Parlamentsvalget i Sør-Korea 2012

Høyresiden

Dagens parlamentariske flertall utgjøres av det konservative Ny verden (Saenuri-dang), og partiet stiller på nytt selv om det er herjet av interne stridigheter. Tidligere partileder Park Geun-hye har fått jobben med å samle partiet før valget. Før parlamentsvalget i 2008 etablerte hun sin egen liste i protest mot at hun ikke ble partiets presidentkandidat i 2007. Hennes eget parti, Allianse for framtidshåp inngår nå i Ny verden, som mellom 1997 og 2012 het Hannara-dang, eller det store nasjonalpartiet. En annen tidligere partileder i Hannara-dang, Lee Hoi-chang etablerte også sitt eget parti i 2008 (Det frihetlige framskrittspartiet) med samme begrunnelse som Park, og stiller på nytt i år som et konservativt alternativ. Partiet har sterkest støtte i Chungcheong-provinsene. Et tredje konservativt alternativ er det nyetablerte K-partiet som fikk sitt første parlamentsmedlem etter en overgang fra Ny verden, og nå håper på å rekruttere flere misfornøyde konservative velgere. De tre partiene har hatt sporadiske samtaler om samarbeid, men ikke blitt enige om noe. I motsetning til opposisjonen går de til valg med en splittet front. Misnøyen i Ny verden går blant annet på at Park har gitt sine støttespillere flere nominasjoner enn støttespillerne til sittende president Lee Myung-bak.

Sentrum-venstre

Opposisjonspartiet fra valget i 2008, Det demokratiske partiet, var regjeringsparti mellom 2004 og 2008. I desember 2011 slo det seg sammen med Borgernes samlingsparti med støte fra det største sammenslutningen av fagforbund i Sør-Korea, Federation of Korean Trade Unions for å etablere Det demokratiske enhetspartiet. Målet er å gjenvinne flertallet i nasjonalforsamlingen. Det demokratiske enhetspartiet og Det forente framskrittspartiet har avtalt samarbeid i 16 valgkretser, der det største partiet ikke stiller med kandidater til fordel for det minste partiets kandidater. Samarbeidet har imidlertid ikke gått knirkefritt. Uregelmessigheter i Det forente framskrittspartiets nominasjon i valgkretsen til en av partilederne, Lee Jung-hee, gav opphav til spekulasjoner om at hele samarbeidet skulle ryke. Lee ble beskyldt for å ha jukset seg til en nominasjon i valgkretsen Gwanak B i Seoul, og valgte til slutt å trekke seg som kandidat. De to partienes samarbeid betyr at en i flere valgkretser har blitt enige om at bare ett parti stiller med kandidat til parlamentsvalget, som en felles opposisjonskandidat. Spørsmålet som gjenstår er om denne kandidaten vil være attraktiv for velgerne som ellers ville stemme på andre opposisjonspartier. De to partiene er også enige om å føre en felles valgkamp.
Et annet sentrumsparti, Det kreative koreapartiet, som opprinnelig var et utbryterparti fra Vårt åpne parti stiller på nytt, selv om partiet har tapt ett av sine tre mandater i suppleringsvalg siden 2008.
Det forente framskrittspartiet var resultatet av en partifusjon mellom den tidligere Demokratisk arbeiderparti, samt medlemmer fra People's Participation Party og deler av Det nye framskrittspartiet. Et utbryterparti fra Demokratisk arbeiderparti, Det nye framskrittspartiet stiller egen liste, men har ingen representasjon i nasjonalforsamlingen, og noen få på lokalt nivå. Partiet fusjonerte 4. mars 2012 med Sosialistpartiet, og ligger lenger til venstre på den politiske skalaen.

Andre partier

I tillegg stiller flere nyetablerte partier med usikre mandatsjanser, som Koreas grønne.

Valgordningen

Valg til Sør-Koreas nasjonalforsamling gjennomføres hvert fjerde år, med årlige suppleringsvalg. Suppleringsvalgene bidrar til at partirepresentasjonen ikke er fast gjennom hele perioden, og et flertall oppnådd ved valg kan derfor gå tapt i perioden. Dette opplevde sist Vårt åpne parti, som oppnådde flertall ved parlamentsvalget i 2004, men mistet flertallet året etter da seks valgkretser holdt suppleringsvalg 30. april 2005. De konservative partiene styrket sin stilling ytterligere ved parlamentsvalget i 2008, der ett parti fikk rent flertall alene.
Det sørkoreanske valgsystemet er et parallellsystem der velgerne har to stemmer. En stemme gis til et partis kandidat, eller en kandidat som stiller opp som uavhengig, i de 245 valgkretsene der den som får flest stemmer vinner. Den andre stemmen gis til et parti i et nasjonalt forholdstallsvalg som danner grunnlaget for fordelingen av 54 plasser i nasjonalforsamlingen. For å få tilgang til forholdstallsmandatene kreves det minst fem direktevalgte mandater eller en oppslutning på minst tre prosent nasjonalt.
Valgordningen gjør at det er tilstrekkelig med 130 direktevalgte mandater for å oppnå majoritet i nasjonalforsamlingen. De øvrige mandatene vil majoritetspartiet eller partene oppnå gjennom forholdstallsvalget.
Ved valget i 2012 er det bestemt at antallet representanter øker med én til 300. Dette skjer ved at det etableres tre nye valgkretser (Sejong by, Paju og Wonju), samt at fire eksisterende kretser slås sammen til to, henholdsvis i Sør-Gyeongsang og i Sør-Jeolla. Dermed skal det velges 246 representanter i valgkretser i år. I tillegg er det gjort enkelte endringer i grensene til valgkretsene Yongin og Cheonan.
I tillegg til 40 185 119 millioner stemmeberettigede i Sør-Korea, har sørkoreanere i utlandet også kunnet stemme. Innen fristen 2. april hadde 56456 avlagt stemme ved en av 158 ambassader og diplomatiske kontor i 107 land rundt om å verden.
Nytt av året er at 110 000 utlendinger som har bodd så lenge i landet at de har fått statsborgerskap kan avlegge stemme.

