google/wiki40b huggingface dataset:
Jens Jørgen Jensen Steiro

Karriere

Da han var ferdig med skolen flyttet han til Lofoten. Han var med på Lofotfiske i ni år, var lensmannsbetjent i Vågan i tre år og deretter fiskeoppkjøper i Lofoten i fire år. Han tok over farsgården i 1905, etter at han hadde tatt kurs ved fylkesskolen i Helgeland. 
Før han ble stortingsrepresentant i 1922 hadde han vært medlem av herredsstyret i rundt 20 år. I den perioden hadde han vært både ordfører og viseordfører, herredskasserer, kasserer i bygdas sparebank, og fylkesrevisor fra 1916.
I Know (You Don't Love Me No More)

Ike & Tina Turner

Ike & Tina Turner spilte inn sangen live og ga den ut på albumet Live! The Ike & Tina Turner Show i 1965. I 1967 spilte de den inn igjen live og ga den ut på albumet Ike & Tina Turner's Festival Of Live Performances. På det albumet ble sangen kalt; You Don't Love Me No More. Ike & Tina spilte den også inn i studio og ga den ut på albumet The Hunter i 1969. Innspillingen fra 1969 ble også gitt ut på singel senere samme år. Singelen kom på 126.-plass på Pop-lista. De spilte den inn enda en gang i studio i 1974 og ga den ut på albumet Sweet Rhode Island Red.
Betlehem

Relasjoner

Betlehem har en vennskapsby-avtale med Sarpsborg undertegnet i 1997. De to byene utveksler stadig studenter og gjennomfører offisielle og uoffisielle besøk til hverandre. Det har vært utveksling og prosjekter innen sport, musikk, kirke, skole, husflid, folklore, mattradisjoner, filateli, glassblåsing, litteratur, turisme m.m.
Digitalisering av lyd og bilde

Digitalisering av bilder

Digitalisering av bilder gjøres gjerne med skannere som avfotograferer et bilde, og lagrer bildet som digitale bildepunkter i bildefiler. Hvert punkt representerer en posisjon på bildet, og forteller noe om punktets lysstyrke og farge. Dataene fra hvert bildepunkt kan senere hentes frem f.eks som et bilde på en dataskjerm.

Digitalisering av film

Digitalisering av film fra filmspoler gjøres som oftest med spesielle skannere som kan avfotografere bilderutene i en film i høy hastighet, og konvertere bildesignalene i en AD-konverter til videofiler.

Digitalisering av videokassetter

Digitalisering av videokassetter gjøres ved at videosignalet fra en videospiller konverteres fra analogt til digitalt i en AD-konverter, og lagres i en videofil. En digital video vil bestå av tusenvis av digitale bilder, som spilles av med en bestemt hastighet. Moderne videofiler blir ofte avspilt med 25 digitalbilder pr sekund.

Digitalisering av lyd

Digitalisering av lyd gjøres ved at lydsignalet fra det lydærende mediet, f.eks et lydbånd, konverteres fra analogt til digitalt i en AD-konverter og lagres som lydfiler..
Sandy Hook fyr

Historie

Fyret ble bygd for å gi assistanse til skip som gikk mot sørenden av havnen i New York. Det ble opprinnelig kalt for New York fyr ettersom det ble finansiert av lotteri i New York og ved en skatt på alle skip som la til kai i New Yorks havn. Fyrtårnet sto imot et angrep av Benjamin Tupper, offiser i den kontinentale armé da fyret også ga hjelp til britiske krigsskip. Det ble til sist okkupert av britiske soldater under den amerikanske uavhengighetskrigen.
Bortimot to år etter at staten New York ratifiserte USAs grunnlov ble fyret overført til føderal autoritet. George Washington til senatet den 5. april 1790: «Jeg har rettledet min privatsekretær til å legge fram for dere kopier av tre lover til lovgivningen til New York ... En lov for overdragning i USA fyrhuset og landet herunder tilhørende Sandy Hook.» Fyrhuset ligger innenfor festningsområdet Fort Hancock.
I 1990 utstedte United States Postal Service (den amerikanske postverket) et 25 cent frimerke med Sandy Hook fyr som motiv.

