Frans Xavier

Oppvekst, studier, tidlig virke

Frans Xavier kom fra en adelsfamilie i Navarra. Han ble døpt i kirken Santa María i familieborgen Castillo de Javiers indre, den borgen der han vokste opp. Han var den yngste av fem barn; hans storesøsken var Magdalena, Ana, Miguel og Juan. 
I 1512 ble familiens borg Xavier, likesom mange andre borger i området, rasert, og mye av deres land konfiskert. Frans' far døde i 1515. Etter skolegang ved ledende spanske skoler dro han som nittenåring til universitetet i Paris der han tok lisensiatsgraden i de fri kunster i 1530. 
Han fortsatte med teologistudier samme sted, og på Collège de Sainte-Barbe i Paris delte han rom med Peter Faber. Under studiet ble de begge kjent med Ignatius Loyola. 
De ble etterhvert en gruppe på syv unge menn med sterkt ønske om å vie sine liv til tjene Jesus. Ignatius, Frans, Peter Faber, Simon Rodrigues, Diego Laynez, Alfonso Salmeron og Nicolas Bobadilla skulle sammen bli grunnleggerne av Jesu Selskap. Ignatius lærte de andre om sine åndelige øvelser, og de mediterte sammen. Den 15. august 1534 feiret den nyordinerte Peter Faber messen i kirken på Montmartre, og før de mottok nattverden avla de syv private løfter om fattigdom og kyskhet. De lovet også å drive misjon hos tyrkerne, med sikte på å gjenvinne Det hellige land for de kristne. Det siste løftet ble avgitt med det forbehold at dersom det ikke var mulig å gjennomføre det skulle de stille seg til pavens disposisjon. Det var på dette tidspunkt ikke deres mening å stifte et nytt ordenssamfunn.
Det lille fellesskapet forlot Paris den 15. november 1536, og kom til Venezia den  8. januar 1537. Det var der Xavier mottok prestevielsens sakrament, den 24. juni 1537 i Venezia. Frans arbeidet så blant annet blant de uhelbredelig syke i Venezias hospitaler.
Grunnen til at de hadde reist til Venezia, var at de ville finne skipsleilighet til Det hellige land. Men slik skulle det ikke bli. Til å begynne med forble de alle i Italia. De oppgav etterhvert sine planer om å virke i Det hellige land. De fikk forskjellige oppgaver; Frans Xavier var i lengre og kortere tid innom Monselice, Vicenza, Loreto og Bologna. 
I 1539 arbeidet han i Roma sammen med Ignatius på førsteutkastet til jesuitterordenens konstitusjoner. Det såkalte fjerde løftet som utvalgte jesuitter kunne avlegge, ble formulert da. Det er et løfte om særlig lydighet overfor paven, var spesielt innrettet mot å sikre jesuittenes beredvillighet til å dra ut i misjonene.  
Jesuittordenen støttet fra begynnelsen av opp om den indrekirkelige katolske reformbevegelse. Ordenens hovedmål var utbredelsen, befestelsen og forsvaret av den katolske tro, blant annet gjennom misjonsarbeid.

Misjonsarbeid

Frans Xavier viet det meste av sitt prestelige liv til misjonene. Ettersom kong João III av Portugal (1521–57) ønsket seg jesuittmisjonærer i portugisisk Ostindia, ble Xavier beordret dit i 1540 av pave Paul III, som utnevnte ham til apostolisk nuntius i Østen. Han forlot Roma den 16. mars 1540 og kom til Lisboa i slutten av juni. Der rakk han å knytte et vennskap med kong João som skulle bestå helt til hans død.
Han forlot Lisboa den 7. april 1541 i en konvoi med  den nye visekongen i Østen, Martim de Sousa. Han dro sammen med to andre jesuitter, italieneren pater Paulus av Camerino og portugiseren Francisco Mansilhas, som ennå ikke var presteviet. Frans var på flaggskipet Santiago, hans medbrødre på andre skip.
Skipsreisen viste seg å bli lang og ytterst besværlig, og blant skipets mannskap og passasjerer var det alle slags mennesker. Admiralens skip hadde mannskap, passasjerer, soldater, slaver og straffanger, og Frans betraktet dem alle som overgitt til hans omsorg. Han måtte bilegge krangler, dempe klager, stoppe banning og gambling og ta seg av annen uro. Det brøt ut skjørbuk, og det var ingen andre enn de tre jesuittene til å pleie de syke.
Det tok dem fem måneder å runde Kapp det gode håp og komme til Mosambik, hvor de var i flere måneder. De fortsatte å holde seg tett opptil kysten av Afrika og stanset i Malindi før de krysset Det indiske hav via Sokotra, og derfra tok det dem to måneder å komme frem til Goa.

