Innovasjon Norge

Historikk

Innovasjon Norge ble stiftet som særlovselskap 19. desember 2003 ved fusjon av Statens nærings- og distriktsutviklingsfond (SND), Norges Eksportråd, Norges Turistråd og Statens veiledningskontor for oppfinnere (SVO). Statens nærings- og distriktsutviklingsfond var selv resultat av mange tidligere fusjoner, der særlig Fiskarbanken, Landbruksbanken, Industrifondet, Industribanken, Utbyggingsfondet for Nord-Norge og Distriktenes utbyggingsfond var sentrale forløperinstitusjoner.
Fra 2004 til 2009 var Nærings- og handelsdepartementet 100 prosent eier av Innovasjon Norge. Våren 2008 vedtok Stortinget, som en del av forvaltningsreformen, at fylkeskommunene blir deleiere av Innovasjon Norge fra 1. januar 2010. Hensikten var å styrke regionenes innflytelse i innovasjons- og næringspolitikken, og sørge for økt koordinering mellom regional og nasjonal politikk, samt operativ gjennomføring av denne. Innovasjon Norge eies fra 1. januar 2010 av staten ved Nærings- og handelsdepartementet (51 %) og fylkeskommunene (49 %). Selskapets økonomiske rammer fastsettes i de årlige statsbudsjetter.

Formål og interne retningslinjer

Organisasjonens formål er å fremme lønnsom bedrifts- og samfunnsøkonomisk næringsutvikling i hele landet, og utløse ulike distrikters og regioners næringsmessige muligheter gjennom å bidra til innovasjon, internasjonalisering og profilering. Hovedføringene til Innovasjon Norge er forankret i nærings- og regionalpolitikken, som inkluderer men ikke er begrenset til innovasjon.
Innovasjon Norges virkemidler og tjenester har som mål å skape flere gode gründere, flere vekstkraftige bedrifter og flere innovative næringsmiljøer.

Organisering og styreoppbygning

Innovasjon Norge har om lag 700 ansatte (ned fra ca. 800 i 2009), og kontorer i alle landets fylker og i 27 land. Der Innovasjon Norge ikke er representert med kontor, er det etablert internasjonale nettverk gjennom Norges ambassader.
Innovasjon Norge har et «styre» som har ansvaret for selskapets samlede virksomhet og fatter vedtak i henhold til lovens § 17 og i forskrift gitt i medhold av loven. Styret kan gi selskapets administrasjon  fullmakt til å treffe beslutninger på styrets vegne. Hovedstyret skal maksimalt ha ni – 9 – medlemmer, ekskl. de ansattes representanter.
«Foretaksmøtet» behandler saker i henhold til lov om Innovasjon Norge.

Tidligere historie

Tidligere hadde Innovasjon Norge «regionale styrer», ett for hvert distriktskontor. Disse ble oppnevnt av hovedstyret.
Det var etablert femten «regionale styrer», ett for hvert distriktskontor. Hovedstyret oppnevnte de regionale styrene. Et regionstyre kunne maksimalt ha åtte medlemmer. To representanter til de regionale styrene ble direktevalgt av de respektive fylkeskommunene. Dersom det regionale styret dekket flere fylkeskommuner, ble det valgt én representant fra hver fylkeskommune, men slik at fylkeskommunene ikke kunne velge mer enn to styremedlemmer direkte. De øvrige representantene ble valgt av hovedstyret basert på forslag fra de regionale valgkomiteene. De regionale styrene rapporterte til selskapets hovedstyre, som også fastsatte nærmere regler for deres virksomhet.

Lovendringer fra 2016

I forbindelse med at det ble gjort endringer i Lov om Innovasjon Norge besluttet Stortinget våren 2016 og med virkning fra 1. juli 2016 å fjerne lovbestemmelsen som påla Innovasjon Norge å ha egne regionale styrer. Som en følge av dette vedtok hovedstyret å avvikle de regionale styrene fra samme dato. For å videreføre en fortsatt tydelig regional forankring, er beslutningsfullmaktene som de regionale styrene hadde i finansieringssaker overført til regiondirektørene og egne regionale kredittkomiteer på tvers av kontorene.

