google/wiki40b huggingface dataset:
Nybygger

En nybygger er en person som har migrert til et område og etablert permanent bosted der, ofte for å kolonisere området. Nybyggere er som hovedregel mennesker som bosetter seg på et landområde og dyrker det opp, til motsetning fra nomader. Nybyggere blir også kalt «kolonister», og i USA «pionerer».

Terminologi

Uttrykket nybygger blir vanligvis ikke brukt i forbindelse med den senere historien til veletablerte og/eller uavhengige, postkoloniale land med pågående innvandring, som dagens USA, Canada eller Australia, hvor uttrykk som immigranter blir foretrukket.

Historisk bruk

I så godt som hvert eneste faktiske historiske tilfelle er nybyggerne bosatt på områder som tidligere hadde tilhørt vel-etablerte folkeslag, kjent som urbefolkning (ofte kalt «innfødte», «aboriginer», og i Amerika; «indianere»). Disse landområdene er vanligvis bosatt mot urbefolkningens ønsker, og deretter kontrollert, forsvart og utvidet med makt, eller det er kjøpt eller leid fra urbefolkningen på vilkår som er svært gunstige for nybyggerne, av og til som følge av en traktat (for eksempel Waitangitraktaten på New Zealand). I noen tilfeller (som i Australia) har den juridiske eiendomsretten til noen landområder på et langt senere tidspunkt blitt bestridt av urbefolkningen, som søker landrettigheter med bakgrunn i tradisjonell bruk.
Uttrykket «nybygger» ble vanligvis ikke brukt i forbindelse med mennesker som ble brakt til koloniene som ufri arbeidskraft, så som slaver (f.eks. i De forente stater), eller fanger (som i New York i 1674-1775 og Australia i 1788-1868).
I Det russiske keiserdømmet ble både russere og utenlandske borgere invitert av regjeringen til å bosette seg i tynt befolkede områder. Disse nybyggerne ble kalt «kolonister», og omfattet blant annet tyskere ved Volga og i Volhynia, serbere og andre i Slavo-Serbia og russere i Kasakhstan.
Mange av de store bølgene av nybyggere kom sjøveien til de nye landområdene, men det er også eksempler på betydelige bosetningsbølger over land, så som boernes «Great Trek» i Sør-Afrika, og Oregon Trail i USA.

Nyere bruk

I Midtøsten er israelske nybyggere jøder som bor i områder som ble erobret under seksdagerskrigen, og som gjøres krav på av palestinerne og Syria.
I Indonesia har transmigrasjonsprogrammet hatt som målsetning å få folk til å flytte fra den tett befolkede øya Java for å bli nybyggere på de tynnere befolkede øyene Sumatra og Borneo.

Årsaker til emigrasjon

Nybyggerne har emigrert av mange forskjellige årsaker, men følgende faktorer er ofte involvert: ønsket om å starte et nytt og bedre liv i et fremmed land, personlige økonomiske problemer, sosial, kulturell, etnisk, eller religiøs forfølgelse (som pilegrimene, mormoner og sionister), politisk undertrykkelse, og incentiver fra regjeringer med sikte på å oppmuntre til nybygging.
Gnorimus armeniacus

Utseende

En ganske stor (15-18 millimeter), kraftig, svart skarabide med gule flekker på pronotum og dekkvinger. Hode, forkropp og bein er svarte, dekkvingene ofte mer eller mindre brunrøde. Bakkroppsspissen, som stikker ut bak dekkvingene, er uten påfallende hårkledning. Hodet er firkantet, flatt med små fasettøyne. Pronotum er litt bredere enn langt, med rundede sider. Dekkvingene er mye bredere enn pronotum, litt utvidete bakover. Beina er forholdsvis lange.

Levevis

Larvene lever i mulden som samler seg inne i hule trær, trolig mest av bøk og eik. De voksne billene er dagaktive og finnes gjerne på blomstene av skjermplanter og andre åpne blomster. De er aktive men noe trege flygere.

