startet operasjoner 3. mai 2007 med et 10-seters Cessna Citation Sovereign jetfly.
Flyselskapet hadde signert avtale med National Bank of Egypt for et lån på 45 millioner dollar for å finansierer sin virksomhet.
Smart Aviation er medlem av Middle East Buisness Aviation Association (MEBAA).
Eivind Henriksen

Karriere

Henriksen ble i 2009 nummer 4 i Junior-EM i Novi Sad i Serbia. Han har tre norske juniorrekorder, og har tilsammen forbedret disse 17 ganger. Allerede i 2007, bare 17 år gammel satte han sin første juniorrekord med den 6 kilo tunge juniorsleggen. I løpet av 2009 har han forbedret denne til 78,3 meter. Dette resultatet plasserte han på 5.-plass på verdensstastikken for U20-klassen i 2009 og 18.-plass gjennom tidene per august 2011.
Han har også norsk juniorrekord i vektkast (15,885 kg) i 2009, med 20,05 m.
22. mai 2011 satte Henriksen sin første norske seniorrekord med et kast på 74,59 m under et stevne i Halle i Tyskland, og slettet dermed Richard Olsens 31 år gamle rekord.
 
2012-sesongen åpnet Henriksen med 74,02 meter, og fulgte opp med ny norsk rekord på 75,56 meter den 20. mai 2012 under tilsvarende stevne som hans første rekord, i tyske Halle. Han forbedret denne rekorden med én centimeter til 75,57 meter på 2. juni under Florø Friidrettsfestival. Henriksen deltok også i OL i London, hvor han ble nummer 13, bare 8 centimeter fra en finaleplass.
Etter en del stagnasjon de påfølgende sesongene hadde Henriksen en sterk sesong i 2018, med femteplass under EM 2018 i Berlin som høydepunkt. Under EM forbedret han også sin norske rekord til 76,86 meter. Under et sleggekaststevne i tyske Fränkisch-Crumbach i Hesse 9. juni 2019 forbedret han rekorden til 78,25 meter.
Henriksen kom på sjetteplass i VM i friidrett 2019 i Doha med et lengste kast på 77,38.
Bergstølsaga

Bergstølsaga er en gammel, men fremdeles operativ sag på gården Bergstøl i Vigmostad i Lindesnes kommune i Vest-Agder. 
Saga ble bygd rundt 1870 og hadde den gangen fem eiere. Saga har skåret til materialer til mange hus og uthus, men den har først og fremst blitt brukt til produksjon av tønnestav. Enkelte år ble det skåret opp til 1 500 lester – dette tilsvarer materialer til 18 000 sildetønner.
Brassband

Bakgrunn

De første moderne brassband oppstod tidlig på 1800-tallet i Preussen, da alle militære og statlige musikkorps ble utstyrt med nye instrumenter med roterende ventiler, og ble pålagt å bruke standardstemming. Dette gjorde at musikerne lettere kunne spille med andre, og muliggjorde også sammenslåing av mindre grupper til store korps.
I siste delen av 1800-tallet gikk flere bedrifter i England til anskaffelse av musikkinstrumenter for sine ansatte. De så det som viktig at de ansatte drev med noe meningsfullt på fritiden. I en tid da politisk radikale fikk stadig større innflytelse på arbeidsplasser, fant bedriftslederne ut at de måtte stimulere andre, ikke-politiske aktiviteter. Også i Norge fikk vi brassband etablert ved flere bedrifter utover 1870-tallet. Blant annet ved Bærums Verk.
I Norge ble brassbesetning likevel først og fremst gjort kjent gjennom Frelsesarmeen og de musikkorpsene mange av deres menigheter har eller har hatt i årenes løp. Mange av disse holder internasjonal standard.
Særlig i Storbritannia er det sterke tradisjoner for brassband, mens det i det kontinentale Europa er mer populært med janitsjarkorps. Dette her kan bidra til å forklare hvorfor de fleste norske brassband holder til på Vestlandet. En annen forklaring er at noen av dem som har bidratt mest til å promotere brassmusikk, er folk med bakgrunn i Frelsesarmeen, blant andre Tom Brevik.

I Norge

I Norge finnes det brassband for amatørmusikere i alle aldre. De fleste norske brassband er medlem av Norges Musikkorps Forbund.