Krydderøyene (Molukkene, 1546-47)

Etter ankomst til Malakka i oktober 1545 og tre måneders forgjeves venting på skipsleilighet til Makassar, endret han reisemål og forlot Malakka den 1. januar 1546 med kurs for Amboyna. Da Frans Xavier tilbragte disse måneder i Malakka hadde byen allerede fått økenavnet Østens Sodoma og Gomorra, like så meget på grunn av de få hundre portugisere som bodde der som byens 20 000 «hedenske» og muslimske innbyggere. 
I Amboyna var de fleste av øyboerne «hedenske», men det var også muslimer der, som for det meste var heller uopplyste om islamsk lære. Antallet katolikker da Frans kom var bare syv. Selv om det var få, var det syv ganger så mange som på hovedøya Ternate. I alt kan det ha vært 8 000 katolikker på øyene, hvorav tre høvdinger. Men den siste misjonæren var avgått med døden, slik at – som Frans skrev i et brev – de kristne var «som får uten hyrde». Han tilbragte seks måneder der, prekte og underviste, døpte, hørte skriftemål. Han gjorde sitt beste for å lære seg det lokale malayspråk, men støttet seg i stor grad til en tolk. Dersom jesuittene bare kunne avse noen få misjonærer ville hele befolkningen på øygruppen etter kort tid bli helt kristen, skrev han i brev til sine kolleger i Europa.
Ternate var neste stopp for Xavier; reisen dit fra Amboyna tok flere uker. Der ble han mottatt av den portugisiske capitan handelsmannen Jurdão de Freitas, som utøvet meget av den reelle makt i sultanatet som hadde sitt sete der. Dette hadde skapt konflikter. De Freitas hadde også tillatt misjonen å forfalle. Frans Xavier begynte straks å undervise; han sørget for at trosbekjennelsen, bønnene og hymnene ble oversatt til det lokale språk. Men av størst betydning var nok at han fikk omvendt dronningmoren Niachile Pokaraga til kristendommen. 
Etter tre måneder dro Xavier ut til mer perifere øyer nordøst i Molukkene. Han kom til Halmahera og til naboøya Morotai og gjenopptok kontakten med 29 landsbyer som var blitt kristnet 13 år tidligere men som senere var blitt avskåret og truet av muslimske angrep. I tre måneder dro han omkring i landsbyene og døpte over 2 000 barn. 
Da han vendte tilbake til Ternate var alt snudd på hodet: De Freitas var ikke lenger capitan, og Niachile Pokaraga var ikke lenger dronning. En maktkamp hadde endt med at den muslimske sultan Hairun nå satt med makten. Hairun var vennlig nok mot Frans Xavier og uttrykte til og med en slags beredvillighet til å vurdere å bli kristen dersom det ikke innebar at han måtte oppgi sitt store harem. Da Frans forlot Ternate fire måneder etter, var han ikke lenger fullt så optimistisk som før, men heller ikke helt uten håp. 
Han dro så tilbake til Amboyna og så til Malakka. På den tiden var han blitt svært frustrert over den portugisiske elites levnet i Goa, som ikke hadde forbedret seg. Han anså at det ikke bare var hinduistisk motstand, men portugisiske katolikkers skandaløse vandel, som hemmet den indiske misjon. Han skrev til kong João og bad ham opprette inkvisisjonen i Goa. Det så skjedde, men ikke før åtte år etter Frans' død.

I India (1548-49)

Han vendte tilbake til India i januar 1548. De neste femten månedene var han på stadig reisefot i landet og tok seg av organisatoriske spørsmål. Han var misfornøyd med det han anså som ukristelig livsførsel blant portugiserne der, noe som også skadet misjonsarbeidet, og bestemte seg for å reise til Øst-Asia igjen.