Utbredelse

Arten er utbredt i det nordøstlige Tyrkia.
Al-Mutawakkil

Jaʿfar ibn Muhammad al-Muʿtasim bi'llah (arabisk: جعفر بن محمد المعتصم بالله; Mbedre kjent under sitt herskernavn al-Mutawakkil ʿala Allah, arabisk: المتوكل على الله, «han som setter sin lit til Allah», eller Al-Mutawakkil ʻAlā Allāh Jaʻfar ibn al-Muʻtasim, født mars 822, død 11. desember 861) var en abbasidisk kalif som regjerte fra Samarra i årene 847-861.

Liv og virke

Al-Mutawakkil var sønn av kalif Al-Mu'tasim (833–842) og Shuja, en persisk haremsdame.
Han etterfulgte sin bror Al-Wathik (842–847) som kalif. Han gikk tilbake til ortodoksien innen islam og forfulgte ikke-muslimer. En av grunnene var at han ønsket å redusere den sterke tyrkiske innflytelse innen hær og forvaltning. For å sikre seg befolkningens og ikke minst geistlighetens støtte, opphevet han i 849 mutazilittenes statsdoktrine som var blitt innført av al-Ma'mun. Også sjiaene ble i tiltagende grad undertrykket. I denne sammen lot al-Mutawakkil for eksempel ødelegge gravmoskeen til Husain ibn ʿAlī i Karbala.
Forsøket på å trenge tilbake den tyrkiske innflytelse slo imidlertid feil, fordi forskjellige uroligheter i Syria og Egypt gjorde ham avhengig av tyrkiske styrker for å skape ro i riket. Også hans ønskede flytting av residens fra Samarra til Damaskus ble forpurret av tyrkerne. Under hans herrskap fikk vesiratet sin funksjon som sentralledelse i regjeringsgesjeftene.
Al-Mutawakkil ble styrtet av sin eldste sønn Al-Muntasir med hjelp av en tyrkisk livvakt. Mordet skjedde noen dager etter at kalifen hadde beordret at et hellig zoroastrisk tre, sypressen i Kashmar, skulle hugges ned. Treet måtte tas for å brukes til hans nye store palass. Beslutningen utløste enorme protester fra zorostrierne. Sypressen var av legandarisk verdi for zoroastrierne; de mente at den var blitt tatt med fra paradiset til jorden av Zoroaster og da var mer enn 1400 år gammelt. Kalifen var allerede død før trevirket fra treet ankom for det nye palass.
Nå brøt det ut heftige maktkamper mellom tyrkiske interessegrupper i Samarra. Frem til 870 regjerte fire kalifer og drev riket til sammenbruddels rand. Det var først under al-Mutamid (870–892) at kalifatets sammenbrudd kunne stanses.
Bernard Gui

Bernard Gui (født 1261 eller 1262 i Royère ved La Roche-l'Abeille som nå er i département Haute-Vienne i Frankrike; død 30. desember 1331 i Lauroux som nå er i département Hérault), også kjent som Bernardo Gui eller Bernardus Guidonis, var en inkvisitor fra dominikanerordenen i senmiddelalderen, biskop i Lodève, og en av de mest profilerte forfatterne i middelalderen. Han er kjent for sin tjeneste som inkvisitor av Toulouse, i kampanjen mot albigenserene som pave Klemens V satte igang mellom 1307 og 1323.

Biografi

Han ble født i Royères i Limousin, i 1261.
Han startet løpebanen sin ved å slutte seg til dominikanerklosteret i Limoges i 1280. Ti år senere ble han utpekt som prior i Albi, og deretter i Carcassonne, Castres og Limoges.
Mens han jobbet i området rundt Toulouse, henrettet han 42 personer av 900 som ble dømt skyldige i løpet av femten år. Han konsentrerte seg om katarer, valdensere, falske apostler, beginere og jøder, samt trollmenn og nekromantikere.
Som belønning for sine tjenester som inkvisitor ble han valgt til biskop av Tui i Galicia av pave Johannes XXIII, og et år senere til biskop av Lodève. Bernard Gui døde i borgen i Lauroux, Hérault, i det sydvestre Frankrike, 30. desember 1331.