Dagens fyr

Sandy Hook fyr som ble restaurert våren 2000 er en del av Sandy Hook-enheten av rekreasjonsområdet Gateway National Recreation Area som er administrert av National Park Service, den føderale etaten som administrerer alle nasjonalparker i USA. Sju dager i uka tilbyr skogforvaltere gratis turer hver halvtime mellom kl. 13.00 og 16.30.

I populærkulturen

Den 18. september 2009 ble Sandy Hook fyr filmet som fiktivt bakteppe for siste episode den såpeoperaen i USA som har vært sendt lengst, Guiding Light.
Carthaea saturnioides

Utseende

En stor (vingespenn 80 – 100 mm), kraftig, hårete spinner med store vinger, ligner sterkt på enkelte medlemmer i familien påfuglspinnere (Saturniidae). Kroppen er kort og kraftig, konisk, hodet er relativt lite. Som hos de fleste medlemmer av Bombycoidea er munndelene tilbakedannet hos det voksne insektet. Antennene er omtrent så lange som halve forvingen, fjærformede hos hannen og trådformede hos hunnen. Forvingene er tilspisset trekantede, med gulbrun grunnfarge. De har to bølgete, hvite tverrlinjer, mellom desse en rund, svartkantet, brun flekk, denne har en E-formet, hvit tegning. Bakvingene er avrundede, lysegrå ved roten, rosa i den ytterste delen, sølvgrå ved bakkanten. De har en hvit, bølget tverrlinje, innenfor denne en stor, svart, rund flekk med en lysblå, E-formet tegning inni. Beina er ganske korte.

Levevis

Larven lever på ulike busker i slektene Banksia og Grevillea (familien Proteaceae).
Aserbajdsjan under VM i friidrett 2015

Resultater

(q – kvalifisert, NM – intet gyldig resultat, SB – årsbeste)
Nepachys cardiacae

Utseende

Antennene er festet like ved eller noe foran fasettøynene, de har elleve ledd. Dekkvingene slutter ved sidekanten og mangler en innoverbøyd fortsettels litt inn under bakkroppen. Beina er ganske slanke, alle føtter har fem ledd.

Levevis

Nepachys cardiacae tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår  en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de  voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Gonimbrasia belina

Utseende

Den voksne sommerfuglen er en ganske stor, grå spinner. Forvingene har to hvite og svarte tverrbånd, mellom disse en liten, hvit øyeflekk. Bakvingene har ett tverrbånd, innenfor dette en stor øyeflekk som utenfra og innover er hvit, svart, grå og gul. Larven er gulgrå med svarte pigger og spredte hår.

Levevis

Larvene lever først og fremst på treet mopane (Colophospermum mopane, erteblomstfamilien), som vokser i tørre lavlandsområder i det sørlige Afrika, men de kan også gå på blant andre mango (Mangifera indica), og sommerfuglens utbredelse er videre enn mopane-treets. Larvene er ofte meget tallrike og kan spise mer enn 90 % av bladene på mopane-trærne, men fordi aktivitetsperioden er ganske kort er det sjelden at trærne tar varig skade. Som vanlig for påfuglspinnere har de voksne sommerfuglene reduserte munndeler, og de tar ikke næring til seg. For denne artene lever de bare 3 – 4 døgn. Hunnene sitter mye stille og sender ut feromoner, hannene flyr rundt på leting etter dem. Sommerfuglene flyr tidlig på sommeren (november – desember), larvene er fullt utviklet på ettersommeren.

