google/wiki40b huggingface dataset:
Dryppsteinshulene i Nerja

Dryppsteinshulene i Nerja er av de største i verden. Hulekomplekset ligger rundt 3 km øst for Nerja ved den lille byen Maro på solkysten i provinsen Malaga i Spania. Grottene skal i alt være 5 km lange, og den største dryppsteinen er over 30 meter høy  
Hulene har eldgamle arkeologiske spor etter folk som i ulike perioder har bodd i hulene og brukt dem som gravsted; det gjelder hulemalerier som viser dyr og figurer og er 20 000 år gamle, foruten andre prehistoriske funn som knokler, steinverktøy og keramikk.
Dryppsteinshulene i Nerja ble gjenoppdaget av en kameratgjeng i 1959. I tillegg til to naturlige innganger ble det lagd en tredje inngang samt tilrettelagte stier for besøkende. En av de store grotterommene har siden 1960 blitt omdannet til en konsertsal. Hvert år feirer Nenja en internasjonal grottefestival, International Cave Festival, med opptredener fra internasjonale artister som musikere og dansere.
Beleiringen av St. John's

Beleiringen av St. John's var et mislykket forsøk av franske styrker ledet av Daniel d'Auger de Subercase på å ta fortet i St. John's på Newfoundland vinteren 1705. Subercases menn var en blandet styrke av vernepliktige, militssoldater og indianere som brente ned mye av byen og beleiret fortet i fem uker mellom sent januar og tidlig mars 1705. Subercase hevet beleiringen da han gikk tom for forsyninger.
Beleiringen var en del av en større ekspedisjon hvor det ble forsøkt å gjenta det ødeleggende toktet ledet av Pierre Le Moyne d'Iberville i 1696. Mange omkringliggende engelske samfunn ble terrorisert av mennene til Subercase. Dette ledet til hevntokt fra engelskmennene. Fisket, viktigste næringsvei på begge sidene, led hardt under krigen som endte med at franskmennene måtte gi opp sitt krav på Newfoundland.
Fylkesvei 5220

Fylkesveg 5220 går mellom Forland og Forlandsvåg i Sund kommune. Veien er 1,2 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen Fv199.
Oksval

Oksval er et strøk og et boligområde i Nesodden kommune i Akershus, 1-2 kilometer sør for fergekaia på Tangen. Oksval ligger på østsida av Nesoddlandet mot Bunnefjorden og grenser i sør til Ursvik. Området er tett bygd ut og er en del av tettstedet Nesoddtangen. Ved Oksval brygge finnes båthavn og ei offentlig badestrand. Her er også flere av de særpregede badehusene Nesodden er kjent for. Kyststien på Nesodden går via Oksval fra Tangen til Hellvik og videre til Blylaget. Steinerskolen driver barnehage på Oksval. Oksval-posten har kommet ut med ujevne mellomrom siden august 1945. Det er Oksval Vel som er utgiver.
Navnet Oksval kommer av at tyske munker fra Cistercienserordenen (fra klosteret på Hovedøya) hadde beite for sitt fe i området: Oxwald, Ox = okse, Wald = skog
Max Steiner

Sanger i kulturkanon

Låter som av Alec Wilder regnes for å høre med i kulturkanonen den store amerikanske sangboka er blant annet «All This, and Heaven Too» (tittelsporet fra filmen Alt dette og himmelen også).
Myking kirke

Inventar

Kirken har diverse inventar som er eldre enn den nåværende kirkebygningen. Den har blant annet et krusifiks fra senmiddelalderen, en døpefont i kleberstein fra middelalderen, prekestol fra 1600-tallet og to lysekroner som opprinnelig kommer fra Nykirken i Bergen.
Never Let Me Go

Handling

Kathy (Carey Mulligan), Tommy (Andrew Garfield) og Ruth (Keira Knightley) er elever på en privatskole som slett ikke er så perfekt som den ser ut for på utsiden. De tre vokser opp sammen og knytter tette bånd. Etterhvert som de vokser opp blir de klar over hvor mye de bryr seg om hverandre, men også hvor lett det er for et bånd til å bli brutt. De tre barndomsvennene innser imidlertid at de må stå sammen når de møter den harde virkeligheten som voksne.
Florida Ice & Farm Co.

