Rafael Arnáiz Barón

Liv og virke

Rafael Arnáiz Barón ble født inn i en velstående og svært religiøs familie i Burgos i Castilla i Spania. Av de fire søsknene giftet bare en seg, mens en av brødrene hans ble karteusermunk og søsteren hans ble ursulinernonne. 
Rafael begynte som niåring, i 1920, på skole hos jesuittene, men han ble ganske fort syk og måtte avbryte skolegangen for da. Da han igjen ble frisk tok faren han  med på en valfart til Zaragoza. Faren skal der ha viet sønnen til jomfru Maria, og Rafael skal ha hatt en særskilt hengivenhet for Maria siden valfarten. I 1921 begynte han igjen på skole, også nå hos jesuittene. Under skolegangen viste han store evner for matematikk og kunst. I 1930 startet han på studier i arkitektur på den tekniske høyskolen i Madrid. Samme år kom han også i kontakt med trappistene, og han ble dypere grepet av religionen.
Som del av en eksamensoppgave tilbrakte han sommeren 1930 hos en tante og onkel i nærheten av Ávila. De satte han i kontakt med trappistklosteret San Isidro de Dueñas i Palencia. Klosteret var en del av den reformerte delen av ordenen, cistercienserne, og Rafael ble grepet av fromhetslivet han møtte der.
I 1933 måtte han avtjene militærtjeneste. Han hadde da fått en sterk lengsel etter klosterlivet. Han skrev til abbeden i San Isidro de Dueñas-klosteret, og i januar 1934 dro han sammen med faren for å gå inn i klosteret. 16. januar begynte han som postulant, og 18. februar ble han novise, ble ikledd ordensdrakten og fikk ordensnavnet Maria Rafael. Han gjorde seg bemerket for ydmykhet og oppofrelse i klosteret, men helsen hans tålte ikke det harde klosterlivet. Han ble svært syk og måtte bli hentet av faren 26. mai. Senere viste det seg at han hadde diabetes.
Også hjemme prøvde han å leve etter klosterreglene, og da han etter 18 måneder var blitt frisk nok til å dra tilbake til klosteret ba han om å komme tilbake og fikk lov. 11. januar 1936 kom han tilbake. Han fikk da ikke være novise, da han ikke hadde helse til dette, men ble opptatt som oblat. Han forholdt seg lojalt til dette, selv om det var vanskelig for han å ikke få ta del i munkenes strenge regler.
Allerede i september måtte han forlate klosteret igjen. Den spanske borgerkrigen hadde da brutt ut, og han ble innkalt til den nasjonalistiske hæren. Han var bare i hæren i noen måneder før han ble erklært udugelig og kunne vende tilbake til klosteret. Der ble helsen hans stadig verre, og siden hans overordnede mente at han snart ville dø ble han sendt hjem igjen. Rafael ville gjerne dø i klosteret, og fikk derfor vende tilbake til klosteret for godt 15. desember 1937. Han fikk på dødsleiet avlegge løftene som trappistoblat, og fikk også munkenes ordensdrakt som hederstegn av abbeden. han døde i klosteret San Isidro de Dueñas 26. april 1938, og ble gravlagt på klosterets kirkegård.
Etter hans død spredte ryktet om hans hellighet seg. I 1960 innledet abbeden i klosteret en saligkåringsprosess og i 1992 holdt pave Johannes Paul II han frem som et forbilde på kristusetterfølgelse på Verdensungdomsdagen i Santiago de Compostela. Samme år godkjente paven et mirakel på hans forbønn og saligkåret han 27. september på Petersplassen. I 2008 ble et nytt mirakel godkjent, og 11. oktober 2009 ble han helligkåret i Peterskirken i Roma sammen med fire andre, blant dem den hellige Damian de Veuster. Han blir minnet på dødsdagen 26. april bortsett fra i trappistordenen som har flyttet minnedagen en dag for å unng kollisjon med minnedagen til Isidor av Sevilla.
I 2007 ble relikvier fra Rafael lagt inn i alteret i klosterkirken på Tautra Mariakloster i Nord-Trøndelag.