google/wiki40b huggingface dataset:
Steining

Steining er en henrettelsesmetode der den dømte tas av dage ved at det kastes stein på ham eller henne inntil døden inntreffer. I dag er det kun Iran som offisielt bruker metoden, men den brukes ofte i forbindelse med selvjustis i andre land. Den er spesielt utbredt i muslimske land, ettersom den der er en tradisjonell henrettelsesmetode.
Steining er også nevnt i Bibelen som en foreskrevet henrettelsesmetode. I Det nye testamente er metoden nevnt i forbindelse med at Jesus redder en kvinne som er tatt i ekteskapsbrudd, og i forbindelse med St. Stefans martyrdød.
Normalt foregår steining ved at sivile kaster små steiner på den dømte. Steinene skal være store nok til at de kan kalles steiner, men ikke så store at de forårsaker bevisstløshet eller død med ett treff. Det er derfor en henrettelsesmetode hvor det kan ta lang tid før døden inntreffer, noe som gjør den meget smertefull. I en del tilfeller inntreffer døden ved kvelning, etter at den dømte er dekket med stein og så svekket at pusteorganene ikke er sterke nok til å trekke inn luft. Mens de fleste henrettelsesmetoder baserer seg på at en bøddel utfører henrettelsen, blir steining utført av de som måtte ønske å delta.

Kasting utfor stup

En henrettelsesmetode som gjerne regnes som en avart av steining er kasting utfor stup. Den dømte blir kastet utfor et høyt stup, og knuses mot stengrunnen under. I januar 2008 ble det i Iran bestemt at to dødsdømte menn skulle henrettes på denne måten. Metoden har angivelig også blitt brukt tidligere i Iran, blant annet i et tilfelle i begynnelsen av 1980-årene, men dommen i 2008 er den første som har blitt kommentert i en offisiell publikasjon. Mennene var dømt for medvirkning til voldtekt av en mann. Fire medskyldige ble idømt piskestraff.
De krenkede

Innhold

De krenkede har undertittel «Fortellinger fra Tsjetsjenia». Åsne Seierstad besøkte dette landet for første gang i 1994, og returnerte tolv år senere. Barna hun møtte første gang, er nå blitt voksne, og de har overlevd den andre tsjetsjenske krig. Men det har ikke gått uten skadevirkninger, og i boka møter vi konsekvenser av krigen på ulike nivåer. Åsne Seierstad forteller om enkeltskjebner, som «Ulvungen» i Groznyj (første kapittel) så vel som Hadizat, også kjent som «engelen i Groznyj», som er en hard, men varmhjertet kvinne som har opprettet et barnehjem for mange barn. Hun forteller også levende om et besøk hos Ramzan Kadyrov.
Boken er delt opp i kapitler på ti til 20 sider. Seierstad veksler mellom faktainformasjon og fortellinger fra opplevelser hun har hatt og fortellinger hun har fått høre under besøket.
Lord Protector

Lord Protector er en tittel som ble brukt i England i middelalderen og i Det engelske samveldet. På norsk er den vanligvis oversatt som riksforstander, og benyttet av ikke-kongelige personer med utøvende makt som en konge. Det er sammensatt av to ledd, lord, «herre», og protector, «beskytter». Det mest kjente eksempelet er Oliver Cromwell (1653–1658).

I middelalderen

Tittelen ble brukt av prinser og adelsmenn som fungerte som regenter mens monarken var mindreårig. Blant de mest kjente som har hatt tittelen er Richard, hertug av Gloucester under Edvard V og Edward Seymour, 1. hertug av Somerset under Edvard VI. Et spesielt tilfelle er Richard Plantagenet, som var Lord Protector under Henrik VIs sinnssykdom.

I samveldet

Statsoverhodet i den perioden som senere har fått navnet Protektoratet tok tittelen Lord Protector. Den første som hadde den var Oliver Cromwell (desember 1653–september 1658), som ble fulgt av sin sønn Richard Cromwell (september 1658–mai 1659). Den fulle tittelen var Lord Protector of the Commonwealth of England, Scotland and Ireland.