Utnyttelse

De fullvoksne larvene blir samlet inn i stor skala av lokalbefolkningen. Mageinnholdet klemmes ut, og så er det vanlig å tørke dem i solen eller røyke dem, så de holder seg. I dag blir også en god del larver hermetisert, og hermetiske mopaneworms kan kjøpes på supermarkeder i Sør-Afrika. Tørkede larver inneholder rundt 70 % protein og 17 % fett () og er en meget viktig proteinkilde for befolkningen i noen områder. I dag kan bestanden mange steder være truet på grunn av kommersiell høsting. Larvene er også en viktig del av økosystemet, og spises av mange forskjellige dyr.
Magnhild Hagelia

Bakgrunn

Hagelia var datter av småbruker Peder Jakobsen Hagelia (1874–1941) og Karen Tomine Pedersdotter Gryting (1881–1956).
Hun var utdannet ved Jærens folkehøgskole (1924–1925), tok Treiders handelsskole (1933–1934) og revisorkurs (1933–1934) og avla i 1938 eksamen i jordbruksbokføring.
Etter ulike stillinger i handel og kontor ble Hagelia i 1939 forretningsfører i Gjerstad forsyningsnemnd og denne stillingen innehadde hun til 1945. Fra 1945–1947 var hun kommunerevisor. Deretter var hun assistent ved Aust-Agder fylkesrevisjon 1948–1953 og fullmektig samme sted 1953–1969.

Politisk virke

Hagelia startet sitt politiske virke i Kommuneforbundets lokalavdeling Arendal og omegn der hun var tillitsvalgt i årene 1928–1929. Hun var i mellomkrigstiden videre aktiv i ungdomslag og i IOGT. Hun var etter den annen verdenskrig aktiv i kommunepolitikken. I 1945 var hun medlem av kommunestyret i Fjære kommune. Fra 1955 til 1959 satt hun i Øyestad kommunestyre, 1967–1970 i Fjære formannskap og 1971–1972 i Grimstad bystyre.
Hagelia var den første kvinnelige stortingsrepresentanten fra Aust-Agder. Hun var stortingsrepresentant for Aust-Agder i nærmere 16 år. 
Hun ble valgt til vararepresentant i 1945. Fra 1950 ble hun valgt til fast representant, med gjenvalg i 1954, 1958 og 1961. Hagelia satt i kommunalkomiteen, valgkomiteen og administrasjonskomiteen. Hun var medlem av presidentskapet, sist som varapresident i Lagtinget 1961–1965. Hun ble da i 1962 første kvinne som ledet et lagtingsmøte. I 1965 avsluttet hun sin periode som stortingsrepresentant.
Som stortingsrepresentant deltok Hagelia som medlem av Stortingets gruppe av Den interparlamentariske union og i delegasjonen til Nordisk råd.

Utmerkelser

Hagelia ble i 1976 av kongen utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden «for samfunnsnyttig virke». Hun var æresmedlem av Aust-Agder mållag. I 1986 ble hun tildelt Dialektprisen av Vest-Agder mållag.
I 1994 fikk Grimstad kommune satt opp en byste av henne i anledning 90-årsdagen og i 2013 ble det reist en byste av henne ved Almuestaua ved Gjerstad.
FA-cupen 1877/78

FA-cupen 1877/78 var den syvende sesongen av FA-cupen. 43 lag var med, fire flere enn forrige sesong, men tre lag spilte aldri en kamp. Wanderers vant turneringa.
Akershus fylkes kulturpris

Akershus fylkes kulturpris ble delt ut årlig fra 1977 til 2001, med unntak av årene 1979, 1980 og 1981 hvor det ikke ble satt av midler til å prise vinneren. Pengepremien har variert fra 10 000 kroner i 1978, til 60 000 kroner fra 1988 til 2001.
Uniforum

