The Waterboys

Historie 1983–2019

Bandet startet innen, og definerte, Big Music med fullt trykk og blåsere og allerede i førstesporet «December» fra debut-lp-en The Waterboys så slår Mike Scott an tonen for noe helt unikt i et allerede musikalsk stjernespekket tiår.
Bandets største hit var «The Whole of the Moon» i 1985 og etter sitt tredje album This is the Sea seilte The Waterboys opp som bandet som kunne vippe U2 av tronen som det store bandet i Storbritannia. Talentmessig kunne de også det, men ulikt alle andre artister som griper sjansen til kommersiell suksess, gikk Mike Scott i helt andre retninger. Alltid tro mot sin egen musikalske reise først, så snudde Mike Scott ryggen til den engelske musikkbransjen/MTV. Dette førte til ytterst få musikkvideoer og lite promotering via ulike musikk-kanaler, men selv med den uro dette medførte så hadde enkelte plateselskaper fortsatt tro på bandet.
Med mange nye musikere i idylliske omgivelser i Irland kom albumet Fisherman's Blues i 1988 og en ny periode med irsk-inspirert folk rock begynte. Det musikalske fellesskapet inkluderte også etter hvert det unge trekkspillgeniet Sharon Shannon som dermed ble den mest markante «Watergirl» i bandets historie. I perioden rundt Room to Roam improviserte og øvde bandet stort sett dag og natt, kun avløst av gigs/konserter, som Mike spøkefullt har uttalt i et intervju.
Etter denne perioden ville Mike og Thistlethwaite ha mer rock, el-gitar og tyngre trommer tilbake i bandet. Det passet ikke Wickham som foretrakk det mer akustiske og han forlot bandet.
Mike, som senere har uttalt han flyttet til Irland for å spille med Wickham, så seg nå om etter nye retninger å gå og turen gikk til USA. Mike lette etter nye horisonter. Det viser seg at heller ikke mandolinen eller saksofonen til Anto «the human sax» Thistlethwaite passer i det nye lydbildet og Mike Scott ble nå alene, og The Waterboys i realiteten oppløst.
Musikkstilen dreier da mer over mot spritistisk ladet musikk med albumet Dream Harder (utgitt som The Waterboys), men etableringen i New York blir ikke veldig langvarig. Mike Scott oppdager det lille alternative samfunnet Findhorn i Skottland. Flytting og to nakne og selvransakende solo-album ble resultatet av det. Igjen eksperimenterte Scott med andre genrer og med ny tung fuzz og elektrisk lydbilde kom A rock in a Weary Land. Senere også albumet Universal Hall, som igjen markerte et stilskifte i musikken og fortsatt med Book of Lightning.
Under de siste albumene kommer Steve Wickham «the worlds greatest fiddler» tilbake til bandet. I tillegg har pianisten Richard Naiff, som er omtalt som «the find of the century», fått fast plass. Sammen med Mike Scott utgjør de en av musikkhistoriens sterkeste trioer og utover 2000-tallet er definitivt The Waterboys tilbake som band, med flere turneer og fantastiske konserter.
Richard Naiff forlot dessverre bandet i februar 2009 for å vie tid til nyfødt barn og familie, og kjernen i bandet består etter det av Mike Scott og Steve Wickham. Scott fortsetter tradisjonen med å endre bandsammensetting og i årene som følger møter vi nye bandmedlemmer som trommeslager Damon Wilson og bassist Mark Smith (død nov. 2009). Ny pianist etter Richard Naiff blir en periode James Hallawell som etter hvert erstattes på tangenter av amerikanske Brother Paul Brown med energisk orgelspilling.
Foruten det melodiøse er Mike Scott en svært belest mann og han er uten tvil en av de mest spesielle og beste tekstskriverne i tillegg til det musikalske. Denne kombinasjonen av særegne lydbilder i flere genrer kombinert med stadig nye og minneverdige tekster er nok også noe av det som holder på basen av trofaste fans.
I 2010 gjorde Mike og the Waterboys ære på Scott sitt poetiske idol med albumet An appointment With Mr. Yeats hvor musikk ble satt til Yeats sine dikt, og til glede for mange fans kom den særdeles velskrevne selvbiografien Adventures of a Waterboy i 2012 hvor Scott beviser at hans sans for ord og diktning ikke er begrenset til verseform. I perioden etter utgivelsen reiste Scott og Wickham rundt og holdt flere minikonserter med høytlesning fra utvalgte deler av biografien og enkelte sanger.
I 2013 feiret bandet 25-årsjubileumet til Fisherman's Blues og etter en del tid i studio i 2014 kom albumet Modern Blues ut i begynnelsen av 2015. Lydbildet dreier nå over til mer blues og soulinspirert musikk.
Mike Scott møter og gifter seg i denne perioden med den japanske kontroversielle kunstneren Megumi Igarashi, og dette nevnes fordi det er en klar inspirasjon som gir liv til en kreativ prosess hos Mike Scott som resulterer i Waterboys første originale dobbeltalbum Out of all this blue i 2017. Musikken fortsetter utforskingen av blues og soul, ispedd inspirasjon fra både hip hop, pop, japan og glad forelskelse. Albumet kommer med en bonusdisk.
Neste album Where the action is kommer i 2019 og igjen viser Mike Scott at han ikke lar seg kategorisere musikkmessig. Her er inspirasjon fra funk, rock, soul, rap, etc. til stemningsfull sang/opplesing fra boken The Wind in the Willows (Det suser i sivet). 
Albumet er hittil det siste i reisen på Mike Scott sitt musikalske hav.
The Waterboys har alltid vært et utmerket live-band, og Mike Scott sitt mål har vært at de ikke skal være repetitive. Mengden av skiftende bandmedlemmer har også ført til stadig nye versjoner og nyanser i lydbilder, hvor spillelister og sanger vært i konstant endring, akkurat som The Waterboys selv. (Navnet Waterboys henspiller på noe dynamisk i evig endring; selv om en Waterboy var de guttene som pleide å løpe med vann til lenkegjenger.)
Dette har ført til at det alltid har vært en bra Bootleg-kultur rundt bandet med halv-offisielle utgivelser som fan-albumene Lion of Love, Sunflowers og en rekke konsertopptak av varierende kvaliteter og enkelte DVD-er med sjeldne TV-opptak eller promoteringsvideoer.

