google/wiki40b huggingface dataset:
Venstrealliansen

Ideologisk grunnlag og kjernesaker

Venstrealliansen (VA) er en sosialistisk og feministisk organisasjon. Organisasjonen jobber for sosialistisk folkestyre og mener at maktavgjørelser i størst mulig grad må fattes av menneskene de gjelder. Venstrealliansen jobber også aktivt for demokrati på lærestedene i form av studentmedvirkning, deltagelse i samfunnsdebatten og fagkritikk. VAs forståelse av samfunnet, er at makt er skjevt fordelt mellom kjønnene. Organisasjonen jobber for radikal kjønnskvotering i ansettelser på universitetet, mentorordninger for kvinner og kjønnspoeng på utdanningsprogram med kjønnsubalanse. I tillegg til likestilling mellom kjønnene har disse sakene vært viktig fra starten av: lik rett til høyere utdanning, miljøsaker, internasjonal solidaritet og kampen mot markedsretting av forskning og høyere utdanning.

Valg

Venstrealliansen ble ved valget til Studentparlamentet i Oslo allerede første gang, i 2005, representert med ni representanter. I valget til Studentparlamentet april 2007 ble Venstrealliansen størst av de studentpolitiske grupperingene og fikk 13 seter i listevalget, 14 totalt. I 2010 var VA den største fraksjonen i Studentparlamentet. Fraksjonen ble ved valget i 2013, 2014 og 2015 den nest største delegasjonen, kun slått av Realistlista. Venstrealliansen satt i perioden 2013-2014 med ledervervet i Studentparlamentet, representert ved Gabrielle Gjerdset. 
Venstrealliansen har i løpet av tiden organisasjonen har eksistert hatt en representant i Universitetet i Oslos styre i fire perioder, og studentparlamentets leder i tre perioder.
I 2017 ble VA-representant Håkon Randgaard Mikalsen valgt til leder av Studentparlamentet UiB. Dette vervet beholdt Mikalsen frem til han ble valgt til leder av Norsk studentorganisasjon i 2018. Ved valget til Studentparlamentet UiB i 2018 ble VA den største listen i parlamentet med syv representanter. Ved valget i Oslo fikk VA like mange representanter som i Bergen, og ble også der den største listen.

Arrangementer

Venstrealliansen arrangerer hver første mai «Rød på Blå» på utestedet «Blå» i Oslo, og Rød på Landmark på utestedet Landmark i Bergen. Venstrealliansen i Oslo arrangerer også årlig Feministisk uke i forbindelse med kvinnedagen 8. mars.
Buddhapania

Utseende

En ganske liten, slank, brunsvart trebukk med forkortede dekkvinger. Antennene er lengre enn kroppen, nokså tynne. Pronotum er avrundet firkantet, kraftig innsnevret ved roten, tett og kraftig punktert. Dekkvingene er ganske korte og rundede, reduserte til små skjell. Beina er rødbrune og har klubbeformede lår, særlig på bakbeina.

Levevis

Larvene utvikler seg i død ved, gjerne tynne greiner. De voksne billene er aktive om dagen og besøker gjerne blomster for å ete pollen.

Utbredelse

Arten er kjent fra Thailand og Laos.
Ralph Vaughan Williams

Liv og virke

Vaughan Williams ble født inn i en velstående familie. Han fikk tidlig innføring i musikk og moren og tanten lærte ham å spille orgel, klaver og fiolin. Han ble påmeldt et kurs i musikkteori bare ni år gammel. Vaughan Willams skal 15 år gammel ha bestemt seg for å bli komponist. Han studerte musikk ved Royal College of Music med Hubert Parry som lærer. Senere studerte han ved Trinity College i Cambridge, i Berlin hos Max Bruch og i Frankrike hos Maurice Ravel. 
Vaughan Williams' musikk blir beskrevet som utpreget engelsk fra sin epoke med et storslått preg med rikt modulerte harmonier og lyriske melodier. Han skrev ni symfonier der nummer 2 (London) og nummer 3 (Pastoral) blir regnet som mest vellykket. Han sammenlignes med Edward Elgar. Vaughan Williams ble særlig populær i USA.
Han fortsatte å komponere til kort tid før han døde, 85 år gammel.
Franzisca Aarflot

Regissør (utvalg)

Også som regissør har Franzisca Aarflot vært ansvarlig for en rekke produksjoner. Et utvalg er beskrevet nedenfor i dette avsnittet.

