google/wiki40b huggingface dataset:
Rover P5

Mark I

P5 ble introdusert i 1958. Under panseret satt en 3,0 l (2995 cm³) motor, og den ble raskt kjent som 3-Litre. Rekkemotoren hadde seks sylindre og overliggende innsugsventiler. Tidlige modeller hadde trommelbremser, men Rover gikk raskt over til skivebremser foran. Automatisk girkasse og servostyring var ekstrautstyr. 20 963 eksemplarer ble bygget av den første generasjonen, før den gikk ut av produksjon i 1962.

Mark II

Mark II-versjonen av P5 ble introdusert i 1962. Den hadde høyere effekt (129 hk) fra den samme 3,0 liters motoren, og et oppgradert understell. Dessuten ble en versjon med et coupé-liknende karosseri introdusert. Denne modellen hadde en lavere taklinje og tynnere B-stolper, slik at den så ut som en todørs coupé. 5 482 ble bygget av sistnevnte modell, mens 15 676 sedanutgaver ble bygget før modellen gikk ut av produksjon i 1965.

Mark III

Den mer moderne Mark III ble introdusert i 1965. Den var igjen tilgjengelig i to forskjellige firedørs karosserivarianter – coupé og sedan. Mark III var utstyrt med samme motor som sine forgjengere, men den utviklet nå 134 hk. 3 919 sedanutgaver og 2 501 coupéutgaver ble bygget før modellen gikk ut av produksjon i 1967.

P5B

Den siste generasjonen P5 ble introdusert i 1967. Den var utstyrt med en 3,5 liters (3528 cm³) V8-motor, som også ble brukt i Rover P6, og bilen ble raskt kjent som 3½ Litre. Den siste bokstaven i navnet P5B er forkortelse for Buick, som var opprinnelsen til motoren (Rover hadde verken penger, tid eller kompetanse til å utvikle en sofistikert motor). Automatgirkasse og servostyring var nå standardutstyr. Eksteriøret var stort sett det samme, bortsett fra nye «3.5 Litre»-merker og nye lykter under hovedlysene. P5B ble bygget både som firedørs coupé og sedan i hele produksjonsperioden. 9 099 coupémodeller og 11 501 sedaner ble bygget da den gikk ut av produksjon i 1973.
Akilles Alferaki

Bakgrunn

Alferaki ble født i 1846 i Kharkov i familien til godseier Nikolai Alferaki. Akilles' barndom var i Taganrog, i et praktfull slott bygget av hans far i Katolitsjeskaja-gaten og som nå tilhører historisk-etnografisk museum. Takket være grundig opplæring i hjemmet, bl.a. i musikkteori, var det mulig for ham å komme inn på det historisk-filologiske fakultetet ved universitet i Moskva.
Musikk var yndlingsbeskjeftigelse for Alferaki, men han kunne ikke vie hele sin tid til musikk. Familiesituasjonen krevde at han flyttet til byen Taganrog hvor han bosatte seg på slutten av 1870-tallet.

Borgermester

Alferaki ble valgt som Taganrogs borgermester i 1880. I 1881 stadfestet Taganrogs bystyre at budsjettet skulle bli dobbelt så stort som før. Mesteparten ble brukt på beplantning langs gatene, brolegging og for utvikling av grunnundervisning i skolene. På denne tiden ble også de første bulevardene anlagt.
Som borgermester var Alferaki aktiv med i arbeidet for å danne velgjørenhetsforeninger som «Omsorgsforening for fattige» og «Bistandsforening for fattige grunnskole-elever». Han sørget for å tildele store beløp til disse.
Alferaki foreslo også mange nye prosjekter, noen av disse ble også igangsatt. Eksempelvis ble det reist et monument til ære for Peter den Store på tohundreårsdagen for Taganrog. Alferakis' henvendelse til innenriksministeriet bidro til å skaffe penger.

