google/wiki40b huggingface dataset:
HGV

Boost-glider eller Hypergliding vehicle (HGV) er en klasse av romfartøy med spesiell styring i verdensrommet og retur til atmosfæren som forlenger rekkevidden ved bruk av aerodynamisk løft i den høyere atmosfære. I de fleste eksempler kan boost-glider doble rekkevidden i forhold til en ren ballistisk bane. I andre tilfeller, kan en rekke hopp og kursforandringer gjøre det vanskelig for eventuelle mottiltak som anti-missil-missiler eller rakettskjold å forutse fluktbanen.
Konseptet ble først alvorlig studert som en måte å utvide rekkevidden av ballistiske missiler på, men har ikke blitt brukt operativt i slike forsøk. De underliggende aerodynamiske begrepene har heller blitt brukt til å produsere manøvrerbare fartøy for retur til atmosfæren -  MARV. 
Supersonisk glidefly er et spesielt fly konstruert til å fly i atmosfæren under 90 km høyde, og i fart over 5 Mach med den hensikt å manøvrere ved aerodynamiske krefter.
Ælfric

Etymologi

Navneleddet ælf er dannet av gammelengelske ælf eller alf, «alv». Den norrøne formen av leddet er ælfR. Navneleddet ric har opprinnelse i keltiske rix, «hersker, konge», og urgermanske *rīkia, «mektig, rik». Den tilsvarende latinske formen er rex. Den norrøne formen av navneleddet er ríkr.
Alfrekr, Alfrikr, Alfríkr og AlfríkR var norrøne former av navnet, og Alfrik den gammeldanske formen.
Forfedrekult

En forfedrekult er en rituelt regulert kultus der levende enten ærer (venererer) eller tilber en eller flere døde forfedre. Det dreier seg som regel om direkte forfedre, men kan i noen tilfeller dreie seg om en gruppes fortidige sentrale lederskikkelse(r), også om de ikke alle sammen nedstammer fra vedkommende. Forfedrekulter er nesten alltid knyttet til offerriter, for eksempel drikke-, spise, brann- eller bekledningsoffer. Alt ettersom tidsepoke og kulturell kontekst varierer de mer eller mindre regelbundet gjennomførte kulthandlinger.  
Målet for forfedrekulten er i regelen å sikre forfedrenes fortsatte velvære og deres velvilje overfor de levende, og noen ganger også om å be dem om særskilt gunst. I noen kulturer har man ment at forfedrene ikke bare kunne forutsi fremtiden, men også i vesentlig grad påvirke den.
Neolucanus

Utseende

Store, avlange, blanke hjortebiller, dekkvingene gjerne delvis gulbrune. Hannenes kjever er moderat forstørret, men tydelig større enn hunnenes.
Kjevene er ganske rett framoverrettede i denne slekten.

Utbredelse

Denne slekten finnes bare i Sørøst-Asia, fra Japan og Kina til Indonesia.
Nederlandsche Spitsbergen Compagnie

N. V. Nederlandsche Spitsbergen Compagnie (Nespico) var et nederlandsk aksjeselskap (naamloze vennootschap) som eide kullgruvene i Barentsburg på Spitsbergen fra 1920 til 1933.

Historie

Nederlandsche Spitsbergen Compagnie ble stiftet i 1920 og kjøpte gruveanleggene i Grønfjorden på Spitsbergen av A/S De Russiske Kulfelter Green Harbour samme år. Stedet ble døpt Barentsburg etter den nederlandske oppdageren Willem Barentsz. I det følgende årene gjorde selskapet store investeringer i gruvene, men klarte ikke å gjøre driften lønnsom. Virksomheten ble derfor innstilt i 1926. I 1932 solgte selskapet gruvene til det sovjetiske statlige selskapet Arktikugol, som fortsatt (2018) driver dem.
Den tyske polarforskeren Otto Abs var ansatt som lege ved selskapets kullgruve i Barentsburg fra 1921 til 1926.
John Ole Morken

