google/wiki40b huggingface dataset:
Slagvåpen

Et slagvåpen er et våpen som holdes i hånden og brukes for å påføre skade på målet. Slagvåpen skiller seg fra stikkvåpen (eller stakevåpen) som spyd. Stridsøks og kølle er eksempel på slagvåpen. Morgenstjerne omtales både som stakevåpen og som slagvåpen. Stridshammer ble brukt i middelalderen og var et jernhode på et 50 cm lant skaft til bruk særlig mot rustningskledde motstandere. Stridshammeren hadde liten betydning og utbredelse i Norge, og ble mest brukt symbolsk av myndigheter og overklasse. Et maleri (epitaf i Gol stavkirke) fra 1699 viser bonden Bjørn Frøysåk fra Gol med en stridshammer. Gerhard Schøning avbildet stikkvåpen og slagvåpen, blant annet stridshammer, på sin reise gjennom Gudbrandsdalen i 1775.
Norheim skjelner mellom «blankvåpen», som baserer seg på en skarp egg til hugg eller støt, og våpen som baserer seg på vekten av våpenet. Slike blankvåpen sitter ikke på et langt skaft som klubber eller økser, og ble bare benyttet mot andre personer, ikke til jakt. Et slagvåpen fungerer som en forlengelse av brukerens kropp.  Hensikten med å bruke et våpen er å konsentrere kraften i slaget og lagre energien.  Den lagrede energien virker på målet innenfor en mye kortere tid enn brukeren av våpenet brukte på å tilføre den til våpenet, og øker derved brukerens effekt.
De eldste slagvåpnene var enkle klubber (dels brukt synonymt med kølle). Klubber eller køller kom tidlig i bruk blant vektere og lensmenn, og køller er fortsatt et vanlig våpen i politiet. Vekterne (nattevaktene) i norske byer hadde på 1700-1800-tallet morgenstjerne som våpen. I middelalderen ble en rekke nye typer køller utviklet. Moderne slagvåpen inkluderer batonger, ofte brukt av politistyrker.
Visnes (Eide)

Visnes er en bygd ved Kornstadfjorden i Eide kommune i Møre og Romsdal.
Visnes Kalk AS foredler en krystallinsk marmor fra dagbrudd i fjellet på Visnes. Søsterbedriften Visnes Eklogitt AS utnytter eklogitten som dekker kalkforekomsten. Eklogitt er en tung og høyverdig stein, som brukes til å framstille en rekke produkter.
Aparammoecius

Utseende

Små (ca. 3 millimeter), blanke, mørke gjødselbiller. Hodet er skovlformet, litt innbuktet foran. Pronotum er grovt og spredt punktert. Dekkvingene har fine punktstriper.

Levevis

Disse billene lever trolig i møkk.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sentral-Asia.
Pseudoptenomela

Utseende

Middelsstore, ovale, metallisk fargede skarabider. Hode, pronotum og scutellum kan være grønnlig metalliske, dekkvingene kobberfargede.

Levevis

Larvene lever i råtten ved.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sør-Amerika (Ecuador, Bolivia).
Folketellingen 1801

Folketall

Ut fra folketellingen 1801 regner man folketallet i Norge ved tellingstidspunktet til 883 487 mennesker. Av disse bodde 8,8 % i byene.

Mangler i folketellingen

Hele Holt prestegjeld med sognene Holt, Dypvåg og Flosta mangler i tellingen. Det samme gjør gårdene i Maridalen i Aker. Det er dessuten kjent at enkeltgårder her og der mangler.