Musikk

Aktiviteten som byens borgermester kunne ikke holde Alferaki fra hans hovedinteresse – musikken. Han deltok aktivt i virksomheten med Taganrogs musikk-dramatiske forening (grunnlagt i 1883). I løpet av 1880-tallet ble også de første musikkforeninger og symfoniorkester dannet i byen.
Alferaki var med på å gi Taganrog et rykte som en av de mest musikalske byer i Sør-Russland. I 1880-årene samlet byens elite seg i huset hans på Gretsjeskaja-gaten. Gjestene spilte musikk og sang, danset og skrev epigrammer. En stor samling av karikaturer som ble tegnet av Alferaki blir fortsatt oppbevart i et museum. Takket være disse tegningene kan man i dag danne seg et inntrykk av de menneskene som oppholdt seg der for mer enn 100 år siden. 
I 1888 flyttet Alferaki til St. Petersburg hvor han kunne vie mesteparten av sin tid til musikk. Han skrev mer enn hundre  romanser og to operaer: «Kupalas datter» og «Skogens tsar».
Alferaki døde i 1919 i Petrograd som da var navnet på dagens St. Petersburg.
Al Nawawi

Muhyi al-Din al-Nawawi (født i Nawa nær Damaskus 1233, død i Nawa 1277) var en islamsk skriftlærd, særlig kjent for sine bidrag til hadith- og fiqh-studiene.
al-Nawawi skal tidlig ha vist evne til og interesse for boklig lærdom, og flyttet 18 gammel til Damaskus, hvor han studerte, senere selv ble lærer, og etter hver fikk et godt rykte som en innsiktsfull lærer og lærd innen fiqh (rettsvitenskap) og hadith, studiet av overleveringer om Profetens utsagn og gjerninger. Han vendte tilbake til hjembyen etter å ha havnet i unåde hos sultanen, og døde forholdsvis ung; 44 år gammel, ugift, og preget av svak helse.
al-Nawawis samlinger av hadith står i en tradisjon hvor slike overleveringer i lang tid var blitt samlet, gransket, evaluert og vurdert i henhold til autentisitet og relevans. De fremste hadith-redaktørene før ham var Muhammad Ibn Ismail al-Bukhari og Muslim ibn al-Hajjaj. al-Nawawi organiserte sin hadithsamling tematisk, og brukte vers fra Koranen som innledning til hvert tematiske avsnitt.
Norsk forening for gravplasskultur

Norsk forening for gravplasskultur ble stiftet i 1966 for å ivareta den kulturhistoriske arven, bidra til å utvikle gode rutiner på kirkegårder og påvirke lovarbeid. Inntil september 2016 var navnet Norsk forening for kirkegårdskultur.
Foreningens logo er et hjulkors fra middelalderen. De eldste korsene var understykker på større gravminner, og siden ble hjulkorsene brukt som selvstendige gravminner. Hjulkorsene ved Sørum kirke er grunnlaget for logoen. De stammer fra begynnelsen av 1100-tallet.
Foreningen drifter et nettsted med informasjon om gravplasser og utgir fagbladet Gravplassen (tidligere Kirkegården og Kirkegårdskultur) fire ganger i året.
José Mujica

Bakgrunn

José Mujica er fra den fattige bydelen Paso de la Arena i Montevideo, og er sønn av Demetrio Mujica og Lucy Cordano. Far en estanciero som var falt i fattigdom, og var av baskisk herkomst - med røtter i småbyen Muxika. 
Faren døde tidlig, da José Mujica gikk i tredje klasse. 
På begynnelsen av 1960-tallet ble Mujica medlem av den nyopprettede geriljagruppen Tupamaros, en væpnet politisk bevegelse inspirert av den cubanske revolusjonen. Mujica ble tatt til fange av myndighetene ved fire anledninger. Han var blant de politiske fangene som rømte fra fengsel i 1971. Han ble pågrepet igjen i 1972, og ble skutt av politiet seks ganger.
Etter militærkuppet i 1973 ble Mujica overført til et militært fengsel hvor han satt i fjorten år. I løpet av tiden i fengsel beholdt han kontakten med flere geriljamedlemmer, blant disse var lederen for gruppen Tupamaros, Raúl Sendic.
I 1985, da demokratiet ble gjenopprettet i Uruguay, ble Mujica frikjent på grunn av en lov om amnesti som gjaldt for politiske og militære forbrytelser begått siden 1962.

Politiker

Flere år senere startet Mujica og flere tidligere Tupamaros-medlemmer sine politiske karrierer. Ved valget i 1999 ble Mujica valgt til senator.

