google/wiki40b huggingface dataset:
Germanisering

Germanisering eller fortysking, refererer til spredningen av det tyske språk, folk eller den tyske kultur, eller til en politikk som fører til dette. Germanisering var sentral innen tysk liberal tenkning på 1800- og 1900-tallet, en periode da liberalisme og nasjonalisme gikk hånd-i-hånd.
Germanisering har funnet sted siden tidlig middelalder, da vestslaviske stammer og folk ble assimilert av Det tysk-romerske rike. Siden den tid har germanisering funnet sted uten direkte påvirkning, og, som mer kjent, ved tvang; Det tredje rikets germanisering av polske, baltiske, og generelt slaviske grupper er et kjent tilfelle.
Innen lingvistikk refererer germanisering eller fortysking til når et fremmedord i det tyske språk endrer stavelse for å samsvare med tyske språkregler.

Tidlig germanisering

Den tyske orden assimilerte flere baltiske stammer, blant annet gammelprøysserne, i kjølvannet av Det prøyssiske korstog.

Germanisering under Det tredje rike

Germanisering ble innen nasjonalsosialistisk tankegang referert til som blant annet «arianisering».

Lingvistisk innflytelse

Innen lingvistikk refererer germanisering hovedsakelig til endring av stavelsen til lånord, slik at de følger tyske språkregler; for eksempel endringen fra bureau til Büro.
Nasjonalismens fremvekt på slutten av 1700-, og på 1800-tallet i Bøhmen, Mähren, Schlesien, Pommern, Lausitz og Slovenia førte til en økt stolthet over nasjonalkulturer. Århundrer med tysk overherredømme i disse områdene hadde derimot satt sitt preg på disse samfunnene; for eksempel ble den første moderne grammatikkutredningen for tsjekkisk, Ausführliches Lehrgebäude der böhmischen Sprache (1809), av Josef Dobrovský (1753–1829), publisert på tysk, da tsjekkisk ikke ble brukt i akademisk forfatterskap.
Fra høymiddelalderen frem til Det østerriksk-ungarske rikets oppløsning i 1918, i dagens Slovenia, hadde tysk en sterk påvirkning på slovensk, og mange germanismer er bevart i samtidig dagligdags slovensk.
I de tyske koloniene førte bruken av tysk som offisielt språk til dannelsen av tyskbaserte pidgin- og kreolspråk, som Unserdeutsch.

Ettermæle i etternavn

Professor Jürgen Udolph av Universitetet i Leipzigs Institutt for slaviske studier hevder at 15 millioner mennesker i dagens Tyskland har slaviske, mer spesifikt polske, etternavn. Han mener konsentrasjonen av slaviske navn i Øst-Tyskland er enda større enn landsgjennomsnittet, og utgjør 30% av alle etternavnene i regionen.
Solrød Strand

Solrød Strand er en by på Midtsjælland i Danmark med 15 183 innbyggere (2013) beliggende i Solrød kommune ute ved Køge Bugt. I byen ligger kjøpesenteret Solrød senter og på Solrød Strand stasjon er det togforbindelse til København og Køge.
Solrød Strand ligger drøyt 10 kilometer fra Køge, 19 kilometer fra Roskilde og 9 kilometer sørvest for københavnsforstaden Greve Strand. Den tilhører Region Sjælland.
Sjaak Troost

Landslaget

Han deltok i flere internasjonale turneringer for Nederland. Han ble europamester i fotball i 1988.
Wimbledon-turneringen 1971

Wimbledon-turneringen 1971
Dvergboaer

Beskrivelse

De minner overfladisk om en mellomting mellom kvelerslanger og snoker, og har store skjell på hodet som ligner på hodeskjellene til avanserte slanger. Lengden er som regel 30–60 cm, men cubajordboa kan bli nesten én meter. De fleste artene har flekker eller striper i duse farger som brun, grønn eller grå. Noen cubanske arter har svart-hvite striper eller flekker.
Dvergboaer skifter farge etter forholdene; når de er aktive om natta har de en lys farge, mens de er mørkere når de hviler på dagtid.