Kirkeristen lille Teater (1984-1988)

I 1984 stiftet Aarflot «Kirkeristen lille Teater». Hun ledet teateret frem til 1988. Regioppgavene hennes i denne perioden omfattet På veien til Babylon av Jesper Halle, Lear av Edward Bond, Vaktmesteren av Harold Pinter, Victoria av Knut Hamsun, og Equus av Schaffer.

Teater ad Libitum (1988-1996)

I 1988 etablerte hun «Teater ad Libitum», og var leder for dette teateret frem til 1996. I denne perioden regisserte hun blant annet Kjæresten i skogen og Villender av Jesper Halle, Livet er en drøm av Calderon de la Barca, Troilus og Cressida av Shakespeare, og Brave New Virtual World av Gibson, Huxley, Shakespeare og Aarflot.

Perioden 1997-1999

I 1997 hadde dramatikeren Anna Reynolds' stykke Shirley skandinavia-premiere på Oslo Nye Centralteatret. Regien var ved Franzisca Aarflot.

Det Åpne Teater (1999-2008)

Aarflot var teatersjef ved Det Åpne Teater i Oslo fra 1999 til 2008. I denne perioden hadde hun også regiansvar for en rekke produksjoner ved Det Åpne Teater, blant annet for Like thunder av Niels Fr Dahl (Fringe First 2001, Ibsenprisen 2002), De som lever av Wetle Holtan (Ibsenprisen 2003).
I samme periode ble hun også engasjert som regissør av andre teater, og satte blant annet opp Herr Bima og herr Bramati av Tord Akerbæk på Det Norske Teatret, Dikteren av Wetle Holtan, Baikonur Kosmodrom av Christopher Grøndahl (DUS), Balladen om Bohm & Bøhmer av Lars Vik, Det skjendige drapet i Skippergata av Finn Iunker (2006). Videre var hun regissør for en multimedia/science fiction-forestilling for Telenor (Televerket) som ble spilt simultant i landets 5 største byer, for Food for faen av Rolf Losnegård for Sogn og Fjordane Teater (2005), og for Disco pigs av Enda Walsh for Artistas Unidos (2007).
Hun regisserte i 2006 Jesper Halles Lilleskogen for Festival internacional de teatro Almada, Lisboa. Forestillingen ble valgt av publikum til festivalens beste.
Disco pigs av Enda Walsh for Artistas Unidos var Time Out-favoritt og gikk for fulle hus hele november 2007 i Lisboa.

Perioden 2008–2010

I 2008 regisserte hun Babelprosjektet av Miguel Castro Caldas og Jesper Halle med musikk av Morten Halle. Da kong Harald og dronning Sonja var på statsbesøk i Portugal i mai 2008, ble forestillingen Noruega-Lisboa-Noruega oppført i Lisboa. Denne produksjonen var en spesialbestilling i forbindelse med statsbesøket, og regien var ved Franzisca Aarflot.
I oktober 2008 var det premiere på Gul måne av David Greig. Dette var en samproduksjon som Riksteatret, Nordic Black Theatre og Det Åpne Teater stod bak, med Aarflot som regissør.
Produksjonen Midsummer (Cantigas de uma noite de verao) av David Greig (Artistas Unidos) hadde premiere i februar 2010. Aarflot var regissør for forestillingen. I april 2010 var det premiere på Bak byen drømmer damene med Hjertespranget av Franzisca Aarflot (Kulturkompaniet as/Sandnes kommune).
Alexander Gauge

Bakgrunn

Alexander Gauge ble født på en metodistisk misjonsstasjon i Wenzhou i Kina. Gauge gikk på skole i California før han flyttet til England.

Skuespiller

Han spilte første gang på en scene i New York City i 1945 og ble en velkjent engelsk karakterskuespiller. Han spilte i flere Shakespeare-skuespill, og spilte vanligvis skurken i britiske filmer, men mange betraktet at hans sterke side var i komedien. Han var en stor suksess i teaterproduksjonen i London av The Seven Year Itch.
Gauge opptrådte i filmene The Interrupted Journey i 1949, og, alle i 1952, Murder in the Cathedral, Old Mother Riley Meets the Vampire, med Old Mother Riley og Béla Lugosi, og The Pickwick Papers. Han spilte også i filmene Martin Luther (1953), Beau Brummell (1954), og The Iron Petticoat som hadde Bob Hope i hovedrollen (1956). 
I 1955 ble han medlem av skuespillerstaben for både The Scarlet Pimpernel (som George, prinsregenten) og The Adventures of Robin Hood, som Munken Tuck, en rolle han fylte fram til 1960. I 1959 Gauge hadde en hovedrolle som Brigadier Wellington-Bull i TV-serien The Adventures of Brigadier Wellington-Bull sammen med Valerie Singleton.
Hans siste framføring var en posthum opptreden i filmen Nothing Barred fra 1961 sammen med Brian Rix.
Alexander Gauge døde i en alder av 46 år fra en overdose i Woking i Surrey i 1960
Sykling under de britiske imperie- og samveldeleker 1958