I moderne tid

Tittelen har ikke vært i bruk siden restaurasjonen, og det er svært lite sannsynlig at den blir tatt i bruk i overskuelig fremtid. I TV-serien The New Statesman antydet Alan B'Stard (spilt av Rik Mayall) at han kunne tenke seg å bli Lord Protector dersom han ikke oppnådde å bli statsminister.
Kanvasand

Beskrivelse

Kanvasanden er 48–60 cm lang, og kan veie i overkant av 1200 g. Den voksne andrikken har sort nebb, rødbrunt hode og hals, sort bryst, røde øyne og hvitaktig kropp. Hunnen har brunt hode og kropp og sort nebb.

Atferd

Kanvasanda finner mat ved å beite under vann, iblant fra overflata, men hovedsakelig ved å dykke. Den lever for det meste av vannplanter, og iblant bløtdyr, vanninsekter og småfisk. En favorittrett er Kjempevallisneria, som gir arten sitt vitenskapelige navn.
Ma! He's Making Eyes at Me

«Ma! He's Making Eyes at Me» er en amerikansk sang med melodi av Con Conrad og tekst av Sidney Clare. Den ble publisert i 1921.

Svenske versjoner

Sven Paddock har skrevet to svenske tekster. Paddocks versjoner heter «Mamma, en karl har sett på mej» og «Mamma, vad det är kul med twist».

Norske versjoner

Erik Diesen, Fredrik Friis og Kai Robert har skrevet norske tekster. Diesens versjon bærer tittelen «Mamma (En i gutt har sett på meg)». Friis' versjon heter «Mamma, en pike ser på meg». Kai Roberts versjon heter «Mama».
Tobias Christensen

Karriere

2. april 2017 fikk han sin debut for Start mot Fredrikstad.
26. april 2017 scoret han sitt første A-lagsmål for Start i 1. runde i cupen mot Randesund.
1. oktober 2017 scoret han sitt første seriemål for Start mot Strømmen.
4. desember 2017 dro han på et 16 dager langt treningsopphold hos AS Monaco FC.

Landslaget

Han ble tatt ut i Norges tropp til U19-EM 2018 i  Finland.
Han ble tatt ut i Norges tropp til U20-VM 2019 i Polen.
6. september 2019  fikk han sin første U21-landskamp for Norge mot Kypros.
Jaroslavl-3 kraftverk

Jaroslav'l-3 kraftverk (russisk: Jaroslavskaja TETs-3) er et varmekraftverk nær Jaroslavl i Jaroslavl oblast, Russland. Det eies og opereres av et regionalt kraftselskap Yarenergo, og har en produksjonskapasitet på 345 MW. Brenselstype er fyringsolje (mazut) og naturgass. Kraftverket har seks turbiner, og leverer også fjernvarme.
Byggingen av kraftverket begynte omkring 1958, og første byggetrinn stod ferdig i 1961. Kraftverket har senere blitt utvidet og fornyet.
Union Internationale Motonautique

Union Internationale Motonautique (UIM) er det internasjonale idrettsforbundet for båtsport, anerkjent av Den internasjonale olympiske komité og tilsluttet Association of IOC Recognised International Sports Federations og SportAccord.
UIM ble stiftet i Brussel i 1922 som Union Internationale du Yachting Automobile. Forbundet har i dag 52 nasjonale medlemsforbund. Hovedkontoret ligger i Monaco.
Forbundets formål er å fremme båtsporten og representere sporten på den internasjonale arena. UIM er båtsportens øverste internasjonale organ, og fastsetter felles regler og forskrifter, og håndhever dopingreglene.
Gråmåke

Beskrivelse

Mellom nebb og stjert er det mellom 55 til 67 cm og mellom vingespissene mellom 140 til 155 cm. Normal vekt for en voksen er rundt 1200 gram. Gråmåken ligner en stor fiskemåke men har bredere vinger, lysere øyne, grårosa bein og et kraftigere nebb med rød markering på undersiden.