Utbredelse

Utbredelsen omfatter Bahamas, Cuba, Hispaniola, Turks- og Caicosøyene, Caymanøyene og Jamaica. I tillegg finnes det noen få arter på det søramerikanske kontinentet, der dvergboaer forekommer sørover til det sørøstre Brasil. De fleste artene finnes på Cuba, og fra denne øya er det foreløpig beskrevet hele 15 arter. Alle dvergboaer tilhører slekten jordboaer (Tropidophis), unntatt to arter fra det nordvestre Sør-Amerika som regnes til slekten Trachyboa.
På det søramerikanske kontinentet finnes det fem arter av Tropidophis, to i nordvest og tre i den atlantiske regnskogen.

Habitat

Habitatet er ulike skogstyper, men de finnes også ofte i nærheten av bebyggelse. Dvergboaer lever som regel på bakken, men noen arter kan klatre høyt i trær. De eter øgler, frosker, små pattedyr og fugler. Hvis de blir skremt, ruller de seg sammen til en ball, på samme måte som noen andre slanger.

Taksonomi

Familien Tropidophiidae omfattet før flere arter. Fellestrekk var at den venstre lungen mangler, og at de har en trakélunge. Slekten Xenophidion fra Malaysia er nå plassert i en egen familie, Xenophidiidae. Undersøkelser av mitokondrielt DNA viser at de mellomamerikanske slektene Exiliboa og Ungaliophis er nærmere i slekt med boaslanger enn med de andre dvergboaene. De er derfor nå flyttet til en egen underfamilie, Ungaliophiinae, under boaslangene.
Mange fossile slanger fra ulike deler av verden regnes også til familien Tropidophiidae. Slekten Dunnophis er kjent fra både Europa og Nord-Amerika i paleocen og eocen. De to artene i slekten Messelophis er bare kjent fra eocen i den tyske Messelgruven.
Platyspondylia forekom i Europa i eocen og oligocen, Rottophis atavus er kjent fra oligocen i Tyskland, og Falseryx levde i Europa fra oligocen til miocen.
Dubrovnik-Neretva

Byer og kommuner

Dubrovnik-Neretva er administrativ inndelt i 5 byer og 17 kommuner. Folketall fra 2001.
Tuvalus riksvåpen

Tuvalus riksvåpen er et skjold med en gyllen kant som er dekorert med åtte muslinger og åtte bananblader. Selve skjoldet viser ei hytte under en blå himmel å en grønn bakke. Nedafor bakken er det en stilisert avbildning i blå og gull av havbølger. Under skjoldet står det et banner med inskripsjonen Tuvalu mo te Atua, som betyr «Tuvalu for den allmektige» på tuvalsk. Dette er også tittel på nasjonalsangen og landets motto.
Typhoo

Typhoo er et temerke fra Storbritannia.  Det kom på markedet i 1903 av William Sumner fra Birmingham, England.
Blackfoot (band)

Blackfoot er et southern rock-band fra Florida, USA, stiftet i 1972.
MacPaint

MacPaint var et bitmap-basert tegneprogram utviklet av Apple Computer og lansert sammen med den opprinnelige Macintosh-modellen 24. januar 1984. MacPaint var bemerkelsesverdig da det ble lansert fordi det kunne generere grafikk som kunne brukes av andre programmer. Ved å bruke maskinens mus, utklippsboken og det innebygde grafikkspråket QuickDraw kunne tegninger klippes ut fra MacPaint og limes inn i dokumenter i tekstbehandlingsprogrammet MacWrite. Grafikk fra programmet kunne også klippes ut og via programmet ResEdit kopieres inn ressursdelen av en annen applikasjon i forbindelse med oversettelse av programmet til et annet språk.
MacPaint ble utviklet av Bill Atkinson, som var en av medlemmene i gruppa som utviklet Macintosh hos Apple. Tidlige utviklingsversjoner av MacPaint ble kalt MacSketch, som viste tilbake til programmets røtter i LisaSketch. Programmet ble senere overtatt av Claris, datterselskapet som Apple opprettet i 1987 for å håndtere programvare. Den siste versjonen av MacPaint var versjon 2.0 som ble utgitt i 1988. MacPaint ble nedlagt av Claris i 1998 p.g.a. sviktende salg.
Kveif

Kveif eller kveiv, på engelsk kalt coif, er en liten, hetteliknende lue som var vanlig i Europa i middelalderen. Hodeplagget ble vanligvis laget av lerret og var enkelt i snittet. Det satt tett inntil hodet, dekket ørene og nakken og ble knyttet fast med bånd under haken som en kyse. Opprinnelig ble kveif båret som et beskyttelsesplagg under krigernes ringbrynjehetter, men ble seinere også et sivilt plagg, først for menn, siden for begge kjønn.
I dag brukes kveif-liknende luer mest til barn og som små kyser og løse hetter til visse folkedrakter.

