google/wiki40b huggingface dataset:
Waitakere

Administrativ struktur

Waitakere City ble skapt ved sammenslåingen av Waitemata City og kirkedømmene Henderson, New Lynn, og Glen Eden i 1989s landsomfattende endring av lokale styrer.
Det valgte bystyret består av ordfører Bob Harvey og 14 representanter som opptrer på vegne av de fire bydelene. Hver bydel har også et valgt bydelsstyre som administrerer lokalt styre og stell.

Henderson Ward (bydel)

Denne urbane bydelen består av Henderson kirkdedømme og forstedene  Glendene, Te Atatu South, og Te Atatu Peninsula (tidligere Te Atatu North). 
Innbyggertallet er 40,086 (2001). Bydelen ligger ca. 10 km vest for Auckland City sentrum.

Massey Ward (bydel)

Hovedsakelig et urbant område med enkelte gårder og landlige omgivelser i nord og vest. Bydelen inneholder forstedene Whenuapai, Hobsonville, West Harbour, Massey, Ranui, og Henderson North. Befolkningen er 51 369 (2001). Bydelen ligger nord for Henderson Ward langs Waitemata havnens nordlige strandlinje. Innenfor dens grenser ligger mange tidligere militærstasjoner.

New Lynn Ward (bydel)

Sentrert rundt de gamle kirkedømmene New Lynn og Glen Eden. Den omslutter også forstedene Kelston, Green Bay, Titirangi, Kaurilands, Waima, og Woodlands Park. Bydelens befolkning er 49,845 (2001). New Lynn Ward ligger sør for Henderson Ward, og har en utbredelse til Manukau Harbour fjorden i sør. New Lynn er 10 km fra Auckland City sentrum.

Waitakere Ward (bydel)

Dette er den arealmessig største bydelen. Den omfatter de sparsommelig befolkede Waitakere Ranges åsene og noen urbane utkanter der byen brer seg vestover til tidligere frukthager og gårder. Befolkningen på 27,450 (2001) er den minste blant bydelene, men den er den raskest voksende. Bydelen omslutter forstedene, landsbyene og landområdene Swanson, Henderson Valley, Sunnyvale, Oratia, Waiatarua, Laingholm, Parau, Cornwallis, Huia, Whatipu, Karekare, Piha, Anawhata, Bethells / Te Henga, and Waitakere township. Flere av disse områdene har frivillige brannbrigader for å beskytte lokalsamfunnet mot sommerens skogbranner. Denne bydelen ligger vest for de tre andre og brer seg lenger nord. Den nordre delen rundt Muriwai er også den delen av Waiatkere som er lengst fra Auckland sentrum med om lag 30 kilometer.

Industri

Betydningsfulle industrier i de første 150 årene av europeisk beboelse etter 1850 var teglsteinsverk, sagmøller, fruktdyrking, vannforsyning, gårdsbruk og to store militærbaser. I dag har Waitaker City en moderne økonomi med sekundær- og tertiærnæringer. De kommersielle sentrene er Henderson og New Lynn. Nye nisjeområder er båtbygging, film og tv samt vinproduksjon.

Fritidsliv

Turstiene i åsene Waitakere Ranges tiltrekker tusener fra Auckland regionen. Det samme gjør surfestrendene Piha, Karekare og Bethells med sin svarte vulkanske sand. Disse er dessverre også farlige på grunn av sterke strømmer og flere mennesker drukner årlig.
Dominique Parrenin

Dominique Parrenin (valgt kinesisk navn: Pa To-ming K'e-an, født 1. september 1665 i Grand-Russey, ved Besançon i Frankrike, død 20. september 1741 i Beijing i Kina) var en Kina-misjonær tilhørende jesuittordenen.