Verk og ettermæle

Til tross for sine mange oppgaver skrev han flere viktige historiske og kirkehistoriske verk, slik som Flores chronicorum (Antologi over krønikene, som er en verdenshistorie frem til 1331), Chronique abrégée des empereurs, Chronique des rois de France, Catalogue des Évêques de Limoges, Traité sur les saints du Limousin, Traité sur l'histoire de l'abbaye de St. Augustin de Limoges, Chronique des Prieurs de Grandmont (frem til 1318), Chronique des Prieurs d'Artize (frem til 1313), Chronique des évêques de Toulouse (frem til 1327), Sanctoral ou Miroir des saints, Vie des saints, Traité sur les soixante-douze disciples et sur les apôtres,Traité sur l'époque de la célébration des conciles og Compilation historique sur l'ordre des Dominicains.
Hans viktigste og mest kjente verk, Practica Inquisitionis Heretice Pravitatis (Bruk av inkvisasjon mot ondskapsfullt kjetteri), lister opp alvorlige kjetterretninger i starten på det 14. århundre, og gir inkvisitorer råd om hvordan medlemmer av spesielle grupper skal håndteres. Det er en oversikt over oppgavene og pliktene til inkvisitoren, og gir en unik bakgrunn for å studere inkvisisjonen i dens tidlige periode. Dette verket, som var forsvunnet i en periode, ble publisert i sin helhet av abbed Douais i Toulouse i 1886.
Bernard er også forfatter av en rekke teologiske traktater: Abrégé de la doctrine chrétienne, Traité de la messe, Traité sur la conception de la Vierge, og også av flere prekener.
Bernard Gui (som Bernardo Gui) opptrer i den historiske romanen Rosens navn av Umberto Eco.
Robin Olsen

Landslaget

Han ble tatt ut i Sveriges EM-tropp til EM i Frankrike 2016.
Han ble tatt ut i Sveriges tropp til VM i fotball 2018 i Russland.
Kåseri

Kåseri er en ofte ironisk sakprosatekst, nært beslektet med essayet. Ordet kommer av fransk causer, som betyr å prate.
Kåseriet var opprinnelig en avissjanger som ble innført på 1900-tallet for å kunne skrive lettfattelig om vanskelige emner. Kåseriet ble raskt en muntlig sjanger, som ble fremført i forsamlinger. I dag fremføres kåserier ofte på radio, men kan også finnes på TV og skriftlig i aviser og tidsskrifter. Det er normalt underholdende, men har en alvorlig undertone. Ofte er forfatteren den samme som fremfører teksten.
Stand-up og talk show har en kåseriliknende tone.
Den som framfører et kåseri, kalles kåsør.

Sjangerkjennetegn

Kåseriet er først og fremst en muntlig sjanger. Derfor har det korte setninger og klare poeng, og benytter seg av muntlige virkemidler som slang, dialektuttrykk og ufullstendige setninger. Kåsøren kan også bruke virkemidler som stemme og pauser for å skape poenger.
Ironi, humor og satire er virkemidler som kjennetegner kåseriet. Kåsøren kan virke naiv bak ironien, men den er aldri ondsinnet. Derfor vil man finne virkemidler som sarkasme, spydigheter og svart humor i et kåseri. Også språklige bilder, kontraster og gjentakelser er vanlige i kåserier.
Innholdet i kåseriet følger en rød tråd, selv om den kan være løs, men bør ikke ha for store tankesprang til at lytteren ikke kan følge med. Teksten bør ha en viss grad av originalitet og ha uventede poenger.
Et annet viktig poeng med kåseriet er at det er subjektivt, og kåsørens mening skal skinne gjennom. Ironien kan gjerne understreke og overdrive dette. Kåseriet må også ha en viss aktualitet, og temaet burde gjenkjennes av alle i målgruppen, som gjerne kan innbefatte hele folket.
Stillatorget