Historikk

Det har vært ulike typer knytteluer og små underhetter opp gjennom historien, og bruken og navnene varierer. Kraftigere kveifer av lær eller av foret eller vattert tøy ble båret som beskyttelse under ringbrynjer og hjelmer tidlig i middelalderen. Kveifer ble også båret under hatter og større luer. Det kunne for eksempel være under baretter, flate luer som var populære på 1400- og 1500-tallet, eller under ulike typer hodelin og andre hodeplagg for kvinner. Innendørs var det vanlig å bruke slike luer uten noe over, særlig for barn. Det gjaldt også eldre menn, som i England ofte bar svarte kveifer. Lua kunne for øvrig bæres med snorene bundet sammen oppå hodet.
På De britiske øyer ble kveif beholdt langt inn på 1800-tallet som hodeplagg for barn og kvinner på landet.

Etymologi

Ordet kveiv har på norsk også blitt brukt om et høyt, bispelueliknende seremonielt stasplagg brukt tidlig i middelalderen.

Coif

På engelsk brukes ordet coif om flere typer hodeplagg som minner om middelalderens hetteluer. Coif betegner også en spesiell lue som ble båret under slør, for eksempel av nonner. Coif kan også være et hvitt hodeplagg som var verdighetstegn for visse britiske advokater, såkalte serjeants-at-law, fram til 1800-tallet. Coif blir også brukt som betegnelse på denne gamle advokatstanden. Coif brukes i tillegg om en solid hue av stål, lær eller vattert tøy som ble båret under en hjelm eller ringbrynjehette. Ordet brukes tidvis også om selve brynjehetta.
Roy Hattersley

Bakgrunn

Roy Hattersleys mor, Enid (født Brackenbury), var en byråd, og ble senere Lord Mayor av Sheffield (1981). Hans far, Frederick Hattersley, var en tidligere katolsk prest som hadde tatt avstand fra kirken og forlatt prestekallet for å gifte seg. Han døde som ateist.
Idrettsgallaen 2010

Idrettsgallaen 2010 var en seremoni der Norges idrettsforbund og olympiske og paralympiske komité hedret de største idrettsnavnene og beste prestasjonene, samt andre som hadde gjort en stor innsats for norsk idrett i 2009. Gallaen ble arrangert den 9. januar 2010 og fant sted i Håkons Hall på Lillehammer. Idrettsgallaen ble dette året flyttet til Lillehammer fra Hamar på grunn av avholdelsen av EM på skøyter 2010. Langrennsløperen Petter Northug ble kåret til Årets navn av det norske folk og fikk i tillegg Utøvernes pris. 
Hovedjuryen bestod av Ingrid Kristiansen (juryleder), Tove Paule, Eirik Kvalfoss, Marit Breivik, Anne Margrethe Hausken og Kjetil André Aamodt.
Allemannsretten