President

Mujica, som var Frente Amplio kandidat til presidentvalget i 2009, fikk med Danilo Astori som visepresidentkandidat flest stemmer ved valget den 25. oktober 2009. Presidentinnsettelsen fant sted 1. mars 2011.
I sin tid som president gjorde han seg kjent for sitt meget beskjedne og enkle levesett, blant annet ved at han gav bort 90% av sin lønn til veldedighet hver måned og ikke ville bo i  presidentpalasset i Montevideo. I stedet ville han bli i sin families nedslitte gård utenfor hovedstaden.
Han ville ikke stille til gjenvalget i 2014, men ble året etter gjenvalgt til senator.
Kajanaland

Forvaltning

Som en forsøksordning styres Kajanaland i perioden 2005–2012 av en folkevalgt forsamling (sv. landskapsfullmäktige, fi. maakuntavaltuusto). Den daglige drift ledes av et landskapsutvalg (sv. landskapsstyrelse, fi. maakuntahallitus) og en landskapsdirektør (fi. maakuntajohtaja). I forsøksordningen er enkelte helsetjenester og undervisningsoppgaver overført fra kommunal forvaltning til landskapsforvaltning.
Yousef Hadaoui

Karriere

Hadaoui var stuntreporter i Storbynatt med Harald Eia og Bård Tufte Johansen i 2010. Programmet fikk mye oppmerksomhet for et skjult kamera-innslag, hvor Hadaoui lurte kjente norske feminister som Brita Cappelen Møystad, Martine Aurdal og Hege Storhaug til å dekke seg til med hijab. Klippet ble omtalt av Aftenposten som tidløs klassiker.
Så ble han ansatt av produksjonsselskapet Monkberry som komiker til TVNorge-programmet Anne-Kat med Anne-Kat. Hærland. Her fikk han oppmerksomhet ved flere innslag. Blant annet «Ylvis-sparking» på Grønland, «Blikking» utenfor USA og Israels ambassader og et skjult-kamera innslag hvor han fikk Justin Bieber-fans til å lese opp en islamsk trosbekjennelse i bytte mot konsertbilletter.
Han har også hatt en rekke roller som skuespiller, blant annet i Haram (2014) og Meglerne (2014) med Truls Svendsen og Henriette Steenstrup.
I 2014 startet han Youtube-kanalen og Facebook-siden Svart humor hvor han legger ut egenproduserte skjult kamera-innslag, tidligere tv-opptredener og andre komikeres innslag som faller under paraplyen «Svart Humor», som raskt fikk en lojal følgerskare og per mai 2016 har Facebook-siden 35 000 følgere og den mest sette videoen er sett av over 700 000 ganger. Januar 2017 ble Svart humor også et eget TV-program på NRK3 og Hadaoui ble nominert til beste mannlige programleder foran Gullruten 2017.
Hadaoui mottok Oslo bys kunstnerpris for 2018. I begrunnelsen het det at han er en «forkjemper for samfunnskritisk satire som utfordrer norske medier ved å lage humor om fordommer og religion».
Omphalosaurus

Bygning og levevis

Flere arter av Omphalosaurus har blitt beskrevet fra Svalbard, vestre USA og fra Tyskland i det som har vært havbunn. Fossilene av hodeskallen er karakteristiske med sine mange og uryddig plasserte kuleformede tenner. Tennene viser at Omphalmosaurus har vært en durofag og har trolig i all hovedsak livnært seg av skjell og andre dyr med hardt skall, som den har knust mellom tennene.
KIF Örebro DFF

Historie

I 1971 kom noen turnjenter fra klubben til herrelaget for å sette igang et eget kvinnelag. Etter ni år ble etter hvert laget tatt inn i varmen til Karlslund Idrottsförening. KIF var i lang tid ikke blant de beste lagene, men de spilte én sesong på øverste nivå da serien var inndelt etter regioner fram til 1988. Karlslund forble i divisjonene under Damallsvenskan fram til 2003, da de debuterte. 
Laget debuterte midt på tabellen med en 8.-plass, og har holdt seg der i en stund. I 2004 endte de på en sjuendeplass. I 2005 ble laget et autonomt medlem av Karlslund IF, og byttet navn til KIF Örebro. Dette markerte at KIF Örebro satset, og de skaffet seg Pia Sundhage som trener og Kristine Lilly som en av stjernene (riktignok bare for en halv sesong). Resultatet ble beskjedent, og laget endte fortsatt på sjuendeplass. Året etter endte KIF Örebro på sjetteplass på målforskjell foran Hammarby IF DFF. 2007- og 2008-sesongen var laget imidlertid tilbake på sjuendeplass. Den store overraskelsen kom i 2009-sesongen, da KIF Örebro kom på femteplass, lagets beste plassering. I 2010 gjentok man femteplassen, men tok ni poeng færre enn året før; laget viste imidlertid store takter i cupen, hvor man først slo ut de suverene seriemestrene LdB FC på bortebane, deretter slo ut fjorårets doublevinnere Linköping og til sist vant finalen over Djurgården med 4–1, lagets første nasjonale tittel og den største finaleseieren siden 2002.
Pralin