Forvaltning

Selskapet forvalter midler for Kommunal- og moderniseringspartementet, Landbruks- og matdepartementet, Nærings- og fiskeridepartementet, Klima- og miljødepartementet, Samferdselsdepartementet, Kunnskapsdepartementet, Kulturdepartementet, Utenriksdepartementet, fylkeskommunene og fylkesmennene.

Resultatmåling

Departementene har fastsatt et mål- og resultatstyringssystem for Innovasjon Norge. Selskapets måloppnåelse rapporteres hvert år gjennom årsrapporten og oppdragsgiverrapporten.
Mål- og resultatstyringssystemet setter overordnede mål og indikatorer for Innovasjon Norges virksomhet og gir sammen med støttende analyser og evalueringer en indikasjon på om selskapet når sine mål. Det kan også være et verktøy for å utvikle bedre og mer treffsikre virkemidler.
Måloppnåelse for delmålene er en indikator på om hovedmålet nås. Hvert av selskapets delmål har et sett styringsindikatorer til å vurdere måloppnåelse. Effektindikatorene skal vise virkninger på lengre sikt som ikke direkte kan knyttes til Innovasjon Norges bidrag, mens resultatindikatorene skal vise virkninger som Innovasjon Norge ønsker å påvirke direkte.
Statistisk sentralbyrå utfører de statistiske analysene for effektindikatorene for Innovasjon Norge ved å sammenligne indikatorene for bedrifter som har fått støtte fra Innovasjon Norge med en gruppe av likeartede foretak som ikke har fått støtte. Resultatindikatorene hentes fra Innovasjon Norge og fra kundeundersøkelser utført av Oxford Research. I tillegg suppleres effekt- og resultatindikatorene med støttende analyser bestående av indikatorene lønnsomhetsvekst og vekst i sysselsetting.
Om lag hvert fjerde år er Innovasjon Norge gjenstand for en samlet evaluering av virksomheten og som gjerne inngår i en Stortingsmelding om Innovasjon Norge. Et slik arbeid er igangsatt med avslutning i løpet av 2010. Uavhengige evaluatorer (Oxford research, Nordlandsforskning og Møreforskning) gjennomfører årlige «kundeeffektundersøkelser» for å dokumentere «de innsatser, effekter og resultater som skapes» av selskapets aktiviteter. Disse gjennomføres i to faser: én i året etter virksomhetsåret («førundersøkelsen») og én fire år etter virksomhetsåret («etterundersøkelsen»). Rapportene er offentlige og tilgjengelige fra evaluator eller Innovasjon Norge

Finansieringstjenester

I 2017 bidro Innovasjon Norge med 7,3 milliarder kroner til næringslivet. Dette omfattet lån, tilskudd, rådgivning, profilering og nettverk gjennom Innovasjon Norges ulike tjenester, en økning fra 5,9 milliarder kroner i 2014.

Etablerertilskudd

Formålet med etablerertilskudd er å stimulere til økt etableringsvirksomhet for å skape lønnsomme arbeidsplasser. Etablerertilskuddsordningen gjelder for hele landet og for alle næringer, unntatt offentlig virksomhet.
Etablerertilskudd er støtte til utvalgte personer for utvikling og etablering av egen bedrift. Stipendet gis hovedsakelig til enkeltpersoner, men kan også gis til foretak i etableringsfasen. Stipendmidlene bevilges til både Idéutviklingsfasen og Etableringsfasen. Prioritert er etableringer som har høyt kunnskaps- og/eller teknologinivå, som vurderes å ha et stort verdiskapingspotensial, eller som har tjenester/produkter som kan være aktuelle for et internasjonalt marked.
Etablerertilskudd tildeles etter vurdering av prosjekters potensial. Kriteriene knyttes blant annet til innovasjonsgrad (nyhetsgrad), potensial for kommersialisering og verdiskaping, internasjonaliseringsgrad og bærekraft. Temaene beskrives i den formelle søknaden som sendes til Innovasjon Norge av en søker, og vurderes fra sak til sak av en saksbehandler, i fellesskap med andre saksbehandlere og overordnede.
I 2017 ble det bevilget 225,6 millioner kroner i landsdekkende etablerertilskudd. Tallene for 2016 var 290,7 millioner kroner.

