Monterey-festivalen

Montereys internasjonale popmusikkfestival (engelsk tittel: Monterey International Pop Music Festival) var konsertbegivenhet over tre dager som ble arrangert fra 16. til 18. juni 1967 på stedet Monterey County Fairgrounds ved byen Monterey i California. Det publikum som var tilstede er beregnet fra rundt 25 000 til hele 90 000 mennesker som samlet seg i og rundt festivalområdet. Det avstengte området, hvor musikken ble framført, hadde en antatt festivalkapasitet på 7 000, men det er beregnet at det var rundt 8 500 som trengte seg sammen for kveldsforestillingen på lørdag. I tillegg var det mange ekstra tilskuere som sto på begge sider av arenaen. Festivalgjengerne som ville se konserten måtte enten ha en billett som dekket alle framføringene, eller skaffe seg en adskilt billett for hver av de fem konsertene de ønsket å overvære: fredag kveld, lørdag ettermiddag og kveld, søndag ettermiddag og kveld. Billettprisene varierte fra hvilke plassering, og strakte seg fra $3 til $6.50 (justert for inflasjon: ($22–$47).
Festivalen er husket for å være den første store amerikanske framføringen til The Jimi Hendrix Experience, The Who og Ravi Shankar, foruten å være den første konserten for et stort publikum for Janis Joplin og introduksjonen av Otis Redding.
Monterey-festivalen legemliggjorde temaet California som brennpunkt for motkulturen og er generelt forstått som begynnelsen på «Summer of Love» i 1967; for å være den første rockefestivalen som ble holdt, kun en uke etter at radiostasjonen KFRC arrangerte «Fantasy Fair and Magic Mountain Music Festival» ved nasjonalparken Mount Tamalpais i Marin County i California. Ettersom Monterey ble utstrakt promotert, hadde stort oppmøte, åsted for historiske musikalske framføringer, og var emne for en dokumentarfilm, ble denne festivalen en inspirasjon og en mal for framtidige musikkfestivaler, inkludert Woodstockfestivalen to år senere.

Jefferson Airplane

Med to svært suksessfulle singler bak seg var Jefferson Airplane en av de store attraksjonene ved festivalen etter å ha skaffet seg en stor tilhengerskare langs den amerikanske vestkysten.

The Grateful Dead

I henhold til Michael Lydon var «The Grateful Dead var vakre. De gjorde på topp volum det som Shankar hadde gjort mykt. De spilte ren musikk, noe av den beste musikk på konserten. Jeg har aldri hørt noen annen musikk noensinne som kunne bli sagt var kvalitativt bedre enn hv The Dead gjorde søndag kveld.»

The Jimi Hendrix Experience

Hendrix' bruk av høyt volum, det feedback som det medførte, og kombinasjonen av de to sammen med hans heftige bruk av vibratoren på gitaren, frambrakte lyder som, med unntaket av britene blant publikum, som ingen der hadde hørt tidligere. Dette, sammen med hans utseende og framtoning, hans klær, og erotiske framføring på scenen, hadde en enorm innvirkning på tilskuerne. For å ta dette videre, oppmerksom på The Whos planlagte eksplosive finale, hadde han bedt om en kanne med lightervæske som ha plasserte bak en av forsterkerne før han gikk på scenen. Han avsluttet sin framføring på Monterey med en uberegnelig versjon av «Wild Thing» og hvor han knelte over gitaren, sprutet lightervæske på den, satte fyr på den før han slengte den mot scenen sju ganger før han slynget restene ut blant publikum. Denne uortodokse framføringen plasserte Hendrix på kartet og førte til enorm oppmerksomhet i både musikkpressen som annen media. Robert Christgau skrev senere i The Village Voice om Hendrix’ opptreden at showet med gitarbrenningen «bør ikke distrahere fra historien som skapte denne kvelden — en instrumental teknikk så uanstrengt fruktbart og feberaktig at rock har ennå ikke sett dens like, dog har hundrevis av metallband bli rike i forsøket. Det må innrømmes at intet annet sted vil du vitne en Hendrix fortsatt usikker på sin guddommelighet.»

Big Brother and the Holding Company (Janis Joplin)

Monterey var også et av de aller første store framføringene til Janis Joplin, som da var et medlem av gruppa Big Brother and the Holding Company. Joplin ga en provoserende gjengivelse av sangen «Ball 'n' Chain», en sang opprinnelig tilhørende Big Mama Thornton, men som Joplin gjorde til sin egen. Plateselskapet Columbia Records signerte Big Brother and The Holding Company på grunnla av deres opptreden ved Monterey.

