Det estiske reformpartiet

Historie

Like før Jernteppets fall rundt 1990 ble Det estiske liberaldemokratiske partiet (ELDP) etablert i Den estiske sosialistiske sovjetrepublikk den 9. mars 1990. Den 4. oktober ble sosialliberale ELDP gitt observatørstatus i Den liberale internasjonale, som det første partiet i Øst-Europa. Partiet deltok i en valgallianse ved de frie valgene i 1992, og fikk seks av alliansens 29 mandater. ELDP satt i regjering frem til sommeren 1993, da partiet brøt med valgalliansen, og deltok i sentralbanksjef Siim Kallas' gruppe for opprettelse av et nytt liberalt parti. Den 13. november 1994 gikk ELDP, en konservativ utbrytergruppe og uavhengige liberale, i alt 710 personer, sammen om å danne det mer utpregede liberalistiske Reformpartiet med Kallas som leder.
 
Ved valget i mars 1995 ble Reformpartiet nest størst med 16,2 % av stemmene og 19 mandater. Tiit Vähi forsøkte å forhandle frem et felles regjeringsgrunnlag mellom Samlingspartiet og Reformpartiet, men kom ikke enighet i den økonomiske politikken, der Reformpartiet ønsket å avskaffe alle jordbrukssubsidier og videreføre flat inntektsskatt. En avlyttingsskandale gjorde at Reformpartiet gikk inn i regjeringen istedenfor Senterpartiet i november samme år. Partiet gikk ut av regjeringen igjen ett år senere.
Etter valget i 1999 dannet Reformpartiet regjering med konservative Fedrelandsunionen og sosialdemokratene under ledelse av konservative Mart Laar. Regjeringen konsentrerte seg om arbeidet med å få Estland inn i EU og NATO, men Reformpartiet fikk også gjennomslag for å avskaffe selskapsskatten. Etter lokalvalgene i oktober samme år begynte de tre partiene også å samarbeide i Tallinn. I januar 2002 ble regjeringen avløst av en regjering utgått fra Reformpartiet og Senterpartiet, ledet av Siim Kallas.
Våren 2003 fikk Reformpartiet en fremgang i parlamentsvalget, og Res Publica og Folkeunionen ble tatt inn som nye regjeringspartnere, men under ledelse av Juhan Parts fra Res Publica. Siim Kallas ble utnevnt til EU-kommissær etter Estlands inntreden i EU ved østutvidelsen i 2004, og Andrus Ansip ble partileder. Året etter kunne Ansip danne regjering med Senterpartiet og Folkeunionspartiet, senere med sosialdemokratene og Forbundet for fedrelandet og republikken, en konservativ sammenslutning.
Reformpartiet har vært landets største parti siden valget i 2007, da det oppnådde 27,8 % av stemmene og 31 mandater. Partiet gikk først og fremst til valg på ytterlige skattelettelser og videreføring av sin økonomiske politikk, og ønsket å redusere inflasjonen nok til å kunne erstatte estlandske kroner med euro. Partiet opplevde en ytterligere fremgang ved valget i 2011, da det fikk 28,6 % av stemmene og 33 mandater. Ansip trådte tilbake som statsminister og partileder ett år før valget i 2015, for å gi partiet en fornyelse. Ansip ble valgt til Europaparlamentet våren 2014, og Taavi Rõivas etterfulgte ham. I lys av Krim-konflikten ble Rõivas' første tid som statsminister preget av sikkerhetspolitikk. I 2015 erklærte det NATO-orienterte Reformpartiet valgseier over Senterpartiet.
En annen grunn til det gode valget i 2015 var generasjonskiftet i partiet da Taavi Rõivas overtok etter Andrus Ansip.  De lederne som gikk inn i politikk, administrasjon og næringsliv tidlig på 90-tallet da Estland fikk sin frihet tilbake er nå iferd med å trekke seg tilbake for en generasjon av nye ledere som kun har opplevd Sovjetunionen som barn.  Dette er et generasjonsskifte som også gjelder velgermassen.  Det verserte en del påstander om korrupsjon og inhabilitet imot noen regjeringsmedlemmer og sentrale personer rundt Reformpartiet i perioden til Andrus Ansip, men det var ingen ministre som ble dømt. I mai 2011 ble Anna-Maria Galojan som hadde vært leder av ungdomspartiet til Reformpartiet idømt fengselsstraff for å ha underslått 60000 euro fra den EU-støttede organisasjonen European Movement Estonia hvor hun var leder.  Estland har som mange EU-stater i østlige Europa slitt med korrupsjon, og landet har gjort mye for å rydde opp i dette. Mange med politisk tilknytting har blitt tatt i Estland, og spesielt i Senterpartiet. Tidligere samarbeidet disse to partiene tettere sammen enn i dag. Blant annet støttet Reformpartiet opp om Edgar Savisaar som ordfører i Tallinn, mens Andrus Ansip fikk Senterpartiet sin støtte til å bli statsminister.
Når Taavi Rõivas gikk til valg som Reformpartiets statsministerkandidat i 2015 så var kampen mot korrupsjon en av hans fremste kampsaker, slik det var for flere partier hvor spesielt Senterpartiet ble satt i negativt lys.  Den russiske velgermassen har alltid vært kjent for å ha gitt Senterpartiet mange stemmer, men ved valget i 2015 hadde en del av disse gått over til Reformpartiet. En antar at den russiske velgerovergangen skyldes generasjonsskiftet i Reformpartiet med Taavi Rõivas som ny leder, og kampsaker som mindre arbeidsledighet og kampen i mot korrupsjon.