Underarter

Den vanligste underarten av gråmåken, er L. a. argentatus. På De britiske øyer finner man L. a.  argenteus, med litt lysere fjærdrakt og mørkere røst.

Utbredelse

Den finnes i Nord-Europa. Om vinteren trekker den sørover. Hekkebestanden i Norge er anslått til 233 000 par.

Ernæring

Altetende. Den spiser fisk, fiskeavfall, fugleegg og små fugleunger. Gråmåken finnes ofte ved søppelplasser, der den spiser alt det matavfallet den finner. Den spiser også frukt og bær og er flere steder observert stjelende is, pølse eller tilsvarende fra mennesker. På enkelte steder, som i Tromsø, omtales den gjerne som kebabmåse.

Hekking

Reiret bygges ofte på fjell nær sjøen. Reiret består av tørt gress, kvister, mose og tang.  Det kan bli opptil 25 cm høyt. Gråmåken legger vanligvis 2 til 3 egg, disse er grønngrå med mørkebrune flekker. Måkeparet ruger eggene sammen i ca. 26 døgn. Ungene tigger mat ved å pikke på den røde flekken som finnes på undernebbet. Foreldrene flyr gjerne over en mil for å finne mat til ungene.
Gråmåken forsvarer reiret sitt med nebb, klør og avføring.
Göbekli Tepe

Beskrivelse

Göbekli Tepe er lokalisert på et flatt og goldt platå med bygninger som strekker seg ut i alle retninger. I nord er platået forbundet til en fjellkjede ved en smal odde. I alle andre retninger synker høyden ned i bratte skråninger og klipper. På toppen av åsryggen er det betydelige bevis på menneskelig innvirkning i tillegg til den faktiske tell, men arkeologiske funn kommer fra hele platået. Det er også funnet mange levninger fra redskaper.
Göbekli Tepe inneholder flere rituelle bygninger med T-formede steinmonolitter av samme type som er funnet i blant annet Nevali Cori. På monolittene er det avbildninger av løver, okser, fugler, slanger, traner, storker, svaner og skorpioner. Strukturene er opptil 3 meter høye og veier inntil 10 tonn.
Arkeologen Brian Hayden har tolket funnene på en måte som bygger opp om den såkalte gildeteorien for fremveksten av jordbruk i den såkalte fruktbare halvmåne. Han mener at hierarki og samfunnsmakt kom forut for jordbruk, og at økende sosial konkurranse mellom tettere befolkede jegergrupper, og større  fokus på gaver og etegilder kan ha utviklet hierarkiske samfunn som siden akselererte denne utviklingen ved overskuddsproduksjon gjennom landbruk.
Byron kjernekraftverk

Byron kjernekraftverk er et kjernekraftverk som produserer elektrisk kraft i Ogle County vest for Chicago og 27 km sørvest for byen Rockford (Illinois), i delstaten Illinois i det sentrale USA. Det ble godkjent for igangsetting i henholdsvis 1985 og 1987. Installert maksimal effekt er 2 300 – 2 356 MW. Årsproduksjonen i 2007 var på om lag 18,85 TWh elektrisk kraft.
Anlegget eies av Exelon Corporation. Det har i alt to reaktorer som er i operativ drift, hver med maksimalt ca. 1 200 MW effekt. Etter dagens konsesjoner skal reaktorenes produksjon opphøre i hnhv 2024 og 2026. Kjøletårnene er ca. 151 m høye.
Iophanus

Utseende

En liten dagsommerfugl. Bakvingen ender i den kort stjert. Oversiden er brun, med en tydelig fiolett metallglans hos hannene, hunnene er matt brune bortsett fra et blåskimrende felt ved roten av forvingen. Langs bakkanten er det en oransje sikksakk-rand. Undersiden av forvingen er matt gul med brun ytterkant, med brune tverrstriper, bakvingen er brunlig med litt mørkere tegninger.
Tjeldsundbrua

