Schöner Gigolo, armer Gigolo

«Schöner Gigolo, armer Gigolo» er en østerriksk populærmusikksang, skrevet i 1928 Leonello Casucci (melodi) og Julius Brammer (tekst). Amerikanske Irving Caesar skrev en engelskspråklig tekst til den i 1929. Den bærer tittelen «Just a Gigolo».

Historie

Originalversjonen er en poetisk visjon av den sosiale kollapsen som en opplevde i Østerrike etter den første verdenskrig, representert av karakteren til en tidligere husar, som minnes seg selv paradere i sin uniform, mens han nå må klare seg som en ensom leid danser. Melodien inneholder en enkel melodisk sekvens, men har – ikke desto mindre – en intelligent harmonisk konstruksjon som fremhever de blandede følelsene i teksten og tilføyer en nostalgisk bittersøt effekt.
Sangens suksess tilskyndet en forlegger i Tin Pan Alley til å kjøpe rettighetene og bestilte en engelskspråklig versjon av Irving Caesar, en meget populær tekstforfatter på den tiden. Caesar fjernet de spesifikke østerrikske referansene og, i det ofte utelatte verset (men tatt med i Bing Crosbys innspilling fra 1931), la handlingen til en kafé i Paris, hvor en lokal karakter forteller sin triste historie. Således beholdt teksten sin sentimentale side, men mistet sin historiske verdi.
«Just a Gigolo» forekom i en film fra 1931, i en tegnefilm med Betty Boop fra 1932 og i en TV-serie fra 1993. Alle er oppkalt etter sangen.
Filmen Schöner Gigolo, armer Gigolo, regissert av David Hemmings i 1978, fikk sin tittel etter første vers i originalteksten, men tittelen Just a Gigolo ble anvendt i distribusjonen i USA. I denne filmen ble sangen fremført av Marlene Dietrich, i hennes siste filmrolle.

Opprinnelse

«Just a Gigolo» er best kjent i en form innspilt av Louis Prima i 1956, hvor den ble ordnet parvis i en medley med en annen gammel standardsang, «I Ain't Got Nobody»" (Melodi av Spencer Williams og tekst av Roger Graham, 1915).
Sammenkoblingen av de to sangene hadde sitt opphav i en tidligere Louis Prima-innspilling fra 1945, som ble tilpasset av Sam Butera til Primas sceneshow i 1950-årene, hvor Prima fremførte sine gamle hits i en ny jive and jumping-stil. Den suksessen skaffet Prima en innspillingsavtale med Capitol Records, som tok sikte på å fange atmosfæren til hans show på plater. Det første albumet, med tittelen The Wildest! og utgitt i november 1956, åpnet med «Just a Gigolo/I Ain't Got Nobody», som så ble Primas signaturnummer og hjalp til med å relansere hans karriere.
Village People og David Lee Roth gjorde coverversjoner av medleyen, i henholdsvis 1978 og 1985.

Primas innspilling

Innspillingssesjonen fant sted i april 1956 i Capitol Tower Studios, Los Angeles, og ble produsert av Voyle Gilmore. Prima ble backet av sin Las Vegas-gruppe, Sam Butera & the Witnesses, med dens originalbesetning: Sam Butera (tenorsaksofon), James «Red» Blount (trombone), William «Willie» McCumber (piano), Jack Marshall (gitar), Amado Rodriques (bass) og Robert «Bobby» Morris (trommer). Keely Smith, som var Primas hustru, sluttet seg til The Witnesses i de karakteristiske backingvokalene. Prima var ledesanger, men spilte ikke trompet på dette sporet.

Norske versjoner

Dorian Red, Lyktemannen og Jan Borseth har skrevet norske tekster. Reds versjon bærer tittelen «Lille løitnant». Lyktemannens versjon heter «Dumme Gigolo». Bortseths versjon heter «Kom og dans».

Listeplassering

Roths versjon lå som # 12 på Billboard Hot 100-listen i 1985.