Registreringen

Det ble benyttet ferdigtrykkede skjemaer i føringen av tellingen. Dermed ble det en nokså ensartet føring for hele landet. Skjemaet har rubrikker for gårds- og gatenavn, personenes navn og posisjon i husstanden og i familien, alder, ekteskapelig status og yrke. 
Registreringen av den enkelte person skjedde der han eller hun hadde fast bopæl, og ikke der personen tilfeldigvis befant seg på telledagen. Dermed er også sjøfolk og folk på reisefot tatt med på stedet hvor de var hjemmehørende.
Alder ble i tellingen oppgitt ut fra førstkommende fødselsdag. Dermed vil en person som nettopp hadde fylt 20 år stå oppført som 21 år gammel. Det er også grunn til å tro at mange av aldersangivelsene er unøyaktige. 
Befolkningen ble delt inn i husstander, dvs de som bodde sammen. En husstand vil inneholde både personer som er i nær familie, andre slektninger, tjenestefolk og leieboere.

Arkivtilhørighet og digital tilgjengelighet

Folketellingen 1801 inngår i arkivet «Rentekammeret inntil 1814, Realistisk ordnet avdeling» og oppbevares i Riksarkivet. Skjemaene er innbundet i til sammen 67 bind. Folketellingen 1801 er i sin helhet tilgjengelig i søkbar og skanna form i Digitalarkivet, og er en del av Norges dokumentarv, et register med de viktigste norske historiske dokumentene.
Adam Elsheimer

Adam Elsheimer (født 18. mars 1578 i Frankfurt am Main, død 11. desember 1610 i Roma) var en tysk hessisk maler i barokken.

Bakgrunn

Adam Elsheimer var den eldste av ti barn. Faren var skreddermesterens Anton Elsheimer og hans hustru Maria, neé Reuß. Det er litt ukjlart om han ble født i rheinhessiske Wörrstadt eller i Frankfurt am Main. Men navnet vitner om en slektsbakgrunn fra den rheinhessiske landsby Elsheim. Faren var tilflyttet Frankfurt i 1677 fra Wörrstadt.

Maler

Elsheimer ble i første omgang utdannet hos maleren Philipp Uffenbach i fem år i hjembyen Frankfurt am Main. Siden ble han påvirket av de nederlandske landskapsmalerne. Han var på studiereise med korte opphold i München (1598) og Venezia. Fremfor alt utviklet han sin egen stil i Roma, der han slo seg ned i 1600 og bodde til han døde ti år senere.
Haqn giftet seg i 1606 Carla Antonia Stuart (italiensk: Stuarda), en dame fra Fankfurt med skotske forfedre. Elsheimer levde i stadig pengenød.
Blant hans venner var blant andre dr. Johannes Faber og malerkollegaen Peter Paul Rubens. En av hans disipler var Hendrick Goudt, som gjorde syv av hans malerier kjent rundt om i hele Europa ved å utferdige kobberstikk med dem som forelegg. Blant de andre av hans tallrike disipler kan nevnes Cornelius van Poelenburgh og  Johann König.
Elsheimer malte for det meste landskap med bibelske, mytologiske eller sjangernære emner i små formater. Figurene er ofte velkomponerte hva gjelder landskapet. Blant hans eldre maleri merker man seg Den hellige familie med Johannes døperen fra før 1600.
I senere år tok Elsheimer inn det italienske stillandskapet med ruiner og lignende. Gjennom påvirkning fra den italienske chiaroscuro-retningen, med maleren Caravaggio i fremste rekke, studerte Elsheimer den dunkle lyssetting og nådde på det vis frem til en dyp og stemningsfull virkning. Bilder av det slaget ble hans fremste verk fra de senere årene; så som Den barmhjertige samaritaner, Gjeter som blåser på skalmeie og forskjellige motiver fra Tivoli.
Elsheimer var også en dyktig tegner og etser. I sine grafiske blader lot han landskapsmotivene få en mer fremstående plass enn i maleriene. I Roma, der hans kunst aldri fikk noe virkelig gjennombrudd, kom han likevel til å påvirke andre kunstmalarere. Bland dem var Pieter Lastman, Peter Paul Rubens og senere Claude Lorrain. Gjennom Lastman kom Elsheimer også til å få innvirkning på Rembrandts malerkunst.
Rui de Figueiredo

