google/wiki40b huggingface dataset:
Liverpool Scene

The Liverpool Scene med medlemmene Adrian Henri, Andy Roberts, Mike Evans, Mike Hart, Percy Jones og Brian Dodson var en svært populær jazz-rock-folk-poesigruppe som var aktive på 1960- og 1970-tallet. De gav ut fire album med Henri som det dominerende, verbale midtpunkt. Bandet turnerte i Norge ved noen anledninger tidlig på 1970-tallet, blant annet var de på jazzfestivalen i Molde i 1970.

Andy Roberts og Adrian Henri

I 1973 bidro gruppas gitarist Andy Roberts med sin R i etternavnet til dannelsen av The Grimms. De andre kjernemedlemmene var John Gorman, Neil Innes, Mike McGear, Roger McGough og Vivian Stanshall fra komigruppene The Scaffold og The Bonzo Dog Band. G-R-I-M-M-S ble satt sammen av forbokstavene i hver av bandmedlemmenes etternavn. Snart kom også flere artister med fra det samme musikk- og komikermiljøet, blant annet knyttet Adrian Henri seg til gruppa. The Grimms utga til sammen tre album; Grimms (1973), Rocking Duck (1973) og Sleepers (1976) som alle finnes tilgjengelige på CD.
Andy Roberts er en høyt verdsatt gitarist med egen solokarriere. Han har også deltatt på andres platinnspillinger, blant annet på Roy Harpers Bullinamingvase og Unknown Soldier. Han hjalp dessuten Eric Idle med TV-serien Rutland Weekend Television.
Steinsholmen

Steinsholmen er ei lita klippeøy i innsjøen Mjøsa i Ringsaker kommune i Hedmark. Øya ligger i Steinsodden naturreservat. På øya ligger ruinene av Mjøskastellet, Norges største tårnbygning fra middelalderen, bygd av kong Håkon IV Håkonsson tidlig på 1200-tallet. Ved lav vannstand i Mjøsa, tidlig på våren, er det mulig å gå tørrskodd ut til holmen.
Domina

Grader av kontroll

Det er svært stor variasjon i hva slags aktiviteter dominaer liker og utfører. Det finnes svært mange grader av sadomasochisme og seksuell dominans og underkastelse, og Dominaer i likhet med andre sadomasochister har svært varierte interesser. Enkelt sagt er den dominante «sjefen» i et forhold. 
Det varierer hvor mye hun eller han er sjef og bestemmer. Noen dominaer liker å kontrollere den underdaniges liv ned til minste detalj, mens andre kontrollerer langt mindre, og nøyer seg med å ha aller siste ord når avgjørelser skal tas. Ekstreme grader av kontroll er mer vanlig i sadomasochistiske fantasier enn i virkelige SM-forhold. I tillegg til de ulike gradene av kontroll kommer grader av straff og SM-lek som erotisk spanking, bondage, ydmykelse og andre ting.

Stereotyper

Det er ingen regel at Dominaer nødvendigvis er svært dominerende personer i dagliglivet. De fleste Dominaer er i likhet med andre sadomasochister helt vanlige mennesker. Det finnes dominaer i alle typer yrker. Mange dominaer har familie og barn. Det er for øvrig ikke uvanlig at en dominant kvinne og en dominant mann danner par. Det trenger ikke nødvendigvis å bety at den ene av dem tar en underdanig rolle.

Mangel på dominaer

Mange underdanige menn klager på at det finnes for få dominante kvinner i forhold til tallet på underdanige menn. Dette stemmer til en viss grad, men ofte holder også dominaer en relativt lav profil for å unngå mas fra mer eller mindre underdanige menn. Dette stiller større krav til underdanige menn som er på jakt etter en dominant kvinne.

Profesjonell dominans

Noen dominaer utfører SM-aktiviteter mot betaling. De kalles pro dominaer (profesjonelle dominaer). Mange regner pro dominaer som prostituerte, men de fleste pro dominaer benekter dette selv. Norske pro dominaer holder en enda lavere profil enn andre norske SM'ere. De aller fleste dominaer driver imidlertid SM uten å involvere penger.

