Harper Lee

Første år

Nelle Harper Lee ble født og vokste opp i den lille byen Monroeville i sørstaten Alabama. Hun var den yngste av fire barn av foreldrene Frances Cunningham (Finch) og Amasa Coleman Lee. Hennes fornavn Nelle var hennes bestemors navn stavet baklengs og det navnet hun brukte. Hennes nom de plume, forfatternavn, er Harper Lee. Hennes mor var hjemmeværende mens hennes far var en tidligere avisredaktør, advokat og politiker. Han tjenestegjorde i Alabamas lovgivningsmakt fra 1926 til 1938. Som advokat forsvarte han en gang to svarte menn som var anklaget for å ha myrdet en hvit butikkeier. Begge klientene, en far og sønn, ble hengt. Hun hadde tre søsken, Alice Finch Lee (1911–2014), Louise Lee Conner (1916–2009) og Edwin Lee (1920–1951).
Mens hun gikk på videregårende skole i Monroeville fikk hun interesse for litteratur. Etter å ha tatt eksamen i 1944, gikk hun i et års tid på gymnaset Huntingdon College i Montgomery, som var en ren kvinneskole, og ble deretter overført til Universitetet i Alabama i Tuscaloosa, der hun studerte juss i flere år. Hun skrev i universitetets avis, men fullførte aldri noen akademisk grad.

Drep ikke en sangfugl

I 1949 flyttet Lee til New York City, der hun fikk jobb som billettselger ved et flyselskap og skrev skjønnlitteratur på fritiden. Etter å ha skrevet flere lengre fortellinger fant hun en litterær agent i november 1956. Den påfølgende måneden ved forfatteren Michael Browns hus fikk hun en gave tilsvarende et års lønn fra venner med beskjeden: «Du har et år fri fra jobben for å kunne skrive hva du måtte ønske. God jul.»
Hun benyttet tiden til å skrive og viste til sist et manuskript til Tay Hohoff, forlagsredaktør ved forlaget J. B. Lippincott & Co. På dette tidspunktet minnet teksten hennes mer om en rekke av sammenføyde fortellinger enn den romanen hun hadde tenkt seg. Under Hohoffs rettledning fulgte to og et halvt år med bearbeidelse av manuskriptet. Da romanen endelig var ferdig valgt hun å benytte navnet «Harper Lee» framfor å risikere at fornavnet hennes skulle bli forvekslet med «Nellie».
Romanen ble utgitt den 11. juli 1960 som Drep ikke en sangfugl og ble umiddelbart en bestselger. Den fikk også meget gode anmeldelser, og vant Pulitzerprisen for skjønnlitteratur i 1961. Den fortsatte å selge mer enn 30 millioner utgaver. I 1999 ble den stemt fram som «Århundrets beste roman» i en avstemning i magasinet Library Journal.
Som en dannelsesroman innenfor sørstatsgotikken er de fremste temaene i Drep ikke en sangfugl rasisme og urettferdighet, og tapt uskyld. Lee tar for seg emner som samfunnsklasser, personlig mot, medlidenhet, og kjønnsroller i de amerikanske sørstatene. Romanen har i stor grad blitt benyttet i undervisningen i amerikanske skoler siden 1963 for særlig å se på spørsmål som intoleranse og rasistiske fordommer. Til tross for romanens innhold har den ofte blitt mål for kampanjer at den må fjernes fra klasserommene grunnet dens direkte bruk av samtidige etniske negative betegnelser som i dag betraktes som rasistiske i seg selv. Romanens rasistiske uttalelser, banning, og direkte diskusjoner om voldtekt fikk enkelte til mene at den er uegnet og upassende for biblioteker og klasserom i USA. Den amerikanske biblioteksorganisasjonen har rapportert at Drep ikke en sangfugl var den 21. mest hyppige bok som ble klagd på («utfordrende») i 2000–2009.
Lees barndomsvenn Truman Capote skrev omslagsteksten på førsteutgaven: «Noe sjeldent har blitt skrevet i denne meget vakre første roman: en forfatter med den mest levende følelse av liv, og den varmeste, mest autentiske følelsen av humor. En rørende bok; og så morsom...»

