Douglasgran

Beskrivelse

Douglasgran er et nåletre som kan bli opptil 120 meter høyt. I Europa rundt 50 meter og i Norge (Vestlandet) over 30 meter høyt. Den finnes også i plantet i andre deler av landet, blant annet rundt Trondheim.
Douglasgran er varmekjær og vokser helst i halvskygge. Douglasgran tåler ikke sterk frost. Den trives best litt sur, leirholdig sandjord, på dypt jordsmonn. Den er ofte plantet i parker.
Barken er glatt og mørkebrun. Nålene er 15 – 30 (40) mm lange og 1 – 1.5 med mer vide, gul-grønne til mørke eller blågrønne (med to grønn-kvite bånd, spalteåpninger, på undersiden). Konglene er 9-17 cm lange og 3-4 cm brede, med 150-200 skjell, og som har tre-flikede dekkskjell som stikker ut fra kongleskjellene. Frø er 5 – 6 mm, med vinger som er lengre enn frøkroppen (opptil 2.5 cm, 70 – 88 frø per gram).

Naturlig utbredelse

NordvestAmerika hovedsakelig provinsene Britisk Columbia og Alberta i Kanada, og statene langs Rocky Mountains fra Washington, Oregon – og ned til Arizona, New Mexico og Texas sør i USA. Varianten menziesii forekommer fra sentral Britisk Columbia sørover langs stillehavskysten, mens innlandsvarianten glauca vokser langs Rocky Mountains til Arizona og New Mexico.
Douglasgran er nasjonaltreet i staten Oregon i USA. Engelske navn i bruk i USA omfatter «Douglas-fir», «Common Douglas-fir» og noe mer sjeldent «Oregon Douglas-fir», «Douglas Tree», eller «Oregon Pine». I Chile kalles det «Piño Oregon».
Det vitenskapelige tilnavnet menziesii kommer av «Archibald Menzies», en skotsk lege og naturviter som først dokumenterte arten på Vancouver Island i Canada i 1791.
Douglasekorn spiser mye kongler av arten. Flekkugle (Strix occidentalis) og arter av storfugl er også hyppige bofaste i eller rundt treet, sistnevnte spiser nålene. Om vinteren spiser hulepinnsvin barken av unge individer.

Utplantet utbredelse og bestand

Douglasgran er et av de trearter som er blitt utplantet mest av i verden, bl.a. New Zealand og Sør-Amerika. I Danmark, Tyskland og Storbritannia er dette treslaget mye brukt.
I Norge er den plantet ut på Sør- og Vestlandet, hvor treet kan nå høyder over 30 meter. Totalt estimert areal i Norge ligger på ca. 2000 dekar, men pga treslagets relativt høye krav til temperatur og næring er omfanget lavere enn mange andre utenlandske treslag. Det forekommer også spredt utplantet i parker og langs kysten nordover til Nordland.

Fremmed art: Spredning og økologisk effekt

Treslaget setter frø relativt tidlig, og har hyppige frøsettinger og har rikelig med kongler. Likevel øker produksjonen av frø først ved 20 – 30 årsalderen. Frøproduksjonen er irregulær med noen gode og noen mindre gode år. Frøene har dessuten vinger noe som gjør at de lett sprer seg med vinden. Treet vokser raskt, er mer skyggetålende enn vanlig gran og kan derfor lettere etablere seg under glissen skjerm. I lavlandet i Vest-Norge sprer den seg ut av plantefelt.
Størrelsen, tettheten og alderen på plantefeltet er i stor grad avgjørende for spredning og effekter. På grunn av langdistansespredning kan douglasgran i likhet med de andre vindspredde treslagene etablere seg langt fra opphavsbestanden. Den raske veksten og foryngelsen vil gjøre at arten raskt utkonkurrerer stedegne arter. Dette vil påvirke det biologiske mangfoldet negativt og spredning vil også potensielt kunne påvirke åpne landskaper, som i kulturbetingede naturtyper, dersom de lokale spredningsforholdene ligger til rette for dette.