Liv og virke

Han trådte inn i ordenen 1. september 1685, og kom til Kina i 1698, der han tilbrakte mer enn 40 år ved det keiserlige hoff i Beijing. Han nøt tre keiseres respekt for sine språklige ferdigheter i kinesisk og mandsjuisk, og tjente også som naturvitenskapsmann. Han var formidler og oversetter i forbindelse med en rekke europeiske besøkende og representanter. 
Pater Parrenin grunnla en latinskole i Beijing for unge mandsjuiske diplomater. 
Under Yongzheng-keiseren (1725–1755), som tillot forfølgelser av de kristne, virket han fra sin posisjon ved hoffet for kirkens videre eksistens i Kina, og omvendte den fyrstelige mandsjufamilien Sunu (Sourmiana) til katolisismen. 
Fader Parrenin var med på utarbeidelsen av et stort kartverk over Kina under Kangxi-keiseren, som ville at et slikt skulle lages ut fra mer presise metoder enn det samtidens kinesiske kartografer benyttet seg av. I 1700 utarbeidet Parrenin kartene over provinsene Petchili, Shan-tung og Liao-toung, og hjalp til med kartene over Peking og områdene rundt.
Parrenin hadde fra 1723 en omfattende korrespondanse med kjente europeiske lærde som han slik holdt orientert om kinesiske forhold. Dette var med på å styrke den fremdeles unge vitenskap sinologien. Han korresponderte blant annet med Jean-Jacques Dortous de Mairan (1678-1771, president for Det franske vitenskapsakademi i Paris), med den tidlige sinolog Theophil Siegfried Bayer (1694-1758, tilknyttet akademiet i St. Petersburg) og med Nicolas Fréret (1688–1749). I Kina forsøkte han å utbre kjennskap om de nyeste kunnskaper innen anatomien. 
Hans anatomi på mandsjuisk forble upublisert, likeså hans kinesisk-latinske ordbok.
Vassfjellet Opp

Vassfjellet Opp er et motbakkeløp i Melhus. Det arrangeres av IL Trønder-Lyn og ble første gang arrangert i 2010.
Løypa starter på Kvål og har målgang på toppen av Vassfjellet. Løypa er 8,5 km lang og med 690 meters stigning. Løpet går på grusvei og i myrlendt skogsterreng.
Ola Berger og Marthe Kristoffersen vant tidenes første utgave av Vassfjellet Opp i 2010. I alt 66 løpere fullførte.
I 2011 satte Lars Skjeset løyperekord med 42.49.
3. Utgave av løpet vil bli avviklet 16. juni 2012.
Dingyuan

Dingyuan (kinesisk: 定远县; pinyin: Dìngyuǎn Xiàn) er et fylke i byprefekturet Chuzhou i provinsen Anhui i Folkerepublikken Kina. Det hadde i 1999 et folketall på 885 076.
Stephan Sinding

Familie

Han var av slekten Sinding, sønn av bergmester Wilhelm Mathias Sinding (1811–60) og Cecilie Marie Mejdell (1818–86). Han var bror av komponisten Christian Sinding, billedhuggeren Johanna Sinding og kunstmaleren Otto Sinding. Maleren Elisabeth Sinding var hans kusine. I 1885 giftet Stephan seg med den danske skuespilleren Elga Anna Augusta Betzonich (1859–1936). Sønnen Vilhelm Julius Otto ble født i 1886, og var far til Stéphane Sinding (1912–79).

Karriere

Stephan Sinding ble student i 1865 og begynte å studere jus. Interessen for kunst var imidlertid større, og han gikk på Den kongelige Tegneskole i Kristiania 1870–1872. I 1872 reiste han til Berlin og var elev av den tyske seinklassisisten Albert Wolff (1814–92) fram til vinteren 1874. Han fant det vanskelig å kunne leve av sin kunst i Norge, men fikk en rekke studieopphold i utlandet; i 1874 i Paris og London, 1880–83 i Roma, Tyskland 1885, Paris 1889 og 1891. 
Gjennombruddsverket «Barbarkvinde bærer sin dræbte søn bort fra slaget» fra 1881–1882 ble kjøpt av den danske bryggeren Carl Jacobsen. Jacobsen kom til å fungere som mesén for Sinding og kjøpte opp en stor del av hans arbeider. Sinding høstet langt større anerkjennelse i utlandet og ble der hedret med både medaljer og priser. I 1883  flyttet han til København der han giftet seg i 1885 og fikk en sønn i 1886. Han fikk han dansk statsborgerskap i 1890.  I 1897 fikk han tittelen professor ved Kunstakademiet i København.
Fra 1910 bodde han i Paris. De siste årene modellerte han falne fra den første verdenskrig som hadde preget ham meget. Han utgav selvbiografien En billedhuggers liv i 1921, året før han selv døde. Sinding er begravet på Père Lachaise-kirkegården i Paris.
Grunnkretser i Fedje kommune

Grunnkretser i Fedje kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Fedje kommune, Hordaland, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Manhua