Rui de Figueiredo kalt Lei Fede (født 16. august 1594 i Coruche nær Evora i Portugal, død 9. oktober 1642 i Kaifeng i Kina) var katolsk kinamisjonær tilhørende jesuittordenen. Han ankom Macao i juni 1622 og virket som misjonær i Hangzhou, Ningbo, Kaifeng og i provinsen Huguang. Han døde i Kaifeng under beleiringen av byen i 1642.
4x-spill

4X er en sjanger innen strategispill der spilleren skal «eXplore, eXpand, eXploit, and eXterminate», altså «Utforske, Utvide, Utnytte og Utrydde». Begrepet ble først brukt av anmelder Alan Emrich i 1993 i Computer Gaming World  som gav Master of Orion «karakter» XXXX som et ordspill over XXX som angir grov pornografi. Begrepet brukes i dag om store, tidkrevende og komplekse spill, som fokuserer på økonomisk og teknologisk utvikling, og der det finnes mange forskjellige metoder for å vinne.
De første 4X-spillene lånte ideer fra brettspill og tekstbaserte videospill, og var turbaserte. Mange 4X-spill ble laget på 90-tallet, med Sid Meier's Civilization fra 1991 som det med størst innflytelse på sjangerens utvikling. I 2015 var etterfølgerne Civilization V, Sid Meier's Alpha Centauri og Civilization IV alle på «Gamers Decide» ti på topp 4X-liste.
Master of Orion fra 1993, som begrepet stammer fra, ble også et toneangivende 4X-spill, og Master of Orion II fra 1996 regnes av enkelte som tidenes beste 4X-spill.
Andre populære 4X-spill og serier er romspill som Endless Space, Galactic Civilizations (I, II og III) og Distant Worlds, mer militært fokuserte spill som Total War-serien og Warlords (I, II, III og IV), samt spill inspirert av bestemte historiske perioder, som Europa Universalis (1-4) eller The Settlers (1-6), gjerne ispedd litt magi som i Age of Wonders (1-3) eller Heroes of Might and Magic (1-6).

Brettspill

Innen brettspill er 4X en liten, men voksende sjanger  Liten, fordi tiden det tar å spille store komplekse spill er for lang. Voksende, fordi det jenvlig kommer nye brettspill i sjangeren. Sjangeren er likevel litt mer uklar når det gjelder brettspill.  Civilization brettspillet fra 1980 hadde for eksempel ikke mulighet for utforskning og eventuell utryddelse var bare midlertidig som følge av spillets regler.
I dag

Ortografi

Legg merke til at i dag skrives som to ord på norsk bokmål og nynorsk. På riksmål er det tillatt å skrive både i dag og idag.  På engelsk heter det today, på tysk heute, på fransk au jour d'hui, på italiensk oggi, på spansk hoy og på japansk kyoo.

Bruk av uttrykket i dag

I boktitler blir uttrykket ofte brukt i sammensetninger som illustrerer tidsforløp: I går, i dag, i morgen. Det kan også brukes i betydningen nå for tiden, altså med et tidsbegrep som inkluderer mer enn dagen i dag.
Chonma

Administrativ inndeling

Fylket er delt inn i en ŭp (småby) og 20 ri (landsby).
John McClane

John McClane er en fiktiv figur og hovedfiguren i Die Hard-filmene. Han er spilt av Bruce Willis. McClane er løst basert på den fiktive detektiven Joe LeLand fra Roderick Thorps roman Nothing Lasts Forever. Han er fremstilt som en cowboy, noe som er en stadig tilbakevendende spøk i filmene, og som i tillegg til McClanes favorittsitat «yippee-ki-yay, motherfucker» ofte får skurkene til å sammenligne ham med John Wayne.

