google/wiki40b huggingface dataset:
Pseudomythodes

Utseende

Mythodini er små til middelsstore, brunspraglete eller mørke, blanke trebukker. Antennene er omtrent så lange som kroppen. Antenner og bein har korte bremmer av utstående, mørke hår. Pronotum har rundede sider og er nesten sirkelformet sett ovenfra. Lårene er noe klubbeformede.

Utbredelse

Gruppen er utbredt i Sørøst-Asia.
Fumiyo Fujiyoshi

Før spillet

Fumiyo Fujiyoshi er en av elevene i klassen med tredjeårsstudenter på Shiroiwa Ungdomsskole i det japanske prefekturet Kagawa. I boka og mangaen var hun en stille og omsorgsfull person. I noen av mangaens tilbakeblikk ser vi Fumiyo tilbringe tid sammen med Yukie Utsumi og hennes gjeng, og det virker også som om hun er en venn av Noriko Nakagawa. I mangaen er også Yutaka Seto forelsket i henne (noe hun aldri får vite noe om).
I filmen var hun en av de mange elevene som mobbet Noriko Nakagawa.

Under spillet

Mens elevene befinner seg på skolen i starten av spillet hvor de mottar instruksjonene, ser læreren at Fumiyo hvisker til en annen jente. Læreren (Kinpatsu Sakamochi i boka, Yonemi Kamon i mangaen, Takeshi Kitano i filmen) kaster en kniv mot henne som treffer Fumiyo i pannen og dermed dreper henne. I mangaen planlegger Yutaka Seto, sammen med Shinji Mimura å hevne henne, og navngir bomben de lager «Fumiyos Hevn».
Leif Verdu-Isachsen

Leif Verdu-Isachsen er en norsk industridesigner. Verdu-Isachsen arbeider nå som fagsjef i design ved Norsk Form (fra 2009), der han er ansvarlig for deres prosjekter og faglige utvikling innen designfeltet. Norsk Form er er en nasjonal formidlings- og prosjektinstitusjon som skal øke forståelsen for fagfeltene design, arkitektur, sted- og byutvikling og arbeide for kvalitet og nytenkning i utviklinga av norske omgivelser og produkter.

Utdanning og bakgrunn

Leif Verdu-Isachsen er utdannet innen industridesign ved Northumbria University i Newcastle, Storbritannia. Han har tidligere vært daglig leder ved designbyrået KODE Design (2001–2009) og Kohler Scandinavia (2009), og jobbet som designer ved det Milano, Italia-baserte byrået Isao Hosoe Design (1996–1997) og Abry Design (1997–2001).
Sarandí Grande

Kommune

Byens ordfører (alcaldesa) er Ana Stopingi (2012).

Transport

Ruta 5 forbinder Sarandí Grande med Florida (sør) og Durazno (nord).
 Ruta 42 forbinder Sarandí Grande med Farruco.
 Ruta 57 forbinder Sarandí Grande med Trinidad, i Flores, og Cardona i Soriano.
Blokk 12, Oppgang C

Om serien

Serien ble produsert av NRK ​Barne- og ungdomsavdelingen og satte søkelyset på blokkmiljøet for barn i de store drabantbyene som den gang var i ferde med å gro opp, særlig i Oslo-området. Dette var en periode hvor man ikke hadde rukket å bygge inn nye tiltak som klubber og servicesentre - det sosiale liv manglet. Programskaperne ville gripe det typiske for blokktilværelsen den gang: Kontaktløshet mellom voksne, barna som ble dyttet unna og uten å ha noe de kunne bruke fantasien til, og de mange forbudene. Serien ønsket med andre ord å gjøre sitt til at barn skulle bli høyere prioritert av by- og boligplanleggerne, og generelt sett minne de voksne på barnas behov. 
Serien ble meget godt mottatt da den kom i 1973.
Den ble sendt i reprise i 1980.