Norge

Allemannsretten er den retten som enhver har på en annen persons eiendom. Flesteparten av disse opprinnelig hevdvunne rettighetene har vært lovfestet siden 1957 gjennom friluftsloven. De er basert på respekt for naturen, og alle besøkende forventes å ta hensyn til bønder, grunneiere og andre brukere, og å ivareta miljøet.
Den viktigste delen av allemannsretten er ferdselsretten på andres eiendom. Det skilles her mellom innmark og utmark. I innmark, som vil være områder hvor eieren har et rimelig krav på å få være i fred, typisk hustomt og dyrket mark, har allmennheten begrensede rettigheter. Her har man kun lov å ferdes vintertid mens marken er frosset (og hustomt og inngjerdede områder er uansett unntatt). I utmark, som i loven defineres som «udyrket mark som ikke regnes som innmark», er ferdselsretten som utgangspunkt fri så lenge man tar tilbørlig hensyn. Andre rettigheter som reguleres i friluftsloven er rett til bading i rimelig avstand fra bebyggelse, samt å sette opp telt i inntil to dager. Allmennhetes høstingsrett er fra 2012 regulert av friluftsloven § 5 og gir folk rett til å høste planter, bær, sopp osv. på visse vilkår. Andre rettigheter følger også av andre lover og av sedvanerett.
Allmennhetens frie ferdsel i naturen er truet av kommersiell utbygging og privatisering. Noen steder blir det til og med reist gjerder eller andre avsperringer selv der dette ikke er tillatt etter friluftsloven. Gradvis utbygging langs kysten, spesielt ved Oslofjorden og i populære områder i Sør-Norge, har litt etter litt begrenset den frie ferdselen i strandsonen. Som en generell regel er bygging og oppdeling av eiendom forbudt i en 100 m sone langs strandlinjen (plan- og bygningslovens § 17-2), men lokale myndigheter i mange områder har i stor grad benyttet seg av sin mulighet til å gi dispensasjon fra denne regelen.
Uskyldig nyttesrett er en tidligere betegnelse på de rettighetene som i dag kalles allemannsrett.

Sverige

Rundt århundreskiftet 1900 ble sedvanen ansett å være at det står hver og en fritt å plukke bær i skog og mark.
Uttrykket allemannsrett (allemansrätt) ble etablert etter annen verdenskrig (1940-tallet) som følge av en fritidsutredning som ble nedsatt i 1937. Med den andre lovfestede ferieuken ønsket man fra myndighetenes side å finne virkemidler som kunne legge til rette for tettstedenes befolkning å komme ut i naturen.
Siden 1994 finnes følgende innskrevet i en av Sveriges grunnlover, regeringsformen (RF): «Alla ska ha tillgång till naturen enligt allemansrätten». Den lovtekst som i praksis styrer allemannsretten inngår i hovedsak i kapittel 2 og 7 av miljöbalken. Det eneste som uttrykkelig finnes skrevet om allemannsretten i miljöbalken er dog: «Var och en som utnyttjar allemansrätten eller annars vistas i naturen skall visa hänsyn och varsamhet i sitt umgänge med den» (kapittel 7 § 1). Naturvårdsverket sammenfatter allemannsretten i ordene «Inte störa – inte förstöra».
Roseto degli Abruzzi

Roseto degli Abruzzi, til daglig kalt Roseto, er en by og kommune i provinsen Teramo, i regionen Abruzzo i det sentrale Italia. Byens navn betyr egentlig «Abruzzernes Roseto», og flertallsformen stammer fra den periode da regionen var oppdelt i provinser,der alle het noe med Abruzzo. Ved utgangen av 2013 hadde byen 25.463 innbyggere.

Historie

Roseto er en nokså ny by, og den er opstått som stasjonsby ved jernbanen fra Ancona til Foggia som ble tatt i bruk i 1864. Stasjonen var i første omgang oppkalt etter den nærliggende by Montepagano, men i 1877 bestemte den senere kong Umberto I av Italia at den nye by skulle hete Rosburgo, og stasjonen het deretter Montepagano-Rosburgo. Det tyskklingende navn falt i unåde etter første verdenskrig, og i 1927 ble byens og stasjonens navn endret til Roseto degli Abruzzi. Masseturismen etter annen verdenskrig satte ytterligere fart på byens utvikling, og den vokste til å bli den nest største by i provinsen Teramo.

Geografi

Byen ligger ved Adriaterhavet, noen kilometer nord for det sted der elven Vomano tømmer seg i havet. Roseto er blitt en populær ferieby, blant annet i kraft av sine glimrende badestrender. Kysten langs byen omtales også som Lido delle Rose (Rosenstranden). Byen ligger ved motorvei A 14 som går langs Adriaterhavet, og det er også jernbaneforbindelse nord/sør langs Adriaterhavet.
Foruten selve Roseto omfatter kommunen bebyggelsene (frazioni) Campo a Mare, Casal Thaulero, Cologna Paese, Cologna Spiaggia, Montepagano, San Giovanni, Santa Lucia og Voltarrosto.

Demografi

Grafen viser et støtt stigende innbyggertal siden Italias samling.

