Yentl (film)

Handling

Jøden Yentl Mendel (Barbra Streisand) bor sammen med faren sin (Nehemiah Persoff) i Polen på begynnelsen av 1900-tallet. Hun har en drøm om å studere talmud, men studier er kjønnsbundet til menn. Faren tillater henne likevel å studere skriftene i hemmelighet. Når faren dør plutselig, bestemmer hun seg for å kle seg ut som en gutt og dra ut for å studere under navnet Anshel. Hun blir underveis forelsket i medstudenten Avigdor (Mandy Patinkin), som er forelsket i en annen, jenta Hadass (Amy Irving).
Avigdor ber Hadass om å gifte seg med han, men faren tillater det ikke på grunn av Avigdors bakgrunn (broren hans begikk selvmord noen år tilbake). De vil imidlertid at datteren skal gifte seg med Anshel i stedet. Avigdor synes det er en god idé for å kunne holde seg nærmere Hadass, og Yentl sier ja etter mye om og men. Etter en stund bestemmer hun seg for å fortelle Avigdor at hun er kvinne, og at hun har funnet en måte å bryte ekteskapet på. Yentl sier farvel til Hadass og Avigdor, og tar neste båt til Amerika, for å satse på et nytt liv der.

Forskjeller fra novellen

Grunnlaget i filmen og Isaac Bashevis Singers novelle er den samme, men det er noen betydelige forskjeller. I novellen bestemmer Yentl seg for å gifte seg med Haddass for å bli bedre kjent med Avigdor, og for å hevne seg på Haddass for sin dårlige behandling av mannen hun elsker. Yentl avslører til Avigdor, som allerede er gift med en annen pike, at hun er en kvinne, men ikke at hun har følelser for ham. I motsetning til filmen drar ikke Yentl til Polen og går ikke tilbake til å være jente. Ingen andre enn Avigdor får vite hennes sanne identitet i novellen. Fortellingen slutter plutselig, uten at alle spørsmål er besvart.

Produksjon

Allerede i 1968 hadde Streisand planlagt å velge novellen «Yentl: The Yeshiva Boy» av Isaac Bashevis Singer som sin neste film etter Funny Girl. Hun planla å spille hovedrollen, men bestemte seg etter hvert for å regissere filmen i stedet. Hun inngikk et samarbeid med Orion Pictures om å finansiere Yentl, men da filmselskapet gikk i underskudd i 1980 ble filmplanene avlyst. I februar 1981 offentliggjorde United Artists at de skulle finansiere filmen med Streisand som regissør. Hun var også medforfatter på manuset, og skulle spille hovedrollen.
For å forberede seg til arbeidet studerte Streisand jødedom, seremonier, Toraen og konsulterte med mange rabbinere. Det oppsto også problemer med hovedrollen, når Yentl egentlig er 16 år gammel, mens Streisand var fylt 40.

Utgivelse

Dokumentarfilmen A Film is Born: The Making of 'Yentl' om produksjonen av filmen ble sendt på TV høsten 1983. Den inneholdt blant annet intervjuer med Streisand og produsent Rusty Lemorande, samt diverse klipp fra innspillingen. Versjonen som ble sendt på engelske BBC var nesten dobbelt så lang som den amerikanske versjonen.

Anmeldelser

Yentl fikk god kritikk. Den amerikanske nettsiden Rotten Tomatoes anslo at 73 % av totalt 15 anmeldelser var positive. David Denby fra New York skrev: «Barbra Streisand er en flink regissør. (...) Hun tar mange sjanser, [men] er avhengig av banalitetene til mange Hollywood-filmer. Men hun faller aldri utenfor kompetansen, og hun har utviklet en måte å integrere sang og handling på som vil skrive seg inn i historiebøkene. Ettersom hun valgte et tema som tydeligvis betyr mye for henne–en kvinnes ønske om å utmerke seg i noe som bare menn har lov til å gjøre–kan Yentl tolkes (...) som en parabel til Streisands frustrasjoner og ambisjoner. (...) det er en god film.» Filmkritikeren Roger Ebert ga filmen 3½ av fire stjerner, og kalte Yentl en «film med en flott midtdel».
Espen Eriksen fra Verdens Gang ga filmen terningkast 4. Han kalte Yentl «en sorgmunter beretning fra østeuropeiske samfunnsforhold fra begynnelsen av århundret. Filmen er holdt i brunlige fargetoner, og miljøskildringen er naturligvis levende og overbevisende. Sangen er en del av handlingen, ikke avbrudd, men lagt bak som hovedpersonens tanker og følelser. Teksten går derfor rett på personen Yentl. På meg virker denne teknikken riktig, men dessverre sterkt overdrevet, og filmen i seg selv er også blitt for lang, for uttværet. Og slutten synes jeg er for banal.» Per Haddal fra Aftenposten skrev at «det mest fascinerende [med filmen] er spenningen mellom det tradisjonelle og det moderne, mellom eventyrets Øst-Europa og dagens amerikanske usikkerhet: Skal man ofre den jødiske identitet og smelte sammen med storsamfunnet? Streisands film vibrerer mest intenst i dette. Talmudstudenten som leter efter sin fars verden. En Talmudstudent i hollywoodsk inkarnasjon.»