Historie

Den første regelmessige skyssforbindelsen over Steinslandsstraumen tok til i 1911, da Ole Arntsen på Steinsland startet båtforbindelse mellom Steinsland og Lilleng og Leikvik på Hinnøya. I 1930 ble det etablert bilfergeselskap, og båten «Prillarguri» fra Harstad ble innkjøpt og omdøpt til «Tjeldsundfergen 1». Denne ferga var i drift til 1938, og etter den kom «Tjeldsundfergen 2» og «Tjeldsundfergen 3». Fergekaiene på Lilleng og Steinsland ble bygd i 1937-38 og modernisert på 1950-tallet.
En komité for bru over Tjeldsundet ble stiftet 23. februar 1953. Planleggingen av brua tok imidlertid lang tid, ikke minst fordi det var strid om hvor stor seilingshøyde brua måtte ha. I 1958 godkjente havnedirektøren at brua kunne bygges med 40 meters seilingshøyde, men den etterfølgende havnedirektøren krevde i 1963 at bruhøyden måtte være 50 meter. Tidlig året etter gikk havnedirektøren så med på 41 meters høyde.
Byggearbeidet begynte i april 1965. Opprinnelig ble det beregnet at brua skulle stå ferdig høsten 1968, men arbeidet ble forsert slik at brua kunne åpnes 22. oktober 1967. Tjeldsundbrua ble betalt med bompenger, og bompengeinnkrevingen opphørte 30. juni 1981. De siste årene var bruavgiften for en personbil 7 kroner.
Fergekaiene på Lilleng og Steinsland, noen hundre meter sør for Tjeldsundbrua, eksisterer fremdeles. Fergekaiene er foreslått vernet i Nasjonal verneplan for veger, bruer og vegrelaterte kulturminner.
I perioder med sterk vind kan brua bli stengt. Noen vintre har det vært nødvendig med kolonnekjøring over brua. Det finnes vindmålere på hver side av brua.
I Statens vegvesens Samferdselsutredning for nordre Nordland/Sør-Troms som ble fremlagt den 3. november 2006 foreslås det å legge ei fremtidig bru over Tjeldsundet fra Sandtorg til Fjelldal, 10 km lenger sør.
Siste skygge av tvil

Handling

John Hammersten er en tidligere drosje-eier som nettopp er sluppet ut fra fengsel. Selv mener han at han er uskyldig dømt. Handlingen i romanen blir Hammerstens forsøk på å finne sannheten, forklaringen på hvorfor han måtte sone for noe han ikke hadde gjort. 
Romanen åpner med at Hammersten oppsøker en kvinne ved navn Grethe Lindeman. Møtet er svært ladet. Han forteller at han leter etter sin gamle venn Abel. Grethe har hatt et forhold til Abel tidligere. Grethe sier hun ikke vet noe og Hammersten må forlate henne med uforrettet sak. Men leseren forstår at Grethe, Abel og Hammersten deler en mørk fortid. 
Senere på kvelden, bår Hammersten er hjemme i leiligheten på Ola Narr, oppdager han en skikkelse som lurer utenfor –– politimannen Jorfall. Denne politimannen spilte en sentral rolle da Hammersten måtte i fengsel. Hammersten forstår da at det er fler enn ham selv som søker sannheten om forbrytelsen som ble begått.
Neste dag går han for å finne en annen karakter fra fortiden, fotografen Arne Fratang. Her møter han Vibeke, en av fotografens modeller. Vibeke utdanner seg til skuespiller. 
Historien blir en reise i sannhet og løgn, hendelsene kretser hele tiden rundt den mystiske fortiden. John Hammersten oppdager at det er mange som ikke ønsker at han skal finne ut sannheten.
Når Fratang, også kalt Arnie, blir funnet drept blir Hammersten først arrestert, men slipper løs da Vibeke gir ham alibi. 
Hammersten graver videre. Kampen om sannheten kulminerer i et oppgjør hvor ingen står tilbake som seierherre.
Broadwood Stadium