Økonomi

Byens økonomi er dels basert på turismen, dels på industri og håndverk. Det er mange småbedrifter der, men også enkelte større transportvirksomheter. Byens største bedrift er Rolli S.p.A., som har fabrikker i Parma og Roseto, og som i følge dens egen hjemmeside er leveringsdyktig i 326 forskjellige frosne næringsmiddelprodukter.

Sport

På det sportslige område er Roseto best kjent for sitt basketballlag Roseto Sharks. Det spiller i byens sportshall, som har plass til 4.500 tilskuere.
Tostrup & Mathiesen

Tostrup & Mathiesen var en av de største bedriftene innen norsk trelastindustri fra 1842 til 1892. Firmaet ble eid av medlemmer av familiene Tostrup og Mathiesen og deres arvinger med andre slektsnavn. Det kjøpte store eiendommer i traktene ved Hurdalssjøen og Eidsvoll, var tidvis det høyest lignede firmaet i Oslo, og etablerte senere hovedkontor i Paris.
Firmaet ble etablert i 1842 av Christopher Henrik Holfeldt Tostrup (1804–1881) og Mogens Mathisen (1799–1875), sønn av Haagen Mathiesen (1759–1842). Christopher H.H. Tostrup hadde før 1842 vært fullmektig hos Haagen Mathiesen, og overtok ved dennes død virksomheten i kompaniskap med Mathiesens sønn. Mogens Mathiesen var imidlertid en inaktiv partner, og firmaet ble i realiteten ledet av Tostrup. Tostrup kjøpte senere herregården Kjellestad i Stathelle.
Mathiesens sønn Haaken C. Mathiesen trådte tidlig inn i firmaet og overtok farens andel i 1849. Senere trådte Tostrups sønner Oscar Tostrup (d. 1892) og Thorvald Tostrup (d. 1890) også inn i firmaet. Oscar og Thorvald Tostrup var barnløse, og Tostrupfamiliens eierandeler ble overtatt av Christopher Tostrups dattersønn Christopher Tostrup Paus og hans to tanter Valborg og Louise Gjør. Ifølge familietradisjonen skal Christopher Paus i onkelen Oscar Tostrups begravelse i 1892 ha sagt til Haaken L. Mathiesen at han ønsket å gå inn som parthaver i bedriften med Tostrupfamiliens andel på 50%, men dette skal ha blitt avvist av Mathiesen. I stedet kjøpte Mathiesen-familien ut alle Tostrup-arvingene samme år. Francis Sejersted skriver at det ser ut til at det eksisterte en avtale, kanskje inngått så langt tilbake som i Christopher Tostrups og Mogens L. Mathiesens tid, som gav den ene part rett til å løse ut den annen part ved dødsfall eller situasjoner der den formelle parthaveren (da Oscar Tostrup) ikke hadde livsarvinger.
Mathiesenfamilien drev virksomheten videre under navnet Mathiesen Eidsvold Værk, mens trevarevirksomheten på 1990-tallet ble overtatt av Moelven Industrier.
Microcanus

Utseende

En nokså liten, gulbrunt-spraglete trebukk. Antennene er litt kortere enn kroppen, de innerste leddene litt klubbeformede, det første leddet ganske stort. Pronotum er omtrent trapesformet, bredere enn langt, smalest bak. Dekkvingene er jevnbrede og har to vage, mørkere brune tverrbånd.

Utbredelse

Arten er utbredt i det østlige Mexico.
Isotomus

Utseende

Middelsstore, avlange, svarte trebukker med gule eller hvite flekker på dekkvingene. Artene kan minne litt om vepser. Antennene er spinkle, gul- eller rødaktige og litt over halve kroppslengden. Pronotum er rundet, nesten sirkelrundt sett ovenfra. Dekkvingene er nokså jevnbrede med rundede "skuldre". Beina er slanke men ikke påfallende lange.