Sykling under de britiske imperie- og samveldeleker 1958. Sykling var en av flere sporter under de britiske imperie- og samveldeleker (British Empire and Commonwealth Games) som ble arrangert i Cardiff i Wales i perioden 18. til 26. juli 1958. Det var de sjette lekene i det som kom til å bli Samveldelekene (Commonwealth Games) fra 1978. De fire første lekene het de britiske imperielekene (British Empire Games) de neste fire (1958-1966) het (British Empire and Commonwealth Games). I lekene i 1958 ble det konkurrert i fire øvelser i bane- og en i landeveissykling, samme som ved de forrige lekene fire åt tidligere. England ble beste nasjon med tre gullmedaljer foran Australia med to.
AMD Accelerated Processing Unit

AMD Accelerated Processing Unit (APU), tidligere kjent som Fusion, er en serie 64-biter mikroprosessorer fra Advanced Micro Devices som integrerer en grafikkprosessor på samme brikke.
Første generasjon, med kodenavnene Llano (høy ytelse) og Brazo (lavt strømforbruk), ble lansert i januar 2011. Andre generasjon, Trinity og Brazo-2, ble lansert i juni 2012. Tredje generasjon Kaveri (høy ytelse) ble lansert i januar 2013, mens Kabini og Temash (lavt strømforbruk) ble lansert sommeren 2013.
Mikroprosessoren brukes i PlayStation 4 og Xbox One.
Også Intel Corporation har integrerte grafikkprosessorer i sine Intel Core i3/i5/i7 mikroprosessorer.
The Congos

Rastafarianisme

Bandet er en av flere reggae-grupper som er knyttet til religionen rastafarianisme, og en av deres tekster er utgitt på norsk i antologien Svart Messias (2011) som inneholder tekster fra ulike afroamerikanske religiøse retninger.
Ospevika kirkegård

Ospevika kirkegård er vest for fylkesvei 351 nær Portør i Kragerø kommune.
Kirkegården er fra 1865 og består av to adskilte deler omgitt av steingjerde. Det står et redskapshus på hver av delene. Den østre delen strekker seg ned mot stranden.
Willi Dansgaard

Liv og karriere

Dansgaard studerte hvordan de typiske isotopsammensetningene kunne benyttes på meteorologiske, hydrologiske og glasiologiske problemer, særlig på klimaet de siste 100 000 årene. Han tok doktorgraden ved Københavns Universitet i 1961.
Københavns Universitet var Dansgaards arbeidssted, først som professor i massespektrometri ved Biofysisk Laboratorium, senere ved Geofysisk Isotoplaboratorium. I 1992 gikk han av med pensjon og var deretter professor emeritus i geofysikk.
Dansgaard var medlem av Det Kongelige Danske Videnskabernes Selskab, Kungliga Vetenskapsakademien, Det Islandske Videnskabelige selskab og Det Danske Geofysiske selskab.

Arbeid

Dansgaard var den første paleoklimatolog som påviste at andelen av isotopene ¹⁸O og deuterium (²H) i breis kunne brukes som indikator for fortidens klimaendringer. Arbeidet ble publisert i Geochimica et Cosmochimica Acta og Nature i 1954. Han var også den første som bemerket deuteriumoverskuddet i breis sammenlignet med det typiske ¹⁸O-²H forholdet i verdenshavene og fant ut at forskjellene i forholdet mellom deuterium og vanlig hydrogen skyldtes vanntemperaturen og jordas gjennomsnittlige luftfuktighet.
Han deltok på den første polare dypboringsekspedisjonen, den amerikanske Camp Century Ice Core (1969) på Grønland. Dansgaard spilte også en førende rolle under den første iskjerneboringen fra breoverflaten ned til grunnfjellet og boringen ved Byrd Station i Antarktis i 1972. Analyser av disse borekjernene viser tegn på hurtige klimaendringer i avslutningen av den siste istiden. Disse syklusene fikk navnet Dansgaard-Oeschger-hendelser etter Dansgaard og den sveitsiske kollegaen Hans Oeschger.
Willi Dansgaard skrev boka Frozen Annals - Greenland Ice Sheet Research («Frosne annaler - innlandsisforskning på Grønland») som ble utgitt av Niels Bohr-instituttet ved Københavns universitet i 2004.
Mainpuri (distrikt)