Historie

Clyde spilte tidligere i Glasgow på Barrowfield Park, fra grunnleggelsen i 1877 og til 1898, og deretter på Shawfield Stadium fra 1898 inntil de ble kastet ut i 1986. Clyde delte Firhill med sine bitre rivaler Partick Thistle fra 1986 til 1991, og deretter Douglas Park med Hamilton Academical, inntil deres nye stadion, Broadwood, stod ferdig i 1994. Flyttingen til Broadwood, 16 kilometer utenfor Glasgow, betydde at klubben ville miste noen supportere pga. avstanden, men de håpet samtidig at de ville få nye supportere i byen Cumbernauld.
Denne historiske relokaliseringen av klubben var den første av flere som har funnet sted i britisk fotball siden, der klubber har flyttet til nye steder for å tiltrekke seg supportere. 18 måneder etter at Clyde flyttet til Broadwood Stadium i Cumbernauld, flyttet Meadowbank Thistle fra Meadowbank Stadium i Edinburgh til Almondvale Stadium i Livingston (også det en ny by), og for å markere deres nye tilhørighet, forandret de sitt navn til Livingston FC. Flere år senere tok Airdrie United over Clydebank og flyttet laget til Airdrie, North Lanarkshire, og erstattet dermed det konkurse laget Airdrieonians. En mye mer høyprofilert relokalisering fant sted i England i 2003, da Wimbledon FC flyttet til Milton Keynes (ca. 112 kilometer fra deres opprinnelige hjem i Sør-London), på leting etter et sted som ville gi dem høyere tilskuertall, og det påfølgende året fikk de nytt navn som Milton Keynes Dons.

Fasiliteter

Da Broadwood ble åpnet i 1994, var det bare to tribuner som var fullført, og det var hovedtribunen og West Stand. Kapasiteten var da 6000 tilskuere. Den tredje tribunen, South Stand, stod ferdig i 1997 og gjorde at den totale kapasiteten ble på rett over 8 000 tilskuere. Planene om å fullføre stadionanlegget med en fjerde tribune, for å bringe kapasiteten på Broadwood til 10 000, ble skrinlagt etter at Clyde mislyktes i å rykke opp til Skotsk Premier League i 2004. I tillegg til naturgresset på 102 ganger 69 meter på hovedstadion har Broadwood en kunstgressbane i full størrelse, der førstelaget til Clyde trener, og der ungdomslagene til Clyde spiller sine hjemmekamper. Dessuten finnes det fire five-a-side-baner for offentlig bruk, spillergarderober og et treningssenter, og sistnevnte er plassert nord for banen.

Fotball

Stadion åpnet for publikum i februar 1994, med det som da var fullt hus, 6000 supportere. Clyde tapte kampen 2–0 mot Hamilton Academical. Broadwood har mange ganger vært vert for kamper med det skotske U-21-landslaget. Broadwood var scene for et stort sjokktap i den skotske FA-cupen i 2006, da Clyde slo de regjerende mestrene Celtic 2–1. Broadwood har også vært arena fire ganger for finalen i Scottish Challenge Cup.
Tidligere var Broadwood også hjemmebane for en annen skotsk ligaklubb i fotball, Airdrieonians, mellom 1994 og 1998. I en periode var Broadwood i tillegg arena for reservelaget og ungdomslaget til Rangers.

Fremtiden

Fremtiden for stadionanlegget er uklar. Clyde har kunngjort at deres hensikt er å forlate Broadwood for å etablere seg et annet sted. Klubben har ennå ikke kommet med konkrete planer for et nytt stadion.
Tsjuder

Tsjuder (slavisk: чудь, finsk: tšuudit) betegner i tidlige russiske annaler forskjellige finsk-ugriske folkeslag i området som nå er Finland, Estland og Nordvest-Russland.