Manhua (forenklet kinesisk: 漫画; tradisjonell kinesisk: 漫畫; pinyin: Mànhuà) er på kinesisk den allmenne betegnelsen for tegneserier som blir trykket i Kina, Hong Kong og Taiwan. Manhua har i likhet med manhwa (koreanske tegneserier) levd i skyggen av sin storebror manga (japanske tegneserier).
De fleste manhuas tegnes i Hongkong eller på Taiwan.
I 1920- og 1930-årene ble manhuaene preget av arbeidene til Feng Zikai (1898–1975), Ye Qianyu og Zhang Leping. Blant de mest kjente verkene regnes Zhang Lepings seriefigur Sanmao. Begrepet manhua kom i 1925 med offentliggjøringen av Feng Zikais Zikai manhua.
Tegnerne av manhuas kalles manhuajia.

Historie

Ordet «manhua» , direkte oversatt «improviserte skisser» , er opprinnelig et begrep fra 1800-tallet som brukes i kinesisk litterater maleri . Det ble populært i Japan som manga i begynnelsen av det 19. århundre . Feng Zikai gjeninnførte begrepet til kinesisk i moderne forstand i sin 1925 serie av tegneserier Zikai manhua.
Gandhinagar (distrikt)

Demografi

Ved folketellingen i 2011 var det 1 387 478 innbyggere i distriktet, mot 1 334 455 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 43,21 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 11,49 % i 2011 mot 13,92 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 847 i 2011 mot 813 i 2001.
Mannarbukta

Marin nasjonalplan

Golfen ligger på den sørøstlige spissen av det indiske subkontinent. Mannarbukta er kjent for å være arnestedet for 3 600 arter flora og fauna.

Biosfærereservat

Den delen som er Mannar Biosphere Reserve dekker et område på 10,500 km² hav, øyer og den tilstøtende kysten. Holmer og kysten med en buffersone inkluderer strender, elver, og tropisk tørr urskog, mens de marine miljøer omfatter tang, sjøgress, korallrev, salt-strender og mangroveskog.

Marine aktiviteter

Mannarbukta er kjent for sin perlefangst langs bredden av Pinctada radiata og Pinctada fucata som har pågått i minst to tusen år. Plinius den eldre (23-79) omtalte perlefiskeriet i golfen som den mest produktive i verden. Selv om dykking etter og utvinning av naturlige perler er ansett som for dyrt i de fleste deler av verden, blir det fortsatt utført i golfen.
Havnebyene på den delen av Mannar er Thoothukudi (Tuticorin) i Tamil Nadu, og Colombo i Sri Lanka. Mens disse havnene kan ta imot dypt-gående fartøyer, kan Palk Stredet bare anløpes av fartøyer med liten dybdegang (gruntgående). I juli 2005 tok den Indiske regjering innledende skritt til å gå videre med Sethusamudram Canal-prosjektet, noe som ville føre til bygging av en dyp kanal som vil knytte Mannarbukta til Bengalbukta. Prosjektes talsmenn fremhever fordelene med en direkte frakt-rute som forbinder Indias øst-og vestkyst uten den lange turen rundt Sri Lanka; miljøvernere har advart mot alvorlig skade.
Spondylis

Utseende

Middelsstore (10-24 millimeter), svært kraftige, brune eller svarte trebukker med forholdsvis korte antenner. Hodet er skrått fremoverrettet, fasettøynene forholdsvis store og nyreformede. Kjevene (mandiblene) er svært kraftige. Pronotum har jevnt rundede sider og er moderat hvelvet. Dekkvingene har tydelige lengderibber. Gruppen utmerker seg med sin svært kraftige kroppsbygning og forholdsvis korte antenner, de ligner dermed overflatisk på hjortebiller (Lucanidae), men antennene er annerledes bygget.

Levevis

Den nålevende arten har larver i død ved av furu. De voksne billene er gjerne nattaktive og besøker ikke blomster.

Utbredelse

Den nålevende arten er utbredt over så godt som hele Palearktis. I tillegg er det kjent én fossil art fra Baltisk rav.