Demografi

Ved folketellingen i 2011 var det 1 847 194 innbyggere i distriktet, mot 1 596 718 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 15,39 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 14,92 % i 2011 mot 18,97 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 892 i 2011.
Hestur

Geografi

Hestur er en av de minste av Færøyene. Dens avlange og smale form kan minne om en hesterygg, derav navnet. Øya er ganske bratt på østkysten, men er flat på toppen. Her finner man fire mindre innsjøer i den sørlige enden, som Fagradalsvatn and Hálsvatn, samt de to høyeste toppene på øya, Eggjarók og Múlin (begge 421 moh.) mer midtveis på vestkysten. Hele vestkysten består av høye klipper, som er bosted for mye sjøfugl, heriblant en stor lomvikoloni. Fuglefjellene er værslitte, og på 1800-tallet forekom det store ras flere steder på øya. Hesturs sørspiss heter Hælur («Hælen»), og her finner man et fyrtårn.

Historie

Både Hestur og Koltur var antageligvis kirkegods underlagt bispesetet i Kirkjubøur inntil reformasjonen. Hestur er første gang nevnt i jordeboken i 1584. På dette tidspunktet var all jord på Hestur forpaktet som kongsjord, noe som var typisk for tidligere kirkegods. Den eldste boplassen ser ut til å ligge ved Hælur. Sannsynligvis på grunn av at forholdene er bedre egnet til landbruk enn fiskeri ved Hælur, ligger bygda på østkysten i dag. Fiske og landbruk har nemlig vært like viktige næringer for befolkningen gjennom tidene, i tillegg til fuglefangsten i øyas svært tilgjengelige fuglefjell på vestkysten. Det ivrige fisket ha allikevel krevd mange ofre, som for eksempel i 1919, da to båter fra bygda forliste og en tredjedel av alle øyas fiskere omkom.
Hestur og Koltur ble utskilt som Hests kommuna fra Suðurstreymoyar prestagjalds kommuna i 1930, etter å ha blitt utskilt som eget kirkesogn fra Kirkjubøur i 1920. Hests kommuna ble innlemmet i Tórshavnar kommuna i 2005. På forhånd holdt Hestur en folkeavstemning, hvor 88 % av de stemmeberettigede møtte og samtlige stemte for en innlemmelse. 
Folkeskolen i bygden ble oppført for 20 elever i 1890, mens elever på ungdomstrinnet må flytte til Tórshavn. Folkeskolen har ikke hatt elever siden skoleåret 2008/2009. I 1974 fikk øya sin egen lille svømmehall, i et forsøk på å stanse fraflyttingen.
Biastofili

Biastofili (av gresk: biastes, «voldtekt» + philia), også kalt raptofili (av latin: rapere, «å tilrane seg») og parafilisk voldtekt, er en parafili der seksuell opphisselse oppstår som en reaksjon på, eller er avhengig av, å overfalle en person uten samtykke, spesielt en fremmed. Enkelte oppslagsverk benytter disse benevnelsene som synonymer, mens andre skiller ut raptofili som selve opphisselsen av å voldta offeret. Kilden til den seksuelle opphisselsen er voldtektofferets voldsomme motstand, og parafilien regnes derfor som en form for sadomasochisme.
Under navnet parafilisk voldtekt (Paraphilic Rapism) ble parafilien i 1986 foreslått og forkastet som en psykiatrisk diagnose i DSM-III-R. Under det pågående arbeidet med DSM-5, er den blitt foreslått som diagnose under navnet Paraphilic Coercive Disorder. Forslaget er blitt kritisert på bakgrunn av problemene med å skille mellom parafiliske og andre voldtektsforbrytere på en troverdig måte, og på grunn av måten denne diagnosen har blitt brukt av det amerikanske rettsvesenet under navnet Paraphilia NOS: nonconsent uten noen faglig basis i psykiatrien.
Underhus

Et underhus eller annetkammer er et av to kamre i en politisk forsamling med to kamre; det andre er overhuset eller førstekammeret. Underhuset deler lovgivende makt med overhuset, men har idag ofte større makt enn overhuset. I parlamentariske systemer er det vanligvis underhuset alene som velger regjeringssjef, og som kan fjerne denne gjennom mistillitsforslag.
La Bayamesa