En pralin er en konfektbit med sjokoladeskall og forskjellig fyllmasse. Skallet av sjokolade støpes enten i former, eller lages ved å dyppe konfektbiten i flytende sjokolade som deretter avkjøles.
Polyphylla fullo

Utseende

En stor (25-36 millimeter), svart skarabide med kremhvite tegninger. Hannens antenner har meget store blader (lameller). Hodet er svart med hvite striper langs fasettøynenes innside, pronotum har tre hvite lengdestriper, dekkvingene et uregelmessig, hvitt mønster. Arten kan ikke forveksles med noen annen europeisk bille.

Levevis

Denne arten finnes i furuskog på sandet jord. Larvene lever nede i jorda, utviklingen tar 3-4 år. De voksne billene eter furunåler.

Utbredelse

Arten er utbredt i Sør- og Mellom-Europa nord til det sørligste Sverige. Denne arten er sjelden nesten over alt og er fredet i flere europeiske land.
Euplectalecia

Utseende

Middelsstore, avlange, blanke praktbiller, mørke med lyse tegninger, uten påfallende metallglans.

Levevis

Som hos de fleste andre praktbiller utvikler larvene seg i død ved.

Utbredelse

Slekten er utbredt i den Neotropiske økosonen inkludert Karibia.
Gransee

Gransee er en småby i østre Tyskland, beliggende i Landkreis Oberhavel i forbundslandet Brandenburg, omkring 60 km nord for Berlin. Byen har 5816 innbyggere (2012). Den er sete for amtet Gransee und Gemeinden, dit også kommunene Grosswoltersdorf, Schönermark, Sonnenberg og Stechlin hører.
Aksjemegler

En aksjemegler er en kvalifisert og konsesjonert megler (person eller virksomhet) som kjøper og selger aksjer og andre verdipapirer gjennom en markedsgarantist på vegne av investorer.
Aksjemegler er et populært yrke grunnet den høye lønnen. Noen kjente norske aksjemeglerhus er ABG Sundal Collier, Pareto Securities, Arctic Securities, Carnegie, Argo Scurities, Agilis Securities, DNB Markets, Nordea Markets, Fondsfinans ASA, Fearnley Fonds ASA, Nordnet, og Christiania Securities.
Noen kjente aksjemeglere og nestorer i meglerbransjen er f.eks Jan Petter Collier, Gaute Eie, Mads Henrik Syversen, Jan Petter Sissener, Georg Aasen, Christer Hagberg og Svein Støle.
Theope

Utseende

Små til middelsstore (vingespenn 17-45 millimeter) sommerfugler. Hannene er vanligvis blåfarget metalliske på oversiden, men det finnes også arter som er hovedsakelig oransje eller hvite. Undersiden er temmelig ensfarget gulbrun.

Levevis

Disse sommerfuglene lever i fuktig skog, gjerne tropisk regnskog. Larvene er knyttet til maur i underfamilien Dolichoderinae, som steller og beskytter dem. Larven har noen merkelige, klubbeformede vedheng bak hodet, disse har trolig sammenheng med maurene.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Mellom- og Sør-Amerika, fra Mexico i nord til det sørlige Brasil i sør.
Stumpbiller

