Køber-saken

Ulykkesforsikring og obduksjon

Ludvig Dahl var ulykkesforsikret for kr. 60 000,- (tilsvarende ca. kr. 2 000 000,- i 2010) ved en forsikring som utløp på hans 70-årsdag. Av hensyn til denne, ble hans legeme obdusert av professor Francis Harbitz den 10. august. Dødsårsaken viste seg å være drukning, men det ble også påvist et brudd i bruskskiven mellom 4. og 5. nakkevirvel. Ulykkesforsikringen ble utbetalt til byfogdens hustru den 11. november samme år.

Rykter og spekulasjoner

Kort tid etter dødsfallet gikk det rykter om at ulykken var forutsagt under spiritistiske seanser med datteren som medium. Da familien ønsket at forutsigelsene skulle bli kjent, særlig i de spiritistiske miljøene, ble det utarbeidet en skriftlig beretning om forutsigelsene og måten de var fremkommet på. Beretningen inneholdt også en beskrivelse av selve drukningsulykken. Denne beretningen ble referert i et møte i «Selskapet for psykisk forskning» den 4. oktober, og slått stort opp i flere aviser dagen etter. Fra kretser som var skeptiske til spiritisme ble det fremsatt anklager mot det spiritistiske miljøet som byfogden var en del av; og særlig mot mediet, fru Køber. Det ble fremsatt spekulasjoner om at dødsfallet var fremprovosert av hensyn til utbetalingen av forsikringssummen som familien ville gå glipp av dersom byfogden hadde overlevd sin 70-årsdag.

Forutsigelsene

Det ble avgitt tre forutsigelser. Den første ble avgitt under en seanse på byfogdens sommervilla på Hankø den 8. august 1933 (nøyaktig ett år før dødsfallet). Den ble avgitt i en enkel tallkode (1=a, 2=b, 3=c osv.) til en kvinnelig omgangsvenn av familien, men ble først dechiffrert etter hans død. Forutsigelsen innebar at byfogden ville omkomme i en ulykke i august 1934. Den neste forutsigelsen ble avgitt til byfogdens dommerfullmektig under en ene-seanse den 3. desember 1933. Meddelelsen ble gitt muntlig til fru Køber og innebar at byfogden i det kommende år ville bli bragt over til sine avdøde sønner, men dommerfullmektigen ble pålagt å ikke fortelle noe om seansen før etter en eventuell ulykke. Den siste forutsigelsen, som også ble dechiffrert etter ulykken ble avgitt i tallkode den 1. juni 1934 til en venn av familien. Ifølge denne ville byfogden komme over til sine sønner i løpet av sommeren.

Rettslige skritt

Den 2. desember 1934 oversendte høyesterettsdommer Thomas Bonnevie (byfogdens fetter) en fremstilling av saken til Riksadvokaten, hvor det fremgikk at det var sterke indisier på at byfogdens død var fremprovosert av datteren Ingeborg Køber «under bevisstløs tilstand i trancesøvn». Da Ingeborg Køber ble kjent med denne oversendelsen, anmodet hun om at det måtte bli satt i gang rettslig etterforskning i saken. Slik etterforskning ble iverksatt, og forhørene ble åpnet i Oslo forhørsrett den 21. februar 1935. Som rettsoppnevnte sakkyndige møtte professor Ragnar Vogt, professor Francis Harbitz og overlege Johan Scharffenberg. Forhørene ble avsluttet den 23. mars, og etter at de sakkyndige hadde avlagt uttalelse, ble saken henlagt av påtalemyndigheten.
J. Scharffenberg fremsatte imidlertid i to artikler i Aftenposten (5. juni og 12. juni) en teori om at fru Køber hadde fremkalt nakkebruddet ved plutselig å ha bøyd byfogdens hode bakover for deretter å ha skjøvet ham ut i vannet. I brev av 18. juni ba så høyesterettsdommer Bonnevie om at påtalemyndigheten tok saken opp igjen, men dette ble avslått ved brev av 24. juni.