Innovasjonslån og risikolån

Innovasjon Norge har mulighet til å tildele innovasjons- og risikolån til norsk næringsliv. Dette er finansiering av prosjekter med høy risiko og lønnsomhetspotensial, som kan være krevende å finansiere med privat kapital. Hensikten med risikolån er å utløse ytterligere finansiering for eksempel risikokapital) for prosjekter som private finansiører ikke ønsker finansiere opp på egen hånd.
Midlene behøver ikke være øremerket til bestemte formål. Normalt kan Innovasjon Norge dekke inntil 50 prosent av kapitalbehovet i et prosjekt. Risikolånet kan ikke finansiere løpende driftsutgifter, men kan finansiere kapitalstyrking.
I 2017 mottok Innovasjon Norge 461 søknader om innovasjonslån og garantier mot 301 i 2016. Det ble innvilget nye lån på tilsammen 921,4 millioner kroner i 2017. Utlånsrammen var på 1 200 millioner kroner.
Eksempel: Høsten 2009 fikk legemiddelfirmaet Clavis Pharma tilsagn på et risikolån på 20 millioner til kreftforskning og utvikling av fase III-programmet for blodkreftmedisinen elacytarabine. Til tross for at selskapet inngikk en milliardavtale med det amerikanske konsernet Clovis Oncology var risikoen så stor at selskspet ikke fikk finansiering fra det private.

Lavrisikolån

Lavrisikolån er et markedslån. Målgruppen for dette virkemiddelet er bedrifter med et langsiktig finansieringsbehov. Lavrisikolån finansierer normalt anleggsmidler, men kan også benyttes til andre formål – kapitalstyrking, internasjonalisering og utviklingsaktiviteter. Lånet gis på konkurransedyktige markedsmessige betingelser til bedrifter med tilfredsstillende økonomi og betryggende sikkerheter gjerne i form av pant, garantier og kausjon. Virkemiddlet benyttes over hele Norge og i alle bransjer. For 2017 var rammene for lavrisikolån 2.5 milliarder kroner.

Garantier

Garantier gis til små og mellomstore bedrifter som har problemer med å skaffe seg lånefinansiering i bankene på grunn av for stor antatt risiko eller manglende pantesikkerhet. Garantien fra Innovasjon Norge er intendert å medvirke til at en lokal bank vil innvilge driftskreditt eller investeringslån, og garantien kan således være utløsende for realiseringen av de forbigående utviklingsplaner en bedrift har. Garantier gis som regel med maksimalt 50% dekning.

Rådgivnings- og kompetansetjenester

Innovasjon Norge har landsdekkende kompetansetilbud innen områder som er strategisk viktig kompetanse for virksomhetenes innovasjons- og utviklingsarbeid.
Tilbudene omfatter blant annet fagområder som bedriftsutvikling, ledelse, strategi, internasjonalisering, handelstekniske forhold, immaterielle rettigheter, Corporate Social Responsibility (samfunnsansvar) og design.
I 2017 ble det benyttet 285,9 millioner kroner til rådgivning, kompetansetjenester og annen profilering.

EU-rådgivning

Innovasjon Norge yter EU-rådgivning gjennom sitt nettverk av EU rådgivere tilknyttet Enterprise Europe Network. Målet er å informere og veilede bedrifter i det indre marked og bidra til bedrifts- og teknologisamarbeid og -overføring, samt arbeide for å hjelpe bedrifter inn i EUs store rammeprogram for forskning og utvikling.
Nettverket av rådgivere ved distriktskontorene har ulik spesialkompetanse innenfor emnet EU, teknologi og næringsliv. Våre tjenester er knyttet til veiledning om bedrifters rettigheter og plikter i det indre marked, EU-programmer (særlig forskningsprogrammet), teknologioverføring og kontakt med europeiske teknologinettverk, europeiske bedriftsmøteplasser, mv.