Utseende

Små til middelsstore (1 – 25 mm), som oftest blanke biller. Kroppsformen varierer fra bredt oval til langstrakt, og fra nesten kulerund til ganske flat. Hodet kan trekkes tilbake inn under brystskjoldet. Antennene er 11-leddete, det første leddet er ganske langt og antennene er knebøyde mellom det første leddet og resten. De tre ytterste leddene danner en kraftig kølle. Kjevene (mandiblene) er vanligvis fremoverrettede, og kan bli ganske lange. Brystskjoldet (pronotum) er vanligvis bredere enn langt, men det finnes også arter med et langsmalt pronotum. Det er gjerne tett punktert og blankt. Mange arter har en dyp fure på hver side av brystskjoldet. Dekkvingene er tvert avskåret bakerst, og vanligvis er de to bakerste bakkroppsleddene udekket. Det bakerste av bakkroppsleddene, pygidiet, er stort og oftest tett punktert. Hos mange arter er dekkvingenes punktstriper avbrutt i midten nær midtlinjen, slik at det dannes et speilblankt parti midt på oversiden. Beina er korte og kraftige, leggene (tibiae) er vanligvis mer eller mindre avflatet, med pigger eller tenner på utsiden. Beina kan foldes tett inntil kroppen slik at billens overflate blit helt slett. Da billene også er svært harde, gjør dette dem temmelig uangripelige, noe som særlig er nyttig for de artene som lever omgitt av aggressive maur i maurtuer. 
Larvene er langstrakte med et firkantet hode og korte bein.

Levevis

Stumpbillene kan finnes i mange ulike habitater men de fleste er på en eller annen måte knyttet til råtnende dyre- eller plantemateriale. De er rovdyr som lever av andre insekter, for eksempel fluelarver eller billelarver. Mange arter finnes på møkk eller åtsel. Den lille arten Carcinops pumilio er meget vanlig i hønsehus, der den er å regne som et nyttedyr fordi den spiser fluelarver og bidrar til å holde fluebestandene nede. Andre arter, som gjerne er flate på form, lever under barken på døde trær. En del arter har spesialisert seg på barkbiller. Disse er tynne og sylindriske slik at de kan komme til i barkbillenes ganger. Noen arter er knyttet til reir av gnagere eller fugler. Ganske mange arter lever i kolonier av sosiale insekter, særlig maurtuer. Insekter som er knyttet til maur kalles myrmekofiler.
Xenoomorphus

Utseende

Små, mørke, brede, blanke, hvelvede bladbiller.

Utbredelse

Slekten er utbredt i det sørlige Afrika.
Argentinos Juniors

Asociación Atlética Argentinos Juniors er en argentisk fotballklubb fra La Paternal, Buenos Aires. Klubben ble grunnlagt 15. august 1904 og har kallenavnet Bichos Colorados (på norsk: røde insekter). Klubben har blant annet fostret spillere som Diego Maradona og Juan Román Riquelme. 
Klubbens hjemmebane er Estadio Diego Armando Maradona som ligger i La Paternal i Buenos Aires og har 24 800 sitteplasser.
Paraocalemia

Utseende

Middelsstore, lange og tynne, halvblankt brunsvarte trebukker med gule tegninger på dekkvingene. Antennene er tynne og gjerne litt lengre enn kroppen, i alle fall hos hannene. Hodet er snuteformet forlenget. Pronotum er trapesformet, dekkvingene smale, jevnt avsmalnende bakover. Beina er lange og slanke.

Levevis

De aller fleste blomsterbukkene har larver som lever i død ved, men det finnes også enkelte som lever i urter, i nedfalne kongler etc. Ingen angriper levende planter. De voksne billene, som oftest er aktive midt på sommeren, besøker gjerne blomster, særlig skjermplanter og andre planter med hvite, åpne blomster. Dette gjelder dog ikke alle artene. Blomsterbukkene er livlige insekter i motsetning til de fleste andre trebukker som virker ganske trege.

Utbredelse

Artene er utbredt i Laos og Vietnam.
Nesefløyte

Nesefløyten er et  populært musikkinstrument i Polynesia og i landene i og omkring Stillehavet. Andre versjoner finnes i Afrika, Kina, og India.

Hawaii

Ohe hano ihu betyr på hawaiisk «bambus, pust, nese». Den lages av bambus med ett hull til å blåse i og tre hull på oversiden for å regulere tonehøyden. Den ble ofte brukt i tilknytning til sang og seremoniell messing. Hawaiierne trodde at nesen er ren og uskyldig, i motsetning til munnen som kan si stygge ting. Derfor var luften som passerte ohe hano ihu renere enn den som kommer fra munnen. I tidligere tider ville en mann spille kjærlighetssanger for sin elskede med nesefløyten for å vinne hennes hjerte og kjærlighet.

Afrika

I Den demokratiske republikken Kongo, spilles nesefløyten av åtte forskjellige etniske grupper, ifølge Grove's Dictionary of Musical Instruments, 1984 utgaven.

