google/wiki40b huggingface dataset:
Mars-500

Mars-500 var et romforskningsprosjekt som simulerte en bemannet romferd til planeten Mars. Prosjektet besto av en rekke eksperimenter omkring langtidsisolering under en romferd, og var et samarbeidsprosjekt mellom Den europeiske romfartsorganisasjon og den føderale russiske romorganisasjonen. Mars-500 ble i sin helhet utført på Jorden ved det Det russiske vitenskapsakademis Institutt for biomedisinske problem (IMBP) sitt anlegg utenfor Moskva.
Prosjektet startet i 2007 og ble avsluttet i 2011. Et av de viktigste spørsmålene prosjektet søkte å finne svar på var hvordan mennesker håndterer så lang isolasjon i et lite romfartøy som en ferd til Mars vil innebære. Prosjektet har vist at psykologisk har den rette besetningen ikke problemer med dette.

Bakgrunn

Mars er den fjerde planteten i vårt solsystem og ligger ca 230 millioner km fra jorda, avstander varierer imidlertid fra 55,7 millioner km til 401,3 millioner km. En reise tur-retur Mars er beregnet å ta 17 måneder. I fase III i Mars-500 ble det simulert en reise på 520 dager, som skulle dekke 250 dagers reise til planeten, et opphold på 30 dager, og 230 dagers hjemreise.
Macrolinus

Utseende

Middelsstore, langstrakte, jevnbrede, blanke biller. På farge er de svarte eller mørkebrune. Hodet er stort og bredt med små, runde fasettøyne som er delt i to av en list. Antennene er 10-leddete, C-formede men ikke knebøyde, de ytterste fem leddene har bladlignende utskudd og danner en løs vifte som ikke kan lukkes. Brystskjoldet (pronotum) er avrundet firkantet sett ovenfra, bredere enn langt, blankt, med en lengdefure i midten. Det er et tydelig, smalt skille mellom brystskjoldet og dekkvingene. Dekkvingene er ganske lange, parallellsidige, blanke.

Levevis

Voksne og larver lever sammen i råtnende ved, og danner en slags samfunn. Dette kalles subsosialitet og er uvanlig hos biller. De voksne billene tygger trefliser som de fôrer til larvene, og hjelper dermed fordøyelsen. Både voksne og larver spiser dessuten de voksne billenes avføring (såkalt koprofagi). Dette øker næringsutbyttet siden avføringen har blitt infisert med mikroflora (bakterier og andre mikroorganismer) som frigjør næringsstoffer fra treet. De voksne billene hjelper også larvene til å bygge et puppekammer der de kan forvandle seg til en puppe. Voksne og larver kommuniserer seg imellom med lyd, og minst 14 forskjellige lydytringer er identifisert. De voksne billene lager lyd bed å gni bakkroppen mot vingene, larvene ved å gni det bakre beinparet mot hoftene til det midtre beinparet.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sørøst-Asia.
Kjosfoss kraftverk

Historie

Kraftverket ligger tett inntil Kjosfossen holdeplass på Flåmsbana. Kraftstasjonens gulv ble lagt i høyde med skinnegangen slik at materialer kunne fraktes rett inn. Ved Bergensbanens anlegg (1898) ble det bygget et lite kraftverk med 80 meter fallhøyde. Staten hadde sikret seg fallrettene i fossen og strømmen ble brukt blant annet ved driving av Gravhalstunnelen. Vatnahalsen hotell fikk også strøm fra verket. Den første kraftstasjonen vi Kjosfossen var en av de første i Sogn og Fjordane. Murene er fortsatt synlige ovenfor Kjosfossen holdeplass. Ved anlegg av Flåmsbanen ble det bygget en større stasjon med mer fallhøyde. Reguleringen av Reinungavatnet ble også utvidet. Stasjonen ble bygget av NSB av hensyn til kraftforsyning til Flåmsbanas elektriske drift. Stasjonen ble satt i drift 27. oktober 1944 og noen uker senere gikk Flåmsbana på strøm. Kraftverket ble i 1969 bygget ut til 14 MW ifølge Gubberud og Sunde.
Mayu Sasaki