Historie

I juli 1867 ble Den revolusjonære komite i Bayamo dannet. Komiteens mål var at Cuba skulle løsrive seg fra Spania. Spanjolene avslørte komiteens planer, noe som førte til at Carlos Manuel de Céspedes fremskyndet komiteens planlagte opprør. I 1868 lanserte han sitt 10de oktober-manifest, der han erklærte landet for selvstendig. Med dette startet tiårskrigen; krigen varte fra 1868 til 1878 og var den første av i alt tre frigjøringskriger før Cuba offisielt oppnådde selvstendighet i 1902. 
I 1868 beleiret frigjøringskjemperne Bayamo i ti dager. Den 10. oktober 1868 begynte revolusjonen, og den 20. oktober 1868 kapitulerte byens spanske myndigheter. Etter seieren skrev Figueredo teksten til La Bayamesa, til melodien han hadde komponert i 1867. 
To år senere ble Figueredo fengslet og henrettet av spanjolene. Hans siste ord skal ha vært en linje fra hymnen hans: Morir por la Patria es vivir (Å dø for fedrelandet, er å leve).
Etter frigjøringen fra USA i 1902, ble La Bayamesa offisielt innført som nasjonalsang, og den ble beholdt som nasjonalsang etter revolusjonen i 1959.
Klemens V

Bakgrunn

Bertrand de Got stammet fra en occitansk slekt. Han trådte inn i grandmontinerordenen og ble munk. Ved læreanstaltene for romerrett i Orléans og i Bologna studerte ham rettsvitenskap. 
Senere trådte han inn i pavelig tjeneste og ble kapellan for pave Bonifatius VIII.

Biskop

Bonifatius VIII utnevnte ham i 1295 til biskop av Comminges, og fire år senere (1299)til erkebiskop av Bordeaux. Under sin tid som erkebiskop ble han sannsynligvis personlig venn til den franske konge Filip IV den smukke.

Pave

Da Bertrand ble utnevnt til pave i 1305 befant han seg i Bordeaux. Han ble sterkt oppfordret av kurien til å komme til Roma, men valgte å bli i Frankrike og la seg krone til pave i Lyon, i en storslått seremoni der også kong Filip den smukke var til stede. Det skal ha vært Filips påvirkning som førte til at pave Klemens V flyttet pavestolen til Frankrike, først til Bordeaux og Poitiers, så til Avignon i 1309.
Noe av det første Klemens V utrettet som pave var å utnevne hele ni franske kardinaler. I begynnelsen av året 1306 presenterte han en nytolkning av de pavelige bullene Clericis Laicos slik at de delene som kunne ha relevans for den franske monarken, ikke lenger fikk noen betydning. Dessuten gikk han langt i å trekke tilbake de to bullene Unas Sanctam, som var blitt utstedt av pave Bonifatius VIII og som var særlig skadelige for kong Filips offensive regentskap.
Ved en i Poitiers den 12. august 1308 utferdiget bulle kalt Regnans in caelis lot Klemens sammekalle til et concilium (allment kirkemøte) i Vienne. Llemens' samling av møtets dekreter, forøket med egne dekretalier, er kjent under navnet «de klementinske konstitusjoner» og var av ham ment å utgjøre dekretalenes syvende bok, men dette ble stadfestet først av hans ettertreder.
Det ser ut til at Klemens V i hele sin tid som pave bestrebet seg på å tekkes den franske kongen, og dermed lot seg bruke som et redskap for den franske kongemakten. Dette var et klart brudd med tidligere pavers politiske linje. Han anses av noen historikere å ha vært en av de dårligere paver. Bak kritikken vat blant annet den nepotisme som han utøvet ved utnevnelsene til forsjellige poster. Som ett eksempel fikk under hans pontifikat fem av hans slektinger rang som kardinaler. Kritikken gjelder også den ettergivenhet han utviste mot det franske kongehuset. I Den guddommelige komedie kaller Dante Klemens V for «et får uten lov» (Inferno, 19. sang).
Klemens Vs forhold til Henrik VII av Tyskland var i utgangspunktet godt. Men etter påtrykk fra den franske kong Filip begynte pave Klemens V etter hvert å distansere seg fra Henrik.
Klemens var den pave som sendte Johannes av Montecorvino til  Beijing/Khanbaliq for å virke i Kina, og sørget gor at han ble konsekrert til erkebiskop.
Leksikon for det 21. århundrede