Bakgrunn for temaet

Kritikk av blokktilværelsen var ikke noe nytt i den norske kulturdebatten. På slutten av 50-tallet og begynnelsen av 60-tallet vokste drabantbyene opp som paddehatter rundt de største byene. Hovedpoenget med disse var at de skulle isoleres mest mulig fra bykjernens trafikk. støy og industri- og forretningsvirksomhet. Boligblokkene skulle ligge på store grøntarealer med småhusbebyggelse rundt omkring. Til å begynne med, mens mange enda husket de mørke og umoderne bygårdene, var et tilfredshet med denne boligformen. Men etterhvert spredte misnøyen seg. Det ble blant annet påpekt at det aldri foregikk noe i drabantbyene. 
Det ble noe livløst og stillestående, bent fram trøstesløst ved det hele. Den lovpriste isolasjonen fra industri og storbyliv virket mot sin hensikt, ble det sagt. Det virket ikke livgivende men tvertimot drepende - særlig om formiddagen etter at ektemennene og de utearbeidende hadde reist til byen.
50 First Dates

Handling

Henry (Adam Sandler) er den typiske ungkaren – glad i kontakt, men redd for å binde seg. Så møter han den vakre, søte Lucy (Drew Barrymore), og faller for henne øyeblikkelig. Men når han møter henne igjen neste morgen, husker ikke Lucy noen ting av at de møttes. Så får Henry vite sannheten: Lucy lider under sykdommen amnesi som følge av en bilulykke året før, som gjør at hun glemmer alt hun har gjort det siste døgnet neste morgen. Hun tror dermed at det fremdeles er oktober året før. Henry går imot alt han tidligere har gjort – han nekter å gi opp, og får henne til å forelske seg i ham igjen og igjen – dag etter dag etter dag. Klarer han å stå det ut?
Didrick Gercken

Didrick Gercken (også Didrik, Diedrich som han selv underskrev seg med), født 1692, død 1748, var en tysk-dansk billedhugger, født i Bremen, og trolig utdannet i farbroren Andreas Gerckens den eldres verksted.

Biografi

Han anses for å være sønn av stenhugger Wölthe Gercken og hustru Gesche Jünglings. Enkelte kilder anfører dog at han er sønn av en Dirich Gercken.
Han arbeidet som billedhugger i Tyskland før han omkring 1713 kom til København for å arbeide i sin farbrors verksted i Nye Kongensgade. Her hadde Andreas bodd siden 1704 og her kom Didrick til å bo til sin død i 1748.
Det finnes ingen etterretninger om, at han har reist i andre land i Europa, men han har hatt kjennskap til både Lorenzo Bernini og Michelangelos kunst. Ved farbrorens død i 1717 har han vært en erfaren billedhugger, hvor han har utført det meste av arbeidet på Christian V og dronning Charlotte Amalies sarkofager.
20. november 1717 ble Didrick kongelig hoff-billed- og stenhugger etter sin farbror. Som onkelen var han også reformert, hvilket Charlotte Amalie også var. Det er mulig, at det var henne som ansporet Andreas Gercken den eldre til å søke hen til Danmark. Andre reformerte som nøt den frihet og beskyttelse som dronningen kunne tilby, var bl.a. arkitekten Christoph Marselis og Wilhelm Friederich von Platen.
26. august 1721 gifter Didrick seg med Margrethe Eleonora Wilcken. Hun dør i 1740, og begravelsen er registrert i Nikolaj kirkes regnskaper. Det har vært tre barn i ekteskapet, hvorav man kjenner navnet på to: Mette Dorothea som i 1739 ble gift med hoffmedaljør Georg Wilhelm Wahl, og Margrethe Eleonora som i 1749 blir gift med stenhugger Theodor Gerkcen fra Bremen.
Didrick utførte en lang rekke dekorative, arkitektoniske utsmykninger av danske slott, i overgangen mellom stilartene barokk og rokokko. Sammen med Just Wiedewelt, utførte han alteret i Garnisons kirke i København i 1724, og alteret i Københavns slottskapell, som i 1732 ble flyttet til Helligaandskirken. På begynnelsen av 1740-tallet, arbeidet han med Garnisons Kirke i Christiania. Han tilvirket også Frederik IVs og dronning Louises sarkofager i Roskilde domkirke, under Thuras ledelse. Han hadde en stor produksjon bak seg, hvorav mange dessverre er gått tapt.
Billedhuggeren Johannes Wiedewelt var Didricks elev.
Søtpotet

