google/wiki40b huggingface dataset:
Bic Runga

Biografi og musikalsk karriere

Runga ble født i Christchurch. Hennes mor, Sophia Tang, kinesisk malaysier og sanger i Malaysia da hun møtte Joseph Runga, maorier og soldat på permisjon fra krigen i Vietnam. De flyttet til New Zealand for å leve sammen.
Runga vokste opp i Hornby, et bostadsområde vest i Christchurch, i en musikalsk familie. Allerede fra fireårsalderen begynte hun å spille inn sanger sammen med sine søstre Boh og Pearl. Rungas eldre søster Boh er i dag vokalist i rockebandet Stellar* mens Pearl er innspillingsmusiker.
Runga lærte seg å spille trommer da hun var elleve år, og gitar da hun var fjorten. På omtrent samme tid lærte seg også å spille piano. Hun gikk på den videregående skolen Cashmere High School og ble i ulike skolegrupper og framførte sammen med lokale jazzgrupper mens hun ennå var i tenårene.

Første utgivelser

Runga og Kelly Horgan ble i 1993 med i Smokefreerockquest, en årlig musikkonkurranse for unge musikere, i Christchurch under navnet «Love Soup». De vant en tredjeplass og platekontrakt med plateselskapet Pagan Records. Med støtte fra et statlig stipend innspilte Runga en EP, Drive, i Wellington. Hun var misfornøyd med den retningen som hennes musikk hadde tatt og flyttet til Auckland i 1994. Her benyttet et år med å skrive musikk og spille.
I 1995 sendte hun en ny demo av Drive til plateselskapet Sony Music. Det signerte henne i september det samme året og kjøpte opp hennes tidligere innspillinger hos Pagan Records. Sony lot henne spille inn sangen med flere instrumenter, men det var til sist demoen som ble benyttet på det kommende albumet. Det havnet på New Zealands Topp 10-liste og ga henne en pris i 1996, Silver Scroll Songwriting Award. Hennes neste utgivelse, «Bursting Through», hennes første singel fra hennes kommende album, også kalt Drive.
Abakan

Abakan (russisk: Абакан, khakassisk: Ағбан) er en by og hovedstad i Republikken Khakasia i Russland. Den ligger i den sentrale delen av Minusinsksenkningen, ved samløpet mellom elvene Jenisej og Abakan, rundt 3400 km øst for Moskva. Innbyggertall: 164 700 (est. 2005), 165 197 (folketelling 2002).
Det russiske fortet Abakan (russisk: Абаканский острог) ble bygget her i 1675, som en del av prosessen med å legge Khakasia under russisk kontroll. Den var også kjent som Abakansk. I det russiske keiserdømmet lå den under Jenisej gubernija. I 1780-årene oppstod landsbyen Ust-Abakanskoje i samme område, og frem til 1914 var bosetningen kjent under dette navnet. Fra 1914–1925 het byen Abakan, og fra 1925–1931 Khakassk. Den fikk innvilget bystatus under sitt nåværende navn i 1931. Innbyggertallet var da 10 665.
Abakan var (sammen med Tajsjet) et av endestedene på Abakan-Tajsjetjernbanen. Den er i dag et viktig jernbaneknutepunkt mellom tre jernbanelinjer. Byen har en elvehavn, en lufthavn, industrivirksomheter, Khakasias statlige universitet, og tre teatre. Den har også et kommersielt senter som produserer fottøy, matvarer og metallprodukter.
Kullu (fyrstestat)

Kullu, også Kulu, var en stat i Punjab i Nord-India. Landet lå ved elvene Beas og Sutlej. Byen Kullu var hovedstad.
Staten var gammel og førte sin historie tilbake til den andre århundre. Den nådde høyden av sin makt under raja Man Singh, som regjerte fra 1688 til 1719. Han erobret nabostater og tvang andre til å betale tributt. På denne tiden hadde Kullu en utstrekning på 26 000 km².
Etter at Sikhrikets makt økte i området begynte Kullu å betale tributt for å unngå erobring, men da betalingen holdt opp i 1813 ble landet invadert og bare oppgitt av sikhene etter betaling av en større sum. Etter raja Ajit Singh, som styrte fra 1816 til 1846, opplevde Kullu nedgangstider, blant annet på grunn av problemer med arvefølgen. Territoriet ble redusert. Etter den første anglo-sikh-krigen i 1846 kom Kullu under britisk kontroll. Dynastiet fikk beholde et begrenset jagir (gods), men tapte politisk makt og fikk tittelen redusert til rai. Kullu ble integrert i Britisk India som del av en tahsil i distriktet Kangra.
Kullu er i dag et distrikt i delstaten Himachal Pradesh i India.
Tan Yuling

