Skolemat

Sverige

Skolemat forekom i ulike former lokalt allerede på slutten av 1800-tallet. Enkelte skoler, kommuner eller organisasjoner (for eksempel Røde Kors) kunne være tidlige med å servere skolemat der man så anså at det behøvdes. Det var dog først på begynnelsen av 1900-tallet at skolemat på alvor begynte å bli diskutert som en del av skolens ansvar. I takt med økt rask urbanisering og utökning av skoleplikten kom lærere og skoleleger i kontakt med mange av Sveriges unge. Man begynte da i større grad uroe seg for næringsstandarden blant barna og forslag om at skolene kunne fylle en viktig rolle for barnas utvikling gjennom å tillhandahålla et ordentlig mål mat om dagen ble lagt frem. Storbyene og de norrländske kommunene/skoledistriktene var tidlige med å tillhandahålla skolemat til elevene i større skala.
Først på 1930-tallet begynte skolemat å bli diskutert på alvor i Sverige. Arbeiderbevegelsens styrke og uroen for det minkende antall nyfødte barn bidro til at flere ble overbevist om at noe burde gjøres. Befolkningskommisjonen som ble ledet av Gunnar Myrdal anbefalte skolemat som et av mange tiltak i den statlige utredningen Betänkande i näringsfrågan (1938:6) som syftar till å minske kostnaden for flerbarnsfamilier, øke ernæringsstandarden i befolkningen og indirekte oppmuntre til at flere får barn. Fra og med 1938 kan kommunene/skoledistriktene søke statsbidrag for å anordne skolemat for sine elever. På begynnelsen av 1940-tallet hadde rundt 13 prosent av Sveriges grunnskoleelever skolemat. Den store forandringen kom i 1946 da regjeringen la frem en proposisjon om at alle kommuner ville få statsbidrag om de bare oppfyller de krav som stilles i kunngjørelsen (1946:553). Statsbidragene er utformet slik at de fleste kommuner får mer enn 50 prosent av sine direkte kostnader dekket. Det går også å søke statsbidrag for inventarkostnader i forbindelse med introduksjon av skolemat. Vilkårene i kunngjørelsen innebærer blant annet at alle elever i grunnskolen uansett behov skal få skolmat gratis.
De följande åren börjar flere og flere kommuner med skolemat.

Skolematen idag

Skolemat forekommer innen førskole, grunnskole eller videregående skole. Ofte avses bare den mat som serveres i grunnskoler når begrepet skolemat anvendes.
Enligt skollagen fra 1997 er kommunene ansvarlige for å servere avgiftsfri mat til elever på grunnskolen  (men inte i gymnasieskolan), men några specificerade krav finns inte och kvaliteten på maten kan variera kraftigt mellan olika skolor och kommuner.
For å kunne garantere en høy næringsmessig kvalitet på skolematen har Livsmedelsverket fått Riksdagens oppdrag å lage retningslinjer for skolemat.
Store skoler har som regel egne kjøkken, mens små skoler vanligvis ikke har ressurser til selv å lage mat. Fryst eller ferdiglaget mat transporteres da ut til skolene, der kun oppvarming eller gjenoppvarming skjer. Selv i «skikkelige» skolekjøkken er anvendelsen av halvfabrikata utbredt. En ansatt i et skolekjøkken har den offisielle tittelen skolmåltidsbiträde, men går populært under betegnelsen «mattant» eller «bambatant». De pleier å anvende særskilte arbetsklær, som inkluderer forkle og kökssnibb.
Skolematen serveres og inntas vanligvis i en skolematsal. I gøteborgsområdet og trakten rundt Kiruna forekommer «bamba» som benevnelse på skolematsalen.
Frem til 1990-årene ble det som hovedregel servert kun ett lunchalternativ i skolene. Deretter ble det vanligere med en alternativ varmrett og/eller filmjölk med flingor/müsli. På 2000-tallet serverer mange skoler alltid minst to retter, hvorav minst én vegetarisk rett.

Kritikk, begrensninger og forslag til forbedringer

Iblant har skolematen rykte på seg for å være usmakelig og ernæringsfattig. En del mener at en årsak er det begrensede budsjett skolene har per elev, mens andre taler om at det ikke har noen større betydning og at det går å lage nyttig skolemat som smaker bra uten at maten behøver bli spesielt mye dyrere. Forslag som presenterats for å øke kvaliteten på skolematen og innstillingen til den er at maten lages fra bunnen i skolen, at råvarene holder høy kvalitet og helst er nærproduserte (med hensyn til eksempelvis miljøpåvirkning), elevinnflytelse, engasjert skolemåltidspersonale samt rolig og trygt miljø i skolematsalen. Dette ble blant annet tatt opp i programmet Matakuten, som ble sendt på TV4 høsten 2008. I programmet fremkom det at upphandlingar forhindrer kommunens muligheter til å bestille fra ulike leverandører, noe som kan begrense tilgangen til råvarer. Upphandlingarna gir mulighet til bestillinger av giftfri og glutenfri mat, men medfører at det ikke kan stilles krav til at maten skal være lokalt produsert, ettersom det diskriminerer foretak som ligger lengre bort. Offentliga upphandlingar bygger på EU-direktiv och det är svårt att snabbt få till en förändring. En annen begrensning som uppmärksammades i TV-programmet var at främst mindre skoler ikke hadde skolekjøkken som var utformet for tilagning av skolemat, men kun hadde oppvarmingsmulighet. Personalet nevnte även stress i arbeidet som ett problem, noe som antogs kunne minskas ved at personalet begynner å arbeide tidligere på morgenen. For å øke elevenes innflytelse fikk elevene blant annet gi forslag på matretter og hjelpe til i skolekjøkkenet.

Frankrike

I Frankrike kan skolematavgiften ikke overstige kommunens selvkost og avgiften må nedsettes om det er nødvendig på grunn av familiens inntekt og størrelse. Måltidsingrediensene koster omtrent 1,50 euro per barn og dag. Hele måltidskostnaden er omtrent 5,00 euro av hvilket normalinkomsttagerne (begge foreldrene arbeider) betaler halvparten.