Tutankhamon

Bakgrunn

Tutankhamon var sønn av Akhenaton (opprinnelig kjent som Amenhotep IV) og hans mor var en av Akhenatons søstre, eller alternativt en av hans kusiner. Som prins var han kjent som Tutankhaton. Han kom på tronen i 1333 f.Kr. da han var ni eller ti år gammel, og fikk da tronenavnet Nebkheperure. Hans amme var en kvinne ved navn Maia, kjent fra hennes grav ved Sakkara. Hans lærer var mest sannsynlig myndighetspersonen Sennedjem.
Da han ble farao ble han giftet med sin halvsøster Ankhesenpaaten, slik tradisjonen krevde, som senere endret sitt navn Ankhesenamon. De fikk to døtre som begge var dødfødte. Resultatene av computertomografi som ble utgitt i 2011 har avslørt at den ene av døtrene ble født for tidlig ved 5 eller 6 måneder av graviditeten og den andre ved 9 måneder. Det ble ikke avdekket medfødte anomalier eller noen åpenbar dødsårsak ved noen av mumiene.

Helse og framtoning

Tutankhamon lett bygd, bortimot 180 cm høy. Han hadde store fortenner og et overbitt som var typisk for Thutmoseslekten som han tilhørte. Mellom september 2007 og oktober 2009 ble en rekke mumier undersøkt, antropologisk, radiologisk og genetisk som en del av Kong Tutankhamons familieprosjekt. 
Undersøkelsen viste at Tutankhamon hadde «en noe leppe-kjeve-ganespalte» (tidligere kalt for hareskår), og muligens også en mild form for skoliose, en sideveis skjevhet i ryggsøylen, noe som er en sjelden lidelse. Røntgenstråling viste klart at han led fra en annen sjelden tilstand, Klippel-Feil syndrom, som er en medfødt fusjon av virvlene i nakken. Alle sju nakkevirvler var fullstendig fusjonert sammen, slik at det var umulig for ham å bevege hodet. Undersøkelser av hans kropp avslørte også deformasjoner i hans venstre fot, forsaket av nekrose i beinvevet. Denne lidelsen kan ha tvunget Tutankhamon til å gå eller hinke ved hjelp av en krykke eller stokk, flere av disse ble funnet i hans grav.
I DNA-undersøkelser ble det funnet moskitofødte parasitter som fører til malaria. Dette er for tiden det eldste kjente genetiske beviset på sykdommen. Mer enn en art av malariaparasitten ble funnet, noe som indikerer at Tutankhamon hadde blitt smittet flere malariainfeksjoner. I henhold til National Geographic, «Malaria ville ha svekket Tutankhamons immunforsvar og forstyrret helbredelsen av hans fot. Disse faktorene, kombinert med et brudd i hans venstre lårbein, som forskerne oppdaget i 2005, kan ha vært hva som til sist var årsaken til at den unge farao døde.»

Genealogi

I 2008 begynte en forskergruppe DNA-undersøkelser av Tutankhamon og de mumifiserte levningene av andre medlemmer av hans familie. Resultatene indikerte at hans far var Akhenaton, og hans mor var ingen av Akhenatons kjente hustruer, men en av hans fem søstre. Forskningsgruppen rapporterte at det var over 99,99 prosent sikkert at Amenhotep III var far til enkeltindividet (Akhenaton) i grav KV55, som igjen var far til Tutankhamon. Den unge kongens mor ble funnet i DNA-prøver fra en mumie som var gitt navnet «den yngre dame» (KV35YL), og som ble funnet liggende ved siden av dronning Teje i alkoven av KV35. Hennes DNA viste at, som hans far, var hun et barn av Amenhotep III og Teje. Således var Tutankhamons foreldre bror og søster. Dronning Teje hadde stor politisk innflytelse og fungerte som rådgiver for sin sønn etter at hennes ektemann var død. 
Teknikken som ble benyttet for undersøkelsen av den egyptiske forskningsgruppen, ledet av Zahi Hawass, har derimot blitt kritisert for ikke å være den endelige svaret ved at analyseteknikkene som ble benyttet ikke var velegnet, ikke godt nok beskyttet mot genetisk forurensning eller overbevisende i seg selv.
Selv om dataene er fortsatt ufullstendige, antyder undersøkelsen at en av de mumifiserte fostrene funnet i Tutankhamons grav er datter av Tutankhamon selv, og det andre fosteret også funnet i samme grav sannsynligvis også er en datter. Kun delvise data for de to kvinnelige mumiene fra KV21 har blitt hentet. En av dem, KV21A, Ankhesenamon, kan ha vært mor til fostrene, og således hustru av Tutankhamon. Det er kjent fra historien at hun var datter av Akhenaton og Nefertiti, og er således sannsynligvis sin ektemanns halvsøster. En konsekvens av innavl er at det kan frambringe barn med genetiske defekter.

