google/wiki40b huggingface dataset:
Christian Ulsund

Familie og forretninger

Han vokste opp på Ulsund på Ytre Vikna som sønn av gårdbruker Hans Danielsen Ulsund og hustru Ene Hansdatter Bondøy. Han hadde en eldre bror og to søstre. For folket på Ulsund var fiske en like viktig næringsvei som åkerbruk og husdyrhold. Siden 1860-årene hadde de også hatt vei til handelsstedet på Austafjord. Christian Ulsund giftet seg i 1892 med Mathilde Hermine Johansdatter Binnerøy, som kom fra et fiskerhjem i Viknas skjærgård.
Dahl-familien, som hadde eid gårdsbruket, landhandelen og poståpneriet på Austafjord siden 1849, slet med å få lønnsomhet i virksomhetene, og forpaktet bort stedet til Christian Ulsund fra 1896. Ulsund overtok en forretning på Rørvik i 1902 og flyttet dit, men allerede i 1904 måtte Austafjord selges på tvangsauksjon til kjøpmann P.C.F. Møldrop i Levanger. Samme år ble handelsstedet solgt videre til Mathilde Ulsund, hustru til Christian. De fortsatte handelsvirksomheten i hennes navn: M.H. Ulsund. Ulsund drev også poståpneri for Ytre Vikna og ekspedisjon for Namdalens Aktie-Dampskibsselskab, hvis dampskipsrute forbandt Austafjord med kystbygdene i Ytre Namdalen samt Namsos.
Den gamle møllen på Austafjord ble i mellomtiden drevet av et firma i Kristiania, som produserte sildolje og sildemel, men gikk konkurs i 1911 og ble «etter en lengre rettssak kjøpt tilbake til Austafjord». Møllen ble ombygd til en fabrikk for sildolje og guano, senere også torskemel, som i 1938 ble nedlagt og igjen vek plass for en kornmølle. I 1925 ble det bygd et vannkraftverk i fallet. Austafjord mølle er holdt vedlike av en stiftelse.

Tillitsverv

Ulsund var innvalgt i Vikna herredsstyre på Venstres liste, som var enerådende i herredet frem til Bondepartiet ble dannet i 1920. Han var Viknas ordfører fra 1923 til 1928, valgt på «Gårdbrukernes og fiskernes upolitiske fellesliste», som ble anført av Bondeparti-menn som Ulsund og Ivar Kirkeby-Garstad, som ble varaordfører. Senere var Ulsund valgt på Bondepartiets lister, og på borgerlige felleslister som representant for Høyre. «Politisk bevarte Ulsund en konservativ innstilling. Han var en initiativrik mann med utpregede administrative evner», het det i en nekrolog i Adresseavisen.
Noen andre tillitsverv var formann i Namdalens fiskeriselskap fra 1904 til 1906, formann i Ytre Vikna skytterlag fra 1915 til 1916, formann i representantskapet i Namdalens Aktie-Dampskibsselskab fra 1932 til 1937, formann i Vikna telefonsamlag, revisor i Vikna sparebank og medlem av Nord-Trøndelag fylkesskattenemnd.

Død og etterslekt

Christian Ulsund døde av lungebetennelse i 1939, 66 år gammel, og ble begravet fra Garstad kirke. Christian og Mathilde Ulsund fikk en datter og tre sønner, som førte familiens virksomheter videre. Den tredje generasjonen kom raskt inn; sønnesønnen Erling Ulsund overtok handelsforretningen som 27-åring i 1943. Erlings bror, Ivan, kjøpte sin første fiskebåt som 17-åring i 1939 og gikk over fra kystfiske i sesongene til helårs havfiske. Han etablerte Ivan Ulsund Rederi, som siden den gang har hatt eierskap i 20 fiskebåter, og som drives videre av hans sønner, Christian og Mathilde Ulsunds oldebarn.
Fylkesvei 4866

Fylkesvei 4866 går mellom Kvala og Kvala industrifelt i Haugesund kommune. Veien er 500 meter lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 928.
Nacho Libre