Virke og død

Yuling var mandsju av Tatalaklanen, datter av en bannermann i Beijing. Hun endret sitt navn ved å ta det vanlige kinesiske slektsnavnet Tan (谭). Dette skyldtes at det etter Xinhairevolusjonen i 1911 hadde gjort seg gjeldende en sterk antimandsjuisk stemning i Kina. I 1927, i syvårsalderen, ble hun sendt til det som var igjen av Qing-hoffet. Hun ble med da japanerne organiserte marionettstaten Mandsjukuo i 1932.  
Den 6. april 1937 ble hun utvalgt av Puyi til keiserlig konkubine, og fikk tittelen keiserlig konkubine Xiang (祥貴人), noe som betød at hun var konsort av femte grad. 
Hun døde seks år senere, etter at hun var blitt behandlet for tyfoidfeber. Hun ble bare 22 år gammel. Puyi oppfattet dødsfallet som mistenkelig, ettersom det fulgte kort etter at en japansk lege hadde gitt henne en injeksjon. Tan Yuling var kjent for å ha vært forarget over japanernes dominans over keiseren, og Puyi kom under press fra den japanske Kwantunghæren for å velge en japansk kvinne for å innta Tan Yulings plass.

Ettermæle

Etter sin død fikk Ta Yuling pusthumt rangen Gui-Fei som betyr «edle konkubine» (konsort av annen grad) og ble tildelt navnet Ming-Xian (明賢).
I 2004 gav det keiserlige Qing-husets etterkommere henne den ytterligere utmerkelse ved å elevere henne til rangen Huang-Gui-Fei, «keiserlig edel konkubine» (皇貴妃) (konsort av første grad).
Amphion floridensis

Utseende

En liten til middelsstor (vingespenn 37-55 millimeter), tettbygd svermer, mørkt brunlig bortsett fra to smale, hvite tverrbånd på bakkroppen og et rødt bånd på bakvingen.
Forvingen har litt utbuktet ytterkant og markert bakhjørne.

Levevis

Denne arten er dagaktiv, og besøker mange slags blomster som den henger foran på svirrende vinger og suger nektar fra. Larvene lever på planter i vinfamilien og også på slekten Capsicum (søtvierfamilien).

Utbredelse

Aretn er vidt utbredt og vanlig i det østlige Nord-Amerika.
2. divisjon bandy for herrer 2014/15

2. divisjon bandy for herrer 2014/15 var det tredje nivået i norsk bandy sesongen 2014/15. Serien startet 4. november 2014 og varte til 25. februar 2015. Vinneren rykket opp til 1. divisjon 2015/16, mens laget nederst på tabellen laget rykket ned til 3. divisjon. Laget på andreplass spilte kvalifisering om opprykk mot det nest dårligste laget i 1. divisjon, mens det nest nederste laget spilte kvalifisering om nedrykk mot det nest beste i 3. divisjon.
Bunjae Artpia

Bunjae Artpia er verdens største botaniske hage med en grunnflate på 39 700 m². Den åpnet i juli 1992 og ligger nord på øya Jeju som ligger sør for Koreahalvøya.
Hagen har mange lønnetrær, Wisteria og furutrær som er mellom 30 og 300 år gamle. Hagen har vel 100 sjeldne trær, og har tilsammen 1700 arter med trær. I tillegg kommer over 100 000 blomster, planter og trær som representerer 700 år med botanisk historie i Korea. Hagen har 300 000 besøkende hvert år. En del av hagen er tradisjonelle steingjerder, dammer, steinbruer og kunstige fossefall.
Ban Phaeo

Ban Phaeo er en by og et distrikt (amphoe) i provinsen Samut Sakhon i det sentrale Thailand. Befolkningen anslås (2005) til 41 900.
Jørgen Øvergaard