Landslaget

Mayu Sasaki spilte 8 landskamper for Japans kvinnelandslag.
Butler Air Transport

Historie

Arthur Butler OBE (1902-1980) var en britisk-australsk flyger. Hans første flyerfaring var som verktøymaker og senere mekaniker i Sydney, deretter i Hay, New South Wales. Butler var flymaskinist for piloten, Francis Stewart Briggs som lærte Butler å fly på Hay. Etter å fått flysertifikat var han barnstormer før han i 1934 vant kontrakten for etappen Charlville, Queensland til Cootamundra, New South Wales på flypostruten England-Australia. Butler Air Transport Co mistet kontrakten ved dens utløpstid i 1938, men han fortsatte å operere som et sivilt flyselskap som trafikkerte byer i New South Wales og Queensland.
Under andre verdenskrig fortsatte Butler å operere i et begrenset omfang, og også produsere materiell til den australske krigsinnsatsen på en kostnadseffektiv måte. På slutten av krigen ble Butler Air Transport Ltd. registrert som et aksjeselskap. Det ble det mest vellykkede flyselskap i New South Wales, operererte tre DC-3, Avro Anson, de Havilland Herom og tre Airspeed Ambassador
Butler oppfordret sine ansatte til eierskap i selskapet, og i 1947 eide de 51 prosent.
På 1950-tallet prøvde regjeringen i Australia å nasjonalisere flyselskapene, og vedtok en «to selskap policy» som favoriserte Ansett Airways og Trans Australia Airlines. Arthur Butler kjempet mot trenden, blant annet hadde han til hensikt å kjøpe det Australian National Airways tidlig på 1950-tallet. I 1955 kjøpte Butler to Viscount. Reginald Ansett's Ansett Transport Industries kjøpte A.N.A. i 1957, og dermed anskaffet det seg en betydelig askjepost i Butler. Det kjøpte en betydelig andel av ansattes aksjeer til det fikk kontrollen over Butler's selskap. Til tross for en juridisk kamp for å beholde, eller gjenvinne kontrollen, tapte Arthur Butler. På slutten av 1958 ble Butler tilbudt stillingen som administrerende direktør, men i stedet forlot han selskapet som så ble absorbert av Ansett Airlines  i 1959, og tok navnet Ansett Express.
Arthur Butler ble slått til ridder i (Order of the British Empire) i 1958 for han tjenester for luftfarten.
Háttatal

Háttatal («Verselisten») er den siste seksjonen av Den yngre Edda som ble skrevet av den islandske dikteren og historikeren Snorre Sturlason. Den består av rundt 20 000 ord eller på 102 strofer. Han brukte for det meste sine egne diktkomposisjoner, en lang og merkelig kongehyllest på vers og gir eksempler på ulike verseformer som ble brukt i den gamle norrøne skaldekunsten. Ettersom det er et læredikt er det et nytt versemål for hver strofe. Snorre hadde en beskrivende tilnærming til sitt verk; han systematiserte materialet og noterte ofte at «de eldre skaldene fulgte ikke alltid» disse reglene.
De fleste av formene avhenger av antallet stavelser per linje foruten også assonans, halvrim, klanglikhet, og bokstavrim. Selv om enderim er representert er det ikke i den form som de fleste moderne lesere vil forvente; det vil si former som AAAAAAAA og AAAABBBB, og spiller dessuten en mindre rolle i Snorres eksempler. Det er enklere å forstå dette verket hvis leseren har Den første grammatiske avhandling tilgjengelig, en norrøn avhandling fra rundt 1150 om norrønt språk.
Mange forskere har foreslått at formen til Háttatal antyder en klassisk innflytelse som er avledet fra kristen læring som Snorre uten tvil var utsatt for. Andre har argumentert at dette var et resultat av en logisk tilnærmelse innenfor rammeverket av en dialog og at en del aspekter av verket viser at det ikke var direkte påvirket av klassiske tekster.
Kurzefjella

Kurzefjella er en fjellrekke i Fimbulheimen i Dronning Maud Land. Den strekker seg i nord-sørlig retning i 16 kilometer mellom Holtedahlfjella og Conradfjella i Orvinfjella.
Fjellrekka ble først kartlagt av Norsk Polarinstitutt basert på flyfotografier tatt under den norske antarktisekspedisjonen 1956–60 og deretter kartlagt av en sovjetisk ekspedisjon som gjennomførte undersøkelser i området i 1960–61.
På engelsk benyttes navnet Kurze Mountains (fra tysk: Kurzeberge) på fjellkjeden som på norsk har navnet Holtedahlfjella, mens Kurzefjella på engelsk kalles Gagarin Mountains (fra russisk: Khrebet Yuriya Gagarina).
Petter Furuseth