Utbredelse i stillehavsområdet

Da antropologer for første gang kom til Papua Ny-Guinea på 1800-tallet, oppdaget de at søtpoteter ble dyrket av folk i høylandet langt inne på øya, i noe av det mest utilgjengelige terreng som finnes på jorden. Spørsmålet var hvordan planten har kommet dit fra Sør-Amerika.
Ifølge treleddmodellen har søtpotetens utbredelse fra Amerika til stillehavsområdet skjedd i tre steg, først ved polynesiernes kontakt med vestkysten av Sør-Amerika i området ved Peru og Ecuador en gang mellom år 1000 og 1100, så ved at spanske sjøfarere brakte søtpoteter fra Mellom-Amerika til Filippinene tidlig på 1500-tallet og deretter omtrent på samme tid ved portugisiske handelsmenn som spredte søtpotet fra Karibia og Mellom-Amerika til de østlige delene av Indonesia, hvorfra den har spredt seg blant annet til innlandet i Ny-Guinea.
Nettbuss Sør

Historie

Nettbuss Sør viderefører den rutebiltrafikken fra mellomkrigstiden som ble etablert av Arendals Dampskibsselskab (ADS) og Risør og Tvedestrand Bilruter (RTB). Arendals Dampskibsselskabs landvertstrafikk – person- og godstrafikk – ble fra 1986 skilt ut i Aust-Agder Trafikkselskap (ATS) der Aust-Agder fylkeskommune og NSB Biltrafikk var de største eierne. I 2000 ble NSB Biltrafikk omgjort til Nettbuss. NSB hadde overtatt alle aksjene i Aust-Agder Trafikkselskap som så fikk navnet Nettbuss Sør. I 2001 ble Nettbuss Grenland innfusjonert i selskapet. Risør og Tvedestrand Bilruter ble overtatt av Nettbuss Sør i 2008, mens Nettbuss Vest ble innfusjonert i 2009. Fra 1. januar 2011 overtok Nettbuss Sør konsesjonen for lokalbussene i Kristiansand-området fra Bussen Trafikkselskap. 1. januar 2013 ble Nettbuss Sør slått sammen med Nettbuss Drammen, og hovedkontoret ble flyttet fra Arendal til Drammen. Fra og med 1. januar 2015 overtok Setesdal Bilruter og Agder Buss all trafikk selskapet hadde i Aust-Agder.
Selskapet drev tidligere ekspressbussrute mellom Kristiansand og Oslo under navnet Sørlandsekspressen, som fra 1. mai 2013 ble en del av Nettbuss express. 1. januar 2014 ble driften av denne ruta overført til Nettbuss Ekspress AS.
EnterCard

Historie

EnterCard Norge AS ble etablert i 1999. I 2003 solgte de daværende eierne, 
SpareBank 1-gruppen og Terra-Gruppen, til FöreningsSparbanken AB, senere kjent som Swedbank. I 2005 solgte Terragruppen Swedbank 50% av sine aksjer til Barclays og startet med dette et joint venture.
EM i beachhåndball 2017

Europamesterskapet i beachhåndball 2017 for både kvinner og menn ble arrangert i Zagreb i Kroatia fra 20. til 25. juni 2017.
Regjerende europamestere var Kroatias herrelandslag og Ungarns kvinnelandslag, mens årets mesterskap ble vunnet av Spanias herrelandslag og Norges kvinnelandslag.
Smilehull

Smilehull er synlige fordypninger i huden som noen mennesker har på kinnet ved siden av munnen, spesielt når de smiler. Smilehull kan være arvelig og skyldes et enkelt dominant gen. Hos enkelte individer kan smilehullene være til stede i en periode og forsvinne senere. 
Det er mest vanlig at man har de på begge kinn, men det kan også hende at man bare har det på den ene siden. Smilehullene oppstår fordi noen av musklene i kinnet er kortere enn de andre, og disse gropene i huden oppstår når de trekker seg sammen.
Odontolabis imperialis

Utseende

En stor (hannen 38-69 millimeter), kraftig, blankt svart hjortebille. Hannen har stort hode og forstørrede kjever, men formen på disse kan variere mye. Hos denne arten er kjevene gjerne slanke og krumme, mer eller mindre sagtakkede og ellers med varierende tenner. Hodet har en liten tann bak fasettøynene. Pronotum er rundet innsnevret bakerst bak en utstående tann. Dekkvingene er svært blanke, noe hvelvede, bredest bak roten. På beina er lårene røde bortsett fra ytterst. Hunnen er bredere og svært blank, uten forstørrede kjever, hodet med et rundet utskudd under fasettøynene.