Handling

Fortellingen foregår i løpet av tre år (1933–1935) under den store depresjonen i en liten småby i sørstatene. Den fokuserer på den seks år gamle Jean Louise Finch (Scout) som bor sammen med sin eldre bror Jem og deres far, Atticus Finch, en enkemann og advokat. Jem og Scout blir venner med en gutt ved navn Dell som besøker småbyen om sommeren. De tre barna er redde for og samtidig fascinert av en skummel nabo, den tilbaketrukne Arthur «Boo» Radley.
Atticus blir utpekt til å forsvare Tom Robinson, en afroamerikansk mann som har blitt anklaget for å ha voldtatt en hvit kvinne, Mayella Ewell. Selv om mange i småbyen viser sin misnøye, går Atticus med på å forsvare Robinson. De andre barna erter og plager Jem og Scout på grunn av faren og kaller ham en «nigger-elsker». Atticus må stå imot en gruppe rasende menn som vil lynsje Robinson. Atticus vil ikke at barna skal være tilstede ved rettssaken, og intet sete er ledig, men Jem, Scout, og Dell klarer å få med seg rettssaken fra balkongen over, som er tilsidesatt kun for svarte. Til tross for betydelige bevis på at Tom Robinson er uskyldig, dømmer juryen ham skyldig. Jems tro på rettferdigheten blir hardt rystet og det samme skjer med Atticus' da Robinson blir drept.
Som Lee er guttejenta Scout datter av en respektert advokat i en liten by i Alabama. Scouts venn Dell var inspirert av Lees barndomsvenn og nabo Truman Capote. Lee selv er modell for en figur i Capotes første roman, Andre stemmer, andre rom (1948). Selv om handlingen involverte et mislykket forsvar tilsvarende det som ble foretatt av hennes egen advokatfar, kan også en milepæl innen en rettssak i USA, en voldtektssak mellom ulike etniske grupper i 1931, Scottsboro-guttene, å bidratt til å forme Lees sosiale samvittighet.
Mens Lee selv har nedtonet de selvbiografiske aspektene i boken har Truman Capote nevnt figuren Boo Radley i Drep ikke en sangfugl og beskrevet detaljer som han betrakter som selvbiografiske: «I min opprinnelige versjon av Andre stemmer, andre rom, hadde jeg den samme mannen boende i huset som pleide å etterlate ting i trærne, og deretter tok jeg det ut. Han var en virkelig mann, og bodde rett ned i gaten for oss. Vi pleide å gå og ta de tingene ut av trærne. Alt hun skrev om det er fullstendig sant. Men du ser, jeg tok den samme tingen og arbeidet det inn i en form for gotisk drøm, gjort på en fullstendig annerledes måte.»
Sangfugler og den symbolismen som er assosiert med dem går igjen i romanen. Familiens etternavn Finch er også det samme som Lees mors pikenavn. Tittelens sangfugl er et nøkkelmotiv som første gang opptrer da Atticus gir barna luftgevær i julegave. Han advarer dem om at selv om de skyter spurver, må de aldri skyte en sangfugl. Forvirret over dette budskapet spør Scout sin nabo miss Maudie som forteller at sangfugler aldri skader andre levende vesener og kun sprer glede med sin sang. «Å drepe en sangfugl er å drepe det uskyldige og harmløse, som Tom Robinson.»