Historie

John McClane er en politimann i New York City Police Department. I den første filmen har han vært offiser i 11 år. I begynnelsen av den første Die Hard-filmen, som hadde handling fra 1987, var han separert fra sin kone, Holly Gennero McClane (spilt av Bonnie Bedelia), som nå brukte pikenavnet sitt. De ble separert på grunn av at Holly hadde fått en jobb som ble en karriere da hun ble forfremmet. Forfremmelsen krevde at hun flyttet til Los Angeles. John mente at Holly ikke ville takle Los Angeles, og at hun ville komme krypende tilbake til ham i New York. Han fant dermed ut at det ikke var noe vits i å pakke sammen tingene sine og flytte til Los Angeles. De har to barn sammen, John junior og Lucy McClane.
På julaften bestemmer John seg for å besøke sin kone på arbeidsplassen hennes i Nakatomi Plaza. Hun blir sint da han krangler med henne. Det paret ikke vet er at den kriminelle mesterhjernen Hans Gruber nettopp har satt igang sin plan om å stjele 600 millioner amerikanske dollar, og at han tar kontorbygningen som gissel. McClane kommer seg unna de kriminelle og bekjemper dem til slutt ved hjelp av store fysiske påkjennelser.
Kone og mann finner sammen igjen etter den tøffe natten, og John flytter til Los Angeles for å bli med i byens politistyrke. Den neste julen finner McClane seg imidlertid i en liknende situasjon som tidligere (i Die Hard 2), da han oppdager at leiesoldater har tatt kontroll over en stor flyplass i Washington D.C., og truer med å sende fly i bakken med et smell, inkludert flyet der hans kone sitter. McClane greier å lure leiesoldatene og redder sin kone.
Innen film nummer 3 (Die Hard i New York) finner sted har de to tatt ut skilsmisse, noe som gjør Johns forsøk på å stoppe hevntankene til Hans Grubers bror vanskeligere.
Selv om han er en ultimat helt, er det ingen ende på McClanes personlige problemer; hans ekteskap er stadig i vanskeligheter, hans vigilanteoppførsel og ignorering av autoriteter har satt ham i fare for å miste jobben mer enn èn gang, og han er en kjederøyker som blir beskrevet som «to skritt unna å være en fullverdig alkoholiker».
Strynefjellet landskapsvernområde

Strynefjellet landskapsvernområde er et landskapsvernområde i Skjåk kommune i Oppland ved grensen til Sogn og Fjordane. Det vernede området dekker et areal på 11,8 km² og er knyttet til Breheimen nasjonalpark. Verneområdet ble opprettet i 2009. Formålet med vernet er å ta vare på et egenartet naturlandskap som del av et samanhengende høgfjellsområde, vakker og særpreget vassdragsnatur og kulturminner som bidrar til landskapets egenart. Vernet skal også sikre biologisk mangfold, med særlig vekt på villreinstammen i Ottadalen. Dette høgfjellsområde er et viktig trekkområde for villreinen mellom områdene sørover mot Rauddalen og områdene nordover til Tafjord og Geiranger.
Kazuo Shimizu

Karriere

Kazuo Shimizu startet sin profesjonelle karriere i Cerezo Osaka i 1994.
Christiania Teater (figurteaterkompani)

Christiania Teater var et figurteaterkompani etablert av Mona Wiig i samarbeid med den svenske regissøren Gösta Kjellin i 1985.
Gruppen ble opprettet for å utvikle et figurteaterrepertoar basert på den fellesnordiske kulturarven, samt å virke for utarbeidelse av ny, nordisk dukketeaterdramatikk.

Hans Christian og hans Christiania (1986)

Stykket tok utgangspunkt i historien om den danske dikteren Hans Christian Andersen og i hans fortellinger. Manus var ved Gösta Kjellin, og dukker og masker var designet av Kari Noreger og Mona Wiig. Wiig hadde også regien og var scenograf for oppsetningen. Musikken var skrevet av Asbjørn Håmo, og dukkespillere var Anne Thomte og Nina Matzow.