Karrieren

Han er medlem av folkemusikkgrupper som Morka, Rim, JoJo og Lajla/John Ole og har tidligere vært medlem av Sie Gubba (1995–1999). Han har ledet flere spellemannslag, blant andre Søndre Trondhjems Spellmannslag som fikk Folkelarm i 2006 for albumet Den e grei ja.... Han har også laget flere bestillingsverk.
Januar 2008 ga han ut sitt første soloalbum Slåtter fra Hessdalen, Haltdalen og Ålen som består av folkemusikk fra Røros-området. Albumet ble produsert av Bjørn Aksdal og gitt ut på Etnisk musikklubb. For albumet ble han nominert til Spellemannprisen 2008 i klassen folkemusikk/gammaldans.
Solenopterini

Utseende

Middelsstore, slanke trebukker, noen ganger med livlige fargetegninger. Oversiden er gjerne læraktig. Kjevene er ikke spesielt forstørrede.

Levevis

Larvene borer i død ved, ofte i døde røtter. De etterlater seg grove ganger i veden. Utviklingen tar flere år. Disse billene besøker ikke blomster, og mange arter er nattaktive. En del av dem kommer til lys.

Utbredelse

Mange av artene lever på øyene i Vestindia, som er gruppens kjerneområde. Men de forekommer også i de omkringliggende landområdene (Florida, Mellom-Amerika, Colombia).
Taurrhina stanleyi

Utseende

En middelsstor (21-36 millimeter), blank metallisk grønn til kobberfarget eller rødlig gullbasse. Hannens panne er forlenget, med nokså lange, skrått utoverrettede pigger på sidene og et T-formet fremspring i midten.

Utbredelse

Arten er kjent fra Kenya, Uganda og Kamerun.
Lier stadion

Historie

Planene for et sentralidrettsanlegg i Lier ble påbegynt i 1962, ved at Idrettsforeningen Sparta henvendte seg til kommunen med en anmodning om å bygge et nytt baneanlegg etter at foreningen mistet sin hjemmebane på Husebysletta. Som en følge av dette besluttet kommunen å bygge et sentralidrettsanlegg for kommunen og opprettet en plan- og byggekomité, som bestemte at det nye anlegget skulle bygges på Stoppen like ved Høvik skole og Stoppen ungdomsskole (senere også St. Hallvard videregående skole).
Kommunen betalte 1.2 millioner kroner for området og i august 1972 sto det nye anlegget med tre gressbaner klart til bruk. Åpningen av anlegget ble markert med en høytidelig seremoni og en fotballturnering hvor Sparta, Liungen, Sylling IF, Lier IL og Sjåstad deltok. Etter innledende runder møttes Liungen og Sparta i finalen, hvor sistnevnte vant 3-2 etter straffesparkkonkurranse. Ferdigstillingen av det nye anlegget var en ekstra stor begivenhet for Spartas medlemmer, etter at klubbens bane på Huseby tidligere hadde blitt offer for NSBs omlegging av Drammensbanen. Jernbanen ble lagt tvers over banen, og Sparta måtte klare seg nesten ti år uten hjemmebane.
Anlegget er siden blitt utvidet flere ganger. I 1984 sto håndballarenaen St. Hallvardhallen ferdig, etter initiativ fra håndballklubben Reistad Idrettslag.
I 2007 ble det bestemt at den daværende grusbanen skulle gjøres om til en kunstgressbane med undervarme. Det viste seg imidlertid da banen skulle tas i bruk at byggearbeidene var slett utført, slik at banen ikke kunne godkjennes. Det var uenighet mellom byggherren, firmaet som hadde gjort grunnarbeidet og kunstgressleverandøren om hvem som hadde skylda, og saken ble tatt til retten. I 2009 ble det inngått forlik, og de tre firmaene ansvarlige for byggingen tok på seg å utbedre feilene uten omkostninger for kommunen eller idrettslagene som benytter banen.
Krefter i Sparta/Bragerøen har i flere perioder arbeidet for å anlegge kunstisbane for bandy og hurtigløp på skøyter på Lier stadion. Dette ble sist tatt opp i 2009, men Lier kommune viste skepsis til prosjektets omfang og pris.
Altocumulus undulatus