Florida Ice & Farm Co. er et costaricansk selskap som blant annet produserer drikke- og matvarer. Det ble etablert i 1908, og tok navn etter gården hvor fabrikken ble anlagt, La Florida. Det har hovedkvarter i provinsen Heredia.
Florida Ice & Farm Co. har tre datterselskaper: Florida Bebidas (mat og drikke), Florida Capitales (investeringer i tappemaskineri) og Florida Inmobiliaria (investeringer i resorthoteller).
Selskapet produserer over 2000 produkter, som selges i over 15 land. Det eier blant annet bryggeriet Cervecería Costa Rica og bakerikjeden Musmanni.
Steatoda albomaculata

Utseende

Steatoda albomaculata er en mellomstor edderkopp, 5-7 mm lang. Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). Forkroppen er brunlig, bredt oval, litt flat og forholdsvis liten. Bakkroppen er hos hunnen stor og kuleformet. Hos begge kjønn er den mørk med flere lyse flekker. På det bakerste beinparets ytterste ledd, har de en fin kam av korte børster, derav familiens norske navn.
Den er sammen med de andre artene i denne slekten, forholdsvis små edderkopper og mange er ganske like hverandre, samtidig som de kan være fargevariable av utseende. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens genitalier, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.

Levevis

Steatoda albomaculata lever litt skjult, i hulrom og skyggefulle steder og bygger ureglemessige fangstnett med tallrike silketråder som går på kryss og tvers.
Hunnen spinner eggene sine inn i en fritthengende, rund eggsekk.

Utbredelse

Steatoda albomaculata er utbredt i hele verden. Den finnes i Norge.
Entei

Spilldata

Entei er en andre generasjonspokémon, og er nummer 244 i Pokédex. Han er en flammetype og er spesielt svak mot pokémontypene ground, rock og water. Entei kan ikke utvikles. Han har basestats på til sammen 580 poeng. Entei er 2,1 meter høy og veier 198 kg.

Spill

Entei sin første opptreden er i Game Boy Advance-spillene Pokémon Gold og Pokémon Silver, som ble utgitt 21. september 1994. I disse spillene er Entei sammen med de to andre legendariske Pokémonene, Raikou og Suicune veldig vanskelige å fange siden de konstant er i bevegelse og prøver å flykte ved første anledning fra en «battle». De tre legendariske Pokémonene kommer senere tilbake i spillene Pokémon Fire Red og Leaf Green som ble utgitt 29. januar 2004 i Japan. For å få Entei må spilleren velge Bulbasaur som startpokemon, fremdeles vil Entei oppføre seg slik han gjorde i Pokémon Gold og Silver. Senere dukket Entei opp i de nyere spillene Pokémon HeartGold og SoulSilver, som ble utgitt i Japan 12. september 2009. Entei er også med i Pokémon Ranger, Super Smash Bros og kan lastes ned som en «Shiny» Pokémon fra Gamestop i Pokémon Black og White.

Film og annet

I Pokémon-filmen Pokémon 3: The Movie, var Entei hovedpersonen. Entei er også med i filmen Pokémon: Zoroark: Master of Illusions.
Dr. Holms Hotel

Dr. Holms Hotel er et hotell som ligger på Geilo. Det ble åpnet i 1909 av dr. Ingebrigt Christian Holm, en spesialist på luftveissykdommer. Han åpnet hotellet sammen med Ole Schroder II slik at hans pasienter fikk muligheten til å puste frisk fjelluft. Hotellet har siden den gang blitt en av de mest kjente hotellene i Norge.
.44-40

