James G. Blaine

Biografi

Blaine ble født i West Brownsville, som er en forstad til Pittsburgh i Washington County i Pennsylvania. Hans oldefar Ephraim Blaine var kjent som deltaker i den amerikanske revolusjonen. Blaine studerte ved Washington College (som i dag heter Washington and Jefferson College) ved Washington i Pennsylvania. Han giftet seg med Harriet Stonwood i 1850 og underviste deretter ved Western Military Institute i Kentucky før han flyttet og fortsatte med undervisning ved Philadelphia Institution for the Blind i Philadelphia. På den samme tiden studerte han også rettsvitenskap.
I 1854 flyttet Blaine til Augusta i Maine, hvor han i begynnelsen arbeidet som redaktør for Kennebec Journal og senere ved Portland Advertiser. Som avismann ble han fort aktiv i delstatspolitikken, og fra 1859 ble han medlem av Maine House of Representatatives, som er underhuset i delstatens lovstiftende forsamling. Blaine satt som medlem frem til 1862, hvor han de to siste årene også var speaker. I 1859 ble han talsmann for delstatens republikanere, og i over 20 år ledet han personlig hver eneste republikanske kampanje i delstaten, noe som gav ham kallenavnet Plumed Knight av hans støttespillere.

Karriere i kongressen

I perioden 1863 til 1876 var han Maines republikanske medlem av representantenes hus, hvor han også fikk rollen som speaker i perioden 1869 til 1875. Posisjonen som medlem av representantenes hus passet til Blaines temperament, og han utmerket seg som en sterk debattant særlig i saker med kontroverser. Hans aggressive natur og konservative talent passet inn i den stormfulle politikken som ble ført under perioden med den amerikanske borgerkrigen og rekonstruksjonsperioden. Mens kongressen var opptatt med spørsmålet rundt Sørstatene spilte Blaine en sentral rolle i diskusjonen rundt hvilke tiltak som skulle brukes i gjenoppbyggingen. Han arbeidet spesielt med det fjortende tillegget til USAs grunnlov, hvor statsborgerskap og sivile rettigheter ble redefinert.
Blaine foreslo i 1875 et ytterligere tillegg til grunnloven i et forsøk med å kunne styrke skillet mellom kirke og statsmakt. Med det ønsket han at religiøse organisasjoner ikke skulle få tildelt pengestøtte som ble avsatt i statsbudsjettet rettet mot offentlige skoler. Blaines tillegg fikk sterk støtte fra evangeliske protestanter, men motstanderne følte at poenget var rettet mot den katolske kirke. Han lyktes ikke i å bli nominert som republikanernes presidentkandidat verken ved valget i 1876 eller ved valget i 1880, men han kom nærmest i 1876 da han ledet fra start før flesteparten av de andre republikanske delegatene i syvende valgomgang stilte seg bak Rutherford B. Hayes og gjorde at han vant med få stemmers margin. 
Blaines posisjon var ved valget i 1876 for øvrig blitt svekket gjennom at han ble beskyldt for korrupsjon på grunn «Mulligan-brevene», som viste hans nære relasjoner til to jernbaneselskaper, og motstandere hånet ham derfor med slagordet «Blaine, Blaine, James G. Blaine, the continental liar from the State of Maine!» Gjennom ulike skandaler knyttet opp mot den sittende president Ulysses S. Grant gjorde det at de republikanske delegatene til slutt foretrakk den trygge Hayes til fordel for Blaines. Da Maines senator Lot M. Morrill gikk av fra senatet i 1876 til fordel for embetet som finansminister fikk Blaine hans plass i senatet. Han ble siden gjenvalgt og satt en hel mandatperiode frem til mars 1881 da han ble utnevnt til landets neste utenriksminister av president James A. Garfield.