Den russisk-japanske krig

Bakgrunn og opptakt

I slutten av 1800-tallet og i begynnelsen av 1900-tallet kappet flere vestlige land om innflytelse, handel og landområder i Østasia samtidig som Japan strebet etter å bli moderne stormakt. Japans beliggenhet gjorde at landet fokuserte på Chosondynastiets Korea og Qing-dynastiets nordlige Kina, noe som førte til interessekonflikter med nabolandet Russland. Den japanske anstrengelse for å okkupere Korea førte til første sino-japanske krig. Japans seier over Kina førte til Shimonosekitraktaten den 17. april 1895 der Kina oppgav sine interesser i Korea, og dessuten avstod Taiwan og Port Arthur. Tre vestlige stormakter (Russland, Tyskland og Frankrike) presset ved Trippelintervensjonen den 23. april 1895 Japan til å gi opp Port Arthur, og russerne forhandlet i 1898 med Kina seg til en 25-årig avtale om marinebasen der. På samme tid forsøkte japanske tropper å overta Korea, som hadde en forsvarspakt med Russland. Russiske styrker okkuperte størstedelen av Mandsjuria og deler av Korea.
Japan sendte, etter å ha mislykkes med å forhandle frem en fordelaktig avtale med Russland, et ultimatum den 31. desember 1903, og avbrøt de diplomatiske forbindelser den 6. februar 1904, men begynte å angripe den russiske flåte ved Port Arthur tre timer før ultimatumet var mottatt av den russiske regjering. Begge parter erklærte hverandre krig den 10. februar.

Forløp

Port Arthur hadde vært okkupert av russerne siden 1898 og var en av hovedbasene for den russiske marinen i området, og krigen ble innledet ved et japansk torpedoangrep om natten til 8. februar. Byen ble deretter beleiret. Med dette som utgangspunkt, gikk japanerne i land ved Incheon i Korea og okkuperte først Seoul og deretter resten av landet. I april stod japanerne ved Yalu-elven og var klare til å rykke inn i det russisk okkuperte Mansjuria.
Den russiske strategien var å kjøpe tid, og vente på forsyningen som skulle komme med Den transsibirske jernbanen. Men i mai gikk japanerne til angrep og hadde en rekke seire utover i måneden.
Det siste store slaget var et sjøslag i stredet mellom Korea og Japan, kalt slaget ved Tsushima 27.-28. mai 1905.

Fredsslutning, følger

Etter slaget ved Port Arthur og de russiske nederlag ved Mukden i februar/mars 1905 og ved Tsushima i mai 1905 tok tsaren imot et meglingstilbud fra den amerikanske president Theodore Roosevelt. Den 5. september 1905 ble Portsmouthavtalen undertegnet på marinebasen i Portsmouth i USA av Theodore Roosevelt som fikk Nobels fredspris i 1906 for dette arbeidet.
Krigens utfall første til en omfattende endring av maktbalansen i Øst-Asia, og åpnet på lengre sikt for senere japansk ekspansjon.
Russland oppgav Liaoyang og Port Arthur, avstod den sørlige halvdel av øya Sakhalin til Japan, og trakk seg ut av Mandsjuria. Korea forble dermed ubestridt i Japans interessesfære. 
Den russiske forhandler Sergej Juljevitsj Witte hadde med dette egentlig klart å hale i land relativt milde fredsbetingelser. De japanske forhandlerne klarte for eksempel ikke å drive gjennom krigsskadeserstatning og overtakelse av hele Sakhalin. Mange japanere oppfattet forhandlingsresultatet for ynkelig og skammelig, og dette utløste Hibiya-urolighetene i Japan, med 17 døde og mer enn 1.000 sårende.
I videre forstand bidro det ydmykende russiske nederlaget til den interne spenningen og misnøyen med tsar-styret i Russland, og ledet fram til 1905-revolusjonen. Dette førte til at tsar Nikolaj 2 fikk en enda mer svekket posisjon ved fredsforhandlingene, da han måtte konsentrere seg om de interne forholdene.