Filippinene

På Filippinene heter nesefløyten pitungilong på Tagalog, og kaleleng på språket som snakkes av Bontoc befolkningen i Mountain Province i nord. Denne versjonen av instrumentet spilles med kun fremre kant av det ene neseboret. Fordi en kaleleng er lang og har en smal indre diameter, er det lett å spille forskjellige overtoner ved å puste kraftigere – selv med den ganske lave luststrømmen gjennom nesen. Fingerhull på siden av røret endrer den effektive lengden, og tillater forskjellige skalaer. Noen musikere bruker et sigarettfilter for å tette for luftstrømmen fra det neseboret som ikke brukes, for derigjennom å øke luftstrømmen gjennom fløyten. Alternativt tetter man for det ubrukte neseboret med tommelen.

New Zealand

På New Zealand the hadde maoriene ikke naturlig forekommende bambus, slik at deres nesefløyter ble skåret av en myk steinart som likner kleberstein. Den kunne også fremstilles av et tørket fruktskall. I så fall ble det laget en liten åpning på toppen til nesen, og fingerhull på sidene for å variere tonehøyden.

Humanatone

Humanatone-nesefløyten er en musikalsk nyskapning. Et plastskjold som holdes under nesen dirigerer musikerens pust gjennom en fløytespalte over musikerens munn. Munnen gir resonans, og musikeren kan variere tonene ved å endre formen på munnhulen, på tilsvarende måte som ved spilling av munnharpe.
Anlegg & Transport

Anlegg & Transport er et norsk fagtidsskrift for anleggs- og transportbransjen som gis ut av det frittstående forlaget Bjørgu AS. Bladet kommer ut 11 ganger i året. Anlegg & Transport inneholder tester av lastebiler og varebiler, samt reportasjer om anleggsmaskiner.
Bladet ble utgitt første gang i september 1984. Opplaget er på rundt 16 500 eksemplarer. Redaktør er Klaus Eriksen.
Journalister fra bladet er de norske representantene i juryen som deler ut prisene «Truck of the Year», «Van of the Year» og «International Pick-up Award».
I august 2012 lanserte Anlegg & Transport nettstedet AT.no, der det publiseres daglige nyheter innenfor bladets fagfelt.
Thoros av Edessa

Thoros (eller Theodoros, død 9. mars 1098) var en armensk hersker i Edessa under det første korstog.
Thoros var tidligere offiser (curopalates) i Østromerriket og løytnant under Philaretos Brachamios. Han var armensk, men praktiserte gresk-ortodoks tro. Seldsjukkemiren i Damaskus, Tutush I, erobret rundt 1094 Edessa og etablerte Thoros som guvernør der. Thoros forsøkte umiddelbart å ta kontroll over byen for seg selv. Da Yaghi-Siyan, emiren i Antiokia, og Radwan, emiren i Aleppo, søkte tilflukt i Edessa etter å ha blitt beseiret av Malik Shah I, forsøkte Thoros å ta dem til fange og kreve løsepenger for dem. De andre adelsmennene i Edessa gikk derimot ikke med på dette, og de ble satt fri. Thoros befestet så Edessa og avskar festningen som var bemannet av tyrkiske og armenske styrker. Tyrkerne og artukidene beleiret byen i to måneder, men klarte ikke å ta dem selv etter å ha brutt gjennom murene. Tyrkerne trakk seg tilbake og Thoros ble anerkjent som byens herre.
Han var ikke populær blant sine armenske undersåtter i Edessa på grunn av hans gresk-ortodokse tro. Han motstod angrep fra seldsjukkene, men i 1098 måtte han be korsfarerne som var opptatt med beleiringen av Antiokia, om hjelp.
Baldwin av Boulogne kom til Edessa etter at han erobret Turbessel i stedet for å delta i beleiringen. Han kom antagelig for å skaffe seg territorium til seg selv. Thoros inviterte ham til Edessa og inngikk allianse med ham i februar 1098. Baldwin overbeviste ham gradvis om å adoptere ham som sønn og arving. Men da Thoros hadde gjort dette, angrep Baldwin offiserene til Baldwin og beleiret ham i festningen. Thoros gikk med på å la ham få byen og planla å flykte med sin familie til Melitene, men kort tid etterpå, den 9. mars, ble Thoros drept av de armenske innbyggerne i byen, muligens på Baldwins ordre, og Baldwin ble den første greven av Edessa.