Sammendrag

Ignacio (Jack Black) er sønn av en skandinavisk luthersk misjonær og en meksikansk diakon, som begge døde da han var barn. Han arbeider som kokk for et barnehjem ved et kloster i Mexico. En kveld samler han sammen donert mat til barnehjemmet, og blir ranet av en tyv som heter Steven. Ignacio får en ide om å begynner med wrestling for å tjene penger til barnehjemmet. Han endrer navnet sitt til "Nacho" for å holde sin egentlige identitet hemmelig. 
Nacho taper sine første kamper, og kontaker en mann kjent som "Emperor" som forteller hva Ignacio burde gjøre for å vinne. Ignacio gjør som han får beskjed om, men taper fremdeles kamper. Senere får Nacho muligheten til å delta i en turnering og slåss mot en annen mester, Ramses, som Nacho så vidt klarer å slå. Nacho bruker pengene han vinner på å kjøpe en minibuss for å dra på ekskursjon sammen med foreldreløs barn fra barnehjemmet. Filmen avsluttes med Ignacio, Steven og en nonne tar med alle barna til Monte Alban.
HMS «Riviera»

HMS «Riviera» var et moderskip for sjøfly i Royal Navy under første verdenskrig.
Før krigen gikk hun i passasjerfart på Den engelske kanal. Hun var ett av flere sivile fartøy som ble overtatt av Royal Navy ved krigsutbruddet og utstyrt med hangarer for sjøfly. Hun var stasjonert i Harwich sammen med de andre moderskipene HMS «Engadine» og HMS «Empress». På første juledag 1914 deltok alle tre moderskipene i raidet på de tyske luftskiphavnen i Cuxhaven. Hun ble gitt tilbake til sine sivile eiere i 1919.
28. august 1939 ble hun igjen overtatt av de militære og brukt som støtteskip under navnet HMS «Lairds Isle». Hun deltok blant annet ved landgangsoperasjonene på D-dagen. Hun ble gitt tilbake til sine sivile eiere i 1946.
D'Urville River

D'Urville River er en elv på Sørøya på New Zealand.
Elven ligger i nasjonalparken Nelson Lakes National Park og renner nordover i 26 kilometer mellom fjellrekkene Ellete og Mahanga ut i Lake Rotoroa. Dette er en av de mindre elvene i Buller River-vanndraget. Elven fikk navn etter den franske oppdageren Jules Dumont d'Urville av Julius von Haast.
Det er sportsfiske etter brunørret og regnbueørret i D'Urville River.
Det går en opparbeidet turvei langs elven.
S.O.B.

Handling

Filmen handler om den vellykkede regi- og filmprodusenten Felix Farmer som bor i Hollywood sammen med sin skuespillerkone Sally. Da han lager sin første flopp forlater kona ham, og hans verden faller i grus. Etter en periode nedsunket i selvmedlidenhet, depresjon og alkohol bestemmer han seg for å relansere filmen i en mykpornografisk utgave. Med store anstrengelser klarer han å overtale både sin kone og filmstudioet til å gå med på denne ideen, men han har undervurdert egoet til de store filmfolkene i Hollywood.

Popularitet og økonomi

S.O.B. ble ingen stor publikumssuksess. Den spilte inn ca $15 millioner i USA og havnet på en 50-plass over de mest innbringende kinofilmene i USA i 1981.

Anmelderne

Den ble forholdsvis godt mottatt av kritikerne, noe som gjenspeiles i at den har fått 86 % på Rotten Tomatoes.