2005–nåtiden

I mars 2005 kom Lee til Philadelphia – hennes første reise til byen siden signerte med forlaget Lippincott i 1960 – for å motta den ATTY-prisen for positive beskrivelser av advokater i kunstartene fra Spector Gadon & Rosen Foundation. På anmodning fra Gregory Pecks enke Veronique Peck reiste Lee med toget fra Monroeville til Los Angeles i 2005 for å akseptere Los Angeles Public Librarys litterære pris. Hun var også tilstede ved et møte for studenter som hadde skrevet essayer basert på hennes verk, holdt årlig ved Universitetet i Alabama. Den 21. mai 2006 aksepterte hun en æresgrad fra Universitetet i Notre Dame i Indiana; avgangsstudenter hyllet henne med sine kopier av Drep ikke en sangfugl under seremonien.
Den 7. mai 2006 skrev Lee et åpent brev til Oprah Winfrey som ble utgitt i O, The Oprah Magazine i juli 2006, hvor hun fortalte om hvordan hun elsket bøker da hun var et barn og hennes dedikasjon til det skrevne ord. «Nå, 75 år senere i et overveldende samfunn hvor folk har bærbare PC-er, mobiltelefoner, nettplater og sinn som tomme rom, trasker jeg fortsatt blant bøker.» Mens hun var tilstede den 20. august 2007 ved en seremoni hvor fire medlemmer ble innlemmet i Alabamas æresakademi fikk hun forespørselen om hun ville holde en tale til forsamlingen. Hun svarte at «Det er bedre å være taus enn en tulling.»
Den 5. november 2007 overrakte George W. Bush henne Presidentens frihetsmedalje. Det er den høyeste sivile pris i USA og en anerkjennelse for enkeltpersoner som har gitt «en særlig fortjenstfull bidrag til samfunnet eller USAs nasjonale interesser, verdensfreden, kulturelle eller andre betydelige offentlige eller private bestrebelser.» I 2010 belønnet president Barack Obama henne med Den nasjonale medalje for kunstartene, den høyeste utmerkelse gitt av de amerikanske myndigheter «for framstående bidrag til kunstartenes utmerkelse, vekst, støtte og tilgjengelighet.»
I et intervju med en australsk avis uttalte pastor Thomas Lane Butts at Lee nå levde i behov av hjelp, bundet til rullestol, delvis blind og døv, og led av hukommelsestap. Han delte også at Lee hadde fortalt ham hvorfor hun aldri hadde skrevet igjen: «To grunner, jeg ville ikke gå gjennom presset og offentligheten jeg gjennomgikk med Drep ikke en sangfugl for hvor mye penger. For den andre, jeg har sagt hva jeg ville si og jeg vil ikke si det igjen.» Imidlertid sendte Harper Lee fra seg en uttalelse i 2015 hvor hun slo fast at hun levde og var lykkelig med reaksjonene til en ny roman, Sett ut en vaktpost, og i tillegg indikerte at hun var «ydmyk og forbløffet over at denne nå ville bli utgitt etter alle disse årene.»
Den 3. mai 2013 gikk hun til sak for å gjenvinne opphavsrettighetene til Drep ikke en sangfugl, og søkte uspesifisert skadeserstatning fra en svigersønn av hennes tidligere litterære agent og relaterte enheter. Harper Lee hevdet at mannen var engasjert i en plan for å bedra henne til å overføre opphavsrettighetene for boken i 2007 da hennes syn og hørsel forfalt og hun trengte omsorg etter å ha fått et slag. I september annonserte advokater for begge parter at de var kommet til en avtale.
Den 3. februar 2015 annonserte Lee at hun ville utgi sin andre roman, Sett ut en vaktpost, i midten av juli 2015. Romanen både er og ikke er en oppfølger til hennes første roman ettersom den ble skrevet før Drep ikke en sangfugl. Den nye romanen har også handlingsgang med lokalisering i Maycomb i Alabama som Scout kommer på besøk til fra New York tjue år senere. Harper Lee har sagt at hennes redaktør overtalte henne til å omarbeide en del av sekvensene i romanen hvor Scout har tilbakeblikk til sin barndom som en roman i sin egen rett — og at denne boken ble Drep ikke en sangfugl. Lee har uttalt at «Jeg var en forfatter for første gang så jeg gjorde som jeg ble fortalt... Den inneholder en figur kjent som Scout som en voksen kvinne, og jeg tenkte at det er ganske hederlig prestasjon.» Hennes utgiver har sagt at det er usannsynlig at hun vil gjøre publisering på vegne av den nye romanen.
I februar 2015 gjorde delstaten Alabama via sitt departement for menneskelige ressurser en undersøkelse om mishandling av eldre for å slå fast om Lee var for mentalt skrøpelig til å gi samtykke til utgivelsen. Ved april var det fastslått at påstandene om tvang og mishandling av eldre var ubegrunnet.

Dramatiske framstillinger

Harper Lee ble portrettert av Catherine Keener filmen Capote (2005), av Sandra Bullock i filmen Beryktet (2006), og av Tracey Hoyt i TV-filmen Scandalous Me: The Jacqueline Susann Story (1998). I filmatiseringen av Capotes roman Andre stemmer, andre rom under samme tittel i 1995, ble figuren Idabel Thompkins, som var inspirert av Truman Capotes barndomsminner av Harper Lee som barn, framstilt av Aubrey Dollar.