Altocumulus undulatus er middelhøye altocumulusskyer som blir dannet i 2000-5500 meters høyde. Forskjellen på disse skyene og vanlig altocumulus er små bølger eller «krusninger» i skylaget. Hvert enkelt element eller skydott er større og mørkere enn elementene i cirrocumulus, men mindre enn de i stratocumulus.
Skyene kan dekke hele himmelen eller vise seg i flak. Tykkheten på skyene er som regel mindre enn 100 m, men hvis skyene er tilstrekkelig tykke kan de produsere regn eller snø.
Som med andre altocumulusskyer oppstår de gjennom hele året, og er som regel et tegn på at et frontsystem nærmer seg.
Skyene oppstår på samme måte som vanlige altocumulus: Store luftmasser blir hevet og kondenserer til skyer. I tillegg til at instabilitet i luften danner de kuleformede skydottene, fører vindskjær (en endring med høyden av farten eller retningen til luftstrømmene i skyen) til at det oppstår bølger i lufta som strømmer gjennom skyene.
Prosessen bak denne bølgedanningen er den samme som for altostratus undulatus.
KDevelop

Historie

KDevelop 1.x og 2.x ble utviklet over en periode på fire år.
Bernd Gehrmann startet en fullstendig nyskrivning og annonserte KDevelop 3.x med denne mailen:
Et nytt IDE for et nytt årtusen, den 30. mars, 2001. Den første utgaven kom sammen med KDE 3.2 i februar 2004.
Utviklingen av KDevelop 3.x stoppet i 2008.
KDevelop 4.x har vært under utvikling siden august 2005. Det er en fullstendig omskriving med en bedre kjerne og en mer objektorientert programmeringsmodell. Den første utgaven er planlagt til slutten av 2008.
José Vaquerizo

Karriere

Relucio deltok ved Verdenscupen i boccia 2003 i Christchurch på New Zealand, der han kom på 15.-plass individuelt. I lagkonkurransen (BC1-2) kom Spania på 2.-plass, kun slått av Portugal. Han deltok ikke ved Paralympiske sommerleker 2004, men ved EM i boccia 2005 fikk han to medaljer. Individuelt fikk han gull, etter å ha slått António Marques i finalen. I lagkonkurransen fikk Spania bronse. I 2006 fikk han VM-gull individuelt ved VM i boccia, der han vant finalen 3-2 over sin landsmann Francisco Javier Beltrán. Ved utgangen av 2006 var han dermed rangert som nummer én i verden i klassen BC1.
Ved Verdenscupen i boccia 2007 i Vancouver i Canada kom han på 14.-plass individuelt, men Spania spilte seg fram til finalen, der de tapte 5-6 for Storbritannia, og fikk med det sølv. Han deltok ved Paralympiske sommerleker 2008 i Beijing, der Spania fikk bronse i lagkonkurransen. Individuelt gikk han videre fra gruppespillet til sluttspillet, men ble slått ut i kvartfinalen av irske Gabriel Shelly, og endte på 8.-plass. Spania fikk en ny lagbronse ved EM i boccia 2009, der de slo Irland 6-2 i bronsefinalen, men individuelt ble han slått ut i kvartfinalen av David Smith, og endte på 7.-plass. Ved utgangen av 2009 var han dermed rangert som nummer 17 i verden i sin klasse. 
Han deltok også ved VM i boccia 2010 i Lisboa. Han gikk videre fra gruppespillet i den individuelle konkurransen, men i 16.-delsfinalen møtte han thailandske Thinnakorn Thepdeang, og tapte 1-4 slik at han ble slått ut. I lagkonkurransen fikk Spania nok en gang medalje; de fikk bronse etter seier 10-5 over Irland i bronsefinalen. I august 2011 deltok han i Verdenscupen i boccia 2011 i Belfast, men han greide ikke å kvalifisere seg til sluttspillet, etter at han tapte alle tre kampene sine i gruppespillet. Han endte med det på 38.-plass individuelt. Bedre gikk det i lagkonkurransen, der Spania nådde kvartfinalen. Der tapte de 4-8 for Japan, og endte på 6.-plass. 
Han deltok ikke i Europacupen i boccia 2011 på Hamar, og heller ikke ved Paralympiske sommerleker 2012 i London.
Liberté (Paris Metro)