Handelsteknisk rådgivning

Gjennom handelsteknisk avdeling gis råd og veiledning om forskjellige regler og rammebetingelser rundt eksport. Det kan enten være i form av direkte dialog mellom våre rådgivere og deres kontaktperson i bedriften, gjennom bedriftsinterne kurs eller gjennom prosjektet Risikosjekken. Områder for rådgivning er Eksport- og importrestriksjoner, Frihandelsavtaler, Opprinnelsesregler, Toll og avgifter, Eksportdokumenter, Betalings- og sikringsformer, Leveringsbetingelser, Produkt- og miljøkrav, Kontraktsrett, Pantent, varemerke og design.

IPR-rådgivning (immaterielle rettigheter)

Innovasjon Norge tilbyr gratis og nøytral rådgivning i utvikling av strategier for beskyttelse av immaterielle verdier (varemerke, design, patenter og åndsverk), samt bistå i lisensieringsprosesser og forhandlinger.

Nettverkstjenester

Innovasjon Norge yter bistand til initiering og gjennomføring av utviklingsprosesser og –prosjekter i avtalebaserte grupperinger av aktører. Formålet er å stimulere til innovasjon og internasjonalisering utover det enkeltbedriftene alene kan oppnå.

Bedriftsnettverk

Gjennom tjenesten Bedriftsnettverk hjelper Innovasjon Norge små og mellomstore bedrifter til å etablere forpliktende kommersielt strategisk samarbeid med andre bedrifter. Tjenesten skal stimulere til utvikling av forpliktende samarbeidsrelasjoner gjennom konkrete forretningsmessige prosjekter. Tjenesten omfatter fasene forstudie, forprosjekt og hovedprosjekt. Det er gjennom samarbeid med andre bedrifter at potensialet for økt verdiskaping skal tas ut. Der det er viktig vil det være naturlig å samarbeide med andre aktører i innovasjonssystemet, som kunnskapsaktører og offentlig sektor. Et generelt fokus er internasjonalt engasjement og vekstpotensial.

Norwegian Centres of Expertise (NCE-programmet)

NCE programmet retter seg mot næringsklynger («world class clusters») som har behov for bistand til videreutvikling og ytterligere forsterkning av relasjonene mellom aktørene i klyngen, det strategiske fundamentet for langsiktig utvikling av klyngen, det konkrete samarbeidet mellom aktørene om innovasjons- og internasjonaliseringsaktiviteter, samt merkevarebygging og kommunikasjon.
NCE-programmet tilbyr finansiell og faglig støtte til gjennomføring av langsiktige og målrettede utviklingsprosesser i næringsklynger.
Støtten fra programmet skal bidra til å redusere hindringer for samarbeid mellom aktørene, akselerere gjennomføringen av viktige utviklingsprosesser og –prosjekter, samt koordinere og målrette private og offentlige innsatser for å utvikle klyngen. NCE-programmet velger ut og tilbyr bistand til de regionale næringsklyngene i Norge som har best forutsetninger for videre vekst, og som har klare ambisjoner om et langsiktig og forpliktende samarbeid (”world class clusters”). Programmet har et langsiktig perspektiv (10 år) på sin støtte til disse initiativene, og skal satse på et begrenset antall prosjekter.
I 2017 fikk tolv klynger i programmet tilskudd, noe som initierte 63 nye samarbeidsbaserte innovasjonsprosjekter. NCE-programmet er et nasjonalt program som eies av Innovasjon Norge, SIVA og Forskningsrådet.