Levevis

Larvene utvikler seg i hard og tørr, død ved på greiner og stammer av løvtrær. De voksne billene besøker gjerne blomster.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sør-Europa, Nord-Afrika og den asiatiske delen av Tyrkia.
Ambassadesekretær

Ambassadesekretær er stillingsbetegnelse for en utsendt medarbeider (diplomat) under ambassadørnivå ved en ambassade. Tittelen 1. ambassadesekretær anvendes om en noe mer erfaren medarbeider. En ambassadesekretær kan i ambassadørens fravær fungere som chargé d'affaires.
Inntil 1950-årene ble tittelen legasjonssekretær anvendt om en sådan yngre diplomat, særlig ved mindre lands legasjoner og gesandtskaper, idet kun stormakter og Belgia benyttet betegnelsen ambassade.
Stillingen finnes også ved større konsulater som er bemannet med profesjonelle ansatte i utenrikstjenesten (i motsetning til honorære konsuler), gjerne betegnet konsulatsekretær. En konsulatsekretær er gjerne konsulatets nestleder og kan fungere som konsulens stedfortreder.
Hoggormfamilien

Beskrivelse

Hoggormer særpreges av bevegelige hoggtenner i fremre del av overkjeven, som er hengslet i bakkant. Når slangen ligger i ro, vil tennene ligge bakover parallelt med kjevebeinet. I det slangen åpner munnen for å hugge, strammes muskler på forsiden av tanna og vipper den ned og fram i munnen. Dette trekket har gitt dem betegnelsen front fanged snake («fram-hugtannede slanger») på engelsk. Alle hoggormer har hule gifttenner, som fungere som en kanyle og sprøyter gift inn i byttet når de hugger.
Hoggormene har vertikalstilte pupiller, og flere av dem er nattaktive. Gruveslanger (Crotalinae) har et sekundert sett med sanseorgan som sitter mellom neseborene og øynene, kalt en sansegruve. Organet registrerer varmestråling, slik at artene kan «se» varmblodige byttedyr i mørket.

Atferd

Medlemmer av hoggormfamilien jakter primært på varmblodige byttedyr. De fleste er spesialister på mus og rotter, men noen lever også av fugler og smågnagere.
Noen hoggormer legger egg, men hos de fleste hoggormene klekkes eggene rett før fødselen slik at de føder levende unger. Drektighetsperioden er en så stor påkjenning for hunnene at de trenger lang tid på å ete seg opp igjen etter en fødsel. Derfor yngler flere av artene bare hvert annet år, og noen yngler hvert tredje år.

Habitat

Hoggormene finnes i mange forskjellige klima, og de tåler kulde bedre enn de fleste andre slanger. Enkelte av artene finnes i ørkenområder med kalde vintre, eller til og med nord for polarsirkelen. Andre lever høyt til fjells. De fleste hoggormene lever i trær eller på bakken, noen går under jorden og finner tilhold i gnagerganger.

Gift

Alle hoggormer er giftige, men hvor potent giften er varierer mellom artene. Vanligvis inneholder den proteiner som bryter ned blodcellene og forårsaker indre blødninger hos offeret. Giften virker ofte relativt sakte sammenliknet med giften til andre giftslanger, og noen ganger kan det ta tid før offeret dør.
Escondida

Escondida er ei koppergruve som ligger i Atacamaørkenen i regionen Antofagasta i den nordlige delen av Chile i Sør-Amerika. Det er verdens største koppergruve målt i produksjon. Escondida blei satt i drift i 1990.
Koppermalmen brytes i store dagbrudd som ligger på 3050 meters høyde rundt 160 km sørøst for havnebyen Antofagasta. I tillegg til kopper, utvinnes det også gull og sølv fra Escondida.
Gruva drives av Minera Escondida Ltda, et selskap der britiske BHP Billiton eier 57,5 % og Rio Tinto 30 %, mens japanske Jeco Corp. har en eierandel på 10 % og Jeco 2 Ltd 2,5 %.
Gruva gir arbeid til 2500 personer.
Loy Kandahar

Lōy Kandahār (Pashto: لوی کندهار, eller "Stor-Kandahar") er en historisk og kulturell region i Afghanistan.
Loy Kandahar bestod av de afghanske provinsene Kandahar, Helmand, Farah, Urozgan, Zabul og en stor del av Nimruz, samt den pashtunske nordlige delen av Balutsjistan i Pakistan.
Skiptvet Idrettslag

Fotball

Fotballgruppen i Skiptvet består av flere aldersgrupper. Barn i tidlig alder kan være med å spille på lag som strekker seg i alderen 7 år og oppover.
A-laget for menn spiller i 2013 i 7. divisjon, etter en 8.-plass i samme divisjon i 2012.
Etter mange år med medgang har det nå kommet tid for flere år med motgang.