Biografi

Furuseth er født og oppvokst i Tønsberg. Han begynte sin karriere i den lokale klubben IL Flint i en alder av syv år. Hans representerte i ungdomsårene Norges som guttelandslagspiller i ni kamper.
18 år gammel flyttet Furuseth til «Tønsbergs stolthet», Eik-Tønsberg, i Norge nest høyeste divisjon. Han ble oppdaget av SK Brann høsten 2000, og de tilbød ham en a-lagskontrakt. I april 2001 gjorde han sin debut i Tippeligaen der han ble meget populær og scoret 10 mål på 26 kamper. Det var først og fremst hans teknikk og hurtighet som gjorde han til en av fansens favoritter. 
Furuseth spilte for Brann i tre sesonger før karrieren tok ham til Sverige og  Örebro SK. I løpet av første halvår 2004 var Furuseth en stor attraksjon i Allsvenskan, og det varte ikke lenge før hans prestasjoner fanget Hammarby Fotballs interesse. I september 2004 var Örebro i store økonomiske problemer og ble tvunget til å selge sin mest attraktive spiller til Hammarby IF for ett syvsifret beløp.
I Hammarby, ble Furuseth en toneangivende spiller under treneren Anders Linderoth. 
Etter nærmere tre sesonger i Stockholmsklubben gjorde Furuseth det klart at han ville forlate Hammarby og Sverige til fordel for en retur til norsk toppfotball. Stabæk Fotball ble valget etter en tids forhandlinger, der også utenlandske klubber viste stor interesse for spilleren.
Furuseth kunngjorde et opphold fra fotballen i august 2008. I 2009 gjorde han comeback da han signerte en toårskontrakt med den norske tippeligaklubben Lyn. Furuseth var på den tiden fortsatt under kontrakt med FC Midtjylland og Lyn kjøpte ham fra det for en ukjent sum.
Det viste seg at Lyn hadde store økonomiske problemer, og under sommeren solgte de unna et tosifret antall spillere. Furuseth ble lånt ut til det svenske superettanlaget Assyriska, der han gjorde 17 kamper og var en sterk årsak til at klubben kjempet helt i toppen. I kvalifiseringskampen mot Djurgården ble det tilslutt et sammenlagt tap. Furuseth returnerte da tilbake til Lyn, som hadde rykket ned til Adeccoligaen.
Lyn lot seg ikke redde, og gikk nærmere og nærmere en konkurs.
11. mars 2010 ble Petter Furuseth klar for Hammarby i sin andre sejour. Han spilte 27 av 30 kamper for klubben i løpet av 2010-sesongen i Superettan.
13. november 2010 spilte Furuseth finale i den svenske cupen, der Hammarby tapte 1-0 mot Helsingborg IF på et fullsatt Söderstadion.
24. november skrev 2010 Furuseth på ett år til med Hammarby, og begynte samtidig i en stilling i klubbens markedsavdeling.
Brudenell White

Tidlige liv og karriere

White var sjef for den australske generalstaben først mellom 1920 og 1923 og igjen fra mars til august 1940 da han ble drept i en flyulykke i Canberra. Han sluttet seg til militæret i Queensland i 1898, og han tjenestegjorde under boerkrigen i Sør-Afrika fra 1898 til 1902. I 1901 var han en av grunnleggerne den nye australske armeen, og i 1906 var han den første australske offiseren som ble innskrevet ved den britiske hæren sin stabsskole for offiserer. I 1912 vendte han tilbake til Australia og ble direktør for militære operasjoner.

Første verdenskrig

Da den første verdenskrig brøt ut i 1914, overvåket White de første soldatene som ble utdannet som en del av Australian Imperial Force (AIF). På Gallipoli, ble han stabssjef for generalmajor William Bridges og deretter sto han under kommando av William Birdwood, før han ble utnevnt til brigadegeneral. Etter den allierte evakueringen fra Gallipoli ble han rådmann for AIF i Frankrike, som sto under kommando av John Monash.

Mellomkrigstiden

Etter den første verdenskrigen ble White gjort til sjef for generalstaben frem til han pensjonerte seg fra militæret i 1923. I samme år ble han utnevnt til formann for den nylig konstituerte organisasjonen Commonwealth Public Service Board som skulle overvåke overføringen av avdelinger fra Melbourne til den nye australske hovedstaden Canberra.
James E. Walsh

Bakgrunn

Walsh var av irsk innvandrerbakgrunn. Da misjonskongregasjonen Maryknoll ble organisert, trådte han inn i 1912 inn i det første kullet som ble gitt presteutdannelse for kongregasjonen.