Historie

Uniforum ble grunnlagt av Universitetet i Oslo i 1986 etter initiativ fra informasjonssjef Tove Nielsen. Avisen var tidligere en del av Kommunikasjonsavdelingen på universitetet, men ble i 2009 skilt ut som en egen enhet under Universitetsstyret. I 2011 utkom Uniforum omtrent hver 14. dag i studieåret, og hadde et opplag på 13 850 eksemplarer.
I vedtektene heter det at Uniforum skal «gi saklig og fri informasjon og meningsutveksling fra Universitetet i Oslo på tvers av institutt- og fakultetsgrenser og administrative nivå». Uniforum inneholder også mer generelle sektornyheter innen forskning og universitetsutdanning. Avisen er en del av Fagpressen.
Uniforum har blitt redigert etter Redaktørplakaten og Vær varsom-plakaten siden april 2005. Ansvarlig redaktør Martin Toft fikk i 2003 prisen som «årets nynorskbruker» for sin sikre bruk av nynorsk i Uniforum.
Uniforums nettutgave ble etablert i 1999.

Nedlegging av papiravisen

På grunn av manglende ressurser til å trykke og distribuere papiravisen, besluttet styret i Uniforum 17. mars 2011 at papiravisen skulle legges ned fra august 2011. I juni samme år ba Universitetsstyret om at Uniforums styre skulle behandle saken på nytt, og i september gikk styret for Uniforum inn for å omgjøre vedtaket blant annet på grunnlag av at papirutgaven hadde flere lesere enn nettutgaven. I januar 2012 ble papiravisen gjeninnført etter at Universitetsstyret ga avisen en ekstraordinær bevilgning på 250 000 kroner.
Den 27. september 2016 stemte styret i Uniforum på nytt for å legge ned papiravisen for å spare penger på trykking og distribusjon og styrke nettredaksjonen. Siste utgave av papiravisen ble utgitt 15. desember 2016.
PNEK

PNEK er en stiftelse (991 238 719 i Enhetsregisteret) etablert i 2007, men allerede fra 2000 et nettverk av norske organisasjoner som arbeider med produksjon av elektronisk kunst.
Stiftelsen har som formål å være en samlende og koordinerende ressurs for disse, og for produksjonen av elektronisk kunst i Norge. Virksomheten består i å være en kulturpolitisk pådriver for elektronisk kunst, arbeide for økt offentlighet om den elektroniske kunstens innhold og utvikling, samt å koordinere og utveksle tekniske ressurser og faglig kompetanse på tvers av fagfelt og geografi.
PNEK er stiftet av Atelier Nord, BEK, i/o/lab, NOTAM og TEKS.
Stiftelsen er hjemhørende i Oslo, og ledes av Per Platou.
I årene 2012-2014 driver PNEK Videokunstarkivet], et pilotprosjekt som skal digitalisere og aktualisere norsk videokunst fra sekstitallet og fram til idag. Prosjektet er eid av Norsk kulturråd.

Bakgrunn

I 1997 ble videokunst-utstillingen Screens vist i Trondheim. I tilknytning til utstillingen arrangerte Norsk kulturråd en konferanse hvor produksjonsvilkårene for elektronisk kunst ble drøftet. En arbeidsgruppe ble nedsatt og leverte i 1999 arbeidsnotatet Skjønnheten og utstyret. Det ble anbefalt å etablere et nettverk av produksjonsmiljøer for elektronisk billedkunst bestående av Atelier Nord i Oslo, og nyetablerte virksomheter i Bergen og Trondheim. BEK – Bergen senter for elektronisk kunst ble etablert i tilknytning til Kulturby Bergen 2000. I Trondheim var først Top Floor, medieverksted ved Lademoen kunstnerverksteder tilknyttet. Senere ble virksomheten skilt ut og etablert som TEKS – Trondheim Elektroniske Kunstsenter. I 2001 ble det besluttet å også innlemme NOTAM i nettverket som dermed fikk en mer tverrkunstnerisk profil.
I tillegg til virksomhetene i Oslo, Bergen og Trondheim, ble PNEK etablert, i perioden 2000-2004 som prøveprosjekt i regi av Atelier Nord med støtte av Norsk kulturråd. PNEK skulle bidra til koordinering og samarbeid mellom miljøene, slik at de samlet ivaretok feltets interesser nasjonalt.
Fra 2005 ble PNEK sikret varig finansiering over statsbudsjettet. Dette førte til en organisatorisk omlegging, og PNEK ble etablert som selvstendig stiftelse i 2007. På samme tid ble i/o/lab i Stavanger tatt opp som medlem av nettverket.
i 2009 ble nettverket utvidet med seks nye noder, for å gjenspeile situasjonen i det aktuelle kunstfeltet. De nye nodene er Atopia (Oslo), Dans for Voksne (Oslo), Rom3 (Skien), Utsikten Kunstsenter (Kvinesdal), Lydgalleriet (Bergen) og Piksel (Bergen). I 2012 ble også Kinokino (Sandnes) medlem av nettverket.
Thrincopyge