Priser

S.O.B. vant en NSFC Award og ble nominert til en Golden Globe og en Writers Guild of America Award.  Den ble filmen også nominert i to kategorier ved Razzie Award (verste regi og verste manus).
Filmen distribuert av Paramount Pictures i USA og mange andre land.
Oxylides

Utseende

Små til middelsstore stjertvinger (vingespenn 25-30 millimeter) med brede, avrundede vinger, bakvingen med tre korte stjerter. Oversiden er brun med et hvitt område nær bakvingens bakkant, eller blåaktig med svarte ytterkanter, undersiden hvit med rødbrune tverrstreker.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Vest- og Sentral-Afrika.
Avtale

En avtale, eller kontrakt, er i juridisk forstand en skriftlig eller muntlig enighet mellom to eller flere parter om forhold av rettslig karakter. Etter hovedregelen i avtaleloven blir en avtale til ved at en part aksepterer et tilbud som den andre part har fremsatt, og det er overensstemmelse mellom tilbud og aksept. Avtaleinngåelse skjer imidlertid ofte etter en mer komplisert prosess med tilbud fram og tilbake før enighet oppnås. 
Muntlige avtaler er like bindende som skriftlige avtaler om ikke annet er blitt bestemt i lov eller forutgående avtale mellom samme parter.
For å sikre bevis for en muntlig avtale, bør det være vitner til stede ved avtaleinngåelsen, eller foreligge annet som kan sannsynliggjøre at det er inngått en avtale med et bestemt innhold. En avtale mellom to parter angående en fast eiendom, må ha skriftlig form dersom den skal ha et sikret rettsvern overfor utenforstående ved tinglysing.
Det foreligger en del standardiserte mønstre for skriftlig utforming av forskjellige typer avtaler, bl.a. utarbeidet gjennom Forbrukerrådet, så som avtaler med håndverkere. For avtaler vedrørende bygg og anlegg finnes en del Norsk Standard (NS).
Inneholder en avtale urimelige vilkår eller krav, kan den settes helt eller delvis til side av en domstol, eller Forbrukerombudet om avtalen gjelder varer og tjenester til en forbruker.
Når det inngås avtaler om større verdier, brukes normalt skriftlig form. Dette gjøres f.eks. ved kjøpekontrakter for bil, båt og fast eiendom, samt ved offentlige anskaffelser og bygge- og anleggskontrakter (entrepriseprosjekter). Avtaler i forbindelse med bl.a. offentlige anskaffelser og entrepriseprosjekter inngås normalt ved underskrift på et særskilt avtaledokument. Ved offentlige anskaffelser er det påbudt at avtale inngås etter konkurranse «så langt det er mulig», ifølge anskaffelsesloven § 5.
Avtale mellom partene i arbeidslivet kalles tariffavtale eller overenskomst.
Avtale mellom to eller flere stater kalles traktat, konvensjon eller overenskomst.
Torgersøy fyrstasjon

Torgersøy fyrstasjon er et tidligere fyr i Oslofjorden nord på Torgersøya i Tønsberg kommune. Stasjonen ble opprettet i 1851. Fyret ble erstattet av en fyrlampe og en tåkeklokke som ble nedlagt i 1983. Klokketårnet er fredet som kulturminne.

Historikk

Torgersøy fyrstasjon ble opprettet som innseilingsfyr til Vallø saltverk på Valløy like nord for Torgersøya i 1851. 
Det ble omgjort til fyrlampe i 1890 med hvitt lys og en rød sektor.
Det første fyret på Torgersøya besto av en fyrbygning i tre og hadde fastboende fyrvokter. Tuftene etter fyrbygningen er bevart.
Ved fyrlampen på Torgersøya ble det i 1910 bygd et klokkehus med tåkeklokke og klokketårn i sveitserstil. I tåke og snødrev slo klokka et slag hvert 15. sekund. Tåkeklokka ble automatisert i 1954 og nedlagt i 1983.
Klokketårnet på Torgersøya var i ferd med å forfalle, men ble satt i stand i 1992 etter flere års dugnadsarbeid fra foreningen Klokketårnets Venner. Både tårnet og området rundt ble fredet etter lov om kulturminner i 1997, og Klokketårnets Venner samarbeider med Riksantikvaren og Tønsberg kommune om vedlikeholdet.
Hysnes fort

Hysnes fort er en nå nedlagt del av det norske kystartilleriet, anlagt for å beskytte innseilingen til Trondheimsfjorden som en del av Agdenes befestninger.
Hysnes fort ligger ved Hasselvika i Indre Fosen kommune og ble anlagt i 1897. Siden da har det vært militær aktivitet på området, helt frem til fortet ble lagt ned i 1998 og endelig avviklet som øvingsavdeling i 2001.