Liv

Han var sønn av gårdbruker Ole Aanesen Øvergaard og Siri Jørgensdatter. Etter middelskoleeksamen i 1895 tok han eksamen fra telegrafskolen i Kristiania og i 1900 og var deretter telegrafassistent i noen år. Samtidig var han elev ved St. Hanshaugen gymnas og tok examen artium i 1904. Fra 1906 til 1909 var han ansatt som assistent og sekretær i Arbeidsdepartementet. Han studerte satidig jus ved universitetet og ble cand. jur. i 1909. Deretter reiste han til utlandet (Tyskland, Frankrike og England) for å fortsette studiene med et stipend. Han fikk den juridiske doktorgraden i 1914 for en avhandling om livsforsikringskrav.
I 1916 gikk han i kompaniskap med Finn Erichsen som overrettssakfører. Han ble høyesterettsadvokat i 1922, og drev fra 1928 egen praksis. I 1939 søkte han på professoratet som var ledig etter Ragnar Knophs død, men Per Augdahl ble foretrukket. Senere deltok han i konkurransen om Jon Skeies professorat, men nådde ikke opp.
Fra 1916 var Øvergaard sekretær sekretær i den offentlige Trustkommisjonen, som avga innstilling i 1921. Han var formann i Blokade- og boikottkomiteen av 1931. Denne avga innstilling allerede året etter.
Øvergaard skrev flere rettsvitenskapelige avhandlinger i Tidsskrift for rettsvitenskap, og han utga bøkene Det straffbare bedrageri (1941), Norsk erstatningsrett (1942, 2. utgave 1951) og Lagrettens oppgave etter norsk straffeprosessrett (1942).
Alpenes hovedkam

Alpenes hovedkam er kjeden som dannes av Alpenes høyeste fjelltopper og -egger. Denne danner en bueformet linje fra Cadibonapasset ved Savona i Liguria via den fransk–italienske grensen, Sveits og Østerrike til nærheten av Wien. I store deler av sitt forløp følger Alpenes hovedkam nasjonale grenser og viktige vannskiller.

Hovedkammens nasjonale grenser

Alpenes hovedkam er i dag i store deler av sitt forløp sammenfallende med nasjonale grenser. Øst/syd for hovedkammen ligger hovedsakelig Italia. Vest/nord for hovedkammen ligger Frankrike, Sveits og Østerrike. Større og mindre unntak forekommer imidlertid mange steder, spesielt i Sveits (Ticino og Graubünden), som har store områder syd for hovedkammen. Til gjengjeld har Italia mindre områder nord for hovedkammen (bl.a. Livigno).
Det har ikke alltid vært slik. Dagens situasjon er i en historisk sammenheng nokså ung. Fra den tidlige middelalderen til midten av 1800-tallet eksisterte det en rekke passtater, som kontrollerte sammenhengende territorier på begge sider av Alpenes hovedkam. De største av disse var Savoie, Det sveitsiske edsforbund, Graubünden og Tirol. I disse statene var ikke Alpenes hovedkam noe skille, men tvert imot transport over dens pass et av livsgrunnlagene. Med unntak av Sveits ble passtatene ofret i de europeiske stormaktenes kamp om å opprette territorialstater. Disse var ikke interessert i de kulturhistoriske enhetene, men i formålstjenlige grenselinjer.

Hovedkammens geologi

Alpenes hovedkam passerer (fra sydvest til nordøst) i Vest-Alpene gjennom gneissonen og sentralmassivene, og i Øst-Alpene gjennom Sentral-Alpene og De nordlige kalkalper. Hovedkammen er dermed ikke kjennetegnet ved noen geologiske fellestrekk, men må heller sies å være et kombinert resultat av tektoniske prosesser på den ene siden og erosive tilfeldigheter på den andre siden.
Det fins også flere eksempler på fjelltopper ved siden av Alpenes hovedkam som er høyere enn de nærmeste toppene i hovedkammen (Dauphiné-Alpene med bl.a. Barre des Écrins; Gran Paradiso og Gran Casse i De grajiske Alpene; Ortlergruppa med bl.a. Ortler; Wildspitze i Ötztal-Alpene).
Cymatura

Utseende

Middelsstore trebukker. Kroppen er langstrakt og sylindrisk. Noen av artene er gråbrunt-spraglete, andre er mørke med to rødlige tverrbånd på dekkvingene.

