Hapkido

Hapkido 合氣道 (hanja); 합기도 (hangul) er en moderne koreansk kampkunst som ble grunnlagt og systematisert i årene etter andre verdenskrig, og slutten på den japanske okkupasjonen av Korea. Ordet «hapkido» er sammensatt av ordene 합 eller «hap» (å koordinere, å samle), 기 eller «ki» (kraft), og 도 eller «do» (vei). Ordet hapkido kan dermed oversettes til «den koordinerte kraftens vei».
Det er mye som tyder på at hapkido har sine opprinnelige røtter fra Japan og stilarten daito-ryu aiki ju-jutsu grunnet stor teknisk og filosofisk likhet med denne. Dette er dog ikke blitt endelig bekreftet, og det er en del kontrovers rundt hapkidos historiske røtter grunnet det kjølige og problematiske forholdet mellom det koreanske og det japanske folk i etterkant av den japanske okkupasjonen av Korea.

Kjennetegn

Hapkido kan kategoriseres som en stilart i jujutsu-familien, og baserer sin forsvarsstrategi mer på å bevege seg ut av banen til et angrep gjennom effektivt fotarbeid og bevegelse, enn på å blokkere angrepet direkte. Hapkido jobber i tillegg mye i sirkler for å maksimalisere egen kraft og for å gjøre det vanskelig for motstander å møte kraft med kraft. Det handler mye om å nøytralisere sin motstanders angrep ved å endre retning på den kraften motstander legger i angrepet, legge til sin egen kraft, og deretter benytte denne kombinerte kraften til å mønstre et effektivt motangrep.  Hapkido er generelt kjent som en relativt «hard» stilart når det gjelder utførelse av offansive teknikker, og motsetning til den mer kjente koreanske kampsporten taekwondo fokuserer hapkido i sine slag og spark mer på å generere ødeleggende kraft og på å treffe vitale områder, enn på å generere størst mulig hurtighet.
Fra et rent teknisk perspektiv, kan man si at Hapkido har daito-ryu aiki ju-jutsus sirkulære bevegelser og effektive nærkampteknikker som base. I tillegg har majoriteten av dagens Hapkidostilarter også inkorporert taekyons praktiske og meget dynamiske sparketeknikker, samt en rekke kast og låser fra judo. Moderne Hapkido inneholder derfor både spark og slag, diverse kast, stående håndledd- og armlåser, og enkelte bakkekampteknikker.  Det blir også trent med våpen i flere av hapkidostilartene. De mest vanlige våpnene er kniv, kort og lang stokk, samt spaserstokk.

Historie

Hapkido som stilart ble først systematisert i det 20. århundret av Choi Yong-Sul, som antageligvis (iht. historien) var tjener hos Takeda Sensei i Japan før og under andre verdenskrig. Choi kom hjem til Korea etter krigen og startet opp igjen med trening i Korea. Choi fortsatte da å trene aiki-jujutsu som han hadde lært i Japan, og han kalte det han lærte bort på dette tidspunktet for yawara og yusul, koreanske ord for jujutsu.
Choi hevdet selv at han hadde blitt opplært direkte av Takeda Sensei, men Choi er ikke oppført i daito-ryu aiki ju-jutsus annaler over personer som har trent under Takeda. Grunnen til dette kan være at Choi var koreaner, og som følge av hvordan japanere så ned på det koreanske folk, er koreanere generelt ikke registrert i daito-ryu´s nedskrevne historie.
Hapkido fikk mye av sin nåværende form og navn etter at Chois elever selv begynte å videreutvikle stilarten. En av dem som er mest kjent for å ha utviklet hapkido til hva det i stor grad er kjent for idag er grandmaster Ji Han-Jae, som blant annet la til en rekke spark fra den tradisjonelle koreanske kampstilen taekkyon. Han var også en av de første som benyttet begrepet hapkido som navn på kampstilen han lærte bort. Grandmaster Ji Han-Jae grunnla senere sinmoo hapkido stilen, som er i dag er utbredt over hele verden.
Hapkido har etterhvert blitt splittet opp i veldig mange ulike stiler. Mange av disse lærer bort bruk av våpen, mens andre fokuserer utelukkende på ubevæpnede teknikker. Videre er det flere stiler som nå har mindre fokus på tradisjonelle, formelle stillinger og i stedet har mer fokus på praktisk bruk av selve teknikkene. Det er er vanskelig å si hva som er «korrekt» hapkido, da stilarten ikke har vært styrt «med hard hånd» vedrørende teknikker og pensum på samme måte som mange andre asiatiske kampkunster har blitt. Likevel kan en dele inn alle de ulike Hapkido-stilene inn i to primære grupper. Den første gruppen er de stilene som forsøker å holde sitt tekniske pensum så nært opptil Choi Yong-Sul sin opprinnelige lære som mulig. Disse stilene er lite utbredt utenfor Taegue-området i Korea, og kjennetegnes av stor teknisk likhet med daito-ryu aiki-jujutsu og det faktum at de lærer bort få eller ingen spark over midjehøyde. Den andre gruppen er stiler som kan spores tilbake Ji Han-Jae og hans elever. Disse stilene er lett gjenkjennelige ved at de i større grad har inkludert teknikker fra andre stilarter, og at de har et mye større fokus på høye spark enn det den første gruppen har. Gruppe to er desidert mest utbredt verden over, dog finnes det representanter for førstnevnte gruppe i Europa gjennom utøvere tilknyttet Kim Jung-Soo, en annen av Choi Yong-Sul sine opprinnelige elever.
En kuriositet er at mange av de tidligste taekwondo-instruktørene som emigrerte fra Korea hadde grader i både hapkido og taekwondo. Siden taekwondo ble mer populært enn hapkido, gikk flere og flere instruktører over til å kun instruere i taekwondo. Flere av taekwondos velkjente spark er en direkte arv fra hapkido. «Spinning back heel kick» [med stivt ben] er et av sparkene som er blitt et velkjent «trademark» i taekwondo i dag, men som har opprinnelse i Hapkido.