Prest, Kinamisjonær

Den 7. desember 1915 ble han den annen maryknollprest som ble presteviet. Han var i 1918 en av de fire første misjonærer som kongregasjonen sendte til Kina. De andre var patrene Frederick Price, Francis X. Ford og Bernard Meyer. Ett år etter at de var ankommet Guangdong døde fader Price, og da overtok fader Walsh som superior for Maryknoll-misjonen i Kina. Kineserne gav ham det kantonesiske navnet Wha Lee Son (Sannhetens søyle).

Biskop

Han ble utnevnt til apostolisk vikar av Jiangmen, og mottok bispevielsen av biskop Antoine-Pierre-Jean Fourquet den 22. mai 1927 på øya Shangchuan, der jesuittmisjonæren Frans Xavier døde i 1552 på vei til Kina.  
Walsh vendte tilbake til Maryknoll i USA i 1936, etter at kongregasjonens første generalsuperior, biskop James Anthony Walsh hadde dødd. Han ble valgt til kongregasjonens annen generalsuperior, for en periode på ti år, og hadde i den perioden overoppsynet med innledningen av dens misjonsvirksomhet i Latin-Amerika og Afrika. 
På Vatikanets oppfordring dro han etter at hans superiorperiode var omme i 1948 tilbake til Kina, der han ble leder for Det katolske sentralbyrå i Shanghai med koordineringsansvar for misjonene over hele landet. Kort etter at kommunistene kom til makten i 1949 ble alle utenlandske geistlige forsøkt presset og plaget til å forlate landet. Regjeringen beordret biskop Walshs byrå stengt i 1951. Men han lot være å reise fra landet. Han sa at «det å tåle noe uleilighet i min alder er ingen ting. Dessuten er jeg blitt lut lei av å bli herset med på grunn av min religion». 
Fengslet:
Han ble arrestert den 18. oktober 1959 og dømt til tyve års fengsel. Under sine år i fengsel fikk han ingen tilgang til nyheter, og fikk bare én gang besøk av en ikke-kineser. Det var i 1960, da hans bror William C. Walsh, som var statsadvokat i Maryland, fikk komme.

Utvist

Uten forvarsel ble han løslatt fra Shanghais fengselssykehus etter nesten 12 år i fengsel. Den 10. juli 1970 fikk han krysse Lo Wu-broen og inn i Hongkong. På vei tilbake til USA gjorde han et stopp i Roma der han ble mottatt i audiens av pave Paul VI, og overøst med takknemlige godord.
Biskop Walsh skrev seks bøker og en rekke artikler om misjonsliv og -arbeid. Han døde i misjonskongregasjonens hovedkvarter i Maryknoll litt nord for New York City i 1981, nitti år gammel.
American Anthropologist

American Anthropologist er et fagtidsskrift for antropologi og medlemsblad for American Anthropological Association. Det blir omtalt som flaggskipet blant organisasjonens tidsskrifter. Tidsskriftet kommer ut med fire nummer i året. Det er kjent for å ha kulturelle, biologiske og lingvistiske artikler om antropologi, men også om arkeologi. Professor Ben G. Blount fra University of Texas at San Antonio er Editor-in-Chief for tidsskriftet.

Om orkaner

Tidsskriftet ble startet i januar 1888, og var i desember 2006 kommet til Volume 108, issue 4, som handlet om forhold vedrørende orkaners påvirkning på New Orleans og den amerikanske kysten av Mexicogolfen. Papirutgaven er en murstein av en trykksak, utgaven for desember 2006 var på over 350 sider. Over 150 sider handlet om hovedtemaet, men det var også 50 bokanmeldelser.
Tidsskriftets webutgave er låst for vanlige brukere, men abonnenter kan også lese den.
Hyundai Nexo

Hyundai Nexo (2018–) er en hydrogendrevet SUV fra koreanske Hyundai.
Den tar over for hydrogenutgaven av Hyundai Tucson («fuelcell»).
Den elektriske motoren yter 161 hk og drives av hydrogen som lagres i tre tanker på godt over 100 liter, som etterlater et bagasjerom på 461 liter og en rekkevidde på over 600 kilometer (WLTP) eller 800 kilometer (NEDC).  Vekten er over 1800 kilo og prisen var i følge Motor.no i underkant av 600 000 kroner i juli 2018. 
Full påfylling tar fem minutter fra en av de seks fyllestasjoner som finnes i Norge (per desember 2018).
Tuff