Historie

I 1873 introduserte Winchester en ny rifle, Modell 1873, kamret for en ny patron kalt .44 Winchester Center Fire (.44 WCF). Riflen og patronen ble en suksess for Winchester, og patronen viste seg og være veldig populær. Kort tid etter introduserte både Remington og Marlin revolvere og rifler som brukte den samme patronen, fulgt av Colt som introduserte en ny modell av sin populære Singel Action Army/Peacemaker kalt Frontier Six-Shooter.
Frontier Six-Shooter var Colt's navn på alle modellvariasjoner kamret for .44-40, og ble brukt på SAA/Peacemaker, Modell 1878 Double Action og SAA/1895 Bisley når disse var kamret for .44-40.
.44-40 er antatt å ha vært den mest populære patronen i «Det ville vesten», og er historisk den nest mest brukte patronen på hjortejakt i USA, bare overgått av .30-30.
Patronen fikk navnet .44-40 da Union Metallic Cartridge Company (U.M.C.) begynte å lade patroner for kommersielt salg. U.M.C. hadde ikke lyst til å drive reklame for konkurrenten Winchester, og istedenfor .44 WCF som var navnet på den tiden, brukte de betegnelsen .44-40, .44 er kulediameter i tommer, 40 er vekten av kruttladningen, 40 grains (2.6 gram) med svartkrutt. Etter hvert ble .44-40 mer utbredt som navn på patronen enn de andre variasjonene, og selv Winchester tok til slutt i bruk denne designasjonen fremfor de andre.

Ladninger

Den originale standardladningen for .44-40 var 40 grains (2.6 gram) med svartkrutt som sendte en 200 grains (13 gram) kule avgårde i ca. 1,245 fps (~380 m/s). I 1886 introduserte U.M.C. en ny ladning som brukte en 217 grains (14.1 gram) kule med den samme 40 grains (2.6 gram) kruttladningen, denne kombinasjonen gav kulen en hastighet på 1,190 fps (360 m/s). Winchester begynte også å tilby denne ladningen, men U.M.C. droppet denne ladningen i 1905.
I 1895 byttet Winchester til en ladning som kombinerte en 200 grains kule og 17 grains (1.1 gram) DuPont No. 2 røksvakt krutt som gav en utgangshastighet på 1,300 fps (400 m/s). I 1896 fulgtU.M.C. etter med en ny ladning som sendte en 217 grains kule avgårde i 1,235 fps (376 m/s). Kort etter begynte begge firmaene og markedsføre mantlede kuler. I 1903 introduserte Winchester en ladning kalt W.H.V. (Winchester High Velocity) som brukte en 200 grains kule som oppnådde 1,500 fps (460 m/s) når den ble skutt i et våpen med et løp på 24 tommer (610 mm). Andre ammunisjonsprodusenter som U.M.C. og Peters Cartridge Company (Peters) introduserte lignende ladninger i sine vareutvalg.
Anton Poulsson

Utdannelse og virke

Poulsson gikk 1 1/2 år på Statens håndverks- og kunstindustriskole, etterfulgt av ni måneders praksis med bygg. Han ble uteksaminert ved Architectural Association School of Architecture i London i 1939.
Etter noen ukers praksis hos et par London-arkitekter hadde Poulsson egen praksis i 2 1/2 år i Oslo før han i 1943 begynte i farens firma. Dette overtok han i 1957. Han var utførende arkitekt for Eysteinkirken på Dovre og Haslumseter kapell i Bærum, som vanligvis tilskrives faren (begge fullført 1969). For øvrig er mange av verkene utført i samarbeid med faren eller som videreføring av hans prosjekter. Det kan være vanskelig å skille de tos innsats fra hverandre, men sønnens arbeider oppfattes muligens som noe mer tradisjonelle i formen.
Den Nordenfjeldske Kreditbank