Kilder

Cerambycidae of the World - Spondylidini 
Danilevsky, M.L. 2006. Systematic List of Longicorn Beetles (Coleoptera, Cerambycoidea) of Europe. 
Ehnström, B. og Holmer, M. 2007. Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Skalbaggar: Långhorningar. Coleoptera: Cerambycidae. ArtDatabanken SLU, Uppsala. 298 sider. ISBN 978-91-88506-62-7
Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (Liste over Nordens biller). Helsinki.
Zahradník, J. og Chvála, M. 1991. Teknologisk forlags store bok om insekter. Om trebukker, side 326-357. N.W. Damm.
Offentlig eiendom

Offentlig eiendom er et begrep som brukes om eiendom som eies av offentlige etater, slik som departementer, statlige organer, fylkeskommuner og kommuner.
Offentlig eiendom (engelsk public domain) er også et begrep som brukes om åndsverk og fotografiske bilder som ingen har enerett til å råde over (opphavsrett til), enten fordi den opprinnelige rettighetshaveren selv har unntatt det fra rettsreglene om slik enerett, eller fordi verkets alder har overskredet grensen for hvor lenge noe kan være rettighetsbundet. I norsk rett kan begrepet offentlig eiendom virke noe misvisende, da råderetten normalt ikke overføres fra den opprinnelige rettighetshaveren til offentligheten, men snarere faller bort. I avtalesammenheng brukes derfor ofte begrepet «Falt i det fri».  Et mindre brukt uttrykk for public domain er allemannseie.

Vernetid

I Norge bortfaller opphavsretten til åndsverk normalt 70 år etter utløpet av rettighetshaverens dødsår, eller 70 år etter utløpet av det året åndsverket første gang ble publisert dersom rettighetshaver ikke er identifisert i publikasjonen. Verk fra andre land kan være underlagt kortere vernetid, basert på bestemmelsene i Bernkonvensjonen som sier at et verks vernetid ikke kan være lenger enn det som følger av lovgivningen i verkets hjemland. Standard vernetid etter konvensjonen er 50 år, og denne perioden kan ikke forkortes. Innen EØS-området, samt enkelte andre land (bla. USA) er vernetiden utvidet til 70 år, mens den i de fleste andre land vil være 50 år i tråd med konvensjonens hovedregel.
For fotografiske bilder uten verkshøyde bortfaller eneretten 15 år etter utløpet av fotografens dødsår, men likevel minst 50 år fra utløpet av det år bildet ble laget.
Selv om vernetiden er utløpt vil opphavsmannens ideelle rettigheter fortsatt være i behold. Det er således ikke tillatt å sette verket inn i en krenkende kontekst, og man plikter å opplyse om opphavsmannens navn ved offentliggjøring av verket.

Opphavsrettslisenser

Den enkelte opphavsmann står fritt til å bestemme at verket hans skal kunne utnyttes fritt av allmennheten, noe som normalt gjøres ved at verket tilgjengeliggjøres i tilknytning til spesielle lisenser som kan fastsette ulike bestemmelser for hvordan og i hvilke sammenhenger verket kan utnyttes (såkalt åpent innhold). De meste kjente er laget av Creative Commons og de har flere lisenser med ulike bestemmelser.
Wikipedia er et eksempel på et prosjekt som lisensieres under Creative Commons-lisensen Navngivelse-Del på samme vilkår. I de siste årene har også flere forfattere gitt ut sine bøker under slike lisenser.
Danvik skole

Danvik Skolekorps

20. oktober 1958 startet Danvik Skolekorps opp, med fabrikksjef Olaf Johansen som primus motor. 17. mai 1959 deltok korpset for første gang i marsj, og dagen ble ellers feiret med overrekkelse av banner med mottoet: «La tonene klinge til hverdag og fest». Dirigenter de første årene var Olaf Johansen, John Næperud og Ludvig Kristensen. Nåværende dirigent er Katja Kammler, som tok over for Johan Remmen, som igjen tok over for Gustav Jørgensen.
Tapetmøll

Utseende

En liten til middelsstor (vingespenn 15-22 millimeter), svart og hvit møll. Antennene er trådformede og nesten tre fjerdedeler så lange som forvingene. Hodet er kledt med snøhvite, hårlignende skjell, forkroppen er gråsvart med en kort, hvit midtstripe. Forvingen er gråsvart i den innerste tredjedelen, lenger ute hvit med lysgrå tegninger. Den ligner sterkt på den beslektede arten gulpebollemøll, men den sistnevnte lever utendørs, ikke innendørs. Bakvingene er blekt gråbrune. Larven er hvit med brunt hode og brun nakkeplate.