Uttrykk

På engelsk kalles en domina ofte for Domme eller Dominatrix. Ordet Domme er en variasjon av slang-ordet dom (kortform av dominant). En mannlig dominant kalles både på norsk og engelsk for Dom. Ordet Dominatrix brukes i liten grad av sadomasochister selv.
Andre engelske titler som brukes om kvinnelige dominante er «mistress», «lady», «madame», «miss», «herrin» og «goddess». Eksempler på norske titler er «gudinne», «dronning», «prinsesse» og «madam».
Luhe (Shanwei)

Luhe (kinesisk: 陆河县; pinyin:  Lùhé Xiàn) er et fylke i den kinesiske provinsen Guangdong. Det ligger i byprefekturet Shanwei.
Befolkningen var på 263 212 innbyggere i 1999.
Patricia Bredin

Bakgrunn

Bredin vokste opp i vestre Hull og tok skolegangen ved jenteskolen Newland School. Hun startet sangkarrieren som medlem av Hull Operatic Society og opptrådte i show på Hull rådhus og andre større bygninger i byen. Siden dro hun til London Under en opptreden på Savoy Hotel i London, ble hun oppdaget av BBC som spurte om hun kunne tenke seg å delta i sangkonkurransen A Song for Europe i 1957. Hun hadde aldri hørt om hverken konkurransen eller fjernsyn før, men takket likevel ja til oppdraget.
Der opptrådte hun med sangen «All», ifølge henne selv fordi «ingen andre ville synge den forferdelige, lille sangen». Men låten vant den britiske finalen med klar margin, og Bredin fikk oppdraget som Storbritannias aller første representant i Eurovision Song Contest. Finalen ble arrangert i mars 1957 i Frankfurt, og «All» endte til slutt som nummer syv av ti deltakere. Låten var kun på 1 minutt og 52 sekunder, og var den korteste Eurovision-sangen inntil 2015, da Finland stilte opp med låten «Aina mun pitää» på 1 minutt og 25 sekunder. Bredin spilte aldri inn «All» på plate, og den ble dermed raskt glemt.
Senere hadde hun en variert karriere innen britisk og internasjonal underholdningsbransje. Hun spilte i en rekke musikaler på både West End i London og på Broadway i New York. I 1962 etterfulgte hun Julie Andrews i rollen som Guinevere i Broadway-oppsetningen av Camelot sammen med Richard Burton. Hun spilte også i flere britiske filmer, blant annet sammen med Ian Carmichael og Sid James. Fra 1964 til 1966 var hun gift med den walisiske sangeren Ivor Emmanuel.
I siste halvdel av 1960-årene underholdt hun på rutefartøyet «QE2», der hun møtte den kanadiske millionæren Charles MacCulloch. Paret giftet seg senere i 1975 og flyttet til en gård på Nova Scotia. Under en forsinket bryllupsreise i 1979, døde ektemannen, og hun har siden blitt boende i Canada. Hun har også utgitt boken My Fling on the Farm.
Tvora

Tvora er et fjell (1575 moh.) beliggende i Gburekfjella i Dronning Maud Land i Antarktis. Tvora ligger om lag seks km øst for Straumsvola i H.U. Sverdrupfjella.
Fjellet ble kartlagt fra flyfoto av Den tyske antarktisekspedisjonen 1938–39. Det ble kartlagt på nytt av norske kartografer fra landmålinger og flyfoto av Maudheimekspedisjonen (1949–52) og flyfoto av Den norske antarktisekspedisjonen 1956–60 og navnsatt Tvora, noe som betyr to rygger.
Arkiv fra norsk misjonsvirksomhet i Norge og utlandet