Levevis

Som de fleste andre trebukker borer larvene i ved.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Afrika.
Salza (Enns)

Salza (eller Mariazeller Salza) er en østlig sideelv til Enns i Østerrike. Den har sin kilde i Traisenberg i Niederösterreich og flyter sør om Mariazell gjennom naturreservatet Wildalpener Salzatal i Steiermark. Etter 88 km går elven sammen med Enns i Großreifling.
Bjørnøya (Bamble)

Bjørnøya (tidligere kalt Bjønnøya) er en øy i Bamble kommune i Telemark. Øya ligger øst for Kjønnøya og Danholmen.
Fysikalsk medisin og rehabilitering

Fagområdet fysikalsk medisin og rehabilitering er definert som følger av Spesialistkomiteen:
Fysikalsk medisin omfatter diagnostikk og behandling av sykdommer, skader og funksjonssvikt i bevegelsesapparatet.
Målgruppe: Degenerative lidelser i skjelettet og belastnings- og skaderelaterte bløtdelslidelser.
Spesialisert rehabilitering omfatter diagnostikk og vurdering av funksjon og funksjonsutfall, samt gjennomføring og evaluering av målrettede tiltak. Spesialisten skal lede det tverrfaglige team. 
Målgruppe: Funksjonshemming på grunn av medfødte tilstander, ervervede lidelser i det sentrale og perifere nervesystem, det kardiovaskulære system, multitraumatiserte og sammensatte svikt-tilstander av somatisk og psykososial art.
Hardanger len

Historikk

Etter å ha vært et ordinært len i senmiddelalderen, ble Hardanger len fra 1450 et bispelen. I forbindelse med kåringen av Christian I som konge over Norge på riksmøtet i Bergen i 1450 skjenket kongen lenet til Bergens biskop mot at det til «evig tid» skulle holdes en årlig messe i Kristkirken til ære for St. Olav og med forbønn for kongen. Dette vedvarte i 85 år, til reformasjonen som også gjorde slutt på sjelemessene.
I 1525 betaler Vincens Lunge inn skatten av bispelenet Hardanger, så på dette tidspunkt er lenet i ferd med å bli et ordinært len. Fra 1539 er igjen Hardanger og Halsnøy klostergods igjen samlet under felles lensherre, Jens Splid som er gift med enken etter Vincens Lunge. Lenene i Norge ble avskaffet etter innføringen av eneveldet i 1660, men også etter denne tid ble det innvilget nye forleninger Således fikk arvingene etter Christopher Urnes død i 1663 beholde lenet til 1. mai 1664, videre fikk Frederik von Ahlefeldt lenet fra 1. mai 1664 til sin død i 1686. Lenet inndras og blir en del av Bergenhus amt.
Hvervenbukta

Hvervenbukta er et bade- og friluftsområde syd i Oslo, like ved grensen til Oppegård kommune. Stedet ligger ved Bunnefjorden i Bydel Søndre Nordstrand, ikke langt unna Ljan og Holmlia.
Området tilhørte opprinnelig Ljansgodset (Ljan gård, Stubljan, gnr. 193/1). Hovedbygningen her var fra 1765, og brant ned i 1913. Aker kommune overtok eiendommene i 1937. Noen av de resterende bygningene i området brukes nå av kunstnere og kunsthåndverkere. 
Badeplassen i Hvervenbukta har kafé med uteservering og kiosk, toaletter og utedo, benker, dusj og drikkevannsanlegg. Stedet er tilrettelagt for bevegelseshemmede, og har også badevakt i sommermånedene.
Hvervenbukta har også campingplass.
Solfaktor

Solfaktor, ofte forkortet SPF etter engelsk sun protection factor, er et mål på styrken av et solfilterpreparat, det vil si hvor godt solkremer og -sprayer beskytter mot skadelig UVB-stråling fra sola. En SPF på 15 vil filtrere ut ca 93% av UVB stråler og en SPF på 30 vil filtrere ut rundt 96%. Solfaktoren bestemmes etter metoder fastlagt under oppsikt av Europakommisjonen.
Leiv Arne Rosseland

Forskningsinteresser

I tillegg til forskning innen akutt smerte etter kirurgi forsker han på smerte og inflammasjon i et prosjektsamarbeid med Lovisenberg Sykehus, Institutt for Indremedisinsk Forskning ved Oslo universitetssykehus og Karolinska Institutet, Stockholm. De siste 10 årene har han også også arbeidet med forskningsprosjekter innen hemodynamikk hos gravide, endringer under svangerskapet og effekter av anestesi og smertelindring til fødende kvinner.