Arena-programmet

Arena-programmet retter seg inn mot bedriftsmiljøer som har karakter av næringsklynger, eller kan representere mer umodne relasjoner mellom bedrifter og relaterte kunnskaps- og utviklingsaktører. Arena-programmet styrker regionale næringsmiljøers evne til innovasjon og verdiskaping gjennom økt samspill mellom næringsaktører, kunnskapsmiljøer og det offentlige.
Arena-programmet tilbyr faglig og finansiell støtte til langsiktig utvikling av regionale næringsmiljøer.
Formålet med utviklingsprosessene er å forsterke miljøenes evne til innovasjon, dette gjennom å etablere et sterkere og mer dynamisk samspill mellom næringsaktører, FoU og utdanningsaktører og offentlige aktører.
Arena-programmet støtter ordinært hovedprosjekter i en 3-årsperiode, men kan forlenge perioden med ytterligere 2 år når det er særskilte behov for det. Programmet godkjenner nye prosjekter med grunnlag i årlige utlysninger og faste utvelgelseskriterier og -prosedyrer.
Arena-programmet er et nasjonalt program eid av Innovasjon Norge, SIVA og Forskningsrådet.

Marint verdiskapingsprogram

Innovasjon Norge tilbyr et markedsorienteringsprogram for å bedre konkurranseevnen og lønnsomheten i norsk sjømatnæring gjennom mobilisering av kommersielle bedriftsnettverk mot marked. Alle deler av sjømatnæringen er aktuelle. Primærkravet til å bli tatt inn i ordningen, er vilje til forpliktende, langsiktig samarbeid innen nettverket. I tillegg tilbyr programmet kompetansetjenester og felles internasjonaliseringstiltak for å støtte nettverkenes og enkeltbedrifters verdikjeder for sjømat

Profileringstjenester

Innovasjon Norge arbeider for at norsk næringsliv utvikler strategiske omdømmeposisjoner i viktige markeder og derigjennom oppnår en sterkere internasjonal konkurranseevne. Arbeidet gjennomføres ved at Innovasjon Norge er pådriver for næringslivets interesser i nasjonale omdømmeprosjekter, i klynger og på tvers av bransjer og enkeltbedrifter og hos enkeltkunder.
Innovasjon Norges arbeid innenfor økt lønnsomhet i reiselivsnæringen og økte markedsandeler i utlandet utgjør fortsatt tyngdepunktet innenfor arbeidet med omdømmebygging og profilering. Ressursinnsatsen på reiselivsprofilering har økt i tråd med den økte oppmerksomhet reiseliv har vært gitt i de siste års statsbudsjetter.
Regjeringen befestet Norges satsing på eksport og internasjonalisering gjennom ny nasjonal eksportstrategi i 2017. Innovasjon Norge har samlet eksportaktiviteter i én divisjon – Merkevaren Norge, der oppdrag og aktiviteter er delt inn i tre områder: Export Norway, Invest in Norway og Visit Norway.

Saksbehandlingsprosedyrer

Vurderingen av hvorvidt et prosjekt oppfyller kriteriene gjøres av Innovasjon Norges saksbehandlere gjennom en saksbehandlingsprosess, basert på fremlagt dokumentasjon fra søker.
For eksempel: ved vurdering av innovasjonsgrad vil saksbehandlere se på prosjektets «innovasjonshøyde». I denne sammenheng er en høy innovasjonhøyde bedre enn en lav innovasjonshøyde. Tilsvarende vil de andre kriteriene vurderes av saksbehandleren og andre kompetanseorganer i Innovasjon Norge.
På større prosjekter benyttes paneler med representanter fra akademia og næringsliv.