Tuff (fra italiensk «tufo») eller tuffstein er en porøs bergart som består av rester fra vulkanske utbrudd og har i tusener av år vært brukt som bygningsmateriale i midterste Italia. Tuff må ikke forveksles med tufa, en annen type stein som også kan kalles for kalktuff.
Abano Terme

Historie

De varme badene var kjent i romertiden som Aponus fons eller Aquae Patavinae. Teoderik den store beskrev badene i et brev. Noen rester av de gamle badene er funnet.
De romerske badene ble ødelagt av lombardene i det 6. århundre, men ble gjenoppbygget  og utvidet da Abano ble en autonom comune i det 12. århundre og igjen i det 14.
Byen var under republikken Venezia fra 1405 til 1797.
Oljeferden i Hardanger

Oljeferden i Hardanger et oljemaleri av billedkunstneren Rolf Groven fra 1975. Bildet er en satirisk og miljøpolitisk kritisk parodi på Tidemand og Gudes kjente «Brudeferden i Hardanger». 
Mens Tideman og Gude malte et friskt fjordlandskap med festkledde mennesker i båt og ventende ved stavkirken, er Grovens versjon full av drivende søppel og oljesøl, oljetanker på hvert et nes og stavkirken nesten gjemt bak et moderne handlesenter. Brudefølget er ikke edru, og alt er i det hele tatt mer «up to date». 
Bildet ble refusert til Høstutstillingen i 1975.  Mange ble likevel støtt da bildet ble stilt ut. Der ble imidlertid laget posters av bildet som dermed fikk sin plass i mange miljøbevisste hjem på 70-tallet.
Groven har også laget en annen parodi på Brudeferden i Hardanger, der vegutbygging er trusselen mot landskapet. 
Et så populært og tidsbetinget bilde som originalen var et fristende mål for parodier. Allerede Theodor Kittelsen laget en tegning der brudebåten var søkklastet, mannen med geværet traff nesten kjøgemesteren, som på sin side var så full at han ikke helt visste om han var i eller utafor båten osv.
Håndbak

Håndbak, også kalt armbrytning, er en brytesport som har sitt utspring fra de olympiske leker i Athen. Sporten har i den senere tid endret seg mye, både med tanke på omfang, stil og regler. En vanlig kamp varer som regel mellom 1–2 sekunder, avhengig av hvilke teknikker utøverne benytter seg av, og deres reaksjoner på den andres teknikk.

Konkurranseregler

Ved konkurranse er det alltid to utøvere, og minimum én dommer. Det benyttes bord med gitte mål; høyden er ca. 120 cm (stående vanlig bryting), denne har tilsammen fire puter og to stenger. To av putene er skråstilt ovenfor hverandre; disse er ment til plassering av albuen. 
De to andre langputene er litt høyere og angir tap eller seier når en av deltagerne får sitt håndledd ned i denne. Stengene er ment for å holde i, samt at de skal kompensere trekket du får når du bryter.
Begge må ha skuldrene sine parallelt med bordets langside. Avstanden mellom håndledd og skulder kan ikke være mindre enn en knyttneves størrelse. Før start skal dommeren sentrere armene slik at de kommer i senter av bordet, håndleddet skal også være strake på begge utøverne.
Konkurransen starter når dommeren sier «Ready-Go». Det er tillatt å vri håndleddet, denne teknikken kalles "Kroken". Det er mange som tror at dette ikke er lov. Utøverne er også tillatt å flytte albuen fritt rundt på bordet, så lenge de holder seg innenfor albueputens grenser. Detter albuen utenfor puten, eller blir løftet over puten får man en advarsel. To advarsler gir tap. For øvrig må utøverne holde i stangen under hele kampen. Den utøveren som får motstanderen i langputene vinner.
Vincent (film)

Vincent er en animert kortfilm laget av Tim Burton i 1982. Den handler om den syv år gamle Vincent Malloy, som ønsker å være akkurat som den amerikanske skuespilleren Vincent Price (som er kjent som en mester av det makabre). I filmen ser vi unge Vincent som går rundt og stadig fantaserer om at han befinner seg i Vincent Price-filmer. Filmen har ingen dialoger mellom folk, men historien forklares av en forteller. Fortelleren er  Vincent Price selv, og fortellingen er et dikt skrevet av Tim Burton.Det blir stadig referert til Vincent Price-filmer, eks: «Vincent doesn't mind living with his sister, mother and cat, though he'd rather shared a home with spiders and bats» eller «Vincent's always nice when his aunt comes to see him, but imaging dipping her in wax for his wax museum». Filmen inneholder også mange referanser til Edgar Allan Poes diktning, og det siteres fra det makabre diktet «The Raven».
Deme