Eric Burdon & The Animals

Eric Burdon endret gir med hans opptreden ved Monterey. Etter å ha spilt i seks år med det opprinnelige Animals som en del av den britiske bølgen, og etter at gruppa var blitt oppløst, satte Burdon sammen et nytt band, et «New Animals», og ved festivalen framførte de Rolling Stones’ sang «Paint It Black»,  som viste Burdons nye stil: antikrig og hard rock. Monterey fremmet Burdons karriere stort, og i en slik grad at han senere skrev en sang om det.

Otis Redding

Otis Redding, støttet av Booker T. & the M.G.'s, ble inkludert grunnet anstrengelsene til promotoren Jerry Wexler, som betraktet festivalen som en mulighet til fremme Reddings karriere. Fram til dette tidspunktet hadde Redding i hovedsak spilt for et afroamerikansk publikum. foruten en rekke vellykte opptredener på Whisky a Go Go. Reddings opptreden ble godt mottatt av publikum, og som blant annet inkluderte «Respect» og en versjon av Stones’ «Satisfaction». Festivalen ble en av Reddings største og siste opptredener da han døde i et flykrasj seks måneder senere, 26 år gammel.

Ravi Shankar

Ravi Shankar var en annen musiker som ble introdusert til USA ved Monterey-festivalen. Ragaen Dhun (Dadra and Fast Teental), et utdrag fra Shankars fire timer lange framføring ved Monterey ble vist som konklusjonen av dokumentaren fra festivalen og introduserte den indiske musikeren til en ny generasjon av tilhørere.

The Mamas & the Papas

The Mamas & the Papas avsluttet festivalen. De brakte også med seg Scott McKenzie for å framføre hans hippihymne »San Francisco, (Be Sure To Wear Flowers In Your Hair)», skrevet av John Phillips. Deres opptreden inkluderte deres største hits, «Monday, Monday» og «California Dreamin'».

De som ikke spilte

Flere musikere var planlagt å opptre, eller er omtalt for at de ikke kunne delta ved Monterey.
The Beach Boys, som hadde vært involvert i unnfangelsen av hendelsenog var ved et tidspunkt satt opp som hovedattraksjon og de som skulle avslutte festivalen, men feilet i å delta. Det skjedde grunnet en rekke saker som plaget The Beach Boys. Carl Wilson var i en strid med myndighetene ved at han nektet å bli innkalt til militærtjeneste i Vietnamkrigen. Gruppas nye og radikale album Smile hadde nettopp blitt avbrutt og hvor gruppas leder Brian Wilson havnet i depresjon og uvillig å delta (han hadde ikke stått på scenen med gruppa siden slutten av 1964, skjønt han gjorde så i Honolulu, Hawaii i august 1967). Ettersom Smile ikke hadde blitt utgitt følte The Beach Boys at deres eldre sanger ikke ville gjøre seg. At de kansellerte skadet gruppas omdømme og popularitet i USA, og som bidro til at albumet Smiley Smile, erstatningen for det avlyste albumet Smile, havnet lavere på salgslistene enn noen av deres forgående album.
Det gikk rykter om at The Beatles skulle opptre ettersom deres pressesekretær Derek Taylor var involvert i festivalen, men de kunne ikke ettersom deres nye musikk var blitt altfor kompleks til at de på dette tidspunktet kunne framføre den på konsert. Isteden, på tilskyndelse av Paul McCartney, antok festivalen The Who og Jimi Hendrix Experience.
The Kinks var invitert, men kunne ikke få arbeidsvisa grunnet en strid med den amerikanske musikkføderasjonen.
Donovan ble nektet innreise til USA grunnet en arrestasjon for narkotika i 1966.
Captain Beefheart og Magic Band var også invitert til å opptre, men i henhold til omslagsteksten for gjenutgivelsen av CD av deres album Safe as Milk, takket gruppa nei på insistering av gitaristen Ry Cooder, som mente at gruppa ikke var klare. Imidlertid har Cooder også  hevdet at ved en oppvarmingskonsert flere dager før hadde Beefheart nektet å synge og hoppet ned fra scenen. Bandet som sto igjen ble deretter nødt til å spille et hovedsakelig instrumentalt sett. Cooder sa at dette var grunnet til at han avslo å spille ved Monterey.
Dionne Warwick og The Impressions sto på flere tidligere plakater for festivalen, men Warwick hoppet av grunnet en konflikt med bestillinger denne helgen. Hun var bestilt for Fairmont Hotel, og hotellet var ikke villig til å la henne avlyse. Det er antatt at den fordelen som det ville ha vært å delta ved festivalen påvirket hennes karriere negativt.
Bob Dylan hadde mottatt invitasjon, men han måtte takke nei da han fortsatt ikke var frisk fra sin motorsykkelulykke året før. Hendrix ga sin hyllest til Dylan ved å spille «Like a Rolling Stone».
The Mothers of Invention var invitert til å delta, men deres leder Frank Zappa avslo da han nektet å stå på samme scene med grupper fra San Francisco som han mente var mindreverdige.
Selv om logoen for bandet Kaleidoscope kan bli sett i dokumentarfilmen som et lyserødt tegn rett nedenfor scenen, spilte ikke gruppa ved festivalen.
Rolling Stones deltok ikke ved festivalen, men gitaristen Brian Jones deltok og opptrådte på scenen for å introdusere Hendrix. Gruppa var invitert til å delta, men fikk ikke arbeidsvisa til USA grunnet at Mick Jagger og Keith Richards hadde vært arrestert grunnet narkotika.
Det var også invitert en rekke musikere tilhørende det afroamerikanske plateselskapet Motown Records, men Berry Gordy nektet dem å delta.
The Monkees var den popgruppe som solgte mest i USA i 1967, og ble vurdert for deltagelse, men  John Phillips og Lou Adler besluttet til sist at de ikke passet inn. Imidlertid var gruppas medlemmer Micky Dolenz (i indianerdrakt og fjærpryd) og Peter Tork tilstede ved festivalen og blandet seg med musikerne bak scenen. Tork introduserte Buffalo Springfield og Lou Rawls, og var involvert i en merkelig hendelse da han midt under Grateful Deads opptreden løp ut på scenen for å forhindre fans klatret opp scenen for å danse. Tork var også den som informerte publikum om at det standhaftige ryktet som hevdet at The Beatles var på festivalen i forkledning ikke var riktig.
I henhold til Eric Clapton deltok Cream ikke ettersom gruppas manager ønsket større oppmerksomhet for deres amerikanske debut senere dette året. The Doors var heller ikke invitert, selv om de var en meget vellykket gruppe på denne tiden. Tangentspilleren Ray Manzarek uttalte senere at «Vi var sinte over å undre på hvorfor The Association var ved Monterey-festivalen og The Doors ikke var det».