Misjons- og diakoniarkivet, VID fikk i desember 2017 en bevilgning fra Arkivverket til et prosjekt med tittelen «Kartlegging av norske misjonsarkiv». Prosjektet går over ett år, og skal sluttføres våren 2019.
Oversikten over i tabellen nedenfor er dels basert på medlemslisten i NORME, som er et samarbeidsorgan for norske organisasjoner og kirkesamfunn som driver misjon og evangelisering. Virksomheter som er avviklet eller overtatt av andre, vil også bli omtalt. Nåværende virksomheter vil bli kontaktet av Misjons- og diakoniarkivet for innhenting av relevant informasjon. Oppdateringer og korrigeringer av oversikten vil skje fortløpende.
Hyttevika

Hyttevika er ei bukt på sørvestsiden av Sør-Spitsbergen, nordvest for Hornsund. Den ligger sørvest i Wedel Jarlsberg Land, innenfor Dunøyane, og under Gullichsenfjellet. Bukta er lang og smal, og avgrenses i nord mot Nottinghambukta av Kvartsittodden, og i sør mot Steinvika av Sæterdalsneset. Det er Dunøysundet som avgrenser bukta i vest mot Dunøyane og havet.
Her ble det i den norske fangstperioden i mellomkrigstiden oppført en hovedstasjon av en ekspedisjon som Claus Andersen sendte ut. Hytta het «Claus Anderen-hytta» og ble oppført i 1907 som den første norske fangststasjonen i Hornsund-området. Området inngikk i Fangstfelt 3 (Nordre Hornsund). A. K. Orvin besøkte hytta i august 1936. Den har vært brukt av mange fangstfolk, som blant andre Wanny Woldstad.
Sør for Hyttevika - på den såkalte Russepynten som avslutter Steinvika mot sør, ligger en hustuft etter en russisk pomorhytte.
Sysselmannen på Svalbard fører utvidet oppsyn og vedlikehold av anlegget, som inngår i de 50 mest prioriterte kulturminnene på Svalbard.
Lindset

Lindset er en bygd i Vefsn kommune i Nordland. Lindset strekker seg fra Kleivaråsen i sør (mot Søfting), og til Holandsbekken (Lindsetbekken) i nord (mot Holand (Vefsn), fra Vefsnfjorden i vest, og til Vetfjellet (Veto) i øst. Bygda som i dag regnes som Lindset, omfatter rundt 3500 dekar land, hvorav halvparten er produktiv skog. Lindsetgårdene ligger på toppen av en bakke som ikke synes så lett fra riksvei eller jernbane. I dag er det 4 aktive bruk med husdyr på Lindset.

Historie

Arkeologiske spor vitner om en jordbrukskultur som strekker seg meir enn 1500 tilbake i tid.

Gravhaugen, Haugknuben

Haugen (Hå`jen) er den eneste gravhaugen vi med sikkerhet kjenner til i Vefsn. Fra gammelt av skal denne gravhaugen ha vært 12-14 meter lang, 7-8 meter brei og 3-4 meter høg. Det ligger en stor stein 30 meter vest for gravhaugen, som framstår som en bautastein av hard granitt. Bautasteiner av denne typen knyttes vanligvis til eldre jernalder - før år 550 f.kr. Det ble funnet to bronsespenner på 10–15 cm lange under en utgravning av Haugknuben i 1903.

Gårdsdrift i gamle dager

I Vefsn bygdebok - særbind VIIb sies det at: "Ola på Lindset betalte 5 lodd sølv i tiendepengeskatt i 1521. Dette var en ekstraskatt Kristian II krevde inn for å finansiere sin kongstanke: Å bygge ein felles statsmakt i Danmark, Norge og Sverige. Alle skulle betale en tidel av formuen sin i skatt. Ola på Lindset betalte en ukjend mengde fisk i tillegg til sølvet.

Samferdsel

Fylkesvei 78 mellom Mosjøen og Sandnessjøen går forbi Lindset. Veien var tidligere riksvei, men fik status som fylkesvei fra og med 1. januar 2010. Det finnes en gjennomgående gårdsvei Lindsetveien, som gir tilkomst til de 4 gårdene på LIndset, samt til en del andre husstander i bygda.
Nordlandsbanen mellom Mosjøen og Elsfjord ble åpnet for trafikk i 1942. denne strekningen passerer forbi Lindset.