Liberté er en stasjon på metroen i Paris.
Stasjonen betjener linje 8.
Lamprima latreillii

Utseende

En middelsstor (opptil 35 millimeter), litt flat hjortebille med skinnende metalliske farger. Hannenes kjever er betydelig forstørret som vanlig i denne familien, noe oppoverbøyde, med er brem av gule hår på oversiden. Kroppen er fint og ganske tett punktert hos hannen, grovt og kraftig hos hunnen. De metalliske fargene kan variere mye innen samme art, noen hunner er helt uten metalisk farge.

Levevis

Larvene utvikler seg i morken ved, først og fremst av eukalyptus.

Utbredelse

Arten er utbredt i det østlige Australia (Queensland til Victoria).
Fallen (Evanescence-album)

Fallen er det første full-lengde albumet til rockebandet Evanescence. Det kom ut i 2003.
Torgeir Havgar

Biografi

Han var sønn av sokneprest Søren Hansen (1888- 1986) og Anna (f. Jebsen). Torgeir Havgar tok artium ved Oslo katedralskole 1942, reallinjen. Han kom deretter med i illegalt arbeid under 2. verdenskrig og ble snart tvunget til å forlate Norge. Fra 1943 til 1945 oppholdt han seg i Canada, der han gjennomførte fly- og navigasjonsskole i Little Norway. Han fikk flygervingen i 1945. Tilknytningen til de amerikanske kontinentene fulgte ham deretter livet ut. Etter kun fem års studier avla Havgar den teologiske embetseksamen (cand. theol.) ved Menighetsfakultetet i Oslo, 1950.
Havgar hadde en rekke engasjement og tillitsverv i Norge og utlandet, og han var en etterspurt forkynner og taler ved konferanser og representasjoner i forbindelse med Den norske kirke. Situasjonen til befolkningen i Sør-Amerika sto ham særlig nær og han markerte seg tydelig til fordel for den undertrykte befolkningen i flere søramerikanske stater. Dette engasjementet skulle vise seg å få konsekvenser for hans forhold til myndighetene i enkelte amerikanske land – også USA, der styresmaktene var skeptiske til hans samarbeid med revolusjonære prester og forkynnere med bånd til frigjøringsteologien.

Frigjøringsteologi

Både gjennom sin tilknytning til Den Norske Sjømannsmisjon og Det Lutherske Verdensforbund hadde Havgar opparbeidet mye kunnskap om, og engasjement for, situasjonen i Sør-Amerika. I en niårs-periode på 1960-tallet var han og familien stasjonert i Quito, Ecuador. I sin tur skulle dette engasjementet føre til en betydelig medvirkning ved nobelprisutdelingene til Adolfo Perez Esquivel fra Argentina i 1980 og Rigoberta Menchu Tum fra Guatemala i 1992. Havgar har også bidratt betydelig til det internasjonale menneskerettighetsarbeidet, blant annet gjennom Mellomkirkelig Råd.
Encyclopædia Britannica

Encyclopædia Britannica er det mest anerkjente leksikonet i den engelskspråklige verden. Første utgave ble utgitt 1768–1771 i Edinburgh i Skottland av Adam og Charles Black.  I 1920-årene ble rettighetene solgt til amerikanske interesser, og det blir nå utgitt fra Chicago i USA. Språket følger likevel fremdeles britisk rettskriving.
Artiklene i Britannica er skrevet for utdannede voksne lesere, og er skrevet av 19 fulltidsansatte redaktører og over 4000 ekspertbidragsytere.  I 1933 ble Britannica det første leksikonet som  begynte med «uavbrutt revisjon», det vil si at det stadig ble opptrykt på nytt, og alle artikler oppdateres jevnlig. 
Den ellevte utgaven av verket, fra 1911, er ikke lengre beskyttet av opphavsrett, og har blitt digitalisert av blant annet Prosjekt Gutenberg.
Stallmester

Stallmester er en hofftittel i det tyske og det nordiske språkområdet. Stillingen er blant de viktigste embetstitlene i et hoff, ved siden av kammerherren, kjøkemesteren og munnskjenken. I norsk middelalder har tittelen staller vært i bruk. Militært har tittelen utviklet seg til marskalk i noen språkområder, til konstabel andre steder. Etymologien forteller at stillingen opprinnelig omfattet ansvar for stallen.