Den Nordenfjeldske Kreditbank var en forretningsbank i Trondhjem fra 1868 til 1963.
Den ble opprettet i 1868 av en rekke kjøpmenn, deriblant E.C. Dahl, med overrettssakfører Karl Ludvig Bugge som frontfigur og overrettssakfører Christian Hirsch som første banksjef. Banken skulle ta opp konkurransen med Trondhjems Privatbank, som ble opprettet i 1859. Allerede i 1875 var Kreditbanken større enn Privatbanken, men tapte store summer ved konkurskrisen i Trondhjem og Nord-Norge i 1880-årene, og i samme tiår ble det avdekket bedrageri og underslag i banken.
Bankkrisen i 1920-årene rammet Kreditbanken hardt, men etter tre år under offentlig administrasjon ble den gjenreist i 1928.
Otto D. Adeler overtok etter Christian Hirsch som banksjef i 1887, og han ble etterfulgt av A. Pedersen i 1897, Andreas Berg i 1901, Einar Aas i 1931 og Sverre Andresen høsten 1946.
I 1947 overtok banken Trondhjems Realkreditbank, og i 1963 fusjonerte den med Forretningsbanken, som senere gikk inn i Fokus Bank i 1987.
Banken lå fra 1875 i Dronningens gate 3 i Trondhjem, men det gamle banklokalet ble revet i 1972.
Matthías Vilhjálmsson

Karriere

Vilhjálmsson spiller på midtbanen eller som spiss og har tidligere spilt for BÍ/Bolungarvík, Hafnarfjördur og Start. For Hafnarfjörður var han med på å vinne tre seriemesterskap og to cupmesterskap. Han var også en periode utleid til engelske Colchester.

Start

Foran 2012-sesongen ble han utleid til Start, der han ble lagets toppscorer og bidro til opprykket til Eliteserien. Før 2013-sesongen inngikk han en permanent toårskontrakt med Start.

Rosenborg

24. juli 2015 ble det kjent at Vilhjálmsson hadde signert for Rosenborg.
I sesongen 2015 var han med å vinne både Tippeligaen og Cupfinalen.
I sesongen 2016 var han med å vinne både Tippeligaen og Cupfinalen.
5. desember 2016 skrev han under på en ny treårskontrakt med Rosenborg ut 2019.
29. mars 2017 var han med å vinne Mesterfinalen i fotball for menn 2017.
I sesongen 2017 var han med å vinne Eliteserien.
I sesongen 2018 var han med å vinne Eliteserien og Cupen.

Landslaget

22. mars 2009 fikk han sin første landskamp for Island mot Færøyene
ISO 3166-2:TM

ISO 3166-2:TM er Turkmenistans del av ISO 3166-2, som er del av ISO 3166-standarden utgitt av International Orginazation for Standardization (ISO), som definerer koder for navna til hovedinndelingene (f.eks. delstater eller fylker) av alle land med kode i ISO 3166-1.
For Turkmenistan er det definert koder for fem provinser og én by.
Hver kode består av to deler, atskilt av en bindestrek. Første del er TM, ISO 3166-1 alfa-2-koden for Turkmenistan. Andre del er en bokstav.
TVM (Malta)

Bakgrunn

Radiokringkasting startet i 1935, mens TVM startet faste sendinger høsten 1962. I begynnelsen sendte fjernsynet fra samme bygning som Maltas radio. 6. februar 1964 sto et eget tv-hus ferdig, og TVM flyttet dit kort tid etter.
TVM sender en blanding av underholdning, magasiner og barneprogrammer. Kanalen finansieres av statsstøtte og reklameinntekter. 
De fleste maltesere snakker både maltesisk og engelsk, men de fleste programmene på kanalen sendes på maltesisk eller med maltesiske undertekster. Kanalen har også videreformidlet sendinger fra Euronews.
I mars 2012 startet TVMs søsterkanal, TVM2, med prøvesendinger. Samme måned startet også Public Broadcasting Services med HD-sendinger, gjennom kanalen TVM HD.
Alfred Hitchcock