Nominasjonsprosessen

Sørkoreanske partier er preget av sterke personer og svake partier. Partiene fungerer mer som valgkamporganisasjoner enn som politiske verksteder. Det politiske landskapet preges av stadige sammenslåinger og splittelser, særlig i forkant av valg.
Ved valget til enmannskretser nominerer partiene sine egne kandidater i en nasjonal nominasjonskomite. I sørkoreansk politikk er det slett ikke uvanlig at en sittende kandidat som blir vraket av sitt parti. Noen ganger etablerer partienes vrakede kandidater egne partilister som stiller til valg, mer vanlig er det at de stiller til valg som uavhengige kandidater. Som oftest er spenningene størst i de to dominerende partiene, der de politiske fløyene er sentrert rundt nåværende og tidligere presidenter og presidentkandidater.
Flere ganger har den uavhengige kandidaten stukket av med seieren i en valgkrets til slutt, noe blant annet Det demokratiske partiets tidligere presidentkandidat Chung Dong-young gjorde ved suppleringsvalget i 2009, etter at han ble nektet å stille som kandidat ved parlamentsvalget i 2008. Ved valget i 2008 ble det valgt inn 25 uavhengige representanter i nasjonalforsamlingen. De fleste av disse har siden funnet veien tilbake til sine gamle parti, eller til andre eller nye partilister. Ved utløpet av perioden var det bare åtte uavhengige tilbake i nasjonalforsamlingen.
Valgsystemet er med på å redusere partienes betydning, og styrker sterke personligheters betydning.
Landets politiske system gir dessuten parlamentet begrenset makt fordi forsamlingen ikke er samlet gjennom hele perioden, og bare i kortere perioder. Politisk er derfor presidentembedet viktigere ettersom dette er landets faktiske og reelle politiske ledelse. Presidenten utpeker statsminister som må godkjennes av parlamentet.
Ettersom valgperioden for parlamentet er fire år og presidentvalget er fem år, vil de to valgene avholdes i samme år hvert 20 år. 2012 er et slikt dobbelt valgår, med parlamentsvalg i april og presidentvalg i desember. Parlamentsvalget anses som en oppkjøring til presidentvalget i desember.

Valgkamp

Partiene har hatt to dager, 22 og 23. mars til å melde sine nominerte kandidater til valgkommisjonen. Den offisielle valgkampen starter 29. mars, men starter i realiteten med en gang kandidatene er registrert.
Det er ikke tillatt å offentliggjøre meningsmålinger den siste uka før valget.

Mandatberegninger

I en undersøkelse utført av den sørkoreanske avisa Hankyoreh 21. mars 2012 fordeles de 300 parlamentsmandatene med 145 på det regjerende partiet Ny verden, mens opposisjonspartiene Det demokratiske enhetspartiet og Det forente framskrittspartiet får 142 mandater. Som vanlig er det stor forskjell på oppslutningen til de enkelte partiene rundt om i landet, der regjeringspartiet skårer høyest i sørøst, mens opposisjonen gjør rent bord i sørvest. Slaget står ifølge undersøkelsen om hovedstadsområdet som sender 112 representanter til nasjonalforsamlingen, eller 45 prosent av de 246 direktevalgte mandatene. 48 kommer fra Seoul, 12 fra Incheon vest for Seoul og 52 fra Gyeonggi-provinsen som i nord, øst og sør omkranser Seoul. Foreløpig leder opposisjonen i hovedstadsområdet. Undersøkelsen fordeler forholdstallsmandatene med 25 til hver gruppe. Andre partier får etter dette 9 direktevalgte og fire i forholdstallsvalget.
Valgeksperter mener at jo høyere valgdeltakelse, særlig blant unge velgere, jo bedre for opposisjonspartiene. Unge velgere har en tendens til å stemme på sentrum/venstre-partiene, heller enn konservativt.

Partibastionene

Sterkere farge markerer større oppslutning i valgkretsene. Helt til høyre et sammenlignbart kart som viser hvilket parti som fikk mandatet i den enkelte valgkrets.