Stillatorget eller Stillatorvet er et etablert navn på Kjelsåsveien 160 a og b i bydel Nordre Aker i Oslo. Her finnes blant annet en dagligvareforretning, et legekontor og et apotek. Torget har navn etter Stilla, et område der Akerselva danner flere kulper, rett nedafor Brekkedammen. Ruters busslinjer 22, 25 og 54 trafikkerer til og fra Stillatorget. Plassen ligger heller ikke langt fra Gjøvikbanen (tog), Kjelsås stasjon (buss som over) eller Kjelsåsalléen (trikk 11 og 12).
NM i svømming kortbane 1991

NM i svømming kortbane 1991 ble arrangert i Bergen 19.-22. januar 1991.
Estigmena

Utseende

Middelsstore (10-16 millimeter), avlange og slanke, er eller mindre rødbrunlige skjoldbiller. Oversiden er blank og kraftig punktert. Hodet er lite, antennene litt kraftige og knapt halvparten så lange som kroppen, som er nokså jevnbred. Pronotum er avrundet firkantet. Dekkvingene er jevnbrede, med kraftige punktrader, beina forholdsvis korte.

Levevis

Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Denne slekten lever på bambus og andre storvokste gress.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sørøst-Asia, fra India i vest til Vietnam i øst.
John Boardman

Biografi

Boardman utdannet seg ved Magdalene College ved Universitet i Cambridge der han fra 1945 studerte klassiske emner. Etter to års verneplikt i Intelligence Corps (den britiske etterretningstjenesten) tilbrakte han tre år i Hellas, fra 1952 til 1955, som viserektor på Den britiske skole i Athen.
Ved sin hjemkomst til England ble Boardman assisterende intendant ved Ashmolean Museum i Oxford, og påbegynte på den måten sin livslange tilknytning til museet. I 1959 ble han dosent i klassisk arkeologi ved Universitet i Oxford, og i 1963 ble han dosent ved Merton College i Oxford. Han ble ved Merton til han ble utnevnt til professor i klassisk kunst og arkeologi ved Lincoln College i 1978. Han ble adlet i 1989 og pensjonerte seg i 1994, og var siden professor emeritus. 
Boardman er medlem av British Academy, og ble tildelt akademiets Kenyon-medalje for klassiske studier i 1995. Han fikk også Onassis-prisen i humaniora i 2009. Han er dessuten æresmedlem av Magdalene College i Cambridge og av Merton og Lincoln College i Oxford, og har fått en rekke andre akademiske æresbevisninger.
Boardman har gjennomført utgravninger på flere arkeologiske sted, som Smyrna, Kreta, Khíos og Tokra i Libya. Hans mange utgivelser fokuserer framfor alt på kunst og arkitektur i antikkens Hellas, og spesielt på skulptur, utsmykkede edelsteiner og vannmaleri.
Metopsia

Utseende

Små (vanligvis ca. 2 mm), brede, litt flate biller, gjerne rødbrune. Slekten kjennes lett på det store, sekskantede hodet. Oversiden er tydelig, nokså grovt punktert. Antennene ender i en svakt antydet kølle. Brystskjoldet (pronotum) er bredere enn langt, sidene er ikke innskåret ved bakhjørnene som i den lignende slekten Megarthrus. Pronotum har en tydelig midtfure. Dekkvingene er ganske lange, mye lengre enn brystskjoldet, og dekker de fremste ryggleddene. Bakkroppen er bred og noe flattrykt. Beina er korte.

