Jon Anderson

Tidlig karriere

Anderson fikk sin første sangopplæring som barn da han var medlem av det lokale kirkekoret. I 1962 dannet han bandet The Warriors, som senere ble omdøpt til The Electric Warriors, hvor han delte vokalist-jobben sammen med broren Tony. Han forlot denne gruppa i 1967 og ga ut to solo-singler i 1968 under pseudonymet Hans Christian Anderson. I 1968 ble han med i gruppa Mabel Greer's Toyshop hvor Chris Squire og Peter Banks også spilte.

Yes

Sommeren 1968 grunnla han sammen med Chris Squire, Peter Banks, Bill Bruford og Tony Kaye det progressive rockebandet Yes. Yes' debutalbum ble gitt ut i 1969 og Anderson var vokalist og frontfigur i bandet fram til 1979, altså i den perioden som senere ble ansett som den «klassiske Yes-perioden». Anderson var en sentral kreativ kraft i Yes og ble ansett som gruppens leder mens han selv omtalte seg som «lagkaptein», sikkert inspirert av sin tidligere karriere som fotballspiller i Accrington Stanley FC. Anderson er kjent som en av opphavsmennene til Yes' produksjon av en rekke episke verker fra denne tiden.
Etter et mislykket forsøk på å spille inn et nytt album med Yes i 1979, bestemte Anderson og Wakeman seg for å slutte i bandet. De gjenværende medlemmene bestemte seg for å fortsette, og fant en ny vokalist og en keyboardist og ga ut albumet Drama i 1980, det eneste Yes-albumet uten Anderson. Han var sentral i gjenopplivningen av Yes i 1983 med en noe annen besetning enn på 1970-tallet og de hadde et salgsmessig vellykket album, 90125, og albumet Big Generator ble utgitt i 1987 uten de samme salgstallene. I 1988 forlot han igjen gruppa da han synes den utviklet seg altfor mye i en «mainstream-retning» og at den strevet for mye med å være «radiovennlig». 
Han dannet i stedet gruppa Anderson Bruford Wakeman Howe (ABWH) i 1989 sammen med tidligere kollegare fra Yes, hvor også bassisten Tony Levin deltok. Levin hadde på dette tidspunktet spilt sammen med trommeslager Bill Bruford i King Crimson. Denne gruppen ga ut et selvtitulert musikalsk suksessfullt album, men etter en rekke management og plateselskaps-innblandinger endte det med at denne gruppen ble slått sammen med det resterende Yes, som etter at Anderson sluttet manglet vokalist. Denne åtte-mann store gruppen ga ut albumet Union under navnet Yes. Dette albumet besto av en rekke tidligere innspillinger de to bandene hadde gjort hver for seg, med vokal lagt på i etterkant av Anderson. De hadde en vellykket turné men denne storbands-versjonen av Yes spilte ikke inn noe sammen, og gruppen ble splittet i 1992. 
Yes som gruppe ble videreført med besetningen fra 90125 og Big Generator, og ga ut albumet Talk i 1994. I 1996 fikk Anderson med seg Howe, Wakeman, White og Squire med seg på en ny start for Yes. Senere har gruppen fortsatt med skiftende besetning. På grunn av sykdom ble han forhindret i å delta på turneen In the Present i 2008–2009 med Yes, og den canadiske sangeren Benoît David ble hentet inn som midlertidig erstatter for Anderson. I oktober 2009 ble det annonsert at David offisielt var bandets nye vokalist.
Anderson ble kalt «Napoleon» av de andre bandmedlemmene i Yes på grunn av sin lave vekst og og sentrale lederstilling i bandet. Hans eksperimentelle holdning skapte ofte konflikter internt i bandet og med managementet.

Jon & Vangelis

Anderson fortsatte karrieren da han forlot Yes etter 1979 som den ene halvdelen i duoen Jon & Vangelis sammen med den greske musikeren, komponisten og keyboardisten Vangelis. På første halvdel av 1980-tallet ga Jon & Vangelis ut en rekke album, hvor særlig sangene er blant annet «He Is Sailing», «I Hear You Now» og «I'll Find My Way Home» er blant de mest kjente.

Stemme

Jon Anderson er særlig kjent for sin karakteristiske høye stemme som ikke er falsett, men hans naturlige stemmeleie. Denne ligger nær en alt-stemme, noe som er svært sjelden blant mannlige vokalister. Andersons stemme er blitt kalt «engleaktig». Selv anser han seg for å være en alt tenor stemme. Hans fremføring av sangen «Owner of a Lonely Heart» er et eksempel på hans karakteristiske sangteknikk hvor han blander sitt naturlige stemmeleie med elementer av falsett og talestemme, som gjør at han nærmer seg mannlig kontratenor. Jo høyere i toneleiet han synger, desto mer falsett og mindre taleleie benyttes, og omvendt.
Andre vokalister som bruker denne teknikken er Steven Tyler fra Aerosmith, Roger Hodgson fra Supertramp, Sting fra The Police og Hugh Wilson fra Vertigo.

Tekstforfatter

Anderson har skrevet mye av de mystiker-orienterte tekstene og temaene i Yes' utgivelser. Disse elementene har vært sentrale i Yes' framføringer, men dette har fra tid til annen også fremmedgjort andre bandmedlemmer, særlig Bruford og Rick Wakeman, noe som medførte at disse forlot gruppen. Tekstene er inspirert av ulike forfattere, som Leo Tolstojs Krig og fred (Gates of Delirium) og Hermann Hesses Siddhartha som skal være inspirasjonskilden til Close to the Edge. Fotnoter i Paramahansa Yoganandas Autobiography of a Yogi inspirerte til Yes-albumet Tales from Topographic Oceans, som er hovedsakelig skrevet av Anderson sammen med Howe. Temaer han kommer tilbake til er miljøvern, pasifisme og soldyrkelse.