Roger Waters

Før 1964

Waters vokste opp i Cambridge. Hans mor (lærer) og far var begge kommunister, og hans far var med og kjempet i andre verdenskrig selv om han var pasifist. Eric Fletcher Waters døde senere i Operasjon Shingle, den allierte landgangen ved Anzio, Italia. Roger kom til å referere til tapet av faren veldig ofte, spesielt på albumene The Wall og The Final Cut. Moren som dukket opp i filmatiseringen av The Wall er forøvrig ikke basert på hans egen mor.
Roger Waters gikk på samme skole som Syd Barrett og David Gilmour. Han var ivrig sportsmann og en tilhenger av svømming i elven Cam ved Grantchester Meadows, Cambridge.

1964-1979

I 1964 ble Roger Waters en av de grunnleggende medlemmene av gruppen Pink Floyd, med da sanger og hovedlåtskriver Syd Barrett samt Richard Wright og Nick Mason. Keyboardisten i Pink Floyd, Richard Wright, pleide angivelig å stemme Rogers bassgitar.
I 1968, da Barretts forverrede mentale helse ledet til hans avgang fra bandet, tok Waters styring over bandets artistiske retning sammen med gitarist og vokalist David Gilmour, som hadde blitt medlem av bandet som en forsterkning og etter hvert som en erstatter for Barrett. Sammen førte Waters og Gilmour Pink Floyd inn i rampelyset, hvor de produserte flere album, blant dem de mest kritikerroste og mest solgte albumene til dags dato. På slutten av 1970-tallet begynte forholdet mellom Waters og Gilmour å skrante, siden Waters fikk mer og mer kreativ kontroll over bandet, spesielt på albumet The Wall.

1980-1985

På det siste Pink Floyd-albumet med Roger Waters,  The Final Cut i 1983, ble albumet kreditert som et Roger Waters album, «fremført av Pink Floyd». I 1984 erklærte Waters bandet for oppløst og den følgende uenigheten mellom Waters og de to gjenværende medlemmene Mason og Gilmour vedrørende fortsatt bruk av bandnavnet Pink Floyd førte til søksmål fra Waters. Han hevdet at det som nå var igjen av det originale bandet Pink Floyd (som opprinnelig hadde bestått av Waters, Barrett, Mason og Wright) ikke kunne fortsette å kalle seg det samme, nå som det var uten tre av sine grunnleggere. Barrett forlot gruppa allerede i 1968, mens Richard Wright ble presset ut av bandet av Waters under innspillingen av The Wall. Et annet av Waters argumenter var at han hadde skrevet mesteparten av Pink Floyds tekster etter at Barrett forlot bandet. Saken kom aldri for retten, og partene ble enige om et forlik. Gilmour og Mason fikk retten til å bruke navnet Pink Floyd og majoriteten av gruppens sanger, dog uten rettighetene til konseptet og albumet The Wall, samt den berømte Pink Floyd-grisen. Bandet blei offisielt oppløst i 1994.

2001-

Miramax Films annonserte i midten av 2004 at The Wall ville bli oppført på Broadway, med Waters deltakelse på produksjonssiden. Musikalen er angivelig planlagt å inneholde ikke bare de originale låtene fra verket, men også sanger fra albumene Dark Side of the Moon, Wish You Were Here, andre kjente Pink Floyd-album og nytt materiale.
I september 2004 ga Waters ut to nye sanger; «To Kill The Child» og «Leaving Beirut». Disse ble bare gitt ut på internett, med unntak av Japan der de ble utgitt på en CD-single i januar 2005. Begge disse sangene var inspirert av invasjonen av Irak i 2003. Waters som nå bor i USA har sagt han skrev sangene rett etter krigen startet, men ventet med å gi dem ut til rett før det amerikanske presidentvalget i 2004, slik at han kunne svekke kandidaturet til George W. Bush.
Rett etter tsunamikatastrofen 26. desember 2004, fremførte Waters låten «Wish You Were Here» sammen med Eric Clapton på NBCs veldedighetskonsert.
Den 2. juli 2005 opptrådte Waters og Pink Floyd sammen igjen, under Live 8-konserten i London. De spilte fire sanger på rundt 20 minutter, og det regnes som den mest minneverdige delen av konserten. Waters bemerket senere at opplevelsen av å spille sammen med Pink Floyd igjen var positiv, og at han gjerne ville gjøre det igjen. Samtidig understreket han at mulighetene for å spille inn et nytt album sammen med de gamle bandkollegene nok var små, blant annet med bakgrunn i tidligere motsetninger mellom ham og David Gilmour. Gilmour uttalte i et senere intervju at når han går på turné vil han i overveiende grad fremføre nytt materiale. 
I 2006 la han ut på turné, kalt The Dark Side Of The Moon Live Tour. Her gjestet han Norge to ganger, 14. juni 2006 på Norwegian Wood-festivalen i Oslo og 26. juni på Viking Stadion i Stavanger. Musikerne var stort sett akkurat de samme som på In The Flesh-turneen i 2002. I 2007 fortsatte turnéen, der han blant annet spilte i Vestlandshallen i Bergen 29. april. Waters utvidet turnéen med noen konserter i 2008. 
Mellom 2010 og 2013 turnerte Waters med The Wall. Turnéen er den mest lønnsomme konsertturnéen av en soloartist noensinne, men også en av de dyreste. Han spilte fire konserter på Telenor Arena på Fornebu: 30. april og 1. mai 2011, og 14. og 15. august 2013. På en av konsertene på O2 Arena i London i mai 2011, dukket David Gilmour opp som en overraskelse og spilte gitar på og sang "Comfortably Numb" med Waters. På "Outside the Wall" dukket også Nick Mason opp og spilte perkusjon. Waters brukte anledningen til å ta selvkritikk overfor sin oppførsel oppførsel under tiden den opprinnelige The Wall ble spilt inn, og innrømte at han hadde vært utfordrende å jobbe med, men at dette nå hadde endret seg, og at han ikke kunne være mer glad for å spille med Gilmour og Mason igjen. Både Waters og Gilmour har likevel utelukket at noen gjenforening av Pink Floyd er aktuelt flere ganger.
I 2017 gav Waters ut sitt første nye studioalbum på 25 år, Is This the Life We Really Want?. I likhet med mange av Waters' tidligere utgivelser er albumet svært politisk, og er fylt med antikrigstekster. Albumet var i stor grad en reaksjon på at Donald Trump – som Waters misliker sterkt og har omtalt som en fascist – ble valgt som president i USA. 
I tillegg arbeider han med en oppsetning av The Wall som musikal, og hans opera Ça Ira har blitt satt opp flere ganger forskjellige steder i Europa.