Levevis

Disse artene kan finnes på gressmark, der de trolig lever i muggent gress, de er også funnet i smågnageres ganger. Disse billene flyr godt og man kan finne dem svermende i solskinn.
Den eller de artene som er funnet i Norge lever på tørre lyngheier ved kysten. Metopsia clypeata blir vurdert som Nær truet (NT) på den norske rødlisten fra 2010.
Ding Junhui

Profesjonell karriere

Den første profesjonelle turneringen han deltok i var Masters 2005, hvor han røk ut i andre runde for Stephen Lee. I mars 2005 feiret han sin 18-årsdag med å vinne China Open etter at han slo Stephen Hendry, som da var rangert som nummer tre i verden, 9–5 i finalen. Dette var hans første seier i en rankingturnering.
I desember 2005 vant han UK Championship etter at han slo den 20 år eldre Steve Davis i finalen med 10–6. Han ble dermed den første spilleren som ikke var fra enten Storbritannia eller Irland til å vinne denne turneringen. I løpet av sesongen 2005/2006 klatret han fra 62.- til 27.-plass på verdensrankingen.
I den første rankingturneringen i sesongen 2006/2007, Northern Ireland Trophy, møtte han Ronnie O'Sullivan i finalen. Kampen vant han 9–6. Han ble dermed den tredje spilleren som har vunnet tre rankingturneringer før fylte 20 år, de to andre er O'Sullivan og John Higgins.
Den 14. januar 2007 lagde Ding sitt første maksimum break i førsterundekampen mot Anthony Hamilton i Masters. Også i denne turneringen kom han til finalen og møtte igjen Ronnie O'Sullivan. Ding tok de to første partiene i finalen, men O'Sullivan storspilte og vant til slutt komfortabelt 10–3.
Etter finalen i Masters tapte Ding førsterunde kampen mot Stephen Maguire i Malta Cup og røk også ut i første runde av Welsh Open etter tap mot Jamie Cope. Han kvalifiserte seg imidlertid for første gang til verdensmesterskapet i snooker og møtte O'Sullivan i første runde. Denne kampen tapte han 2–10.
Den 16. desember 2008 gjorde Ding sitt andre maksimum break i karrieren i en kamp mot John Higgins i UK Championship. Året etterpå vant han for andre gang UK Championship, med 10–8 seier over John Higgins.
Falun Gong

Utbredelse

Falun Gong har fått stor oppslutning i Kina, Europa, USA, Canada og Australia, og har flere millioner tilhengere i mer enn 70 land i hele 
verden (2007).
Juli 1999 ble Falun Gong forbudt i Kina, etter at myndighetene først hadde understøttet Falun Gong, blant annet på grunn av de gode helseeffektene og dermed innsparing av penger i helsesektoren. I 1996 ble hovedboken "Zhuan Falun" bestselger i Kina, og det ble flere og flere mennesker som øvde Falun Gong i parkene i Kina. På en vanlig søndagmorgen kunne det samle seg 10 000 mennesker i én park i Beijing. Fra 1996-1999 ble det forsøkt med høyttalere eller vannkastere fra lastebiler å forstyrre qigong-øvingen med høy musikk eller ved å sprøyte vann på folk mens de øvde. 25. april 1999 samlet 10 000 Falun Gong utøvere seg foran petisjonskontoret i Beijing for å levere inn en petisjon mot arrestasjonen av noen utøvere 19. april i Tianjin, som hadde demonstrert mot en qigong-kritisk avisartikkel. Når det ble kjent at de arresterte var blitt satt fri, gikk alle hjem. Denne hendelsen brukte myndighetene som begrunnelse for at Falun Gong ble forbudt 22. juli 1999. Riktignok telte kinesiske myndighetene våren 1999, mellom 70 og 100 millioner Falun Gong utøvere i Kina, mens kommunistpartiet kun hadde 60 millioner medlemmer. Falun Gong var dermed blitt mer populær og større enn kommunistpartiet. 
Den 10. juni 1999 ble det såkalte "610-kontoret" opprettet, som har som eneste oppgave å overvåke og forfølge Falun Gong utøvere. "610-kontor" finnes i hele Kina. 20. juli 1999 ble 1000 navnlig kjente Falun Gong utøvere arrestert. Myndighetens mål var å eliminere Falun Gong innen 3 måneder etter 22. juli 1999. For å begrunne forfølgelsen, ble det igangsatt en stor propagandakampanje mot Falun Gong. I samtlige media i Kina, i starten av forfølgelsen – ofte daglig, ble Falun Gong utøvere svertet som terrorister, selvmordere, gale, eller politisk motiverte som vil selv ha makten i Kina – altså en trussel mot Kina, kommunistpartiet og hele det kinesiske samfunnet. 
Siden juli 1999 har hundretusenvis av tilhengere blitt forfulgt og fengslet for eksempel i arbeidsleir Laogai (omskolering gjennom arbeid) eller mentalsykehus. Flere tusen har blitt torturert, mange til døde. Falun Gong utøvere har oftest blitt dømt til 2-3 år arbeidsleir uten rettssak og dom, som kan forlenges hvis man ikke har latt seg omskolere.
Våren 2006 ble det kjent at organer fra fengslede Falun Gong-utøvere blir solgt dyrt på det internasjonale organmarkedet. To kanadiere, David Kilgour, en tidligere statssekretær i kanadisk UD og advokaten David Matas har gjort uavhengige undersøkelser som bekrefter dette. FN-spesialkorrespondent Manfred Nowak bekrefter i torturrapporten 2006 påstandene til Kilgour og Matas.
Kjell Landmark