Gledestårer og Dukkevals (1987)

Denne oppsetningen hadde urpremiere i Kunstindustrimuseet i Oslo i 1987. Den ble tatt opp igjen våren og høsten 1988, og ble blant annet vist på Sandvika Kino. Mona Wiig hadde laget dukkene og scenografien, og var også regissør for forestillingen. Dukkespiller og skuespiller var Hanne Dahle, som også fremførte sanger til eget akkompagnement. Stykket ble utarbeidet etter en idé av Anne Thomte, og handlet om en gammel mann som så tilbake på livet sitt. Forestillingen ble betegnet som «et uhøytidelig og humoristisk sørgespill» som passet for barn fra 6 år og oppover.

Rottefangeren (1988)

I mai 1988 hadde Christiania Teater premiere på sin tredje forestilling. Helge Andersen hadde dramatisert fortellingen om Rottefangeren fra Hameln for ensemblet, og Mona Wiig regisserte stykket. Dukkedesign og scenografi var ved Lisbeth Narud. Det medvirket en skuespiller og tre dukkespillere i oppsetningen. Skuespiller Torstein Kvenås og dukkespiller Anne Thomte medvirket i hele spilleperioden. Frem til august var Marianne Edvardsen og Elin Østraat de to øvrige dukkespillerne, og fra august ble de erstattet av Ragnhild Wang og Ellen Gaulthier Jørgensen.
Großdeutsche Volkspartei

Historie

Großdeutsche Partei så seg selv om etterfølger etter den tysknasjonale bevegelsen og var stortysk innstilt. Det vil si at det ønsket én tysk nasjonalstat, som også omfattet Østerrike.
Som partifarver hadde det Schwarz-Rot-Gold. Mellom 1920 og 1932 satt partiet i regjering i Østerrike, fra 1921 sammen med de kristeligsosiale. 1922-1927 stilte det stortyske partiet den østerrikske visekansleren. I 1934 ble alle partier forbudt i Østerrike, som følge av landets nye italiensk-inspirerte fascistiske forfatning. Etter at partiets mål, en forening med Tyskland, hadde gått i oppfyllelse i 1938, sluttet de fleste medlemmene seg til NSDAP.
Etter annen verdenskrig har tidligere medlemmer av det stortyske partiet særlig sluttet seg til det østerrikske frihetspartiet.
Kapp Finisterre

Kapp Finisterre (på spansk Cabo Finisterre, direkte oversatt Kapp landende) er en bergfast halvøy i den nordvestlige delen av Galicia i Spania.
Ved Kapp Finisterre vant Storbritannia et sjøslag mot Frankrike i 1747 under den østerrikske arvefølgekrig; og i 1805 nok en gang under Napoleonskrigene.
Kapp Finisterre har en viss betydning i norsk moderne historie under unionen med Sverige da norske skip som seilet sør for Kapp Finisterre inntil 11. april 1838 måtte seile under unionsflagget som var i bruk 1818–44. Først etter denne datoen kunne det norske flagget brukes på alle hav. Bakgrunnen var at Sverige hadde betalt for beskyttelse mot sjørøverne i Nord-Afrika. Fra 1844 ble sildesalaten innført.
Tidligere var Kapp Finisterre også navnet på et sjøområde i britisk værmelding for sjøfolk, men området ble i 2002 omdøpt til FitzRoy for ikke å bli forvekslet med det spanske området med samme navn.
Fleroppstart

Fleroppstart (engelsk: Multi-booting) er betegnelsen på prosessen der man installerer flere operativsystemer på en datamaskin, og er i stand til å velge hvilket av dem som skal startes opp. Den vanligste konfigurasjonen er to operativsystemer. Fleroppstart kan kreve en spesiell oppstartslaster.
Eva Gonzalès