Hysnes fort før 1940

Hysnes fort ble påbegynt i 1897, samtidig med Brettingen fort og Hambåra fort. Fortet ble i perioden 1897 til 1899 oppsatt med 2 stk tunge 21 cm og 2 stk middelstunge 15 cm Armstrong-kanoner.
Forsvaret begynte alt i 1896 med anskaffelse av grunnen som fortet skulle anlegges på, og eiendommen Hysnes fort ble anlagt på tilhørte opprinnelig 4 forskjellige bruk, eid av henholdsvis Johan Haagensen Bue, Albert Hybertsen Bue, Johannes og Ole Olsønner Bue samt Marie Hybertsdatter.

Hysnes fort 9. april 1940

Hysnes fort kom under den tyske invasjonen av Norge, natt til 9. april 1940, i strid med tyske skip på vei inn Trondheimsfjorden. Etter en kort ildveksling ble strømtilførselen til fortet brutt, noe som førte til at fortets lyskastere ble satt ut av spill. Ingen av skuddene avfyrt fra Hysnes denne natten traff noen av de tyske skipene, og de kunne således fortsette ufortrødent videre inn til Trondheim. På morgenen den 9. april ble det fra Hysnes observert tyske jagere som landsatte tropper. Det ble avfyrt skudd mot disse, og det tyske skipet «Theodor Riedel» ble påført såpass store skader at det måtte kjøres på land for å forhindre at det skulle synke.
Hysnes fort holdt ut til ca. 15:15, da kommandanten ved fortet bestemte at motstanden skulle oppgis. Det hadde da foregått kamphandlinger i området rundt Hysnes og Brettingen utover morgenen. Ingen nordmenn falt under disse kampene, mens tapene på tysk side er rapportert til å være ca. 22 døde.

Hysnes fort under andre verdenskrig

Tyskerne overtok etter invasjonen fortet og forsterket det med luftvern, nærforsvarsstillinger og bunkere. De etablerte også et ganske primitivt torpedobatteri på Hysneståa med de aktre torpedorørsats fra jageren «Paul Jacobi». Dette torpedobatteriet ble etterhvert flyttet til Sørviknes, 5-6 kilometer lenger inn i fjorden, og forsterket med bunkere, kommandobunker og nærforsvar.

Hysnes fort i etterkrigstiden

Etter tyskernes kapitulasjon, rykket Kystartilleriet inn og overtok Hysnes fort. De videreutviklet leiren, og indre leirområde ble etterhvert forflyttet et stykke lenger bort fra sjøen. I 1998 ble Hysnes og Brettingen nedlagt som fort. Det var fortsatt noe militær aktivitet på området de neste 2-3 årene, før alt militært nærvær ved Hysnes ble avviklet.
Området ble etterhvert overtatt av Rissa kommune, og planene om etablering av Hysnes Helsefort tok etterhvert form. I juni 2006 ble det endelig bestemt at helse- og omsorgsministeren og arbeids- og inkluderingsministeren går sammen om å realisere et rehabiliteringsprosjekt ved Hysnes Helsefort i Rissa kommune.
Deler av fortet disponeres i dag av Hysnes museum. På søndager i sommerhalvåret holder museet åpent for omvisninger i KO-plass og på kanon 1.
Decet Romanum Pontificem

Decet Romanum Pontificem er navnet på den pavelige bulle hvorved pave Leo X ekskommuniserte Martin Luther. Den ble gitt den 3. januar 1521.

Andre buller med samme navn

Det finnes i det minste to andre viktige pavelige buller med navnet Decet Romanum Pontificem: En datert 23. februar 1596 og gitt av pave  Klemens VIII, og én datert 12. mars 1622, av pave Gregor XV.