Karriere

I 1971 ble Kjell Landmark valgt inn i Kristiansand bystyre for SF. I 1977 brøt han med partiet og dannet Kristiansand by- og miljøvernliste, som senere ble en del av Miljøpartiet De Grønne. Han har blant annet jobbet i forsvaret, FN-sambandet og vært lærer i grunnskolen og den videregående skole. I en årrekke var han også knyttet til pp-tjenesten i Kristiansand kommune. Han har også bidratt med tekster i lærebøker for skolen. Kjell Landmark har vært en permanent politisk opposisjonell i norsk samfunnsdebatt i en god mannsalder. Landmark hadde sin egen faste spalte «Subjektivt» i Fædrelandsvennen. I tillegg til disse ytringene har Landmark også formulert sin samfunnskritikk gjennom lyrikk.
Olav Terjeson Sandnes

Karriere

Sandnes var fra 2009 finansdirektør i Egmont Hjemmet Mortensen, og var tidligere finansdirektør også i Funcom. Fra 1. september 2011 ble han administrerende direktør i Egmont Hjemmet Mortensen. Samme år ble han også styreleder i Hjemmet Mortensen Trykkeri. Han har også vært styreleder i Mediehuset Nettavisen, styremedlem i TV 2 Gruppen, NRK Aktivum og Findexa Forlag.

Utdannelse

Sandnes har en MBA fra IESEs MBA-program i Barcelona i Spania. Han har også bachelorgrad fra Handelshøyskolen i København i Danmark.
Jørgen Skjelvik

Stabæk

Skjelvik ble hentet opp til A-laget fra Stabæks juniorstall i april 2009 og fikk sin debut for A-laget i første runde i cupen mot Sander IL den 10. mai. Debuten i Tippeligaen kom den 16. mai i 4–1 seieren mot Sandefjord i den 9. serierunden i 2009.

Helsingborg IF

2. august 2011 ble Skjelvik hentet av den svenske klubben Helsingborg IF for resten av sesongen. Den 13. august debuterte han da han kom inn som spiss i det 77. minutt. Han klarte også å score mål med en fin lobb etter gjennomspill fra Ardian Gashi i Helsingborgs 3-1 seier mot Trelleborgs FF.