Barndom og oppvekst

Alfred Hitchcock ble født 13. august 1899 i Leytonstone, London som ett av tre barn i familien, med grønnsakshandleren William Hitchcock og hans kone Emma Jane Hitchcock som foreldre. Familien var irske katolikker og Hitchcock ble sendt på en katolsk kostskole i London. Etter at Hitchcock var ferdig der ble han tegner og reklamedesigner for et kabelselskap. På den tiden ble Hitchcock mer interessert i fotografi og begynte etterhvert å jobbe med film i London. I 1920 fikk han en heltidsjobb hos Islington Studios under deres amerikanske eiere, Players-Lasky, og senere deres britiske etterfølgere, Gainsborough Pictures, der han laget tittelsekvensene til stumfilmer. Han første forsøk på regi kom med filmen Number 13 i 1922, en film som aldri ble fullført på grunn av økonomiske vansker. Hans egentlige debut kom i 1925 da Michael Balcon lot Hitchcock regissere sin første film hos Gainsborough Pictures,  The Pleasure Garden.

Karriere i England før krigen

De to første filmene hans var kommersielt mislykkede, men hans talent i den nye filmindustrien ga han likevel rask framgang. Hans tredje film, The Lodger hadde premiere i 1927. Dette var den første filmen i det som etterhvert skulle bli kjent som "Hitchcockstilen", og filmen ble en suksess i Storbritannia. I 1926 hadde Hitchcock giftet seg med den assisterende regissøren Alma Reville og de fikk datteren Patricia i 1928. Alma var Hitchcocks nærmeste medarbeider, hun skrev noen av manusene og arbeidet med ham på alle filmene han lagde. I 1929 begynte Hitchcock å jobbe med filmen Blackmail, hans tiende film. Mens filmen var under produksjon bestemte studioet at filmen skulle lages som den første britiske lydfilmen.
I 1933 arbeidet Hitchcock nok en gang med Michael Balcon, denne gang på Gaumont-British Picture Corporation. Hans første film for dette selskapet, Mannen som visste for meget (1934) blev en suksess. Hans andre film for selskapet, Mannen som visste alt (1935), regnes av mange som en av de beste filmene fra hans tidlige filmperiode. Hans neste store suksess kom i 1938, En Kvinne Forsvinner, som handlet om letingen etter en eldre engelsk kvinne (May Whitty) som forsvant ombord på et tog i det fiktive landet Vandrika (en referanse til datidens Tyskland). 
Utover 30-tallet skapte Hitchcock seg et godt rykte som regissør med en rekke spenningsfilmer. Sent på tiåret inviterte produsent David O. Selznick han over til Hollywood for å lage filmer der.

Etter krigen

Han bidro som regissør til German Concentration Camps Factual Survey («Tyske konsentrasjonsleires undersøkelse av fakta») i 1945. Arbeidet med dokumentaren ble ledet av Sidney Bernstein som engasjerte sin venn Hitchcock til bistå med organiseringen av det store materialet. Bernsteins prosjekt ble stanset og materialet ble arkivert hos Imperial War Museum, og arbeidet med dokumentarfilmen ble tatt opp igjen i 2010.
Han dro tilbake til hjemlandet sitt tidlig på 70-tallet og lagde sine to siste filmer der.

Filmer om Hitchcock

I 2012 kom det to biografiske spillefilmer om Alfred Hitchcock; Hitchcock og The Girl.
Teotihuacán

Navnet

Navnet Teotihuacán var sannsynligvis ikke det navnet innbyggerne selv brukte om sin by, navnet ble gitt av aztekerne som kom til området mye senere. Det egentlige navnet kan tolkes til å bety «stedet for de dyrebare ofringene» utfra billedskriften på friser etc. i Teotihuacán, men hvordan dette ble sagt på deres språk forblir ukjent.
På spansk staves det Teotihuacán, på nahuatl som navnet kommer fra, skrives Teotiwakan, med trykk på 'wa-stavelsen. Dette navnet betyr «stedet der mennesker ble guder»
Teotihuacán var i sin storhetstid en multietnisk by, med egne bydeler for zapotekere, mixtekere, mayaer og folk som snakket nahuatl.