Utseende

Middelsstore (15 - 22 millimeter), avlange, glatte og blanke praktbiller, oversiden uten påfallende groper eller furer. På farge er de svarte med noe metallisk glans og gule tegninger.

Levevis

De voksne billene besøker gjerne blomster. Larvene lever i blomsterstilker av planter i slektene Nolina (Nolinaceae) og Dasylirion (Agavaceae).

Utbredelse

Slekten er utbredt i Mellom- og Nord-Amerika (Mexico og det sørvestlige USA).
Altinex

Altinex ASA, etablert i 1987 under navnet Mercur Subsea Products ASA , var et uavhengig norsk oljeserviceselskap, fra 2004 også oljeselskap. Selskapet skiftet navn til Altinex i år 2000. I 2007 ble selskapet overtatt av Noreco. Selskapet var notert på Oslo Børs under tickeren MSP fram til år 2000 og ALX fra 2000 til 2007. Hovedkontoret lå i Harstad.

Oljeleting og oljeproduksjon

I 2004 ble datterselskapet Altinex Oil opprettet med kontorer i Oslo og Stavanger. Selskapet skulle drive med både oljeproduksjon og letevirksomhet.
I 2005 ble selskapet prekvalifisert som lisenshaver på norsk sokkel. Samme år kjøpte Altinex Totals andeler i Enoch-funnet, lisensene PL 048 og 048B og 12,3 prosent av Bragefeltet fra ENI for 64 millioner USD. Kjøpet ble bl.a. finansiert med en emisjon på 100 millioner kroner der blant annet Øystein Stray Spetalen sto som garantist. I TFO 2005 ble selskapet tildelt andeler i 2 lisenser. I mai 2006 kjøpte Altinex det danske oljeselskapet Denerco Oil A/S for 2,2 milliarder DKK. Denerco hadde hovedkontor i København, 26 ansatte og bl.a. andeler i 5 produserende felt på dansk sokkel: Sør Arne, Siri, Nini, Cecilie og Lulita og en daglig produksjon på 9500 fat oljeekvivalenter. Selskapet hadde dessuten lisensandeler i Nordsjøen på tysk, nederlandsk og britisk side samt lisensandeler i Oman.

Vollvik-selskap

Altinex ble i en periode kalt «Vollvik-selskap» p.g.a. Idar Vollviks aktive oppkjøp og nedsalg i selskapet. Forsommeren 2006 eide Vollvik nesten en fjerdedel av selskapet. Vollvik veddet champagnekasser med meglerkongen Jan Petter Sissener på at Altinex skulle til himmels, men så kollapset aksjen fullstendig og Vollvik tapte stort. Noen måneder senere var Vollvik Invests eierandel 0,29 prosent. I forbindelse med kjøpet av Denerco Oil ble dessuten Vollvik anmeldt til Kredittilsynet. Dager etter at Vollvik fikk vite om kjøpet oppstod en kraftig kursoppgang og omsetningsøkning, noe som ifølge Dagens Næringsliv skyldtes at Vollvik gjennom en SMS tipset en sentral markedsaktør.