Skolekretser

I 1846 var Holand (Vefsn) og Lindset en skolekrets. Ansvaret for å holde undervisningslokale gikk på omgang mellom gårdene. Læreren kom til bygda, og underviste et par uker i året.
I 1861 ble denne ordningen endret, Nyland ble tatt inn i dette samarbeidet, og det ble leidd fast lokale for undervisning.
Fra 1870 ble LIndset og Holand (Vefsn) på nytt en skolekrets, med undervisning på omgang. Denne ordningen varte fram til Lindset ble en del av skolekretsen på Skaland i 1907.
Fra 1907 hadde elevene på Lindset undervisning på en fast etablert skolebygning på Skaland, med en skolevei på 3,3 km. Denne ordningen varte til 1953, da ble det etablert skolebussordning som fraktet elever fra Lindset i nord, og til folkeskolene på Halsøya og Olderskog. Fra 1969 ble elever fra Lindset knyttet til barneskolen på Granmo og skolebusskyssen ble endret i samsvar med dette.
Hotel Macdonald

Historikk

Tomten der hotellet ble bygget ble bebodd av «squatters» (okkupanter), som bodde i telt eller jordhuler gravet inn i elvebredden. En del av hulene finnes fremdeles. Mange okkupantene var ukrainsk-språklige immigranter fra Galicia på grensen mellom Polen og Ukraina. Dette ga tomten navnet «Galicia hotell» på folkemunne.
Ross og Macdonald, arkitektene som tegnet mange av Canadas kjente hoteller, tegnet dette i «Château-stilen» som var karakteristisk for Canadas store jernbanehoteller. 5. juli 1915 var hotellet ferdig, og det ble oppkalt etter landets første statsminister, John A. Macdonald. Hotellet er situert på en høyde med utsikt over North Saskatchewan River Valley, og har en hage på baksiden av bygningen.
Stilen som det åtteetasjers Grand Trunk Pacific hotellet ble oppført i er en tolkning av byggestilen til franske slott fra 1500-tallet. Bygningen er kledd i sandsten fra Indiana, og taket er tekket med kobber. Totalkostnadene for bygging og innredning kom på rundt 2.250000 kanadiske dollar i 1915.
Macdonald og Palliser Hotel i Calgary, var de to første hotellene som fikk tildelt skjenkeløyve av Alberta Liquor Control Board når forbudstiden ble avsluttet i provinsen i 1924.
I 1953 lot eierne et tilbygg oppføre for å holde tritt med byens økende behov for overnattingskapasitet. Tilbygget hadde 300 rom fordelt på 16 etasjer. Hotellet og tilbygget ble lokalt kalt «The Mac and the box it came in».
Hotellet forfalt og ble til slutt stengt i 1983, og riving ble diskutert. City of Edmonton betegnet bygningen som et «Municipal Heritage Resource», med fem områder nevnt som spesielt bevaringsverdige: den eldste bygningens eksteriør, Confederation Lounge, lobbyen, Wedgewoodrommet, Empire Ballroom. Tilbygget fra 1953 bøe revet i 1986. Canadian Pacific (CP) Hotels kjøpte hotellet i 1988, og startet restaureringen. I 1991 ble hotellet gjenåpnet, kostnadene for restaureringen hadde da kommet på 28 millioner kanadiske dollar. Restaureringen hadde også bygget om flere lagerområder til suiter, enkelte av disse er oppkalt etter kjente gjester på hotellet. Blant annet Charles Melville Hays Suite, Deluxe Turret Room, Lois Hole Suite, King George VI Suite, Sir Winston Churchill Suite, Edward Prince of Wales Suite, the Aberhart, Manning og Lougheed suitene, og Queen Elizabeth II Suite (også kjent som Royal Suite) fordelt over to etasjer med to soverom og en spisestue for åtte personer. Etter renovasjonen fikk hotellet 18 nye suiter, og teller totalt 199 rom.
CP Hotels kjøpte Fairmont Hotels i 1999 og alle hoteller drives fremdeles under Fairmontnavnet. Senere ble kjeden solgt, og eies nå av Kingdom Holding Company, Qatar og det amerikanske selskapet Colony Capital (Canada).
Divine (film)