Historie

Teotihuacán oppsto rundt 300 f.Kr., og solpyramiden ble bygd ca. 150 f.Kr. Byen hadde sin storhetstid mellom ca. 150e.Kr og 450e.Kr, da den var en hovedstad i et vidstrakt rike med kulturinnflytelse ut over hele Mesoamerika. Byen hadde en utbredelse på ca. 30 km², og hadde mellom 150 000 og 200 000 innbyggere. Grunnlaget for rikdommen var forekomsten av obsidian, en steinsort som ble brukt til redskaper, og derfor kunne byen handle med hele Mesoamerika.
Byens brede hovedgate, kalt «De dødes aveny» (et navn oversatt fra nahuatl Miccaohtli, det egentlige navnet er tapt), er fremdeles omgitt av imponerende byggverk. Den største pyramiden er solpyramiden, den nest største pyramiden i Amerika, den nest største er Månepyramiden. Quetzalcóatls tempel og en rekke andre templer og palasser ligger også langs denne gata.
Solpyramiden var egentlig viet til regnguden Tlaloc, og var bygd over en grotte, sannsynligvis en hellig grotte. Utstyr og rikdommer i graven har senere blitt stjålet, muligvis allerede før den spanske erobringen. Månepyramiden var viet til Tlalocs kone Chalchihuitlicue, gudinne for innsjøer og elver, og var også et viktig gravsted for eliten i Teotihuacán.
Dessverre kjenner vi ikke til noen egentlige skriftlige manuskripter fra Teotihuacán. I mayatekster refereres det imidlertid av og til til byen, og det beskrives blant annet giftermål mellom Teotihuacáns overklasse og lokale herskere i Maya-området, som strakte seg helt til Honduras. Maya-hieroglyfene nevner også en person de kaller spydkasterugla, som synes å være hersker over Teotihuacán. Han hersket i over 60 år, og påtvang slektningene sine som konger i Tikal og Uaxactun i Guatemala. Det meste vi vet om Teotihuacán kan leses ut av murmalerier og friser som finnes eller fantes på stedet.
Tidligere antok man at byen en gang på 6-700-tallet ble plyndret og brent av inntrengere, muligvis toltekerne. Senere funn tyder imidlertid på at brenningene begrenset seg til bygninger og bosteder knyttet til eliten. Slumstrøkene og fattigstrøkene var så å si urørt. Dermed har man nå hevdet at det dreide seg om et internt opprør. Tilhengere av invasjonsteorien peker derimot på at det er funnet murmalerier i en rivaliserende by Cacaxtla, med Teotihuacáns skrifttegn over bildet av en brennende pyramide. Antall innbyggere gikk i alle fall ned fra 500-tallet av.
Ibn Khaldūn