Kalmar FF

22. november signerte Skjelvik for den svenske klubben Kalmar FF som bosmanspiller.  Skjelvik signerte en 3 års avtale og har blitt omskolert fra venstrekant til venstreback. Skjelvik har per 3. august 2012 vært den mest brukte spilleren i Kalmar FF, kun stått over 2 offisielle kamper.

Rosenborg

17. juli 2013 signerte Skjelvik for Rosenborg og fikk tildelt drakt nummer 16.
I sesongen 2015 var han med å vinne både Tippeligaen og Cupfinalen.
I sesongen 2016 var han med å vinne både Tippeligaen og Cupfinalen.
I sesongen 2017 var han med å vinne Eliteserien.
Skjelvik bestemte seg for å ikke forlenge kontrakten med Rosenborg mot slutten av 2017 sesongen og heller forlate klubben etter 2017 sesongen.

Landslaget

15. november 2013 fikk han sin første landskamp for Norge mot Danmark.
Skjelvik har flere kamper for norske U-landslag.
De åtte banner

De åtte banner (mandsjuisk: Gūsa, kinesisk: 八旗, pinyin: Baqí) var forvaltningsenheter i Kina under Qing-dynastiet, og gjaldt for det mandsjuiske herskerfolket. Alle mandsjuer tilhørte et av de åtte banner. Opprinnelig var systemet knyttet til stammetilhørighet, men det tok ikke lang tid før den militære organisasjon fulgte samme raster idet hvert banner ble forpliktet til å stille et visst antall soldater til nasjonens rådighet. Det hankinesiske motstykket til de mandsjuiske åtte banner var det grønne banner.
Det var herskeren Nurhaci som innførte bannersystemet tidlig på 1600-tallet. Senere skulle det bli en av de viktigste bærebjelker i Qing-dynastiets samfunnsorden. De åtte bannerne hadde både militære og sivile oppgaver. Til å begynne med var det fem bannere som var understilt keiserlige prinser, men etterhvert ble alle åtte umiddelbart understilt keiseren. 
Etter at Kina ble erobret av mandsjuene i 1644 skjedde det en tiltagende profesjonalisering og byråkratisering av de mandsjuiske bannere. Etterhvert ble både hankinesere og mongoler opptatt i bannerne. Rundt år 1700 var 65 % av alle bannermenn kinesere, 19 % var mongoler og bare 16 % mandsjuer. Ikke desto mindre innehadde sistnevnte gruppe 2/3 av alle høyere statlige embeder. Kinesere ble ikke betrodd høyere administrative oppgaver, uansett bannertilhørighet. 
De største og viktigste bannergarnisonene under Qing-dynastiet lå i Beijing, Xi'an og Hangzhou. Det var også stasjonert viktige enheter i Mandsjuria, Yunnan, langs Yangzifloden og langs Keiserkanalen. Enhetene var oppbygd hierarkisk. Den minste enheten var på 300 mann og ble kalt niru (Zuǒlǐng, 佐領). En gruppering av fem niru ble kalt jalan (Cānlǐng, 參領). Fem jalan ble så til et banner (Gūsa; Qí, 旗). Dette rasteret er imidlertid bare retningsgivende; det var tidvise og varierende avvik fra det. 
Med tidens løp ble mange kinesiske og mongolske bannerenheter tilbakeført til sivilstanden, eller integrert i det grønne banners hær. Mot slutten av Qing-dynastiet ble alle som var tilhørige ett av de åtte banner, uansett nasjonal bakgrunn, betraktet som mandsjuer av de kinesiske republikanere.
Under Kinas erobring på 1600-tallet var bannersystemet et slagkraftig militært redskap, men det forvitret etterhvert. Under opiumskrigene og Taipingopprøret fremstod de som heller uegnede for 1800-tallets mooderne krigføring. Dermed gikk Qing-keiserne over til et militærsystem med en hær bygd opp etter vestlige forbilder. Formelt bestod bannersystemet likevel til dynastiets undergang i 1911.