Romerriket

Allerede i Romerriket var ansvarsområdet videre enn hestehold. Den mest kjente Magister Equitum var Markus Antonius som holdt embedet under Julius Cæsar. Fra 4. århundre kjenner man tittelen "tribunus stabuli" og senere "comes stabuli".

Tysk-romerske rike

Stallmesteren (gammelhøytysk marahscalc) var opprinnelig også sjef for kavaleriet. I senmiddelalderen ble hoffembetet skilt fra militærembetet og man fikk feltmarskalk og hoffmarskalk. Feltmarskalk er høyeste generaltittel i flere land. Hoffmarskalken var det høyeste embetet ved mange hoff. Stillingen finnes i dag i Norge, Danmark, Sverige og Luxemburg. Hoffmarskalken og overstallmesteren ville da ofte være to ulike stillinger. Fra middelalderen kjenner vi stallmesteren som en personlig assistent og livvakt til en kongelig eller adelig. Sjefen til stallmestrene er overstallmesteren, som har ansvar for hesteholdet, transport og sikkerhet.

Frankrike

I Frankrike ble overstallmesterstillingen delt i 1582, i Grande Écurie og Petite Écurie, hvorav Grand écuyer de France regnes til de høye embeter. De to høyeste blant de åtte høye embetene var Maréchal de France og Connétable de France. Alle disse tre embetene er derivater av den opprinnelige stallmesterembetet.

Storbritannia

Etter hvert er embetet overstallmester i enkelte land delt opp i et honorært embete og et administrativt embete, slik det fortsatt forholder seg i Storbritannia i dag. Ved det britiske hoffet finnes Master of the Horse, Crown Equerry (tidligere Gentleman of the Horse), og en rekke Equerrys (stallmestre).
Poul Christian Holst

Liv og virke

Holst var sønn av presten Christian Holst, studerte først teologi, men skiftet studium og ble cand.jur. i København i 1798. Han arbeidet først i rentekammeret i København, men vendte hjem til Norge i 1806 som slottsfogd for Akershus slott og fogd for Aker og Follo. I 1813 var han konstituert amtmann i Akershus.
Han deltok ved stormannsmøtet på Eidsvoll (ofte kalt Notabelmøtet) den 16. februar 1814. Noen måneder samme høst var han konstituert som leder av 1. departement (finansvesenet), men uten å være medlem av statsrådet. Gjennom 1814 og i alle år fram til 1848 spilte han en sentral rolle i den unge norske staten. Holst ledet de avsluttende forhandlingene om Gjeldsoppgjøret med Danmark og fremforhandlet avtalen som løste Bodøsaken i 1821. Han var regjeringsmedlem fra 1822 til 1848; og i noen korte måneder i 1827 var han endog konstituert som Norges statsminister i Stockholm. 
Hans memoarer, Efterladte Optegnelser om sit Liv og sin Samtid, ble utgitt av den historiske forening i 1876, og regnes som et verdifullt bidrag til norsk historie. Holst var en av de fire første mottagerne av storkorset da St. Olavs Orden ble innstiftet i 1847. Han var også innehaver av Nordstjerneordenen og Borgerdådsmedaljen i gull.
Naturmuseum og botanisk hage, Universitetet i Agder

Faste utstillinger

De faste utstillingene er fra tidlig 90-tall, der fokus er lagt på Agder-fylkene omfatter temaene: "fra istid til nåtid" og "fra hav til hei". 
I tillegg vises en utstilling om "mineraler og bergarter". Utover disse vises utstillinger i begrensede perioder.
Boksing under Panamerikanske leker 2015