Levevis

Arten følger mennesker og larvene lever av ulike slags dødt, organisk materiale, særlig ull, fjær og pelsverk. Navnet skyldes at den kunne ødelegge gamle tapeter av ullstoff. Det ser ikke ut til at den liker sterkt oppvarmede rom, det kan være mye av grunnen til at den synes å ha blitt borte i Norden. I Sverige ble den siste gang observert i 1973, heller ikke fra Norge finnes det nyere funn.

Utbredelse

Arten har fantes over hele de tempererte delene av den nordlige halvkulen. I Norge finnes det mest gamle funn fra byene.
Ping'an

Ping'an (平安县 ; pinyin: Píng'ān Xiàn) er et fylke i prefekturet Haidong i provinsen Qinghai i Folkerepublikken Kina.
Fylket hadde 110 154 innbyggere i 1999.
Selve byen Ping'an hadde 48 715 innbyggere i 2000.

Samferdsel

Kinas riksvei 109 løper gjennom området. Den knytter Beijing sammen med Lhasa i Tibet. Den løper vestover fra Beijing via Datong, Yinchuan, Lanzhou og Xining til Golmud før den vender sørvestover mot Lhasa.
Troll (potet)

Troll (godkjent 1981) er en potetsort som ligner på pimpernel, selv om den ikke er fullt så rød utenpå og fullt så gul inni. Troll er motstandsdyktig mot tørråte og brukes mye til økologisk dyrking.
Reiji Nakajima

Karriere

Reiji Nakajima startet sin profesjonelle karriere i Atsugi Marcus i 1998. Han har også spilt for Ventforet Kofu.
Anna av Bretagne

Bakgrunn

Anna var datter av Frans II av Bretagne og Margareta av Foix. Ved farens død i 1488 ble hun regjerende hertuginne i det selvstendige hertugdømmet Bretagne. Frankrike ønsket at Bretagne skulle slås sammen med Frankrike og for å forhindre at det sluttet seg til et annet land gjennom hennes fremtidige giftermål med en annen monark ble landets hovedstad beleiret av franske tropper i 1490. Beleiringen forårsaket nød blant befolkningen som overtalte henne til å kapitulere.

Ekteskap med kong Karl VIII av Frankrike

I 1491 giftet hun seg med Karl VIII av Frankrike. I ekteskapet fikk hun fire barn som alle døde som spedbarn. Da ektefellen var i krig i Italia i 1494-95 var hun Frankrikes regent. Ektefellen døde i 1498.

Ekteskap med kong Ludvig XII av Frankrike

I 1499 giftet hun seg med ektefellens etterfølger, Ludvig XII av Frankrike. I ekteskapskontrakten ga hun Bretagne store privilegier. Hun utøvet i tillegg stor innflytelse over ektefellens regjering. Anna av Bretagne var dypt religiøs og oppdro sine barn i den strengeste tro, men hun lot også bygge Frankrikes første ubefestete praktpalass og det var i hennes tid det franske hoffet fikk det raffinement som senere gjorde det berømt. 
Hun var Frankrikes regent ved ektefellens fravær i Italia 1499–1503 og 1509–1513 og var dermed Frankrikes reelle hersker i åtte av hans seksten år lange regjeringstid, og hun ble kalt «Dronningregenten». 
Anna fortsatte også aktivt og engasjert å regjere Bretagne som en selvstendig stat fra Frankrike. Hun forsøkte å bevare Bretagnes selvstendighet ved å gifte bort datteren med en utenlandsk monark,  men dette mislyktes og datteren ble gift med neste franske monark, noe som innebar at det Bretagne ble arvet av det franske kongehuset og ble en del av Frankrike.  
Etter Annas død arvet datteren Claude Bretagne, men hun styrte aldri i realiteten.
Paulo Silas

Landslaget

Paulo Silas spilte 34 landskamper for Brasils herrelandslag. Han ble tatt ut i Brasils tropp til VM i fotball 1986 og 1990.
Verneområder i Østfold

Verneområder i Østfold er ei liste over naturverneområder, vernetype, vernedato og verneomfang (målt i dekar) som finnes i Østfold fylke. Lista er sortert alfabetisk innenfor hver kommune, mens kommunerekkefølgen er i henhold til kommunenummerene.