Handling

Ludivine er en enkel jente fra landsbygda som drar til Paris for bli danserinne. Hun får jobb på et burleskteater og blir en populær sensasjon under artistnavnet 'Divine'. Etter hvert forføres hun av kriminelle og blir viklet inn i narkotikahandel og vold. Den kjekke melkemannen Antonin redder henne og viser veien tilbake til et lovlydig liv.
Genevieve Gaunt

Kuriosa

Etternavnet til skuespilleren er ganske interessant. Hun spiller en smygardelev og de siste gjenlevende helblods slektningene til «Salazar Smygard», heter nettopp «Gaunt».
Apies

Apies-elva er en elv som renner gjennom byen Pretoria, Sør-Afrika. Dens kilde er lokalisert rett syd for byen, og den flyter nordover inntil den munner ut i Pienaars-elva.
Elven er kjent som «Apiesrivier» på afrikaans (hvor «Apies» betyr «små aper»), og kalles også tradisjonelt Tshwane-elva av de innfødte. Pretoria selv blir også kalt Tshwane av deler av det afrikanske samfunnet, etter elven.
Mamelodi township har også sitt navn fra elven, da dens fulle navn er «Mamelodi ya Tshwane», et kallenavn som ble gitt Paul Kruger
Nazret

Nazret eller (på oromo) Adama er en av de største byene i Etiopia, og en hovedstad i regionen Oromia.
Byen hadde 222 035 innbyggere ved folketellingen i 2007. De fleste innbyggerne tilhører folkegruppen oromoer.
Rijpdalen

Rijpdalen er ei bred «fly» midt på Nordaustlandet, Svalbard. Rijpdalen går fra Rijpfjorden i nord til Wahlenbergfjorden i sør, og ligger sør i Prins Oscars Land. Den utgjør samtiig skillet mellom Gustav V Land (Vestfonna) og Gustav Adolf Land (Austfonna) på den midtre delen av Nordaustlandet. Dette er sammen med Platenhalvøya det største, isfrie området i hele Nordaustlandet, og er et viktig feltområde for arktisk forskning.
Rijpdalen har sitt navn etter den nederlandske navigatøren og kapteinen Jan Corneliszoon Rijp, som var med på ekspedisjonen som oppdaget Spitsbergen i 1596.
Jerntriangelet (Korea)

Jerntriangelet er et geografisk område på grensa mellom Nord-Korea og Sør-Korea, som under Koreakrigen fungerte som et kjerneområde for den kinesiske og nordkoreanske styrkeoppbyggingen og for kommunikasjon internt i Nord-Korea. Området danner et triangel mellom Chorwon og Kimhwa i sør og Pyonggang i nord.
Området ligger 30 til 50 km nord for 38. breddegrad i en diagonal korridor som deler Taebaekfjellene mellom en nordlig og en sørlig del. Gjennom området går sentrale veg- og jernbanestrekninger som blant annet knytter sammen havnebyen Wonsan i nordøst og Seoul i sørvest. Under Koreakrigen foregikk her kraftige kamper mellom den kinesiske Folkets frivillige hær og den amerikanske Åttende armé, under slaget om White Horse og slaget om Triangle Hill i oktober-november 1952, og igjen ved slaget om Pork Chop Hill i mars-juli 1953. Området fikk navnet Jerntriangelet av journalister som lette etter en mer dramatisk beskrivelse på området og kampene. I dag er området er delt av den demilitariserte sonen som skiller de to koreanske statene.
Grefsen Sanatorium

Grefsen Sanatorium var et sanatorium i Oslo.