Eva Gonzalès (født 19. april 1849 i Paris – død 6. mai 1883 også i Paris) var en fransk maler som regnes for impresjonist, selv om hun aldri stilte bilder ved deres utstillinge
Eva Gonzalès var datter av en kjent forfatter Emmanuel Gonzalèz. Moren var cellist.
Hun begynte å få undervisning i billedkunst som 16-åring hos en da kjent portrettmaler Charles Chaplin.
Gonzalès ble elev av Édouard Manet i februar 1869. Hun satt også modell for portrettet som illustrerer denne artikkelen. Det var ferdig i mars 1870 og utstilt i Salonen senere samme år og i etterkant av at hun hadde stilt ut sine egne bilder og fått rimelig gode anmeldelser for dem. Manets bilde ble ikke regnet for særlig bra, men den poserende damen i feil antrekk, feil arbeidsstilling og Ikke helt riktig posisjon i forhold til hva hun holdt på med, ble etter dette betraktet med skepsis i forhold til det å lage gode malerier. Trolig var det at hun var kvinne, ung og søt medvirkende til motvinden.
Hun fortsatte å stille bilder til Salonen, og oppnådde etterhvert å bli anerkjent for ten serie bilder i portrettformat med en søster som modell.
Paiwarria

Utseende

Middelsstore, fargesterke stjertvinger, hver bakvinge med én eller to lange stjerter. Oversiden hos hannene er skinnende blå med svarte ytterkanter, hunnene er litt mindre kontrastrikt farget. Undersiden er brun eller skinnende grønn, langs ytterkanten kan det være svarte tverrstreker og en rødt felt ved bakhjørnet.

Utbredelse

Disse artene lever i Mellom- og Sør-Amerika, fra Mexico i nord til Paraguay i sør.
Fylkesvei 6568

Fylkesvei 6568 (Fv6568) i Trøndelag går mellom Hånshus og Økdal i Midtre Gauldal kommune. Veien er 14,4 km lang.
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 653 (Sør-Trøndelag).
Bringebærmåler

Utseende

En middelsstor (vingespenn 28 – 33 mm), slank måler. Antennene er trådformede hos begge kjønn. Forvingen er brun ved roten, i midten med et bredt, snøhvitt felt som har en eller to tynne, brune streker langs ytterkanten. Ved vingens forkant utenfor det hvite feltet er det en stor, oval, brun flekk. Forvingens ytterkant er lyst brungrå med en bølgete, hvit tverrstripe, ved bakkanten er det to brune flekker. Bakvingen er silkeaktig hvit, ytterkanten lyst brungrå, bakhjørnet mørkere. Larven er lang og slank, naken bortsett fra noen lyse, oppstående børster, grønn med røde, trekantede flekker på ryggen. Disse flekkene er bredt kantet med svartbrunt.

Levevis

Arten lever i skog med rik bunnvegetasjon. Larvenes næringsplanter er bringebær (Rubus idaeus), bjørnebær (Rubus fruticosus) og markjordbær (Fragaria vesca). De voksne målerne flyr om natten i juni – juli.

Utbredelse

Bringebærmåleren finnes i nesten hele Europa, og videre østover gjennom Nord-Asia. I Norge er den funnet nord til Møre og Romsdal.
Rullekake

Rullekake (swissrull) er en avlang sylinderformet kake med innrullet fyll som stekes ved 250 °C i cirka 5 minutter. Fyllet kan for eksempel bestå av syltetøy, krem, eplemos eller sjokolade. Kaken inneholder som regel egg, sukker, hvetemel og bakepulver. Kaken skjæres i skiver.
Galabank

Oversikt

Den 3. juli 2008 ble Annan Athletic innvalgt i Scottish Football League for første gang, og klubben erstattet den nedlagte klubben Gretna. Som følge av avgjørelsen ble Galabank vert for Annans kamper i skotsk tredjedivisjon (nivå 4) i 2008–2009-sesongen.
Representanter fra SFL inspiserte Galabank før Annan ble invitert til å spille i ligaen. De fastslo at stadion innfridde kravene, dersom Annan installerte flomlys, noe klubben gjorde før de begynte på sin første sesong på laveste nivå i det skotske ligasystemet. Galabank har en kapasitet på 3 500 tilskuere.
Eindride Simonsson

