Kristin Aase

Bakgrunn

Aase var ledere for KrFU i perioden 1984-1986 og senere medlem av sentralstyret i KrF. I 1979 var hun fylkestingkandidat, som den yngste i KrF til da. I 1983 ble hun sendt som ungdomsdelegat til FNs generalforsamling sammen med Jarle Skjørestad fra Senterungdommen. Etter at hun var gått av som leder i Kristelig Folkepartis Ungdom, ble hun valgt inn i partiets sentralstyre i 1987. Foran valget i 1989 var hun medlem av partiets programkomité.
I 1990 ledet hun sammen med Petter Nome årets TV-aksjonen på NRK for Redd Barna. Jula 1997 ledet hun juleprogrammet Et anneledes juleprogram, sammen med Ole Paus på TV 2.
Aase er cand.polit. med hovedfag i statsvitenskap fra Universitetet i Oslo (1993). Hovedoppgaven hennes hadde tittelen Regulering av transportsektoren i gassmarknaden; kven vinn kampen om grunnrenta.

Abortutspillet i 1989

Aase markerte seg som en del av den mer liberale fløyen i partiet og hadde på slutten av 1980-tallet kommet i tvil om KrFs abortstrategi var den rette for å få ned aborttallene. Den 2. februar 1989 la hun fram et notat om dette i partiets sentralstyre, hvor hun konkluderte med obligatorisk rådgivning for abortsøkende kvinner, men at kvinnen selv skulle avgjøre om det skulle utføres abort. I landsstyremøtet dagen etter la hun fram sitt syn i et innlegg. I mellomtiden hadde hun latt seg intervjue om saken av Dagblad-journalist Ann-Magrit Austenå. Noen i landsstyret ga uttrykk for at hennes tid i partiet måtte være over, blant dem Kåre Kristiansen, som uttalte til pressen at han hadde advart mot Aases innflytelse i partiet. Dagfinn Høybråten krevde at hun skulle ekskluderes. Den 12. februar 1989 vedtok KrFs arbeidsutvalg en uttalelse der det ble tatt skarpt avstand fra Aases standpunkt og videre gjort klart at det ikke var aktuelt å foreslå henne til sentrale verv i partiet på landsmøtet. Uttalelsen ble støttet av partiformann Kjell Magne Bondevik.
I en avisartikkel fra 2006 uttalte Aase at: «Jeg sto for en verdiliberal politikk og vi hadde fått stor innflytelse på partiets politikk. Abortsaken ble en beleilig sak som de konservative kreftene i partiet kunne bruke til å bli kvitt meg». Bondevik, som da satt som partileder, sa til Magasinet han ville taklet saken annerledes i ettertid: «Abortsaken hadde lenge vært sentral i partiet. Da Kristin gikk offentlig ut med sine synspunkt, ble det vanskelig for oss å takle. Det var nesten vanskeligere for oss enn om et sentralstyremedlem i Senterpartiet skulle gått ut og vært for EU-medlemskap. Men vi overreagerte og vi handlet litt febrilsk. Jeg sier dette som forklaring, ikke som noe forsvar». Han legger til at det var de som mente han burde reagert enda sterkere.
I sin selvbiografi fra 2006 skriver Bondevik at han angrer på at han lot seg presse til å trekke forhastede konklusjoner. Han forteller videre at han var uenig i hennes syn i abortsaken, men mener det skulle vært gitt større rom for hennes vilje til nytenking. Han hevder videre at han hadde ønsket at man internt i partiet hadde fått drøftet hennes synspunkt grundigere før hun gikk til media.

Etter politikken

Aase trakk seg ut av partipolitikken på begynnelsen av 1990-tallet og ble på samme tid ansatt ved Kirkens Bymisjon. Hun var imidlertid tidvis aktiv i den politiske debatten. Midt på 1990-tallet tok hun sammen med Kristin Halvorsen og Kristin Clemet, initiativ til en debatt om sorteringssamfunnet der bruken av bioteknologi, den såkalte «eugeniske indikasjonen» i abortloven og ulike typer gentesting før og etter fødselen ble diskutert. Samarbeidet resulterte blant annet i en bokutgivelse om temaet. I 2007 tok hun til orde for å kvotere inn kvinner i Islamsk Råd.
I 2006 ble det gjort kjent i en Dagblad-artikkel at hun hadde vært aktuell i en politisk stilling under begge av Bondeviks to statsministerperioder, men at hun avslo begge gangene. Bondevik fortalte i samme Dagblad-artikkel at han hadde brukt Aase som en samtalepartner og rådgiver i mange år. Allerede kort tid etter bruddet med partiet i 1989 møttes de for å skvære opp. Han forteller videre at han oppdaget henne for første gang i 1979 på et landsmøte i Loen. Da var hun 18 år gammel og den yngste fylkestingkandidaten i KrFs historie. Bondevik sier i den forbindelse følgende: «Hun viste seg å ha en egen evne til å se politiske poenger, være modig og ikke minst god til å kommunisere. Hun hadde gjennomslagskraft langt utover partiets rekker».
Etter flere år i Kirkens Bymisjon ble hun på slutten av 1990-tallet avdelingsleder i Sponsorservice, før hun i 2002 tok over som daglige leder for Fretex Elevator AS. Denne stillingen hadde hun til 2006 da hun ble ansatt som spesialrådgiver i Oslosenteret under Kjell Magne Bondevik. Den 1. september 2008 sluttet hun med begrunnelsen at stillingen var for lite tilfredsstillende. Hun var i perioden 2001 til 2010 leder for komiteen «Tiåret mot vold – Bygg freden!», som arbeider med å mobilisere kirkesamfunnene i Norge til kamp mot vold. Tiåret mot vold er et initiativ fra Kirkenes Verdensråd og faller sammen med UNESCO`s tiår for ikkevoldelig oppvekstkultur for verdens barn. Komiteen ble i 2001 lansert av daværende justisminister Hanne Harlem. Hun var også styreleder for Oslo Krisesenter (2006). Har har siden 2010 jobbet med ledertrening, ledergruppe- og teamutvikling, samt individuell coaching.
Sammen med Kristin Clemet og Kristin Halvorsen utgav hun i 1996 boka, Abort – en debatt for 90-årene.

Personlige forhold

Aase er født og oppvokst i Naustdal i Sogn og Fjordane, men har bodd mye av sitt voksne liv i Oslo.
Hun ble gift andre gang i 1989 med tidligere Start-spiller og senere landslagslege Thor Einar Andersen. Hun er mor til fotballspilleren Torstein Andersen Aase.