Grefsens mange sanatorier

På begynnelsen av 1900-tallet lå det flere sanatorier i Grefsenåsen og på Grefsen, og ledelsen for de ulike sanatoriene gjorde sitt beste for å unngå at pasienter søkte seg til konkurrentene på grunn av navneforveksling. I 1905 rykket Grefsen Sanatorium inn en annonse i Aftenposten med følgende ordlyd:
Grefsen Sanatorium pr. Christiania
modt. Brystsvage og Reconvalescenter.
Sanatoriet nyoppudset, elektr. Lys, Centralopv. Overl. Dr. O. Tveten, Reservel. Dr. W. Holmboe. Overl. Kontor, Akersgd. 20, Hverd. 12–2.
NB. Ikke at forveksle med Dr. Mjøens Sanatorium.
Rett over denne annonsen stod en annonse for «Dr. Mjøens Sanatorium, Grefsen».
Deutsches Musikarchiv

Deutsches Musikarchiv (DMA) i Leipzig samler som en del av Deutsche Nationalbibliothek alle musikkopptak og noter som blir gitt ut i Tyskland.
Fram til 2010 var Deutsches Musikarchiv lokalisert i Siemens-villaen i den Berlinske bydelen Lankwitz men ble i 2010 samlokalisert med det tyske nasjonalbiblioteket i Leipzig.
En tysk lov fra 1973 (Pflichtstückverordnung) påbyr alle som gir ut noter og musikkopptak å gi to eksemplarer. Et eksemplar blir i musikkarkivet i Leipzig, det andre arkiveres i samlingen til Deutsche Nationalbibliothek i Frankfurt am Main.
Ronald 19 – Schlager-minner

Ronald 19 – Schlager-minner er et musikkalbum utgitt av Ronald Holmberg i 2011 på Busk records.
Tecia Torres

Bakgrunn

Torres har bedrevet kampsport siden hun var fem år gammel. Hun begynte med karate som barn og etter 12 år mottok hun svart belte i Jhoon Rhee Taekwondo. Hun har også en amatørrekord innen Muay Thai på 16 seiere og fire tap. Hun er fire ganger verdensmester i amatørkickboksing.

Tidlig karriere

Torres begynte amatørkarrieren sin i 2011. Hun konkurrerte i mange organisasjoner gjennom hele USA og gjorde seg fortjent til stråvektstitlene til US Freedom Fighter Championship, MMA Solutions og American Battle Championships.
I 2012 vendte Torres over til profesjonell MMA og inngikk kontrakt med Invicta Fighting Championships.

Invicta Fighting Championships

Torres gjorde sin profesjonelle debut mot Kaiyana Rain den 6. oktober 2012 på Invicta FC 3. Hun vant via enstemmig avgjørelse (30-27, 30-27, 30-27).

Ultimate Fighting Championship

I desember 2013 ble det annonsert at Torres var en av elleve kvinner som ble hentet inn av Ultimate Fighting Championship (UFC) til den nylig tillagte stråvektsklasse. Det ble også annonsert at hun vil ta del i rollebesetningen på TV-serien The Ultimate Fighter, som del av en turnering som vil avdekke den aller første stråvektsmesteren i UFC.
International Classification of Headache Disorders

International Classification of Headache Disorders (ICHD) er et detaljert hierarkisk system for klassifikasjon av alle former for hodepiner (kefalalgier) som har blitt definert og publisert av International Headache Society (IHS). Standarden har siden 1992 blitt betraktet som den offisielle standarden for hodepine av Verdens helseorganisasjon (WHO), som implementerte den i International Statistical Classification of Diseases and Related Health Problems fra versjon ICD-10. Hver klasse av hodepine inneholder et eksplisitt diagnostisk kriterium – noe som betyr at kriteriet inkluderer kvantitet heller enn vage terminologier som flere eller vanligvis – som er fundamentert i klinisk forskning og laboratorieobservasjoner.
Den første ICHD-standarden ble publisert i 1988, under navnet ICHD-1. Neste versjon var ICHD-2, som ble publisert i 2004. Gjeldende versjon er ICHD-3, som ble publisert i den vitenskapelige journalen Cephalalgia den 25. januar 2018, etter at ICHD-3 beta hadde vært i bruk siden 2013.
Henri Christophe