Begravelse(r)

Frans Xavier ble først begravet på øya Sancian. Hans lik ble ikledd prestelige gevanter, lagt i en kiste og gravlagt dagen etter med fire mennesker til stede: Antonius, en portugiser og to slaver. Legemet var dekket av ulesket kalk slik at forråtnelsen skulle gå raskere, i tilfelle knoklene senere skulle flyttes til India. Men på Sancian lå han bare noen måneder. På gravstedet er det senere blitt bygget en kirke, som er blitt et valfartssted for katolikker fra det kinesiske fastland, Macao og Hongkong. 
Over ti uker senere skulle et skip til Malakka, hvor Frans var høyt æret, og kapteinen ga tillatelse til å ta med kisten. Graven og kisten ble åpnet og kalken ble fjernet fra ansiktet, som ble funnet uten forråtnelse og med en frisk farge. Legemet ble ført til Malakka i samme kiste, fortsatt dekket med kalk. Det ble sagt at da båten med Frans' legeme kom til Malakka, stoppet som ved et under en alvorlig pest som raste der. 
Kisten ble brakt til kapellet Vår Frue av Karmelfjellet (der St. Pauls-kirken ligger i dag) den 22. mars 1553, hvor en grav som var preparert ved høyalteret viste seg å være for kort. Frans' legeme ble da tatt ut av kisten og presset ned i graven på en slik måte at hodet ble presset mot brystet og nakken brakk. En åpen grav i St. Pauls-kirken markerer i dag dette gravstedet. 
Slik lå Frans' legeme under og i full kontakt med jorden i fem måneder. Da fikk en av Frans' venner, Juan de Beira, som besøkte byen i forretninger, i all hemmelighet åpnet graven, Legemet ble funnet i samme tilstand, bortsett fra at nesen var skadet og det var sår i ansiktet på grunn av legemets stilling i den alt for lille graven.
Den 11. desember 1553 ble Xaviers levninger skipet til Goa. Kroppen hadde ikke gjennomgått vesentlig forråtnelse, og ble stedt til hvile der det nå ligger, i basilikaen Bom Jésus i Gamle Goa. Der ble den senere anbragt i en glasskontainer i en sølvskrin den 2. desember 1637. 
I 1698 ble det som følge av en skjenkelse fra den toskanske storhertug Cosimo III bygget et storslagent gravmæle for Frans i samme kirke. Det dreier seg om et av barokkens mest betydningfulle byggverker i hele verden.  Sølvskrinet er blitt fjernet, slik at legemet nå er synlig, skjønt det er hevet opp i et høyt mausoleum. Glassmonteret senkes bare av og til, hvert tiende år og for en seks ukers periode, for at pilegrimer skal få se ham. Sist gang var i 2004. Det diskuteres om hvordan det kan ha seg at legemet har holdt seg uten forråtnelse så lenge. 
Høyre underarm, den som  Xavier benyttet for å velsigne og døpe med, ble imidlertid kuttet av etter forordning av jesuittenes generalsuperior Claudio Acquaviva i 1614 og har siden da vært utstilt i et relikvarium av sølv i jesuittenes hovedkirke i Roma, Il Gesù.

Helgen

Frans Xavier er blitt kåret til en katolsk helgen. Han ble saligkåret av pave Paul V den 25. oktober 1619, og helligkåret av pave Gregor XV den 12. mars 1622, samtidig som Ignatius Loyola.  Hans festdag er  den 3. desember. 
Han er vernehelgen for Navarra, India, Det fjerne østen, Australia, New Zealand, misjonærer, sjøfolk, den katolske presse, turismen; mot pest og storm; for en god dødstime. 
Mange skoler og menigheter er oppkalt etter ham, og Xavier/Javier/Javiera, Frans Xavier osv. er blitt et svært vanlig fornavn i mange katolske land. I Vietnam er det et av de aller vanligste dåpsnavn for katolske gutter. I Norge er en katolsk kvinneorden, St. Franciskus Xaveriussøstrene, og den katolske menighet i Arendal, oppkalt etter ham.
Man har også gitt hans navn til en rekke katolske universiteter, høyskoler og skoler verden over. 
I Kina, som han aldri kom til, er han en av katolikkenes kjæreste helgener. Mange kirker er oppkalt etter ham. Hans første gravsted på øya Sancian (Shangchuan) er blitt et viktig valfartssted. En fransk jesuitt bygde det opprinnelige valfartskapellet over graven i 1699. Det er blitt restaurert en rekke ganger; den siste restaureringen, betalt av en jesuittdrevet skole i Hongkong, ble ferdig i 2006.