Deme eller demos (gresk: δῆμος, flertall demoi) var en inndeling (à la norske kommuner eller en forstad) av det rustikke landskapet Attika og bystaten (polis) Athen (som Attika inngikk i). Demoi, som en enkel inndeling av land, ser ut til å ha vært eksisterende siden 500-tallet f.Kr., men fikk ikke betydning før Kleisthenes' reformer i 508 f.Kr.. I disse reformene ble innskrivinger eller registreringer i innbyggerlister i en deme et krav for å ha krav på borgerskap i polis. Før den tid hadde borgerskap vært basert på medlemskap i en fratria (gresk: φ(ρ)ατρία, «broderskap», «ætt»), en familiegruppe eller stamme. På samme tid ble demoi etablert også i selve Athen hvor det tidligere ikke hadde eksistert. Ved slutten av Kleisthenes' reformer var Attika inndelt i 139 demoi. Til disse bør man legge til Berenikidai, etablert i 224/224 f.Kr. Apollonieis i 201/200 f.Kr., og Antinoeis i 126/127 f.Kr. Etableringen av demoi som grunnleggende enheter til bystaten svekket genos (gresk: γένος, «folk», «ætt», flertall genē), det vil si aristokratiet, de rike landeierne og adelige familiene, som hadde dominert politikken i polis siden arkaisk tid.
En deme fungerte til en viss grad som en polis i miniformat, og en del demoi, som Akharnai i nordlige Attika og Eleusis i vestlige Attika store nok til å kunne ha vært en polis i egen rett. Hver deme hadde en demarkhos som ledet dets affærer; ulike andre sivile, religiøse og militære funksjoner eksisterte i andre demoi. Disse arrangerte deres egne religiøse festivaler og benyttet sitt årlige utbytte på egne prosjekter for egen nytte.
Demoi ble kombinert med andre demoi fra samme område for å opprette en trittyes, større befolkningsgrupper, som igjen kunne bli kombinert til forme Athens' ti stammene, fyles. Hver stamme inneholdt en tretty fra hver av de tre regionene: byen, kysten, og innlandet.
Dilwaratemplene

Dilwaratemplene (gujarati: અાબુના દેલવાડા) er en gruppe på fem jaintempler som befinner seg på fjellstasjonen Ābu i Aravallifjellene i distriktet Sirohi i delstaten Rajasthan i det vestlige India, nær grensen til delstaten Gujarat. Det første av disse templene ble bygd i året 1031 e.Kr av Vimal Shah, en minister under kong Bhimdev I (1022–1064), som tilhørte chaulukyadynastiet. Det yngste tempelet ble bygd i årene 1458 og 1459 av Mandlik og hans familie. I tillegg finnes det en sjette mindre struktur som ble bygd i 1582.
Templene er kjent for sin bruk av marmor og sine avanserte marmorutskjæringer, og har blitt betegnet som de vakreste janistiske pilegrimssteder i verden. De har overdådige inngangsportaler, og en enkelhet i arkitekturen som reflekterer jainverdier som ærlighet og mangelen på personlig status basert på kastevesenet. Templene befinner seg midt i en rekke skogskledde åser, og en høy vegg omkranser tempelkomplekset. Detaljerte ornamenter sprer seg over de minutiert utskårne tak, døråpninger, søyler og panåer.
A Kookie Little Paradise

«A Kookie Little Paradise» er en amerikansk sang med melodi av Lee Pockriss og tenåringsorientert tekst av Bob Hilliard, som ble gjort kjent av Jo Ann Campbell.
Campbell utgav den på singlen ABC 10134 i 1960. Innspillingen starter med lydeffekter av en jungelfugl og et Tarzan-rop.
En versjon med The Three Swingers ble utgitt på single (Guyden 2036) i 1960.
Den britiske sangeren Frankie Vaughan spilte også inn en versjon i 1960.

Norsk versjon

Psevdonymet Pirre P. har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Et festlig lite paradis». The Monn Keys har spilt inn sangen. Den ble utgitt på singlen Triola TN-241.

Listeplasseringer

Jo Ann Campbells versjon ble ingen hit i USA, men kom på en femteplass på listene i Sydney og Adelaide samt en syvendeplass på listene i Melbourne og Brisbane. 
Versjonen til den britiske sangeren Frankie Vaughan kom på den britiske singelisten 24. september 1960 og lå der i fem uker med nummer 31 som høyeste plassering.