Død

Det er ikke bevart noen nedtegnelser om Tutankhamons siste dager. Hva som var endelige årsaken til hans død har således var emne for betydelig akademisk debatt. Flere undersøkelser har blitt satt i gang for å etablere årsaken til hans død. Det er en del bevis, fremmet av Ralph Mitchell, mikrobiolog fra Harvard, at hans begravelse kan ha blitt utført i all hast. Mitchell har rapportert at mørkebrune klatter på de dekorerte veggene til Tutankhamons gravkammer kan antyde at han ble gravlagt før veggmaleriene fikk tørke skikkelig.
Selv om det er en del spekulasjon om Tutankhamon ble myrdet, er konsensus at hans død var utilsiktet. En computertomografi som ble tatt i 2005 viste at han led av en skade i venstre fot kort tid før sin død, og at foten hadde blitt infisert. DNA-analyse utført i 2010 viste tilstedeværelse av malaria hos ham, noe som har ført til sannsynligheten for at en kombinasjon av malaria og Köhler-sykdom II (beinsykdom) førte til hans død.
I juni 2010 uttalte tyske forskere at de mente det var bevis for at han døde av sigdcelleanemi, en recessivt nedarvet blodsykdom som særlig rammer barn. Andre forskere har imidlertid avvist denne hypotesen, ettersom han overlevde femårsalderen og lokaliseringen av osteonekros, beinvevdød, som ikke peker mot sigdcelleanemi. Forskning utført i 2005, arkeologer, radiologer og genetikere som utførte computertomografi på mumien konkluderte at han ikke døde av et slag mot hodet som tidligere var antatt. Nye CT-bilder oppdaget medfødte feil som er vanlig for barn som resultat av innavl. Det er også mer sannsynlig at søsken kan viderefør tvillingkopier av skadelige genvarianter grunnet mutasjon, noe som også er årsaken til at barn av incest vanligvis kan få genetiske defekter. Det er også antatt at han hadde delvis leppe-kjeve-ganespalte (hareskår), en annen medfødt defekt.
Ulike andre relativt sjeldne sykdommer som er fremmet som mulige forklaringer på hans tidlig død, er blant annet Marfans syndrom, Wilson-Turners X-lenket intellektuell funksjonshemming, Fröhlichs syndrom, Klinefelters syndrom, androgenofølsomhet, kraniosynostose, Antley-Bixlers syndrom eller en av dens varianter, og tinninglappepilepsi.
En forskergruppe, bestående av egypterne Yehia Gad og Somaia Ismail fra Det nasjonale forskningssenteret i Kairo, har utført ytterligere CT-skanninger under ledelse av Ashraf Selim og Sahar Saleem fra det medisinske fakultetet ved Universitetet i Kairo. Tre internasjonale eksperter fungerte som konsulenter. STR-analyse baserte fingertrykkanalyse av DNA kombinert med andre teknikker har avvist hypotesen om gynekomasti og kraniosynostose (det vil si Antley-Bixlers syndrom) eller Marfans syndrom, men en akkumulering av misdannelser i Tutankhamons familie var tydelige. Flere patologier, inkludert Köhlers sykdom II ble diagnostisert hos Tutankhamon, men ingen av disse alene var årsaken til hans død. Genetisk testing for STEVOR, AMA1, eller MSP1-gener særskilt for en malariaart (Plasmodium falciparum) avslørte indikasjoner for malaria i fire mumier, inkludert den til Tutankhamon, men deres nøyaktig bidrag som dødsårsak er fortsatt diskutabelt.
I slutten av 2013 fikk egyptologen Chris Naunton og forskere fra Cranfield Institute gjennomført en «virtuell autopsi» av Tutankhamon som avslørte et mønster av skader langs den ene siden av kroppen. Naunton konkluderte med at Tutankhamon ble drept i en stridsvognulykke: en hestetrukket stridsvogn hadde krasjet inn i ham mens han sto på knærne, og som hadde knust hans ribbein og bekken. En ytterligere undersøkelse i 2014 kunne derimot avsløre at det var usannsynlig at han ble drept i stridsvognulykke. Skanning viste at hans beinskader, inkludert de på hodet, hadde blitt påført etter at han var død. Samme undersøkelse viste også at han hadde delvis klumpfot, noe som gjorde det usannsynlig at han noen gang kjørte en stridsvogn. Det er også støttet ved de mange krykker som ble funnet i graven. Det er isteden antatt at kombinasjonen av de genetiske defektene fra innavl, komplikasjoner fra bruddet i foten og lidelsene fra malaria var årsaken til hans død.