Tsjuder i krønikene

Nestorkrøniken beskriver tsjuder som grunnleggere av rusernes første statsdannelse sammen med vepsere, ilmenslavere og vikinger. I andre gamle østslaviske krøniker refererer navnet «tsjude» til flere finske stammer, og spesielt proto-estiske grupper. I 1030 vant fyrst Jaroslav I av Kiev en militær kampanje mot tsjudene og grunnla en festning i Jurjev (nåtidens Tartu i sydøstre Estland) for senere skattlegging. Festningen ble omtalt ødelagt av en annen tsjude-stamme (sosolene) allerede i 1061. På grensen mellom Estland og Russland finnes fortsatt Tsjudskoje (Tsjude-sjøen på russisk). Det er også omtale av tsjuder i andre områder enn Estland, som Zavolosjka Tsjudi i Russland mellom mordovere og komier.

Tsjuder i folklore

I russiske legender er tšuudi typisk opphøyde, vakre og "med bleke øyne". Etymologisk kan tsjude forbindes med flere gamle østslaviske ord som tsjuzoi for 'fremmed', tsjudnji for 'merkelig', tsjud for 'rar', eller tsjudnji for vidunderlig.
I komienes folklore-tradisjon har ordet tsjude betegnet ulike skikkelser som (1) Komi-helter og hedninger; (2) Gammel-troende; (3) andre folkeslag enn komiene selv; (4) røvere.
Betydningen av røvere finnes også i samisk folklore. I Nils Gaups film Veiviseren (1987) spiller de rollen som samenes motstandere.

Historisk bruk av betegnelsen

I russiske middelalderkilder var čud’ et av de vanligste navnene på folkeslag i nordvestre Russland, en fellesbetegnelse på folk som snakket østersjøfinske språk.
Avledningene tsjukna og tsjukonets har vært brukt på russisk som nedsettende betegnelse av finner og estere, så sent som under vinterkrigen 1939-40.
Navnet tsjuder eller nordlige tsjuder har vært brukt synonymt med vepser av noen antropologer.
Ved folketellingen i 2002 dukket betegnelsen opp i Arkhangelsk fylke som angivelsen av folkeslag.
Xx (album)

Mottagelse

Den første responsen fra kritikere var veldig positiv. På Metacritic, som tildeler alle album en gjennomsnittlig rangering mellom 0 og 100, basert på anmeldelser fra kjente kritikere, fikk albumet en gjennomsnittlig poengsum på 85, basert på 23 anmeldelser.
Albumet rangerte høyt på mange utgivelsers liste over de beste albumene i 2009. Albumet vant også XFMs New Music Award 2010, og havnet på andreplass i NEMs avstemning om årets album 2009. Chicago Tribune rangerte albumet på fjerdeplass på deres liste over de 20 beste album i 2009. Pitchfork.com rangerte albumet som det tredje beste i 2009. The Guardian plasserte albumet øverst på sin liste over de 50 beste albumene i 2009. Albumet vant Mercury Prize i 2010.
I tillegg rangerte Rough Trade albumet som det beste albumet utgitt i 2009.
Yin (fornavn)

Etymologi

Yin er dannet av kinesiske 银, «sølv», 音 «lyd» eller 荫 «skygge».
Longyearelva

Longyearelva er ei om lag 5 km lang elv som renner ned fra isbreene Longyearbreen og Larsbreen inne i Longyeardalen, gjennom Longyearbyen og ut i Adventfjorden. Longyearbreen i sørøst har avrenning i bunnen. Elva dominerer Longyeardalen og krysses av fire bruer. Innerst har elva avsatt to-tre større endemorener, den største er dagens morene men en meget stor morene løper også mellom Gruve 1b og Gruve 4, innenfor bebyggelsen.
Som andre elver på Svalbard er vannføringen ekstra stor i perioden april-juli, og det er gravd ut ekstra flomløp for Longyearelva for å gi plass for vår- og sommerflømmingen blant bebyggelsen. Både Adventelva og Longyearelva kan hver for seg tilføre Adventfjorden inntil 2 - 3,5 m³/sek i flomsesongen på forsommeren.
Rudolf Christoph Freiherr von Gersdorff

Bakgrunn

Rudolf Christoph friherre von Gersdorff ble født i den slesiske garnisonsbyen Lüben som annen sønn av rittmesteren freiherr Ernst von Gersdorff og hans hustru Christine født grevinne og borggrevinne til Dohna-Schlodien. I 1923 ble han offiserskadett i det tyske riksvern. Utdannelsen fant sted i Breslau i Kleinburgerkasernen, der hans forfedre hadde tjenestegjort i flere generasjoner ved det 1. slesiske livkürassierregiment «Grosser Kurfürst» (etter 1918 kalt det 7. prøyssiske rytter-regiment).