Bullen og dens kontekst

Bullen ble gitt en god stund etter at den seksti dager lange fristen som advarselsbullen Exsurge Domine hadde gitt Martin Luther for å gjøre avbikt. Den fristen utløp den 27. november 1520, etter at eksemplarer av den var blitt festet til kirkedørene til katedralene i Meissen, Merseburg og Brandenburg og etter at den tyske munken selv hadde mottatt originalbullen. 
Det Luther gjorde, var å fullførte bruddet på en måte som var synlig for alle. I Wittenberg oppfordret Filip Melanchthon universitetsstudentene til å begi seg til Elsterporten, der de avsang «Requiem aeternam», drikkeviser og «Te Deum laudamus», hvorpå Luther satte fyr på bullen. Samtidig ble også de kirkelige rettsbøker brent.
Bullen Decet Romanum Pontificem fastslo at Luther nå var offisielt å betrakte som en heretiker, og likeså dem som anerkjente hans lære og hjalp ham i hans forehavender. 
Paven reserverte til seg selv eneretten til å løse Luther fra bannet. Han oppfordret alle erkebiskoper, biskoper, domkapitler, kanniker og ordensforesatte til å bekjempe den lutherske vranglære og forsvare den katolske tro. Samme dagen bullen ble publisert, ble det sendt apostoliske skriv til erkebiskop Albrecht av Mainz (som var generalinkvisitor for hele Tyskland) og til de pavelige utsendinger Caracciolo og Eck der de ble gitt de nødvendige pavelige fullmakter til å kjempe imot og dømme alle gjenstridige tilhengere av det som senere ble kjent som lutherdommen.

Opphevelse uaktuelt

Mot slutten av 1900-tallet bad lutheranere involvert i de bilaterale luthersk-katolske økumeniske samtaler om at ekskommunikasjonen av Martin Luther skulle oppheves. Men Vatikanets svar var at det ligger i sakens natur at man kun opphever ekskommunikasjoner så lenge den ekskommuniserte selv er i live.
Aioi oljekraftverk

Aioi oljekraftverk er et varmekraftverk i Japan. Installert produksjonseffekt er 1 125 MW. Brenselkilden er råolje og fyringsolje.
Fylkesvei 1046

Fylkesvei 1046 går mellom Karlsrud og Ladim i Skiptvet kommune. Veien er 4,6 km lang og heter Engsveien.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 265.
Auvergne (provins)

Auvergne (oksitansk: Auvèrnhe/Auvèrnha) var en historisk provins i midten av sørlige Frankrike. Området var opprinnelige et føydalt len til grevene av Auvergne. Det er nå det geografiske og kulturelle området som tilsvarer den tidligere provinsen. Den tradisjonelle hovedstaden for provinsen Auvergne var Riom.
I dag er hele provinsen Auvergne administrert innenfor den administrative regionen Auvergne, en region som også omfatter provinser og områder som historisk sett ikke tilhørte Auvergne. Hovedstaden for regionen Auvergne er Clermont-Ferrand.

Geografi

Auvergne er et sparsommelig befolket område som ligger på et vulkansk platå og store daler. Det ligger i hjertet av fjellregionen Sentralmassivet som er et ulendt og kupert platå av forhistorisk granitt og herdet lava. Området som har stor naturskjønnhet og dramatisk landskap ligger midtveis mellom Paris og Middelhavet.

Historie

Auvergne var en provins i Frankrike som har fått sitt navn fra Arverni, arvernere, en gallisk stamme som tidligere var bosatt i området. I år 475 e.Kr. ble området tatt av vestgotere imot ønskene til de som da var bosatt der, i henhold til Sidonius Apollinaris. I år 507 e.Kr. ble det erobret av frankerne, igjen med en del motstand i henhold til nedtegnelser fra Gregorius av Tours.
I år 1095 ble det historiske kirkemøtet i Clermont holdt her for å fremme støtte for det første korstog.
I løpet av middelalderen ble Auvergne delt i fire føydale len: fylket Auvergne (dannet rundt 980); bispedømme Clermont (dannet rundt 980 som en form for motmakt); dauphinate Auvergne (dannet rundt 1155 etter et kupp, men ikke formelt opprettet før 1302); og hertugdømmet Auvergne (dannet fra den kongelige besittelsen Auvergne i 1360).
Under hundreårskrigen var det flere hærtokt og opprør i regionen.
I 1424 ble hertugdømmet underlagt Huset Bourbon.
I år 1790 ble den historiske ble den historiske provinsen delt i dagens departementene Puy-de-Dôme, Cantal, Haute-Loire, og Allier, skjønt Haute-Loire og Allier omfatter også en del landområder fra de historiske provinsene Bourbonnais, Lyonnais, og Languedoc.