Boksing under Panamerikanske leker 2015. Boksing var en av sportene under de Panamerikanske leker 2015 i Toronto i Canada. Turneringen ble avviklet 18. til 25. juli 2015. Det var ti vektklasser for menn og tre for kvinner. Tjuefire nasjoner var representert med tilsammen 120 utøvere. De tapende semifinalistene fikk bronsemedaljer.
Fylkesvei 357 (Finnmark)

Fylkesvei 357 (Fv357) i Finnmark gikk mellom Sandnes og Langfjorden i Sør-Varanger kommune. Veien var 1,2 km lang.
2019 ble veien del av fylkesvei 8850.
Albertina (legat)

Albertina var navnet på et legat, opprettet av brygger Carl Jacobsen i 1879 med det formål å reise skulpturer og statuer i Københavns parker og på byens plasser. Navnet hentyder til Bertel Thorvaldsen som i Italia ofte ble kalt Alberto. Legatet har blant annet finansiert skulpturer i Ørstedsparken, Østre Anlæg, Kongens Have, Trondhjems Plads m.fl.
Da legatets midler var i ferd med å bli brukt opp, ble det avviklet ved å bruke den resterende kapital i forbindelse med etableringen av Jørn Larsens speilbasseng på plassen foran Thorvaldsens Museum i 2002.
Skraphandler

Skraphandleren er en person som har bevilling til å kjøpe og selge ting og materiell som har vært brukt.
Virksomheten har tradisjonelt vært regnet for mindre «fin» enn handel med nye varer, men har stort sett bestandig blitt gitt plass i samfunnet. I etterkrigstiden, ble mye av handelen drevet med metall til gjenbruk, så som støpejern, bly og kopper i form av utrangert strømledningsnett, radio- og bilbatterier og ødelagte vedovner. Etterhvert kom også bilvrak, bildeler og brukt smøreolje inn. Mye av det som da ble omsatt var i praksis ubrukelig inntil det hadde gjennomgått omfattende prosesser, som omstøp, raffinering og lignende. Krigens dager med knapphet på det meste, hadde gitt et behov for vedlikehold og fornyelser som gjorde at slik resirkulering ga et levebrød.
Endringene i samfunnet har ført til spesialiseringer og bortfall av en del av dette. Vi ser i dag at bilopphogging langt på vei er sentralisert. Bruktbiler selges av nybilleverandører i tillegg til rene bruktbilfirmaer. Søppelmottakene driver sortering av avfall, slik at metallhandelen ikke lengre er så viktig. Brukte møbler og klær omsettes i stor grad i spesielle butikker.
Felles for disse er at der i bunn må ligge en skraphandlerbevilling.
Bugøynes kapell

Kulturminne

Bugøynes kapell er et kulturminne og har nummer 89101 i Riksantikvarens kulturminnebase.
Graverende bevis

Graverende bevis er et musikkalbum med Kalle Zwilgmeyer, utgitt i 1987. Dette er hans første album som soloartist.
Varnvassdalen naturreservat

Varnvassdalen naturreservat ligger på sørsiden av Varnvassdalen i Hattfjelldal kommune i Nordland. Naturreservatet har et areal på 19 419 dekar. Området er vernet for å bevare et svært verneverdig, lite påvirket barskogområde med overvekt av furu.
Naturreservatet grenser i øst til Favnvassdalen landskapsvernområde.
Erteknappfrøvikler

Utseende

En middelsstor (vingespenn 12-17 millimeter), sjokoladebrun vikler. Forvingen har, som vanlig hos denne slekten, en kommaformet, hvit flekk ved bakkanten, denne er uten brun midtstripe. Like utenfor denne flekken er det en kort, sølvfarget tverrstripe og fire dråpeformede, svarte flekker. Ved framkanten er den tallrike små, hvite tverrflekker. Bakvingen er brun, men skinnende hvit ved roten.

Levevis

Larvene utvikler seg i belgene på erteknapp (Lathyrus spp.) og vikker (Vicia spp.), der de spiser de modnende frøene.
De voksne viklerne flyr i solskinn i mai-juni.

