Anna av Kiev

Prinsesse av Kiev

Anna ble født en gang mellom 1024 og 1032. Hennes foreldre var Jaroslav I av Kiev med tilnavnet den kloke, og hans andre hustru, Ingegjerd Olofsdatter, datter av Olof Skötkonung av Sverige. Lite er kjent om hennes barndom, men hun fikk en god utdannelse, og kunne lese og skrive, om enn i det kyrilliske alfabetet, noe som var sjelden blant adelige eller kongelige kvinner på denne tiden.
I tiden 1043–1044 ble Anna foreslått som egnet giftemateriale for Henrik III av Det tysk-romerske rike, som var blitt enkemann, men denne planen ble aldri gjennomført. Etter at kong Henrik av frankerne var blitt enkemann da hans unge hustru Mathilde av Friesland døde i 1044, søkte han etter en kristen prinsesse i Europa som var egnet som ny hustru. Han hadde problemer med å finne en kvinne som han ikke var i slekt slik at pavens lov mot konsangvinitet (blodsslektskap) ikke ble overtrådt. I 1049 sendte Henrik en ambassadør til fjerne Kiev, og han kom tilbake med Anna. Politisk var det ingen stor fordel da Kiev var altfor langt unna Frankrike, men ekteskapet ble betraktet som fordel grunnet hennes rang og ettersom hun beviselig kom fra en fruktbar familie og hadde selv mange søsken. I tillegg brakte hun med seg rikdommer til ekteskapet, inkludert en hyasint (et kostbart oransje eller rødt mineralvariant av zirkon) som abbed Suger senere festet på relikvieskrinet til sankt Denis (helgenen Dionysius).

Regentskap

Den 4. august 1060 døde Henrik og ble etterfulgt av sin sønn Filip I som da var åtte år gammel. Mens han var mindreårig fungerte Anna, som et medlem av det kongelige råd, som regent av Frankrike og med grev Boudewijn V av Flandern som hennes medregent i henhold til den avdøde kongens testamente. Hun var den første dronning av Frankrike som fungerte som regent. Anna var en lese- og skrivekyndig kvinne, sjelden for sin tid, men det var en del opposisjon mot hennes regentskap grunnet at hennes franske språk ikke var flytende. Hennes involvering i statens affærer er åpenbar: hun fulgte Filip på hans inspeksjonsreiser rundt om i Frankrike slik hun også hadde gjort med hans far. I løpet av hennes første år som regent er hun navngitt i elleve statsdokumenter.
I 1061 innledet Anna et forhold til grev Raoul IV av Valois, en mektig adelsmann i nordlige Frankrike. Problemet var at Raoul allerede var gift med Eleanor de Montdidier, og for å stå fritt til fortsette sitt forhold til enkedronningen anklaget han sin hustru for utroskap for å kunne forlate henne. Den tradisjonelle fortellingen har beskrevet at Raoul organiserte en bortførelse av Anna mens hun var på jakt i Senlis og fraktet henne til Crépy-en-Valois hvor han giftet seg med henne. Det er ingen bevis for at hun ble bortført eller på andre vis tvunget inn i ekteskap. Han kom seg således nær kongens indre sirkler og ble en viktig rådgiver for den unge Filip livet ut. En samtidig med Raoul skrev: «Hvor stor han var kan også ble samlet fra det enkle faktum at han giftet seg med moren til kong Filip etter at hennes ektemann var død.» På den tiden da Raoul ble gift med Anna var hun rundt tretti år gammel, og ekteskapet med enkedronning skaffet Raoul minst tre fordeler: det brakte ham en medgift som omfattet et kloster ved Laon, innflytelse ved hoffet, og det skaffet ham prestisje grunnet Annas høye rang.
Raoul IV var imidlertid Boudewijn V av Flanderns største rival i nordøstlige Frankrike, og en trussel mot hans innflytelse over den unge kongen. Raoul forble den viktigste rådgiveren for kongen etter Boudewijn. Han står som vitne på rundt tretti kongelige dokumenter, uttrykkelig kalt for «rådgiver» i et av dem, og i 1069 kalte Raoul seg selv for kongens stefar.
Hans tidligere hustru, Eleanor, ble sittende med skammen for å være anklaget for utroskap, foruten at han beholdt de eiendommer som hun hadde ført inn i ekteskapet, og appellerte til pave Alexander II som satte i gang en undersøkelse. Denne resulterte i at ekteskapet mellom Anna og Raoul ble erklært ugyldig grunnet bigami og Raoul IV ble ekskommunisert (bannlyst) i mars 1062. Det er ingenting som tyder på at Anna ble inkludert i ekskommunikasjonen, men det synes som om hennes fiender ved hoffet klarte å benytte skandalen til å få den unge kongen til å bli misfornøyd med sin mor og hennes nye ektemann. Ved begynnelsen av 1065, antagelig tidligere, var hun tilsynelatende ikke lenger ved hoffet. Ved dette året var Filip tretten år, tradisjonelt den alder hvor en konge av Frankrike ble betraktet som voksen nok til å styre i egne kraft. Hennes regentskap kan således ha vært avsluttet dette året uavhengig av hennes problematiske andre ekteskap. I løpet av 1065 var hun tilbake ved hoffet, men formelt ble hun fortsatt anerkjent som medregent med grev Boudewijn V. Raoul IV ble heller ikke forvist fra hoffet, til tross for hans ekskommunikasjon, og han deltok i kongens kriger i tidsrommet 1065 og 1072.

Senere liv

Anna grunnla klosteret St. Vincent Abbey i Senlis mellom 1062 og 1069. Hun grunnla også benediktinerordenens nonnekloster Saint-Rémi i samme by, sannsynligvis for å få sitt andre ekteskap akseptert. Tilsynelatende levde hun sammen med Raoul IV til tross for hans ekskommunikasjon.
Den unge kongen Filip ble forsont med sin mor, noe som passet bra da han selv havnet i en tilsvarende knipe på 1090-tallet. Det er bekreftet at Anna var tilstede ved hoffet ved Filips bryllup med Bertha av Holland i 1071.
Raoul IV døde i september 1074 og var da fortsatt ekskommunisert. Han ble gravlagt i kirken Saint-Pierre i Montdidier. Anna bodde antagelig fast ved hoffet, og døde i 1075. Hun ble gravlagt i klosteret Villiers Abbey i La Ferté-Alais, 52 km sør for Paris. Markeringen av hennes død er 5. september. Alle påfølgende franske konger var hennes etterkommere.