Økonomi

Regionen er berømt for sin charcuterie, pølse laget av kokt kjøtt, og som er feiret i festivalen «La Mangona» i mange landsbyer i Auvergne. Også for sin ost, som Saint Nectaire, Bleu d'Auvergne, Murol, og Fourme d'Ambert, og for sitt mineralvann, Volvic og andre. Gummihjulfabrikanten Michelin har produksjon her. Auvergne har også flere vannkraftprosjekter, hovedsakelig lokalisert ved elvene Dordogne, Cère, og Truyère.

Kultur

Auvergnat, en dialekt under oksitansk, ble historisk talt i Auvergne, og har til dels fortsatt en del innflytelse lokalt.
En sjelden rase krøtter, aubracokse, blir oppdrettet i Aurbrac-fjellene.
Komponisten Joseph Canteloube baserte sine såkalte regionale sanger, Sanger fra Auvergne (1923–1955), hans kjente stykke for stemmer og orkester, basert på folkemusikk fra Auvergne. I 1925 dannet han gruppen La Bourrée i Paris med flere unge musikere fra Auvergne. Han utga også samlinger med religiøs musikk fra regionen, Chants religieux d'Auvergne.
Visesangeren Georges Brassens (1921 – 1981) skrev Chanson pour l'Auvergnat.
Kaare Kittelsen

Hole in one

Wall of fame medlem 24-09-1967
Rieber & Søn

Rieber & Søn ASA (OSE: RIE) var et norsk industrikonsern og allmennaksjeselskap som omfattet flere virksomheter innen næringsmiddelindustrien i Norge og i Europa. Rieber & Søn markedsførte, produserte og solgte en rekke kjente merkevarer i dagligvarebutikker i Norden og Sentral- og Øst-Europa. Rieber & Søns hovedkontor lå på Nøstet i Bergen. Siste konsernsjef var Frank Mohn. I august 2012 ble Rieber & Søn kjøpt av Orkla ASA, og senere slått sammen med Stabburet til det nye selskapet Orkla Foods Norge.

Virksomhet

I en stor dagligvarebutikk i Norge kan en finne over 500 ulike produkter fra Rieber & Søn. Blant de mer kjente merkene er Toro (supper og sauser), Denja (salater, pålegg, majones), Mr. Lee (nudler og woksauser), Ming og Geisha (ris), Heistad (sukkerfritt syltetøy), Vossafår (spekemat) og Vestlandslefsa. Selskapet hadde også krydderproduktene under merkenavnet Black Boy, men har siden endret navnet på disse produktene til Toro Krydderier.
Konsernet hadde produksjonsvirksomheter i syv land og rundt 3000 ansatte, 65 % utenfor Norge. Det var ellers representert gjennom salgs- og markedskontorer i ytterligere seks land.

Historikk

Den senere forretningsmannen, tyskfødte Paul Gottlieb Rieber (1809–1898) kom til Bergen i 1817 med emigrantskipet «de Zee Ploeg» og grunnla Rieber & Søn som en handelsbedrift og eddikfabrikk i Bergen i 1839. Etter andre verdenskrig utvidet konsernet med oppkjøp innen flere industriområder, og i 1987 ble selskapet slått sammen med byggevarefirmaet Jacob Neumann og Nodest Industrier. Etter fusjonen ble Rieber & Søn notert på Oslo Børs. I 1992 overtok konsernet Vitana i Tsjekkoslovakia og begynte dermed engasjementet i Sentral- og Øst-Europa. I 2000 forlot Rieber og Søn konglomeratmodellen for sin næringsvirksomhet, en prosess ledet av Asbjørn Reinkind, og har siden satset utelukkende på næringsmidler.
I forbindelse med selskapets 150-årsjubileum i 1989 ga Rieber & Søn 10 000 rhododendroner og skulpturen Vårfornemmelser av Fritz Røed som en gave til Bergen by. Skulpturen er plassert ved Fjellveien.
20. august 2012 ble det offentliggjort at Orkla ASA kjøper Rieber & Søn fra familien Rieber. Kjøpet ble godkjent av Europakommisjonen i mars 2013. I 2013 ble selskapene Rieber & Søn, Stabburet, KiMs Norge og Sætre slettet av Orkla, og selskapene og merkenavnene flyttet over i Orkla Foods Norge. Rieber & Søn ASA ble strøket fra Oslo Børs 30. mai 2013.
Marit Myklebust

