Musealmanakk

Musealmanakk (fransk: Almanach des Muses, tysk: Musen-Almanach) var en skjønnlitterær utgivelse fra midten av 1700-tallet til slutten av 1850-årene, populær hos det dannete borgerskap. Tittelens muser er den greske mytologiens verneånder for de skjønne kunster. Musealmanakken dreide seg om årlig utgitte antologier, for det meste av verk som ennå ikke var utgitt, overveiende lyrikk og annen litterær kortform. Det forekom også utgivelser av drama og eposer (ofte i utdrag), oversettelser og komposisjoner. Utgivelsene ble gjerne utstyrt med kalender og illustrasjoner (kobberstikk). Historisk er Schillers Musen-Almanach blant de mest kjente.

Frankrike

Almanach des Muses ble utgitt av Claude-Sixte Sautreau de Marsy fra 1764 til 1833. Hans utgivelser av litterære skrifter ble forbildet for en publikasjonsform som spredte seg til flere mellomeuropeiske land.

Tyskland

Göttinger Musen-Almanach (GMA) (forlegger Johann Christian Dieterich) fra 1770 til 1802 i Göttingen, regnes som den første tyske musealmanakken. I årene frem til 1805 ble GMA utgitt av andre forleggere. Ideen til denne publikasjonen kom fra matematikeren Abraham Gotthelf Kästner, også han fra Göttingen. Redaktør (tysk: Herausgeber) av GMA var Heinrich Christian Boie (sammen med Friedrich Wilhelm Gotter). Snart ble GMA talerør for studentene i det såkalte Göttinger Hainbund, en del av Sturm und Drang-bevegelsen.
Samtidig utkom i Leipzig Leipziger Almanach der deutschen Musen (AdM). Forleggeren Engelhard Benjamin Schwickert, en beryktet piratkopist utga sin første almanakk i 1770, forøvrig med 19 innslag sakset fra GMA. Redaktør av AdM var Christian Heinrich Schmid som utga verker av bl.a. Friedrich Gottlieb Klopstock, Christian Fürchtegott Gellert, Johann Wilhelm Ludwig Gleim og Karl Wilhelm Ramler. I 1776 ble almanakken utgitt under navnet Leipziger Musen-Almanach. Siste utgave kom i 1787. Hamburger Musenalmanach ble utgitt fra 1776 til 1786 og Wiener Musen-Almanach 1786 til 1796.
Andre og tilsvarende almanakker hadde mindre suksess. Selv Friedrich Schillers Anthologie fra 1782 ble en engangsforeteelse. Schillers andre forsøk Musen-Almanach fra 1796 til 1800 ble imidlertid av de mest kjente i sitt slag. Kjente kolleger som Johann Wolfgang Goethe, Johann Gottfried Herder, Ludwig Tieck, Friedrich Hölderlin og August Wilhelm Schlegel skrev for Schillers almanakk. Schiller selv offentliggjorde i almanakken for 1797 de såkalte Xenien som han skrev sammen med Goethe og i 1798 enkelte ballader herunder Ritter Toggenburg.
Etter Schillers almanakk fulgte musealmanakker til August Wilhelm Schlegel og Ludwig Tieck (Tübingen 1802), til Johann Bernhard Vermehren (Leipzig 1802 og Jena 1803), videre musealmanakken til Adelbert von Chamisso og Karl August Varnhagen von Ense (1804–1806), Poetische Taschenbuch (den Poetiske pocketbok) til Friedrich Schlegel (Berlin 1805–1806) og musealmanakken til Leo von Seckendorf (Regensburg 1807–1808)
I 1830 oppsto to musealmanakker parallelt: den ene Deutscher Musenalmanach av Amadeus Wendt (Leipzig 1830–1839), den andre var Berliner Musen-Almanach av Moritz Veit, som kom i to årganger.
Etter dette ble det utgitt en rekke musealmanakker med kort levetid: Emil Webers Norddeutscher Musen-Almanach (Hannover, 1857–58), Ost- und Westpreussische Musenalmanach senere Preussischer Almanach, Königsberg og Berlin, (1856–63) og i tillegg enkelte andre.
Musealmanakken ble siden fortrengt av pocketboken. Først da denne type utgivelser fjernet lyrikken fra sitt innhold, oppsto det behov for diktsamlinger som kunne tilby det beste av poesi.