Noter

Flere av verneområdene går på tvers av kommunegrensene og opptrer derfor flere enn en gang i listen. Noen av verneområdene går også på tvers av fylkesgrensene og kan derfor opptre på andre fylkeslister enn denne. 
Vernearealet som er oppgitt gjelder for hele det verna området, også når områdene går på tvers av fylkes- og kommunegrenser. Arealet kan derfor ikke uten videre legges sammen for hver enkelt kommune eller fylket som sådan.
Ryo Oishi

Karriere

Ryo Oishi startet sin profesjonelle karriere i Shimizu S-Pulse i 1996. Han har også spilt for Mito HollyHock, Sun Miyazaki og FC Ryukyu.
Professor Longhair

Biografi

Professor Longhair ble født den 19. desember 1918 i Bogalusa, Louisiana. Han livnærte seg som småsvindler og bondefanger, inntil han satset seriøst på pianoet i trettiårene. Han lærte seg å spille på et piano som manglet tangenter og utviklet dermed en unik spillestil.
Longhair begynte sin karriere i New Orleans i 1948 med en konsert på Caldonia Club. Klubbeieren Mike Tessitore kom på Longhairs artistnavn, inspirert av Byrds rufsete hår. Longhairs første innspilling i 1949 inneholdt fire sanger (inkludert første versjon av hans signaturmelodi Mardi Gras in New Orleans) og ble gitt ut på det Dallas-baserte plateselskapet Star Talent. Bandet hans kalte seg «the Shuffling Hungarians», uvisst av hvilken grunn. Fagforeningsproblemer forsinket utgivelsen, men Longhairs neste utgivelse på Mercury Records samme året var en vinner.  Gjennom hele 1950-tallet gjorde han innspillinger for Atlantic Records, Federal Records, samt andre mindre, lokale plateselskaper. Professor Longhair hadde bare én stor kommersiell hit, Bald Head i 1950, kreditert Roy Byrd & His Blues Jumpers. Han spilte også inn sine favorittlåter Tipitina, Big Chief og Go to the Mardi Gras. Men Professoren klarte ikke å nå et stort hvitt publikum slik Fats Domino gjorde.
Etter å ha kommet seg fra et mindre slag, gjorde Professor Longhair comeback i 1957 med No Buts - No Maybes. Han frisket opp sin Go to the Mardi Gras i 1959, og denne versjon spilles hvert år under Mardi Gras i New Orleans.
På 1960-tallet stoppet Professor Longhairs karriere opp.  Han måtte ta seg jobb som vaktmester og hadde problemer med pengespill.  
I 1971 opptrådte Longhair under New Orleans Jazz and Heritage Festival for å gjenvinne sin posisjon, og i 1973 spilte han på både Newport Jazz Festival og Montreux Jazz Festival. Hans liveinnspilling Live on the Queen Mary (1978) ble tatt opp på en fest hos Paul og Linda McCartney. Hans eneste opptreden i Storbritannia, i 1978, ble hedret som The London Concert.
På 1980-tallet fikk album som Crawfish Fiesta på Alligator og New Orleans Piano på Atlantic et stort publikum i Amerika. Han opptrådte i PBS- serien Soundstage (med Dr. John, Earl King og the Meters) og spilte i dokumentarfilmen Piano Players Rarely Ever Play Together. Filmen ble et minnesmerke over Longhair, etter at han døde av et hjerteinfarkt under innspillingen.  Opptak fra begravelsen er med i filmen.
I 1981 ble Professor Longhair posthumt valgt inn i Blues Hall of Fame. Han mottok en Grammy posthumt for sine tidlige innspillinger som House Party New Orleans Style, og i 1992 ble han innvalgt i Rock and Roll Hall of Fame.
B-siden My Carnival på Paul McCartneys single 'Spies Like Us', kreditert Paul McCartney & Wings, ble spilt inn i New Orleans og dedisert til Professor Longhair.
Fess-sangen Tipitina ble spilt inn av Hugh Laurie på hans album Let Them Talk i 2011. Laurie er en gammel fan og har brukt sangen Go to the Mardi Gras som tema i pilotepisoden til serien A Bit of Fry & Laurie.
Strandgata (Haugesund)

Strandgata er en gate i Haugesund sentrum. Den strekker seg langs hele Smedasundet. Gaten er toveiskjørt og strekker seg gjennom hele Haugesund sentrum fra samme kvartal som Byparken, og helt til Haugaland og Sunnhordland politidistrikts hovedkontor. Gaten er ca. 1,4 km lang.
Fylkesvei 5084

Fylkesveg 5084 går mellom Søreidevågen og Neshavn kai i Tysnes kommune. Veien er 6,4 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen Fv82.