Norecos oppkjøp

I mai 2007 kjøpte det Stavanger-baserte oljeselskapet Noreco 10% av aksjene i Altinex og la ut et bud på 1,45 kroner per aksje for ytterligere 15 prosent. I slutten av mai hadde imidlertid Noreco sikret seg 36 prosent av selskapet og lagt inn et bud på resterende aksjer. I juni kontrollerte Noreco 56 prosent og la inn et bud på 22 kroner per aksje for resterende aksjer. I juli 2007 hadde Noreco sikret seg kontroll over 67 prosent av aksjene og dermed kontroll over selskapet. I august hadde Noreco mer enn 90 prosent og kunne tvangsinnløse gjenværende aksjer. Totalt betalte Noreco 4,7 milliarder kroner for Altinex. Etter kjøpet kvittet Noreco seg med det meste av Altinex’ oljeservicevirksomhet. Altinex Reservoir Technology ble solgt til IKM Laboratorium AS i oktober 2007, og like før ble også datterselskapet Altinex Services solgt.
Gli amori d'Apollo e di Dafne

Gli amori d'Apollo e di Dafne (Kjærligheten mellom Apollo og Dafne) er en opera av den italienske komponisten Francesco Cavalli. Det var Cavallis andre operaverk og hadde premiere i Teatro San Cassiano, Venezia under karnevalsesongen i 1640. Librettoen er av Giovanni Francesco Busenello og er basert på historien om guden Apollos kjærlighet til nymfen Dafne som fortalt i Metamorfoser av Ovid.
José María Sobral

Biografi

I 1895 startet Sobral som offiseraspirant på kadettskolen, Escuela Naval, der han tok sin eksamen i 1898. Deretter tjenestegjorde han i perioden 1899–1900 på fregatten «Sarmiento».
I 1901 deltok Sobral på den svenske Antarktis-ekspedisjonen under ledelse av Otto Nordenskjöld etter at Argentina hadde bidratt med forsyninger og proviant. Sobral skulle utføre en rekke meteorologiske og geologiske studier og ble den første argentineren til å sette sin fot på det antarktiske kontinentet.
I 1904 publiserte han sin dagbok Dose años entré los hielos fra den dramatiske ekspedisjonen. Han forlot siden flåten og dro til Sverige for å fortsette å studere geologi ved Uppsala universitet. Sobral tok doktorgraden i 1913.
Den 6. september 1906 giftet han seg med svenske Elna W. Klingström og paret fikk ni barn, hvorav fire ble født i Sverige og fem i Argentina.
I 1914 vendte Sobral tilbake til Argentina, der han jobbet som leder for gruve- og hydrologidepartementet fra 1922 til 1930.
I 1930–1931 var han generalkonsul ved Argentinas ambassade i Norge før han begynte å jobbe som geolog i det nasjonale oljeselskapet Yacimientos Petrolíferos Fiscales (YPF).
Sobral gikk av med pensjon i 1935, men fortsatte å forelese om geologi fram til sin død i 1961.
Seljekveldvikler

Utseende

En middelsstor (vingespenn 15-22 millimeter), brunlig vikler. Som flere andre arter i slekten Epinotia er den svært variabel i fargen og man må gjerne undersøke kjønnsorganene for å bestemme arten med sikkerhet. Ofte er forvingens bakre del blek, med en sagtakket grense mot den mørkere fremre delen.

Levevis

Denne arten finnes mest på fuktige steder, som fuktig løvskog og myrer. Larvene utvikler seg i sammenrullede blader av selje (Salix caprea), viere (Salix spp.) og pors (Myrica gale).
De voksne viklerne flyr i juli-august.