Innflytelse og ettermæle

Festivalen fremmet karrieren til mange av de som spilte der, en del ble gjort til stjerner bortimot over natten, blant annet Janis Joplin, Laura Nyro, Canned Heat, Otis Redding, Steve Miller, og den indiske sitarmesteren Ravi Shankar.
Monterey var også den første høyprofilerte hendelsen som blandet framføringer fra betydelige regionale musikksentre i USA: San Francisco, Los Angeles, Chicago, Memphis, og New York City. Det var første gangen at mange av disse gruppene møtte hverandre personlig. Det var et særdeles viktig møtested for gruppene fra San Francisco og Los Angeles som tidligere hadde vurdert hverandre med mistenksomhet. Frank Zappa hadde aldri lagt skjul på at han ikke verdsatte en del av gruppene fra San Francisco særlig høyt, og fram til Monterey hadde disse to musikkscenene utviklet seg adskilt. Paul Kantner fra Jefferson Airplane uttalte at «Ideen at San Francisco var en forløper for et stykke frihet fra undertrykkelse.»
Monterey markerte også en betydelig endring i henhold til britisk musikk. The Who og Eric Burdon representerte Storbritannia mens The Beatles og Rolling Stones var synlig og merkbart fraværende. The Stones’ Brian Jones svevde gjennom menneskemengden i psykedelisk kledning, og dukket kortvarig opp på scenen for å introdusere Jimi Hendrix. Det tok ytterligere to år før The Stones turnerte i USA, og på den tiden var Jones død, og The Beatles turnerte aldri igjen. I mellomtiden hadde The Who havnet fremst og ble det fremste britiske konsertbandet for en periode.
Festivalens innovative lydsystem ble kjent, designet og bygget av audioingeniøren Abe Jacob, som hadde begynt sin karriere ved å gjøre konsertlyden for bandene i San Francisco og fortsatte som ledende lyddesigner for amerikansk teater. Jacobs banebrytende lydsystem ved Monterey ble videreutviklet for senere festivaler i stor skala. Det var en nøkkelfaktor for festivalens suksess og ble rost av musikerne. I dokumentarfilen kan David Crosby bli hørt kommentere «Fantastisk lydsystem» til bandmedlem Chris Hillman ved begynnelsen av The Byrds lydsjekk. Lyssettingen til Chip Monck fikk oppmerksomhet og ble benyttet av Woodstock-festivalen to år senere.

CD og DVD

Festivalen finnes utgitt både på CD og DVD. Den ene DVD-en består av en disk med spilletid 1:18, mens Delux-versjonen har tre disker på totalt 4:20.