Tidlig liv

Christopher Henry ble født 6. oktober 1767 på Grenada eller på Saint Christopher, og var sønnen til en frigitt slave. Som ung ble han ført som slave til den nordlige delen av den franske kolonien Saint-Domingue. I 1779 skal han ha tjent som trommeslager for Chasseurs-Volontaires de Saint-Dominigue-regimentet, som besto av gens de couleur libres ("frie farvede"), i de franske styrkene som kjempet i den amerikanske uavhengighetskrigen, og deltok i beleiringen av Savannah.
Som voksen jobbet han murer, seiler, hestepasser, servitør og biljardmaker. Han jobbet i og styrte en hotellrestaurant i Cap-Haïtien, Saint-Domingues hovedstad, hvor han fikk erfaring i å gjøre forhandlinger med grands blancsene, de velstående hvite franske plantasjeeierne. Disse politiske egenskapene kom til nytte da han ble en militær offiser og politiker i det uavhengige Haïti. Det ble sagt at han vant sin frihet som ung, før slaveopprøret i 1791 begynte. En gang etter han hadde bosatt seg på Saint-Domingue fikk han brakt sin søster Marie dit, hvor hun giftet seg og fikk barn. 
Fra og med det 1791-opprøret utmerket Christophe seg i den haitiske revolusjonen, og ble fort forfremmet til offiser. I flere år kjempe han under Toussaint L'Ouverture i Nord-Saint-Domingue, hvor han tok del i å beseire franskmennene, spanjolene, britene og til slutt de franske soldatene. I 1802 var han blitt general under Toussaind-Louverture.

Det uavhengige Haïti

Etter at franskmennene under Charles Leclerc hadde bortført Toussaint til Frankrike i 1802, fortsatte motstandskampen ledet av Jean-Jacques Dessalines mot franskmennene under Donatien-Marie-Joseph de Rochambeau, som ønsket å gjeninnføre slaveriet. Franskmennene ble beseiret av Dessalines etter at gulfeber hadde ødelagt det meste av hæren, og i 1804 erklærte Dessalines Saint-Domingue uavhengig under navnet Haïti (opprinnelig Hayti). 
I 1806 deltok Christophe i en sammensvergelse for å myrde Dessalines, som hadde gjort seg til keiser mindre enn ett år etter uavhengigheten, og selv gripe makten. Sammensvergelsen skal også ha inkludert Alexandre Pétion, en rivaliserende gens de couleur, men siden Pétion var halvt hvit, hadde han liten støtte fra den svarte majoritetsbefolkningen og deres ledere, og regnet muligens mord som den sikreste måten å kvitte seg med Dessalines på. Dette kan riktignok ikke bevises, og andre kilder hevder av Pétion ikke tok del i sammensvergelsen, og at han bare har blitt knyttet til det på grunn av disse misforståelsene. Uansett ble Dessalines myrdet i 1806, og Christophe ble valgt til provisorisk regjeringssjef, men uten å ha reell makt.
Sindi

Historie

I området ved Sindi var det en mesolittisk boplass kalt Pulli, fra omkring 8500 f. Kr. Dette er Estlands eldste kjente boplass, oppdaget av geologer i 1965. Det har trolig vært en kortvarig bosetting her siden området senere var oversvømt av vann. Etter steinalderen var det lite bosetting i dette myrlendte terrenget.
Byen har sitt navn fra Zintenhof, et gods som ble anlagt av Pärnus ordfører Clauss Zindt i 1565. I 1833 ble det anlagt en tekstilfabrikk under godset Zintenhof. Stedet fikk ladestedsrettigheter i 1921 og byrettigheter i 1938. En viktig hendelse for den videre byutviklingen ble anleggelsen av jernbane i 1928, en linje som forble i drift fram til omkring 1970.