Bidrag

Rosseland har bidratt til etableringen av en nordisk etterutdanning for anestesileger med spesiell interesse for anestesi og smertelindring til fødende. Han innførte metoden perkutan trakeotomi på Sykehuset Innlandet, Lillehammer i 1997 og Rikshospitalet fra 1998. Han har siden ledet et kvalitetsregister for trakeotomerte intensivpasienter.
Rørklokker

Rørklokker (engelsk: Tubular bells eller chimes) er et musikkinstrument i slagverk familien.
Hvert rør er av metall og og har en diameter på ca. 30–38 mm, og er stemt basert på sin lengde. Rørene er lukket i toppen. For å spille på disse, slår man med en plast- eller treklubbe på toppen av hvert rør. Det vil da komme frem en tone som kan minne om kirkeklokker.

I populærkulturen

Den britiske artisten Mike Oldfield er kjent for bruken av rørklokker i flere av sine komposisjoner, både på konsertopptredender og på plate. Oldfield har i stor grad bidratt til populariseringen av instrumentet innenfor populærmusikken. Mest kjent i denne forbindelse er hans utgivelse Tubular Bells fra 1973, samt dens oppfølgere. På enkelte av komposisjonene hans de senere år blir imidlertid rørklokkelyden fremkalt digital, via synth eller keyboard.
Belgische Werkliedenpartij

Belgische Werkliedenpartij, BWP, fransk: Parti Ouvrier Belge, POB, (norsk: Det belgiske arbeiderparti) var et belgisk sosialistisk parti etablert i 1885. Det besluttet sin egen oppløsning etter den tyske okkupasjonen i 1940. Det var i sin levetid landets første store sosialistiske parti, og ble i 1945 etterfulgt av Belgische Socialistische Partij, BSP.
Conchyloctenia

Utseende

Middelsstore, ovale, blanke, gulbrunaktige skjoldbiller, kan ha svarte tegninger. Kroppen er dekket av pronotum og dekkvinger som danner et skjold, dette er hvelvet og ikke så flatt som hos mange andre skjoldbiller. Hodet er lite, antennene tynne og rundt halvparten så lange som kroppen, som er oval. Pronotum er noe rundet, beina forholdsvis korte.

Levevis

Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Denne slekten finnes blant annet på søtvierfamilien og vindelfamilien.

Utbredelse

Gruppen er utbredt i Afrika.
Jincheng

Jincheng er en kinesisk by på prefekturnivå i provinsen Shanxi i det nordlige Kina. Befolkningen anslås (2004) til 260 000.
En viktig industri i Jincheng er kullgruvedrift.

Samferdsel

Kinas riksvei 207 løper gjennom prefekturet, både gjennom selve byen Jincheng (ovennevnte bydistrikt) og gjennom fylkene Gaoping og Zezhou. Denne viktige trafikkåren begynner i Xilinhot i Indre Mongolia nær grensen til Mongolia, løper sørover og ender i Hai'an, en by som ligger i Xuwen fylke sør på Leizhouhalvøya i provinsen Guangdong.
James Paul Moody

RMS «Titanic»

Moody spilte en viktig rolle under «Titanic»s forlis. Han var den første som snakket med utkikksmannen Frederick Fleet etter at han hadde ringt i nødtelefonen for å rapportere om et isfjell. Moody skulle også ha ansvaret for livbåt nr. 12, 14 og 16. Dødsårsaken er ukjent, men flere historikere tror at han, i likhet med mange andre, døde av hypotermi i Atlanterhavet.
Moody har fått et eget minnesmerke i Woodland Cemetery i Scarborough med et innskrevet sitat fra Bibelen: «Ingen har større kjærlighet enn den som gir livet sitt for sine venner.» (Joh. 15:13, Bibel 2000).
Hans Matthöfer

Bakgrunn

Hans Matthöfer stammer fra en katolsk arbeiderfamilie i Bochum. Han opplevde sin fars arbeidsløshet og senere krigens redsler som soldat i Wehrmacht.
Etter den andre verdenskrigen bestod han i 1946 eksamen som tolk for engelsk. Han skapte seg også en solid formue som svartebørshandler. Han studerte fra 1947 økonomi og sosialvitenskaper i Frankfurt og i Madison i Wisconsin i USA, og tok eksamen i 1953.
Han lærte seg også fransk, russisk og spansk. Matthöfer arbeidet i IG Metall under Otto Brenner og ble der regnet som en litt uforutsigbar venstreradikaler.