Etterspill

Med Tutankhamons død og to dødfødte barn gravlagt sammen med ham hadde Thutmose-slekten dødd ut. Amarnabrevene indikerer at Tutankhamons hustru Ankhesenamon som nylig enke skrev til den hettittiske kong Suppiluliuma I og anmodet om et ekteskap med en av hans sønner. Brevene gir ingen detaljer om Tutankhamons død, men at Ankhesenamon var meget redd og ville ikke gifte seg med noen fra sitt eget folk. Imidlertid ble den hettittiske prinsen drept før han møtte sin kommende hustru, og kort tid etter giftet Kheperkheprure Ai seg med Tutankhamons enke og ble farao i eget navn samtidig som det brøt ut krig mellom de to landene, en krig som Egypt ble beseiret i.
Skjebnen til Ankhesenamon er ikke kjent. Hun forsvant fra de historiske opptegnelsene og Ais andrehustru Tij (eller Teje) ble «store kongelige hustru», det vil si førstehustru. Etter Ais død tok Horemheb tronen og satte i gang en kampanje av damnatio memoriæ, latin for «fordømmelse av minne», mot ham. I denne ble Tutankhamons far Akhenaton, stemor Nefertiti, hans hustru Ankhesenamon, halvsøstre og andre familiemedlemmer også inkludert. Heller ikke Tutankhamon selv ble spart. Hans bilder og kartusjer ble også slettet. Horemheb selv var etterlatt uten barn, og testamenterte tronen til Paramessu, som opprettet det 19. dynasti under navnet Ramses I.

Betydning

Tutankhamon var rundt ni år gammel da han ble farao og styrte i rundt ti år. Om enn hans tid som farao var ubetydelig, representerer hans regjeringstid likevel et historisk brudd med de radikale religiøse nyvinningene som ble innført av hans far og forgjenger Akhenaton. Da Tutankhamon styrte som farao så ung og døde så tidlig var det antagelig at hans vesir og etterfølger Ai som tok de viktige politiske beslutningene. Viktigst for ettertiden er likevel at da hans grav i Kongenes dal ble oppdaget av Carter var den bortimot fullstendig intakt og representerte da den med komplette kongegrav fra oldtidens Egypt som har blitt funnet.
Faraoer ble opphøyd og æret etter sin død ved gravkulter og tilknyttede templer. Tutankhamon var en av få konger som ble dyrket på dette viset i løpet av sin levetid. En stele oppdaget i Karnak og dedikert til Amon-Ra og Tutankhamon indikerer at konger kunne bli bedt til i hans guddommelig tilstand. Templer til hans kult ble bygd så langt unna som i Kawa og Faras i Nubia. Tittelen til søsteren av visekongen av Kusj inkluderte en referanse til den guddommelige farao, en indikasjon på universaliteten av hans kult.