Marit Myklebust (født 1962) er offiser i Frelsesarmeen og tidligere lokalpolitiker for Arbeiderpartiet. Hun var ordfører i Eigersund 1997-2003. 
Myklebust er utdannet sykepleier. Etter at hun sluttet som ordfører har hun arbeidet i Frelsesarmeen, først som daglig leder av Gatehospitalet i Oslo fra det startet opp i 2003 – 2012. Deretter som som daglig leder av den tverrfaglige rusinstitusjonen Behandlingstunet i Fetsund.
I 2009 ble hun kåret til årets sykepleierleder av Norsk Sykepleierforbund. I 2015 var hun en av fem nominerte til Petter Dass-prisen.
Tomomi Miyamoto

Landslaget

Tomomi Miyamoto spilte 77 landskamper for Japans kvinnelandslag. Hun ble tatt ut i Japans tropp til VM i fotball 1999, VM i fotball 2003, Sommer-OL 2004 og VM i fotball 2007.
Akhtuba

Akhtuba (russisk: Ахтуба) er en forgreining av elva Volga. Akhtuba deler seg fra Volgas venstre bredd ved byen Volzjskij, rundt 15 km nordøst for Volgograd, og renner parallelt med Volga mot Volgadeltaet og Det kaspiske hav.
Den opprinnelige begynnelsen på Akhtuba ble blokkert av demningen til Volga vannkraftverk. Den renner nå ut fra Volga via en 6,5 km lang kunstig utløpskanal som starter nedenfor demningen. Elva er 537 kilometer lang, med en gjennomsnittlig vannføring på 153 m³/s.
Byer ved Akhtuba: Volzjskij, Leninsk, Znamensk, Akhtubinsk, Kharabali. Den gylne hordes hovedstad Saraj lå mest sannsynlig også ved Akhtuba, ikke langt fra Kharabali.
Området mellom Volga og Akhtuba kalles Volga-Akhtubasletten, og er et av Russlands fremste områder for dyrking av grønnsaker. Den er spesielt kjent for sine vannmeloner.
Markedskors

Markedskors (engelsk: Market cross eller i Skottland Mercat cross) er konstruksjoner som ble reist på torg i britiske markedsbyer. Slike markedskors ble reist i de fleste britiske markedsbyer, og kan fortsatt finnes svært mange steder. Britiske utvandrere brakte skikken med markedskors til nye byer i f.eks. Canada og Australia.
Trass i navnet har konstruksjonene ofte ikke noen korsform, det kan være være forskjellige former av enkle kors, søyler eller obelisker, eller store byggverk som for eksempel markedskorsene i Malmesbury og Chichesterkorset i Chichester. De fleste bevarte markedskors er laget av stein, men de kunne også være konstruert av tre. (se for eksempel Wymondham i galleriet nedenfor)
Panihati

Demografi

Ved den offisielle folketellingen i 2001 hadde byen 348 379 innbyggere. Av disse utgjorde menn 52 % og kvinner 48 %. Den gjennomsnittlige lesekyndigheten i byen var da 82 %, noe som var mye høyere enn landsgjennomsnittet på 59,5 %. 85 % av mennene var lesekyndige, mens79 % av kvinnene var det samme. 8 % av Panihatis befolkning var barn under 6 år.