Utbredelse

Den er utbredt i Nord-Afrika, over det meste av Europa bortsett fra den østligste delen, og i det nordlige Asia. I Norge er den funnet på Sørlandet og det sørlige Østlandet.
Samuel Borgfeldt

Familie

Samuel Borgfeldt var gift med Magnhild Telma Sæther (1876–1941). Deres datter Asbjørg Borgfeldt ble billedhugger, og giftet seg med billedhuggerkollegaen Per Hurum.

Arkitektur

Borgfeldt har tegnet flere bygårder på Frogner i Oslo.
Sjølingstad Uldvarefabrik

AS Sjølingstad Uldvarefabrik er en ullvarefabrikk fra 1894. Fabrikken ble nedlagt i 1984, men driften ble gjenopptatt for museumsformål i 1989. Sjølingstad Uldvarefabrik ligger i Lindesnes kommune cirka åtte kilometer vest for Mandal.

Historie

AS Sjølingstad Uldvarefabrik ble konstituert som et uansvarlig aksjeselskap 15. september 1893. Fabrikkens grunnlegger, August Hoven (1852–1911), kom fra Hoven i Halse. Han var utdannet lærer og ble betegnet som dypt religiøs og inspirert av Hans Nielsen Hauge. Hoven kjøpte sitt første vannfall på Sjølingstad rundt 1890, og etablerte i 1891 Fredli Shoddyfabrik. Denne ble drevet parallelt med ullvarefabrikken helt fram til 1940-tallet.
Produksjonen ved Sjølingstad Uldvarefabrik startet i september 1894, med August Hoven som disponent. I 1910 måtte Hoven trekke seg tilbake på grunn av sykdom. Sønnen, Andreas Hoven (1879–1949), overtok da som disponent. Han hadde tidligere hatt mesterstillinger både i spinneriet og i veveriet. Andreas Hoven var også blant dem som hadde formell tekstilutdanning fra John Lennings vävskole i Norrköping. I 1949 døde Andreas Hoven og sønnen August d.y. overtok som fabrikkens disponent. En stilling han hadde helt fram til 1983.
Rundt fabrikken vokste det fram et lite industrisamfunn med arbeiderboliger, skole, butikk og ikke minst disponentbolig. Disse bygningene vitner i dag sammen med fabrikkbygningene om hvor viktig industristedet ble.
Styret valgte i 1984 etter nesten 90 år å innstille den ordinære driften på fabrikken.

Museumsdrift

Siden 1989 har Sjølingstad Uldvarefabrik fungert som en levende museumsfabrikk. Etter at den ordinære driften ble lagt ned, vokste ideen om å bevare stedet som industrimuseum fram. På slutten av 1980-tallet åpna fabrikken som museum, men med produksjon på de gamle maskinene som et viktig ledd i formidlingen av industrihåndverk og industrihistorie. Sjølingstad Uldvarefabrik er en avdeling av Vest-Agder-museet IKS.
Arkivet etter Sjølingstad Uldvarefabrik oppbevares ved Statsarkivet i Kristiansand, hvor det ble deponert av museumsfabrikken.
Wall Peak

Wall Peak er den største og nordligste av tre spisse fjell om lag 9 km sørøst for Husky Massif i Prince Charles Mountains. Det ble kartlagt etter flyfoto tatt av ANARE (Australian National Antarctic Research Expeditions) i 1960 og oppkalt etter B.H. Wall, forsker på ionosfæren ved Wilkes-stasjonen i 1960.
Foyn Coast

Foyn Coast er den delen av østkysten av Den antarktiske halvøy som ligger mellom Cape Alexander og Cape Northrop. Larsen isbrem dekker hele kyststrekningen.
Kysten ble oppdaget og delvis kartlagt i 1893 av en norsk hvalfangstekspedisjon under ledelse av kaptein Carl Anton Larsenmed skuta «Jason». Larsen kalte kysten Foyn Land etter grunnleggeren av den moderne hvalfangst, Svend Foyn.