Utbredelse

Den er utbredt i Europa, men mangler i sør og sørøst og i den nordøstlige delen. Den er en av relativt få sommerfugler på Island.
I Norge er den funnet litt spredt over hele landet.
Saturn IB

Saturn IB er en bærerakett brukt i Apollo-programmet. Den  var en oppgradert versjon av Saturn I-raketten med et kraftigere trinn to: S-IVB.
I motsetning til Saturn I hadde Saturn IB kraft nok til å sende en Apollo kommando-/servicemodul og månelander ut i bane rundt jorden. Dette gjorde raketten verdifull i testingen av Apollo-fartøyene, mens den større Saturn V-raketten fortsatt var under utvikling. Saturn IB ble senere brukt til de bemannede Skylab-ferdene og Apollo-Soyouz-prosjektet.
Ursula (krater)

Ursula er et stort krater på uranusmånen Titania. Krateret har en diameter på ca. 135 km og er avskåret av Belmont Chasma. Navnet kommer etter attendent på William Shakespeares komedie Stor ståhei for ingenting.
Nordlyset (norsk-amerikansk avis)

Nordlyset var den første i rekken av norsk-amerikanske aviser som utkom i det norske immigrantmiljøet i USA. Første eksemplar utkom olsokdagen 1847 i Muskego i Wisconsin. Avisens redaktør var James Denoon Reymert fra Farsund. Avisen fremmet nye amerikanske verdier som frihet og likhet. I flere av artiklene argumenteres det for at de norske utvandrernes frihet ble langt større i USA, og at dette var hovedgrunnen til at mange emigrerte.
Alte Oper

Alte Oper er en operabygning i Frankfurt am Main, som idag brukes som konserthus. Den ligger ved Operaplassen.

Historie

Bygningen ble ferdigstilt i 1880, og var tegnet av arkitekten Richard Lucae og finansiert av Frankfurts borgerskap. Blant gjestene ved åpningen var keiser Vilhelm I, som sa at «dette kunne jeg ikke tillate meg i Berlin».
Bygningen var planlagt å koste to millioner mark, men beløpet endte på det tidobbelte. Bygningen ble delvis sett som en demonstrasjon mot den prøyssiske annekteringen av byrepublikken, som patrisierfamiliene i Frankfurt aldri hadde avfunnet seg med. Fra diskusjonen om bygningen stammer også ordtaket om at Frankfurt har råd til å kjøre firspent.
Tallrike uroppførelser fant sted i operahuset, blant annet Carl Orffs Carmina Burana i 1937.
I 1944 ble bygningen nesten fullstendig ødelagt av alliert bombing, og magistraten ønsket å rive ruinen og oppføre en moderne bygning. Den hessiske næringsministeren og senere overborgermesteren Rudi Arndt fikk sitt tilnavn «Dynamitt-Rudi» da han foreslo å sprenge ruinen «med litt dynamitt» i 1965. Senere hevdet han å aldri ha ment forslaget alvorlig.
Et borgerinitiativ engasjerte seg for gjenoppbyggelse fra 1953. 28. august 1981 ble bygningen gjeninnviet etter en meget lang gjenoppbyggelsesprosess som kostet 160 millioner mark. Ved gjeninnvielsen ble Gustav Mahlers 8. symfoni oppført.
Ettersom Frankfurt-operaen fra 1951 hadde flyttet til en annen bygning, Schauspielhaus, har Alte Oper ikke blitt brukt for operaoppførelser, men for konserter.
Den store salen har plass til 2 500 tilhørere. Bygningen omfatter også Mozart-salen med plass til 700 tilhørere, samt en rekke mindre saler.
Eriksen (duo)

Eriksen er en norsk duo bestående av søskenparet Rita og Frank Eriksen på henholdsvis vokal og gitar/vokal. Duoen spiller musikk i roots / country / blues / vise sjangeren.
Eriksen ble dannet i 1989 og har gitt ut fire studioalbum, de to første med engelske tekster. For debutalbumet Two Blue fikk de Spellemannprisen 1992 i klassen roots & country.
De har samarbeidet med flere kjente artister, blant annet den amerikanske bluesmusikeren Delbert McClinton som bidro på sangen «Movin’ Time» på albumet Two Blue.
Eriksen solgte 170 000 plater til sammen.