Liv og virke

Hans familie av intellektuelle aristokrater hadde flyttet fra Spania da det mauriske regimet der begynte å svikte i 1227. 
I vesten er han også kjent som en foregangsmann for fagene som noen hundreår senere kom til å bli kalt sosiologi og sosialøkonomi. Hans mest kjente og oversatte verk er Al-Muqaddimah («Introduksjonen»), også kjent under sitt greske navn Prolegomena. Ibn Khaldūn utga al-Muqaddimah i 1377 som det første bindet i sitt planlagte hovedverk al-Kitāb al-ʻibar («Boken om lærdommene»), men det regnes ofte som et selvstendig verk.  
Som historieskriver er Ibn Khaldūn kritisk, og i al-Muqaddimah beskriver han en rekke bias historikeren må være på vakt for. Han mener også at det finnes underliggende «samfunnslover» bak viktige samfunnsendringer og at historikeren må søke å forstå disse. I verket utvikler han derfor systematisk metode for å beskrive, analysere og fortolke samfunnet.  
Mange kopier av manuskriptet til al-Muqaddimah sirkulerte, men det ble trykket første gang i 1850. 
Arnold J. Toynbee beskrev verket som «det viktigste verket av sin sort som hittil er blitt skapt av noe menneske, noe sted, til noen tid». Ibn Khaldūn beskrives som forløper for eller grunnlegger av moderne samfunnsvitenskap, spesielt sosiologi. Auguste Comte, Karl Marx og Emile Durkheim kjente trolig til hans arbeider. Flere av Comtes begreper og teorier er svært like Ibn Khaldūns. Ibn Khaldūn studerte blant annet utviklingen av det arabiske samfunnet fra ruralt til urbant. Hans arbeider har også preg av historie eller historisk sosiologi. Han beskrives også som en tidlig samfunnsøkonom og den ledende økonomen i islamsk middelalder. 
Arthur B. Laffer uttalte at han utviklet Lafferkurven på bakgrunn av Ibn Khaldūns og John Maynard Keynes ideer. Teori utarbeidet Peter L. Berger og Thomas Luckmann har også likhetstrekk med Ibn Khaldūns. Verket inspirerte osmanske historikere på 1600-tallet, blant andre Kâtip Çelebi, Ahmed Cevdet Pasha og Mustafa Naima som beskrev det osmanske rikets vekst.
Tilsammen utgav Ibn Khaldūn sju bind av al-Kitāb al-ʻibar. Etter al-Muqaddimah fulgte fire bind der han forsøkte å dekke hele menneskehetens historie, og to bind om historien til berberne og maghrebinere spesielt.
Ibn Khaldūn var religiøs og nevner ofte gud i sine skrifter, men la vekt på at samfunnsforhold må forklares empirisk, med sosiale fakta, og argumenterte for et klart skille mellom verdslige og religiøse spørsmål. Han viste også hvordan religion kunne brukes til å skape en fellesskapsfølelse til fordel for regimet. Ifølge al-Araki er Ibn Khaldūns budskap at urettferdig fordeling vil ødelegge ethvert samfunn.
Lofot-Tidende

Lofot-Tidende og lofot-tidende.no er en avis som utgis på Leknes i Vestvågøy. Papiravisen kommer ut én gang i uka, på torsdager. Lofot-Tidende dekker kommunene Vestvågøy, Flakstad og Moskenes i Nordland fylke, og har seks ansatte. Sjefredaktør og daglig leder er Kent Roar Nybø.
Lofot-Tidende så dagens lys i 1952. Avisen var eid av familien Nordahl på Leknes, men ble solgt til partiet Høyre noen år senere, og gikk inn i 1958. Dagens versjon så dagens lys 12. november 1987. Avisen var da eid av Even Carlsen, Kenneth Grav og Sverre Christoffersen. Starten var motivert av Lofotpostens neglisjering av Lofotens største kommune, Vestvågøy. Avisen ble solgt til A-pressen i 1998, og etter innsigelser fra Medietilsynet, helt opp til Høyesterett, ble det endelig fastslått i 2000 at avisen var og er en avis eid av A-pressen, senere Amedia.
I november 2014 slo konsernet sammen Lofot-Tidende med Lofotposten. Samtidig ble antall utgivelser for Lofot-Tidende redusert fra to til én dag i uka, og lofot-tidende.no ble lagt ned. Det skapte sterke reaksjoner i Midt- og Vest-Lofoten, og lokale aktører startet opp en ny avis, Avisa Lofoten. Amedia besluttet i 2015 å snu på flisa, og i september 2015 sto Lofot-Tidende igjen på egne bein med én utgivelse i uka. 1. oktober var det også blåst liv i lofot-tidende.no.
Lofot-Tidende ble trykket hos Lofotpostens trykkeri i Svolvær fram til 1. oktober 2009, da trykkeriet i Svolvær ble nedlagt. Etter nedleggelsen av trykkeriet blir begge avisene trykket hos K. Nordahls Trykkeri på Sortland, der også Bladet Vesterålen blir trykket. Avisen trykkes i dag i Harstad.