Karriere

Han ble løytnant i 1926 og rittmester i 1938. Fra 1938 til 1939 gikk han på Det prøyssiske krigsakademiet i Berlin og virket senere som generalstabsoffiser under annen verdenskrig, til sist som oberst under Sepp Dietrich i sluttfasen av krigen i  Frankrike.
Ved sin fetter Fabian von Schlabrendorffs formidling ble Gersdorff, som i 1941  var blitt tilordnet Heeresgruppe Mitte, medlem av en hemmelig motstandsgruppe rundt general Henning von Tresckow. Den 21. mars 1943 skulle Hitler åpne en utstilling av erobret sovjetisk militærutstyr i Zeughaus Berlin ved Berlins paradegate Unter den Linden: Gersdorff hadde planlagt å forøve et selvmordattentat ved å utløse en mine som han tok med seg under frakken, og ta med seg i døden ikke bare Hitler, men også Göring, Himmler, Keitel og Dönitz. Grunnen til at han mislyktes var at Hitler forlot åstedet etter bare ca. to minutter; tenningstiden på minen var på ti minutter.
I april 1943 oppdaget Gersdorff og hans medarbeidere massegravene med de polske offiserer som sovjeterne hadde massakrert i Katyń.
I 1944 var det Gersdorff som fremskaffet sprengstoff og tennsats for Stauffenberg-attentatet den 20. juli. Også det attentatet slo feil.
Som ved et lite under var ikke hans navn blant de som torturistene fikk presset ut av hans arresterte medsammensvorne under opprullingen av attentatet. Forhørsdommeren Roland Freislers plutselige død medvirket også til at man ikke kom på sporet av Gersdorff. I 1944 ble han sendt til Atlanterhavsvollen, og om sommeren samme år ble han tildelt ridderkorset for sin planlegging av det tyske utbruddet fra Falaise, der de i praksis var blitt omringet. I 1945 havnet han i amerikansk krigsfangenskap. Hen ble repatriert i 1947.
Etterkrigsårene tilbragte Gersdorff som rideinstruktør. Etter en rittulykke ble han delvis lammet, og de siste årene av sitt liv viet han seg til veldedighetsarbeid i   johannitterordenen, som han var æreskommandør for. Han var grunnleggende president for den tyske Johanniter-Unfall-Hilfe   (presidentskapsformann 1952-1963). I 1979 ble han dekorert med det store  Bundesverdienstkreuz.
I 1934 hadde Gersdorff giftet seg med Renata Kracker von Schwarzenfeld  (død 1943), en av arvingene av det slesiske industridynastiet von Kramsta.
Håkonarspelet

Håkonarspelet er et historisk spill som har blitt oppført i Hordaland og Sogn og Fjordane, første gangen i 1997.
Spelet er skrevet av Johannes Heggland og er i fem deler som er selvstendige en for hver sted det er oppført. Dette har blant annet vært på Marinebasen Haakonsvern, Fitjar og Seim i Hordaland og Eivindvik i Sogn og Fjordane.
Spelet har hatt skuespillere fra  Sogn og Fjordane Teater og Hordaland Teater i ledende roller og en rekke lokale skuespillere og statister i andre roller. Tanken var at spelet skulle oppføres hvert år, men det har vist seg å være vanskelig.
I 2000 ble alle delene satt sammen til et spill  og oppført på Bergenhus festning.
I forbindelse med markeringen av Tusenårsstedet Gulatinget  ble deler av spelet oppført.