Grav

Tutankhamon ble gravlagt i en grav som var uvanlig smal i betraktning til hans status. Han død kan ha skjedd uventet før en mer storslått grav var ferdig og hans mumie ble således gravlagt i en grav beregnet for noen andre. Det ville bevare overholdelsen av skikken med kun 70 dager mellom død og begravelse.
I 1915 hadde George Herbert, 5. jarl av Carnarvon finansiert letingen etter og utgravningen av Tutankhamons grav i Kongenes dal. Den engelske arkeologen Howard Carter ble sysselsatt for å utforske den. Etter en systematisk letning oppdaget Carter den faktiske graven til Tutankhamon (KV62) i november 1922.
Tutankhamons mumie hviler fortsatt i sin grav i Kongenes dal. Den 4. november 2007, 85 år etter Carters oppdagelse, ble mumien stilt ut i sin underjordiske grav ved Luxor da den bandasjerte mumien ble fjernet fra sin forgylte sarkofag til en klimakontrollert glassboks. Den var formet for hindre nedbrytning grunnet fuktighet og varme fra besøkende turister i graven.
Hans grav ble plyndret minst to ganger i oldtiden, men basert på de gjenstander som ble tatt, inkludert forgjengelig olje og parfyme, og bevis fra restaureringen av graven etter forstyrrelsen, synes det klart at plyndringen skjedde innenfor noen måneder etter selv begravelsen.
Lokaliseringen av graven gikk tapt ettersom den kom til å bli begravd av steinflis fra påfølgende graver, enten slengt fra seg der og vasket ditt av oversvømmelser. I årene som fulgte ble en del hytter for arbeiderne bygget over gravens inngang, åpenbart uten at noen kjente til hva som lå under. På slutten av 20. dynasti hvor gravene i Kongenes dal ble systematisk avviklet, ble Tutankhamons grav oversett, formodentlig for kunnskapen om den hadde gått tapt, og selv hans navn kan ha blitt glemt.
5 398 gjenstander ble funnet i graven, inkludert en solid gullkiste, ansiktmaske, troner, bueskytterutstyr, trompeter, lotusbeger, mat, vin, sandaler, og undertøy av lin. Howard Carter brukte ti år på å katalogisere alle gjenstandene. Senere undersøkelser har vist at en dolk fra graven hadde et jernblad gjort fra en metoritt, og undersøkelser av andre gjenstander fra graven kan gi verdifull innsikt i metallarbeidteknologiene rundt østlige Middelhavet på denne tiden.
I henhold til Nicholas Reeves har bortimot 80 % av Tutankhamos gravgods sin opprinnelsen fra den kvinnelige farao Neferneferuatens gravutstyr, inkludert den berømte ansiktmasken i gull, den midtre kisten, kanopiske småkister, flere forgylte skrin, shabtifigurer, bokser og kister, kongelige smykker, og lignende. I 2015 publiserte Reeves bevis som viste at en eldre kartusj på Tutankhamons gullmaske kan leses «Ankheperure mery-Neferkheperure», det vil si «Ankheperure elsket av Akhenaton»; av den grunn ble gullmasken opprinnelig framstilt for Nefertiti, Akhenatons førstehustru, som benyttet det kongelige navnet Ankheperure da hun muligens overtok tronen ved sin ektemanns død. 
Denne utviklingen antyder at enten Neferneferuaten (sannsynligvis Nefertiti om hun overtok tronen ved Akhenatons død) ble avsatt i en maktkamp, muligens fratatt en kongelig begravelse — og gravlagt som en dronning — eller at hun ble gravlagt med et annet sett av kongens gravgods — muligens Akhenatons eget gravgods ved Tutankhamons myndighetspersoner ettersom Tutankhamon etterfulgte henne som farao.  Neferneferuaten ble antagelig etterfulgt av Tutankhamon basert på tilstedeværelsen av hennes gravgods i hans grav.

Tutankhamons forbannelse

I mange år var det rykter om en «Tutankhamons forbannelse» eller «mumiens forbannelse», antagelig drevet fram av løssalgsaviser som søkte sensasjoner for å fremme salget på den tiden da graven ble oppdaget. Disse fokuserte på at en del av de som var inne i graven tilfeldig døde noe senere. Den mest framtredende var George Herbert, 5. jarl av Carnarvon, som hadde finansiert utgravningen, døde den 5. april 1923, fem måneder etter oppdagelsen av trappene som ledet ned til graven den 4. november 1922.
En undersøkelse av dokumenter og akademiske kilder ledet av The Lancet konkluderte med at det var usannsynlig at Carnarvons død hadde noe som helst å gjøre med Tutankhamons grav, enten det var grunnet eksponering til giftig muggsopp (mykotoksikose) eller en eller annen form for «forbannelse». Den faktiske årsaken til Carnarvons død var en streptokokkinfeksjon i huden og underliggende mykvev. Lungebetennelse var antatt å være den eneste av flere komplikasjoner, oppstått fra progressiv invasiv infeksjon som til sist førte til at flere organer brøt sammen. Jarlen hadde vært «utsatt for jevnlige og alvorlige lungeinfeksjoner» og det var «generell tro… at et akutt angrep av bronkitt kunne ha drept ham. I en slik svekket tilstand var jarlens immunitetssystem lett overmannet av erysipelas.» 
En studie viste at av 58 mennesker som var til stede da graven og sarkofagen ble åpnet, kun åtte av dem døde innen et dusin år. Alle andre var fortsatt i live, inkludert Howard Carter som først døde i 1939, 64 år gammel, av lymfekreft. Den siste overlevende av de som gikk inn i graven ved dens oppdagelse i november 1922 var Evelyn Herbert, lord Carnarvons datter. Hun levde i ytterligere 57 år og døde først i 1980.

