Fredrikke Nielsen

Det norske Theater 1853 - 1861

Fredrikke Nielsen debuterte ved Det norske Theater i Bergen 14. desember 1853, i stykket Hvor hun kan lyve. Hun var da 16 år, og mottok kort tid etter fast ansettelse. Hun vant raskt bergensernes hjerter, og professor Lorentz Dietrichson kalte henne «Poesien personifisert på scenen» (Noreng 1998:8). Nielsen ble ved teatret i Bergen fra 1853 til 1861. Hun var en høyt respektert tragedienne, og spilte en rekke sentrale roller, som Rosalind i Shakespeares As You Like It og Hjørdis i Ibsens Hærmennene på Helgeland.
Fra 1853 til 1857 ble Fredrikke Nielsen jevnlig instruert av Ibsen. Hun kom i et fortrolig forhold til ham, noe blant annet hennes egne memoarer gir flere eksempler på. Hun hadde stor respekt for ham, både som forfatter og instruktør. Det hun lærte av ham i ung alder, tok hun med seg og benyttet for resten av sin skuespillerkarrière. Under premieren på Gildet på Solhaug har hun selv fortalt hvordan Ibsen kom bort til henne da hun gikk nervøs og ventet på stikkordet. Han rakte velsignende sine hender over hennes hode og sa: «Hvile nu Herrens engler over Dem» (Nielsen 1998:90), før han dyttet henne ut på scenen.

Henrik Ibsens muse

Både professor Arild Haaland og psykolog Arne Duve tok det nærmest for gitt, at det må ha oppstått et kjærlighetsforhold mellom Fredrikke og den unge Henrik Ibsen (Duve 1977, Haaland 1978:173). Professor Harald Noreng, som utga hennes memoarer, har også påpekt et mulig forhold mellom dem. Han har med spesielt fokus på Ibsens senere samtidsdramaer lagt til et kapittel hvor han antyder at Fredrikke Nielsen kan ha inspirert forfatteren. Han setter opp en rekke paralleller mellom hennes dramatiske liv og Ibsens diktning. Eksempler på nære biografiske forbindelser med ibsenske kvinnefigurer finner man bl.a. i dramaer som Olaf Liljekrans, Hærmændene paa Helgeland, Kjærlighedens Komedie, Gengangere, Vildanden, Fruen fra havet og Når vi døde vågner. (Noreng 1998:110-158). Ibsen reiste fra Bergen i 1857, og etter dette vet man ikke om de to traff hverandre igjen. Det man vet er at Fredrikke Nielsen, 69 år gammel, dro til Kristiania da Henrik Ibsen døde i 1906. Hun stilte seg i kø med titusener av andre som ville vise dikteren den siste ære. Da hun kom frem til båren hans, stanset hun og takket for rollene i en liten tale som hun hadde skrevet, og la ned en bukett markblomster.

Ekteskap og egen familie

27. november 1856 giftet Fredrikke Nielsen seg med skuespillerkollega Harald Andreas Nielsen. Paret fikk ti barn, men kun seks av dem vokste opp.

Trondheim 1861–1876

I 1861 mottok Fredrikke Nielsen og ektemannen begge ansettelse ved Det norske Theater i Trondheim. De forlot Bergen og bosatte seg i Trondheim, hvor de ble til 1876. Da teatret gikk konkurs, startet Harald Nielsen eget teaterselskap. Fredrikke Nielsen arbeidet i en lang periode for sin manns teaterselskap, til han ga seg ved scenen og ble fotograf i 1870. Hun drev i denne perioden også utstrakt reisevirksomhet og med gjesteopptredener på Skandinavias største scener, samtidig som hun reiste rundt med egne opplesningprogrammer. I 1876 fikk hun ved opprettelsen Den Nationale Scene engasjement som deres fremste skuespiller, og familien flyttet tilbake til Bergen.

Den Nationale Scene 1876–1880

27. oktober 1976 sto Fredrikke Nielsen på scenen i åpningforestillingen for Den Nationale Scene i Bergen. Hun spilte Hjørdis i Ibsens Hærmennene på Helgeland. Kollega Octavia Sperati mintes fra forestillingen at «Fru Fredrikke Nielsens fantasifulde, dæmoniske Hjørdis var af stor Virkning, …» (Sperati 1911:89). Også professor Harald Noreng har vært inne på at Fredrikke i dette stykket fikk rikelig anledning til å spille ut de «mørke og aggressive sidene i sitt eget kunstnertemperament …» (Noreng 1998:114). I de påfølgende fire år var Nielsen teatrets primadonna.

Metodistpredikant og kvinnepionér

Fra omkring 1878 begynte Fredrikke Nielsen å oppsøke metodistmiljøet i Bergen, etter at hennes eldste sønn oppfordret moren til å «forlate scenen og følge Herren».
Omtrent på samme tid, satte Den Nationale Scene opp Ibsens skuespill Kjærlighedens Komedie. Fredrikke Nielsen hadde antakeligvis kjent igjen sider av seg selv i hovedfiguren, Svanhild, da det kontroversielle stykket kom ut, og hadde lært seg alle replikkene, men ingen teatre våget sette det opp. Nå seksten år senere, var hun blitt for gammel for sin drømmerolle, og måtte i stedet spille Svanhilds mor. Dette kunstneriske nederlaget var med på å skyve henne ut i en dyp, eksistensiell krise. Året etter sa hun opp sin stilling ved Den Nationale Scene, og 17. juni 1880 spilte hun sin siste forestilling, i rollen som Frøken Bernick i Ibsens Samfundets støtter. Etter dette satte hun aldri mer sine ben i et teater. Hun gjennomgikk en religiøs vekkelse, og ble metodistpredikant.
I de følgende 30 år, reiste Fredrikke Nielsen rundt og forkynte. Til å begynne med holdt hun seg i Skandinavia, men da ektemannen døde i 1881, reiste hun også til USA, hvor tre av døtrene hadde bosatt seg. Her forkynte hun for skandinaviske metodister, og rakk gjennom de fleste av USAs stater
Hennes sosiale engasjement førte til at hun i tillegg til religiøs forkynnelse også benyttet prekestolen til andre saker som opptok henne. Hun kjempet for kvinners rettigheter, enslige mødres stilling i samfunnet, arverett for barn av enslige mødre, oppdragelse og avholdssak. Hun holdt foredrag for fulle hus og hun skrev debattinnlegg i avisene om disse temaene, i en tid da det å være kvinne kunne være en utfordring i seg selv. Fredrikke Nielsen fortsatt å holde foredrag frem til sin død.

Tapt selvbiografi

Fredrikke Nielsen skrev sine memoarer, og etterlot seg et fyldig manuskript da hun døde. Det var blitt antatt hos Gyldendal, og boka skulle til å gå i trykken, da familien i siste øyeblikk trakk den tilbake. Av frykt for skandaler, ble manuskriptet tilintetgjort. I 1980 dukket det opp en bunke gulnede papirer på loftet til Fredrikke Nielsens barnebarn i California. Det viste seg å være en svensk oversettelse av manusets første tredjedel, tiltenkt skandinaviske metodister i USA. Dette var den delen av memoarene som inneholder barndom, teaterdebut og samarbeid med Henrik Ibsen. Professor Harald Noreng fikk tak i manuskriptet, og i 1998 ga han det ut på Novus forlag.