Politisk karriere

I 1961 ble han innvalgt i Forbundsdagen fra Frankfurt. Matthöfer mente at størrelsen på statens gjeld var langt over det forsvarlige. Hans sparepolitikk ble møtt med demonstrasjoner og førte til slutt til hans fall som minister. Herbert Wehners kritikk var kraftig: «En finansminister som ikke er i stand til å skaffe en milliard ekstra for Forsvaret, viser at han ikke er oppgaven voksen.» ("Ein Finanzminister, der nicht in der Lage ist, eine Milliarde zusätzlich für die Bundeswehr zu beschaffen, zeigt, dass er den Anforderungen seines Amtes nicht gewachsen ist"). Matthöferers egen form var sakligheten; «Matthöfer mangler enhver tilbøyelighet til patos», ifølge Helmut Schmidt.
Koreas Grand Prix

Koreas Grand Prix var et Formel 1-løp som fra 2010 til 2013 ble arrangert på banen Korea International Circuit, som ligger i Yeongam i provinsen Sør-Jeolla i Sør-Korea.
Étretat

Étretat er en kommune i Frankrike, i Seine-Maritime departmentet i Normandie i det nordvestlige Frankrike.Det er en turist og bondelandsby, beliggende om lag 32 km nordøst for Le Havre, i krysset mellom veiene D 940, D 11 og D 139, beliggende i Pays de Cauxområdet.

Klippene

Étretat er best kjent for sine kalkklipper, inklusive tre naturlige buer og en formasjon kalt L'Aiguille (Nålen) som rager 70 meter over havoverflaten. Etretat kalkkomplekset består av et kompleks stratigrafisk Turonian og Conisiansk kalklag. Noen av buene rager så mye som  90 meter over havet.
Disse klipper og den attraktive strand har tiltrukket kunstnere, inklusive Eugène Boudin, Gustave Courbet og Claude Monet. De er omtalt og vist tydelig i i Arsène Lupins novelle fra 1909 The Hollow Needle av Maurice Leblanc. De er også fremstilt i filmen fra 2024Lucy, regissert av Luc Besson.
To av de tre buene er synlige fra byen, Porte d'Aval og Porte d'Amont. Manneporte er den tredje og største og kan ikke sees fra byen.

L'Oiseau Blanc

Étretat er også kjent som siste sted i Frankrike hvor biplanet L'Oiseau Blanc var sist  sett hvor de franske helter fra første verdenskrig, Charles Nungesser og François Coli sist ble sett under deres forsøk på å gjennomføre den første non-stop flyvning fra Paris til New York, Men etter flyets avgang 8. mai 1927 forsvant de et eller annet sted over Atlanterhavet. Det er sett på som et av de største uforklarlige mysterier i flyvningens historie. Et monument ble reist i Étretat, men rasert under andre verdendskrig, under den tyske okkupasjon. Et nytt og høyere monument ble reist i 1963, sammen med et museum i nærheten.

Økonomi

Økonomien i Étretat hviler hovedsakelig på turisme, noe som gir de lokale bønder godt utkomme. Byen selv plasserer seg som den største turistattraksjon i det tidligere Normandie. Stedet er best besøkt sammen med et Bénédictinerdistilleri og museet i Fécamp, Rouen Katedralen og Claude Monet Foundation i Giverny.
På 1700- og 1800-tallet ble økonomien suplemtert av tangbrenning på strendene. Den hvite røyken kan tydelig sees i George Innesss maleri Étretat (1875, Wadsworth Athenaeum). De ble Oppdaget  samtidig med de jod-rike mineraldepoer i Chile og tangindustrien nådde full høyde, men fikk en annen alvorlig tilbakegang sent på 1870-tallet. Likevel, mindre kvanta blir forsatt høstet for soda, pottaske og jod i det nordlige Frankrike".