Hustruens underslag

Den 10. oktober 1935 ble det avgitt rapport fra Finansdepartementet om at byfogdens hustru Dagny (født Rynning, 20.10.1867), som var kasserer ved byfogdembedet, hadde underslått tilsammen kr. 60.000,- i inngåtte statsskatter. Beløpet hadde imidlertid blitt dekket av kassereren etter utbetalingen av livsforsikringen til byfogden. 
Tre dager senere avgikk Dagny Dahl ved døden som følge av en overdose sovetabletter (veronal, se barbital). Hun hadde etterlatt seg et brev der hun erkjente underslaget. Politiet iverksatte etterforskning i forbindelse med underslaget, men saken ble henlagt 20. november, da den ble ansett som oppklart, og at det var grunn til å anta at fru Dahl ikke hadde noen medskyldige.

Gjenopptagelse av etterforskningen

Ved brev av 29. og 30. oktober 1935 ba høyestrettsdommer Bonnevie Riksadvokaten om at det ble foretatt gjenopptagelse av etterforskningen om mulige kriminelle forhold vedrørende byfogdens død. I et innlegg i Arbeiderbladet den 30. oktober, gikk også Scharffenberg inn for dette.
Etter å ha innhentet uttalelser fra politimester og statsadvokat, skrev så Riksadvokaten i brev av 2. desember at etterforskningen burde gjenopptas "med særlig sikte på om det kunne antas at byfogd Dahl hadde berøvet seg selv livet, med eller uten medvirkning av fru Køber, eller om det kunne antas at fru Køber i bevisst eller ubevisst tilstand hadde forvoldt byfogdens død".
I månedene som fulgte ble det så foretatt omfattende undersøkelser, og den 22. april 1936 ble fru Køber begjært varetektsfengslet, siktet for å ha forvoldt sin fars død, subsidiært for medvirkning til selvmord. Fru Køber ble pågrepet 23. april, og fengslingskjennelse ble avsagt dagen etter i forhørsretten. Fengslingskjennelsen ble påkjært av fru Købers forsvarer, høyesterettsadvokat Sven Arntzen, og 13. mai omgjorde forhørsretten sin tidligere beslutning. Denne beslutningen ble så påkjært av påtalemyndigheten, og fru Køber ble foreløpig ikke løslatt. 29. mai besluttet Høyesteretts kjæremålsutvalg med to mot en stemme at fru Køber skulle fengsles.
Fru Købers forsvarer hadde i brev av 4. mai begjært rettslig forundersøkelse, og denne ble åpnet i Onsøy forhørsrett under ledelse av sorenskriver Johannes Omsted. H.r.adv. P. A. Holm ble oppnevnt som statsadvokat, og politiet var representert ved politifullmektig Henrik Eriksen. Som psykiatrisk sakkyndige ble oppnevnt professor Ragnar Vogt og direktør ved Dikemark sykehus, Rolf Gjessing. Professorene Ragnvald Ingebrigtsen og Francis Harbitz ble oppnevnt som rettsmedisinsk sakkyndige. 
Ingeborg Køber satt fengslet helt fram til 5. oktober (varetektfengslet mere enn 6 måneder).
Den rettslige forundersøkelsen ble først avsluttet den 24. februar 1937. Da var det avhørt 80 vitner og foretatt en bevisopptagelse i Danmark. Rettskjemiker Charles Bruff var oppnevnt for å åpne og granske noen forseglede brev som stammet fra familiens seanser. Det viste seg at de fleste av disse brevene hadde vært åpnet for deretter å bli forseglet igjen.
Den 26. april foreslo politiet at Ingeborg Køber skulle settes under tiltale for drap og bedrageri, subsidiært at det ble reist sikringssak mot henne. Statsadvokaten foreslo imidlertid i sin innstilling den 3. juli at saken skulle henlegges "på grunn av bevisets stilling", og Riksadvokaten kom til samme resultat i brev av 7. juli, da han fant at bevisene mot fru Køber ikke var tilstrekkelige.

Søknad om billighetserstatning

Ved brev av 26. februar 1938 søkte Ingeborg Køber Stortinget om billighetserstatning. Hverken Finansdepartementet eller Justisdepartementet fant å kunne tilrå slik erstatning og "Stortingets forsterkede Finanskomité" kom til samme resultat. Søknaden ble deretter avslått av Stortinget.