An appointment with Mr. Yeats (2010)

Den irske poeten og nobelprisvinneren W.B.Yeats (William Butler Yeats) har i alle år vært en inspirasjonskilde for Mike Scott, og på flere av albumene finnes det Yeats-dikt som det er satt musikk til. Mest kjent er The Stolen Child fra Fisherman's Blues. På albumet er den fremført sammen med den irske tradisjonssangeren Tomás Mac Eoin.
Etter å ha grunnet på prosjektet i flere år så gjorde Scott endelig alvor av planene og satte musikk til de fleste Yeats diktene.
Resultatet ble forestillingen An appointment with Mr. Yeats som solgte fulle hus vinter og vår 2010.
Yeats er den irske folkepoeten, og det å røre i den irske folkessjela ved å sette musikk til diktene hans er et svært vågalt prosjekt. Scott har likevel fått strålende kritikker for sin tolkning, og det meste av 2010 ble viet Yeats-forestillingene.
Selv om de fleste stort sett gjenkjenner Scott/Waterboys-sounden så er dette likevel ganske annerledes de andre studioalbumene, og ikke alltid like tilgjengelig for de som ikke er kjent med Yeats sin diktning.
Det finnes bootleg fra åpningsshowene, men mye av materialet er samlet på platen «An appointment with Mr. Yeats» som kom høsten 2011.

An appointment with The Waterboys (2011–2012)

I tiden etter An appointment with Mr. Yeats, så har bandet turnert ulike festivaler og etterhvert hybrid-prosjektet «An appointment with The Waterboys» som blander både gammelt Waterboys-materiale og de nye Yeats-låtene.
Ulike musikere har bidratt til dette . Besetningen som besøkte Norge våren 2012 var foruten Scott, Wickham og Hallawell: Katie Kim (vokal), Marc Arciero (bass), Ralph Salmins (trommer), Melvin Duffy (gitar, div. strenger)

Fisherman's Blues 25 år (2013)

2013 markerte 25-årsjubileet for kanskje The Waterboys sitt mest elskede album; Fisherman's Blues som kom fra den ekstremt produktive perioden hvor Mike Scott «oppdaget» Irland og det musikalske fellesskapet som førte til flere år med spilling og opptak.
For å feire dette ble Fisherman's Box utgitt med hele 121 lydspor som i hovedsak dekker treårsperioden det tok å lage Fisherman's Blues.
Bandet dro også på en omfattende amerikaturne og utover høsten/vinteren turneen «Fisherman's Blues Revisited» for fulle hus i Syd-Europa og Storbritannia.
Fisherman's Box har flere versjoner av både prøvde og uprøvde låter og gir et musikalsk dypdykk i Mike Scott sin kreative prosess. Under turneed uttalte Scott litt spøkefullt at dette var den egentlige utgivelsen og at Fisherman's Blues da den kom bare var en «sample».
Foruten Scott og Wickham ble to andre av originalbesetningen med på turneen; Anto Thistlethwaite (sax, mandolin) og Trevor Hutchinson (bass).
Trommeslager på turneen var Ralph Salmins.