Konfidensialitet, taushetsplikt og diskresjon

I saksbehandlingensprosessen kan prosjektets materiale bli prosessert av forskjellige avdelinger dersom det anses hensiktsmessig for prosjektet. Søkeren vil ikke nødvendigvis informeres om hvem eller hvor mange som gjøres kjent med materialet som gjøres tilgjengelig for organisasjonen. Innovasjon Norge signerer ikke konfidensialitetsavtaler.
Samtidig har medarbeidere i Innovasjon Norge taushetsplikt om andres forretningsmessige eller private forhold som de blir kjent med i sitt arbeid. Denne forpliktelsen gjelder også etter at vedkommende har sluttet å arbeide for Innovasjon Norge. Taushetsplikten gjelder ikke bare utad, men også overfor medarbeidere som ikke har behov for opplysningene i sitt arbeid, dog slik at taushetsplikten ikke må hindre utviklingen av bransjekunnskap, godt samarbeid og et aktivt fagmiljø i Innovasjon Norge. Taushetsplikten skal ikke hindre medarbeidere i å informere overordnede om forhold som antas å være i strid med gjeldende lover og forskrifter.

Rapporter, kritikk og medieomtale

Innovasjon Norges virksomhet har siden etableringen vært gjenstand for debatt og kritikk fra eksperter, næringsliv, organisasjoner, politiske partier og Riksrevisjonen. Karen Helene Ulltveit-Moe, økonomiprofessor ved Universitetet i Oslo, fremla i 2006 en studie som viste liten sammenheng mellom tilskuddene de forskjellige fylkene fikk fra Innovasjon Norge og antallet nyetableringer og gasellebedrifter. I 2008 uttalte Næringslivets Hovedorganisasjon at Innovasjon Norges instrukser fra staten er feilslåtte; «Innovasjon Norge er instruert til å bruke mye mindre ressurser på de virkemidler som fungerer, enn på virkemidler som er motivert ut ifra sektor- og distriktshensyn».
Professor i økonomi ved Møreforskning Arild Hervik hevdet i 2007 at Innovasjon Norge har et for bredt nedslagsfelt hva næringer og sektorer angår og at distriktspolitiske hensyn har forrang fremfor hensynet til å fremme innovasjon. Han argumenterte for at fokuset burde snevres inn til å hjelpe frem små, nyskapende bedrifter.
Peder Inge Furseth, en professor innen innovasjon og forsker på Handelshøyskolen BI, leverte tilsvarende argumentasjon og foreslo at Innovasjon Norge nedlegges da det meste av pengene går til distriktsutvikling uten nytenkning, ikke til reell innovasjon. Regjeringen avviste da all kritikk, begrunnet med at store deler av pengene fra Innovasjon Norge går til innovasjon. Samtidig kom det frem at tidligere olje- og energiminister Terje Riis-Johansen fra Senterpartiet i 2007 fikk 500 000 kroner i ren støtte fra Innovasjon Norge for å pusse opp et fjøs.
I november 2008 konkluderte Riksrevisjonen med at rundt halvparten av alle prosjektene organisasjonen har støttet, ikke er nyskapende eller innovative. Riksrevisor Jørgen Kosmo uttalte at: «En for liten del av Innovasjon Norges midler går til innovasjon, og for mye går til å opprettholde eksisterende virksomhet, spesielt innenfor skog, landbruk og maritim sektor».
Høsten 2008 publiserte Oxford Research rapporten «Stadig viktigere – Etterundersøkelse av bedrifter som fikk tilsagn fra Innovasjon Norge i 2004». Undersøkelsen viste en positiv utvikling i addisjonaliteten og at Innovasjon Norge var stadig mer utløsende for innovasjonsprosjekter. Fra 2003- til 2004-årgangen har summen av middels og høy addisjonalitet økt med femten prosentpoeng, fra 71 til 86 prosent. Addisjonaliteten sier noe om offentlige intervensjoner stimulerer mottakerbedriftene til å realisere vellykkede prosjekter som uten støtte ikke ville blitt realisert.
Partiet Venstres nestleder Ola Elvestuen foreslo i 2008 at Innovasjon Norge deles i to, slik at det får anledning til å jobbe rendyrket med både distriktsutvikling og med rene innovasjonsprosjekter.