Eindride Simonsson (nevnt 1308, død 1337 eller rett etter) var en norsk ridder og lagmann i Bergen.
Han er en av de mest kjente lagmennene fra middelalderen, og var i denne rollen, som er hjemlet i Magnus Lagabøtes bylov av 1276, kongens representant og lovutøver i Bergen i mer enn 20 år.
Han kan ha vært den omtalte norske «herr Eindride» som krevde inn landskyld for hertug Håkon Magnusson påPapa Stour på Shetland før 1299 (da Håkon Magnusson ble konge). Sikkert er han likevel først kjent fra 1308, da han som lagmann utstedte et domsbrev i Bergen. 
Mye tyder på at hans rolle som lagmann også omfattet det å være formann for rådmennene i Bergen, og i 1316 var han også assisterende skattmester og førte oppsyn med at utenlandske handelsmenn fulgte de pålegg kongen hadde gitt.
Han håndterte vanskelige saker som dommer og flere av disse fikk politisk betydning. Blant disse var to tvister i 1311: den ene var om hvem som skulle ha råderett over en allmenning Bergen og den andre var strid om tiende mellom byens biskop og tyske vintersittere. Den første saken håndterte han sammen med lagmannen i Gulating, som også holdt til i Bergen, mens den andre håndterte han alene på lagmannsstevne. Dette var nok ikke uvanlig på denne tidens rettergangsordning, og et uttrykk for at det sannsynligvis ikke var noe klart skille mellom hvilke saker som hørte hjemme under den ene eller andre lagmannens jurisdiksjon.
Eindride må ha hatt stor tillit hos kong Håkon Magnuisson, da han i 1316 også er omtalt som assisterende fehirde (skattmester) i håndhevelsen av kongens handelspolitikk. Han opptrådte her sammen med den regulære regionale fehirden i Bergen og beslagla gods fra westfalske kjøpmenn som hadde søkt å lure varene sine unna kongens forkjøpsrett, og de to ble satt til å kjøpe opp varer for videresalg fra utlendinger i byen mellom korsmessene om vinteren.
Han hadde betydelige eiendommer både i Bergen og ellers på Vestlandet. Han eide en eller to bygårder og hadde en jordeiendom med møllehus i Mylnudal i Sandviken. Han eide også jord på Voss og eide også Bjorøy i Fjell eller Gulen. I disse dokumentene ble han delvis omtalt som «Eindride på Leikvin», og dette må henvise til gården Løken i Eid sogn i Nordfjord. Blant hans eiendommer skal også være annen jord i Nordfjord (Eid og Davik), og han hadde fast kirkestol i Eid kirke. Dette er bakgrunnen for at man antar at han kom derfra.
I sitt testament 1336 skjenket Eindride betydelige eiendommer til slekt og venner under forutsetning av at de skulle sørge for ay det ble utført bildefremstillinger med hans våpenskjold under: et glassmalt Maria-bilde i den nordre korveggen i Mariakirken i Bergen og et malt bilde av St. Kristoffer i byens domkirke, Kristkirken på Holmen i Bergen.
Han skal ha blitt begravet i Kristkirken eller i kirken på Nordfjordeid.
Kår

Kår var bonde- og slektssamfunnets måte å ordne pensjon for eldre på. Ytelsene ble gitt i naturalia i form av fri kost og losji på gården. Kår ble ofte kontraktfestet (skriftlig avtale) som en del av eier- og generasjonsskiftet på gården. Ordet føderåd brukes også, og i Ryfylke brukes ordet folge som trolig kommer av å følge og som har avledninger som f.eks. folgemann, folgefolk og folgehus.
Kårfolket var de som hadde drevet gården til yngre krefter overtok. De fikk vanligvis gjøre innsats med gårdsdriften i den grad de maktet det, og bidro med barnepass og som tradisjonsbærere. Hadde gården kårbolig, var det der de flyttet. 
Dette kunne hindre friksjon mellom generasjonene. Et visdomsord fra den tid gikk på at «svigerforeldre var gode å ha, men det var en fordel om en måtte ta på seg utesko for å besøke hverandre».
Tradisjonen tilsa at også andre slektninger skulle tas vare på, men de fikk sterkere krav om å gjøre nytte for seg, samme hvor lite det var.