Leksikon for det 21. århundrede er et dansk oppslagsverk som ble startet i 1998. Første utgave kom ut i 2000, og tredje og foreløpig siste utgave er tilgjengelig på CD-ROM og Internett. Leksikonet har om lag 3000 oppslagsord og fokuserer på emner som tradisjonelt ikke blir omhandlet i etablerte leksika. De skriver blant annet om grasrotorganisasjoner, begreper, land og personer.
Verket har ikke som mål å skrive objektive artikler, artikkelforfatterne prøver i stedet å presentere mer enn én forklaring, og leksikonets motto er «Tvil på alt».
Leksikon for det 21. århundrede er basert på PaxLeksikon som ble utgitt i Norge i 1978–82.
Chocolate Overdose

Biografi

Bandet ble startet av fire musikere som opprinnelig var backe-bandet for låtskriver og vokalist Eduardo "Doddo" Andersen i hans prosjekt Unge Frustrerte Menn. De var Geir Luedy (vokal og bror av Eduardo), Paal Andersen (keybord, ikke bror av Eduardo), Frode Unneland (trommer, vokal) og Even Johansen (gitar), senere kjent som Magnet. Bandets endelig form var klar når bassist og produsent Bjørn Ivar Tysse kom med. Han hadde tidligere spilt med Luedy i bandet Forbidden Colours. Luedy var tidligere bassist i bandet MonaLisa Overdrive, senere kjent som Barbie Bones, mens Unneland og Tysse hadde vært rytmeseksjon i The Rub og Pompel and the pilts. Johansen og Andersen hadde også erfaring fra ulike Bergensband. Chocolate Overdose var en del av den såkalte Bergensbølgen tidlig på 1990-tallet. Bandet fikk en platekontrakt med Warner Music, og gjorde sin internasjonale debut på Glastonbury-Festivalen i 1992. Dette var første gang et norsk band spilt på denne festivalen, foran 15.000 tilskuere, og Ole-Petter Dronen organisert det hele for dem.
Deres debyalbum Everybody Likes Chocolate (1992) var ikke noen stor suksess, og Warner koblet bandet med den svenske stjerneprodusenten Michael Ihlbert, og det andre albumet Sugar Baby ble mer av en suksess, som en åpen og tilgjengelig plate, med gjesteopptredener fra artister som Sonya Aurora Madan fra Echobelly, PapaDee og Geir Sundstøl. Den store salget ble det ikke, og Chocolate Overdose ble suspendert fra kontrakten med Warner.
Johansen flyttet deretter til London, hvor han startet bandet Libido. Han ble erstattet av gitaristen Mats Grønner, og bandet fortsatte som Unge Frustrerte Menn. På dette punkt startet Unneland i bandet Savoy. Chocolate Overdose spilte inn to hele album med Doddo før de gav ut noe på egen hånd. Whatever ble først lansert i Usa og Canada i 1997 på plateselskapet Bar None, mens den norske fansen måtte vente helt til våren 1998, da en kontrakt med Rune Grammofon ble signert.
Det neste albumet ble produsert av bandet selv, og inkluderte gjesteartister som Hildegunn Solbø (vokal), Per Jørgensen (trompet) og Stein Inge Brækhus (trommer). Det fjerde album Dingledoodies, ble utgitt året etter, og skilte seg ut som det stilmessig mest komplette albumet. Anders Marius Bortne samarbeidet som co-vokalist på sporet "Lou og Lee". Forfatteren Aksel Fugelli skrev tekstene til bandet, og han og Luedy fungerte som en duo under navnet Lou og Lee.
Robert Bylot

Robert Bylot var en britisk oppdager som levde i begynnelsen av det 17. århundre. I perioden 1610-16 var han med på fire sjøferder til Arktis. Han var av lavere stand, men maktet å avansere til skipskaptein i den kongelige britiske marinen.
West Valley kraftverk

West Valley kraftverk er et varmekraftverk i Salt Lake County, i delstaten Utah i det vestre USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 206 MW fordelt på 5 like store turbiner med effekt på 53 – 55 MW hver, avhengig av sesong. Operatør er energiselskapet CER Generation LLC. 
Det stod ferdig utbygd i 2002. Brenselkilden er hovedsakelig naturgass, og noe fyringsolje.
Lampyris

Utbredelse

Utbredt i hele verden. Finnes i Norge