Tenketanken Abelia og Paul Chaffey presenterte sommeren 2008 resultater av en undersøkelse av hvilke næringer og hvilke virkemidler som nyter godt av de fire milliardene Innovasjon Norge hvert år deler ut. I årene 2005–07 gikk 70 prosent til jordbruk, fiske og industri, og det er de minst kunnskapsintensive virkemidlene som får mest penger fra Innovasjon Norge, lavrisikolån og bygdeutviklingsmidler dominerer, mens mer kunnskapsintensive virkemidler som IFU/OFU-kontrakter og støtte til innovasjonsprosjekter får langt mindre penger.
Høsten 2008 kom NIFU Step med rapporten «Innovasjon Norge – noen utfordringer». Med referanse til Riksrevisjonens rapport og Abelias utspill ble det konkludert med at de ut fra deres vurdering er det liten grunn til å laste Innovasjon Norge for situasjonen. Midlene forvaltes innenfor relativt stramme føringer gitt av oppdragsgivere. Det kan selvsagt være et potensial for i større grad å vektlegge innovative prosjekter, men gitt strukturen på de føringene som gis, spesielt fra Landbruks- og matdepartementet, er det relativt sterke begrensninger i hvilket handlingsrom Innovasjon Norge har. Ønskes en sterkere prioritering av innovasjon, kan dette først og fremst påvirkes gjennom den overordnede politikken. Det ble vist til at Riksrevisjonen i noen grad kunne oppfattes å se bort fra politiske realiteter om at Innovasjon Norge opererer i et skjæringsfelt mellom ulike politikkområder der mange andre forhold enn innovasjon er sentrale mål, og at en sterkere prioritering av en tydeligere innovasjonspolitikk vil få konsekvenser for de andre politikkområdene, både nærings- og regionalpolitikken, og sektor-politikken spesielt, særlig landbrukspolitikken. Hovedføringene til Innovasjon Norge er forankret i nærings- og regionalpolitikken, som har mye bredere mål enn innovasjon. Innovasjonspolitikken inngår riktignok som en viktig del av dette, men er altså ikke det primære formålet.
I 2009 ble det offentliggjort en pressemelding fra Nærings- og handelsdepartementet at at Miljø Innovasjon AS fikk lån på 60 millioner kroner for elbilproduksjon i Norge. Senere på året kom det frem at byråkratiske prosesser hindret fremdriften. Bildelsprodusenten Raufoss Technology ettersøkte mer risikovillighet hos Innovasjon Norge, og representanter for Elkem uttrykte at begrensede rammer og den interne strukturen i Innovasjon Norge vanskeliggjør innovasjon i Norge.
Høsten 2009 publiserte Oxford Research to nye rapporter i serien Innovasjon Norges Kundeeffektundersøkelser – (1) Etterundersøkelser blant bedrifter som fikk tilskudd fra Innovasjon Norge i 2005; (Rapport «Stabilt på høyt nivå») og (2) Førundersøkelser blant bedrifter som fikk tilskudd fra Innovasjon Norge i 2008; (Rapport «Innsikt om utsikt»), som viser at 87 % av innovasjonsprosjektene ikke ville blitt gjennomført uten Innovasjon Norges bidrag av risikofinansiering og andre tjenester inn i prosjektene. Denne addisjonaliteten har over tid vist en positiv utvikling, noe som tyder på at Innovasjon Norges tjenester og programmer er stadig mer utløsende.
I 2009 fikk selskapet i forbindelse med den globale finanskrisen betydelig økte rammer fra næringsdepartementet til lån og tilskudd. En studie gjort av Menon Business Economics i samarbeid med Econ Pöyry og Innovasjon Norge på oppdrag av Næringsdepartementet, som ble overrakt næringsministeren i juni 2010, konkluderte med at Innovasjon Norge taklet den økte aktiviteten godt. Både med hensyn til risikoprofil og innovasjonsfokus klarte organisasjonen å treffe mål.

Falske nyheter om «Sommarøy»

Sommeren 2019 var Innovasjon Norge delaktige i å produsere en falsk nyhet om Sommarøy hvor de påstod at øya skulle bli uten offisiell tidssone. Den falske nyhetssaken ble gjengitt over hele verden.