Arv og ettermæle

Om Tutankhamon er verdens mest kjente farao er det hovedsakelig for at hans grav er blant de som er best bevart, og hans bilde og rike og kostbare gravgjenstander er mest utstilt. Som Jon Manchip White skrev i hans forord til 1977-utgivelse Howard Carters bok The Discovery of the Tomb of Tutankhamun, «Faraoen som i livet var den minst respekterte av Egypts faraoer har i døden blitt den mest kjente.»
Oppdagelsen av graven var framstående nyheter på 1920-tallet. Tutankhamon kom, med et nyord, til ble kalt for «kong Tut». Oldtidens egyptiske referanser ble vanlige i populærkulturen, inkludert amerikanske sanger fra Tin Pan Alley, hvor den mest populære var «Old King Tut» av Harry Von Tilzer fra 1923, ble innspilt av datidens kjente musikere som Jones & Hare og Sophie Tucker. «Kong Tut» ble navn på produkter, forretninger, og selv navnet på hunden til den amerikanske presidenten Herbert Hoover.
Gjenstander fra Tutankhamons grav er blant de mest reisende i sitt slag i verden. De har blitt stilt ut for offentligheten i mange land, men kanskje den mest kjente utstillingsturneen var The Treasures of Tutankhamun («Tutankhamons skatter») som gikk fra 1972 til 1979. Denne utstillingen ble først vist i London ved British Museum fra 30. mars og fram til 30. september 1972. Med mer enn 1,6 millioner besøkende var det en av de mest vellykte utstillinger i museets historie. Utstillingen forflyttet seg til andre land, blant annet USA, Sovjetunionen, Japan, Frankrike, Canada og Vest-Tyskland. Metropolitan Museum of Art i New York organiserte den amerikanske utstillingen, som varte fra 17. november 1976 og til 15. april 1979 med mer enn åtte millioner besøkende.
I 2004 ble en utstillingsturne med Tutankhamons gravgods kalt Tutankhamen: The Golden Hereafte som besto av femti gjenstander fra Tutankhamons grav sytti gravgjenstander fra andre graver fra 18. dynasti. Den begynte i Basel i Sveits og dro videre til Bonn i Tyskland. 
I 2005 ble det satt i gang en ny utstillingsturne med skattene fra Tutankhamons grav og andre gjenstander fra 18. dynasti, denne gangen kalt for Tutankhamun and the Golden Age of the Pharaohs. Det var den samme utstillingen som i 2004, men med et noe ulikt format. Utstillingen begynte i USA i Los Angeles, deretter i Fort Lauderdale, Florida, Chicago og Philadelphia. Utstillingen flyttet deretter til London før den til sist vendte tilbake til Egypt i august 2008. En ekstrautstilling i USA gikk i Dallas Museum of Art fra oktober 2008 til mai 2009 før den fortsatte til andre amerikanske byer.
I 2011 besøkte utstillingen Australia for første gang i Melbourne Museum i april for den eneste australske stopp før den reiste tilbake til Kairo i desember 2011. Utstillingen omfattet 80 gjenstander fra Tutankhamons umiddelbare forgjengere, som Hatshepsut. Det var hennes vellykte handelspolitikk som økte Egypts rikdom og som gjorde den store rikdommen i Tutankhamons grav mulig. Det var også 50 gjenstander fra Tutankhamons grav, men ikke den ikoniske gullmasken som var en hovedattraksjon på turnen 1972–1979 ettersom de egyptiske myndighetene ikke ville la faren for skader omfatte denne gjenstanden.
En adskilt utstilling kalt for Tutankhamun and the World of the Pharaohs begynte ved Det etnologiske museum i Wien den 9. mars og varte fram til 28. september 2008, og viste fram ytterligere 140 skatter. Etter å ha blitt omdøpt til Tutankhamun: The Golden King and the Great Pharaohs dro denne utstillingen videre til USA og Canada fra november 2008 og fram til 6. januar 2013.