Internasjonalt samarbeid

Reformpartiet ble tatt opp som medlem av Den liberale internasjonale i 1996, etter å ha vært observatør siden 1994. Reformpartiet ble tatt opp som medlem i Det europeiske liberaldemokratiske og reformpartiet, nå Alliansen av liberale og demokrater for Europa, i desember 1998. Reformpartiets medlemmer av Europaparlamentet er tilsluttet Alliansen av liberale og demokrater for Europas gruppe. 
Like etter partidannelsen knyttet man særlig nære bånd til Freie Demokratische Partei i Tyskland, Liberalerna i Sverige, Svenska folkpartiet i Finland og Latvijas Ceļš i Latvia. Fra slutten av 2000-årene har man også inngått et tettere samarbeid med det norske Fremskrittspartiet. Jørund Rytman etablerte Venneforeningen for Estland på Stortinget. Reformpartiet har også bånd til Friedrich-Naumann-Stiftung i Tyskland og det estiske Liberalismi Akadeemia, «Det liberale akademi».

Velgerdemografi

Partiet henter i sin største støtte fra unge, velutdannede og urbane sysselsatte. I motsetning til Senterpartiet, som har uforholdsmessig stor støtte i den russiske minoritetsbefolkningen, og Forbundet for fedrelandet og republikken, som i all hovedsak støttes av etniske estlendere, er Reformpartiets velgere forholdsvis likt fordelt på de ulike etniske gruppene. Reformpartiets velgermasse er sterkt konsentrert rundt byene, for selv om partiet bare henter en femtedel av sin støtte i hovedstaden Tallinn, får det tre ganger så mange stemmer fra andre byer, skjønt færre enn 40 % av velgerne bor her.
Partiets velgere er betydelig yngre enn gjennomsnittet. Intet annet parti har en større andel av sine velgere med fullført videregående skole. Kvinneandelen blant partiets medlemmer er den laveste i noe parti, men partiets oppslutning blant kvinner er allikevel over gjennomsnittet. Reformpartiets velgere tenderer også til å ha høy inntekt, og 43 % av partiets velgerne kommer fra den tredjedelen av befolkningen med høyest inntekt.
Ved kommunevalgene i Tallinn så er det Senterpartiet som er størst. Derfor kan en gå ut ifra at en del av Reformpartiets parlamentsvelgere fra Tallinn, støtter ordfører Edgar Savisaar fra Senterpartiet under kommunevalg.