Levevis

Larvene utvikler seg i råtne trestammer.

Utbredelse

Arten hare en relativt begrenset utbredelse på det nordlige Borneo og den nærliggende øya Palawan.
Midtlinjeskift

Midtlinjeskift er sjelden tilstand hvor hjernens oppfattelse av kroppens senterlinje skiftes mot enten høyre, venstre, opp eller ned, og etterhvert resulterer i en rekke synsforstyrrelser. Som regel er midtlinjeskiftet et resultat av en kraftig hjernerystelse, et slag eller nakkesleng i forbindelse med bilulykker, men man kan være uheldig og få et midtlinjeskift bare ved å få en hard fotball i bakhodet. Man er mer utsatt dersom slaget skjer i nær tilknytning til synsbarken i hjernen (visuell cortex) hvor hjernens synsbehandling foregår.
Midtlinjeskift ble oppdaget og kartlagt av den amerikanske optometristen William Padula.

Mekanismer

Pasienter med midtlinjeskift vil ofte være konstant svimle og fortelle at synet deres virker uklart og tåkete, selv om vanlige synstester vil vise at man har helt perfekt syn. Årsaken til at pasientene opplever synet som uklart er at sidesynet ikke lenger sammenfaller med skarpsynet. Midlinjeskiftet skyldes en skade i den ene av de to hjernehalvdelene hvor behandling av informasjonen fra sidesynet skjer. Hvor stor skaden er sammenfaller med hvor kraftig skiftet mot siden blir, og ettersom sidesynet er en svært viktig komponent for kroppens balanse vil uoverensstemmelsen mellom de to synsinntrykkene gjøre at pasienter som regel «lener seg bort» fra den skadde siden.

Behandling

Midtlinjeskift kan behandles av optometrister ved hjelp av spesielt tilpassede yoked-prismebriller som midlertidig endrer hjernens oppfatning av midtlinjen tilbake til det som faktisk er midten av kroppen. Av og til må man kombinere bruken av prismebrillene med synstrening, og prismebrillene må kanskje tilpasses etterhvert som pasienten blir bedre.
Noen pasienter merker rask forbedring bare ved å ta på seg prismebrillene, og vil fremdeles ha effekt en god stund etter at brillene tas av. Slike pasienter kan etterhvert gå i lengre og lengre perioder uten å bruke brillene, og ha god effekt. Andre merker liten forandring, og må i tillegg trene mye i flere måneder for at midtlinjen skal skiftes tilbake og synet bli bra igjen.
Få optometrister kjenner til midtlinjeskift, og bare en håndfull optometrister i USA utdannes i det. Det finnes likevel eksempler på norske optometrister som har forsøkt å behandle tilstanden ved å følge de samme metodene, og i noen tilfeller har dette gitt svært gode resultater.
This Is Us

This Is Us er et musikkalbum med Backstreet Boys, utgitt 30. oktober 2009.
Affektlære

Affektlære er en skoleretning innen barokkmusikken som omhandler klangens påvirkning på menneskets psyke. Opprinnelse til teorien lå i den greske antikkens retorikk.
I barokken forsøkte ikke komponistene å framstille sine egne følelser, men ble ansett – og anså seg selv – som håndverkere. Hovedideen var at komponisten skulle tilstrebe en gjennomgående affekt i et stykke eller sats for å unngå forvirring og kaos, og for å sikre at de oppnådde dette kunne de bruke de virkemidler som i henhold til affektlæren framkalte de ønskede «affekter» hos tilhørerne. Eksempelvis ble det postulert at en ren kvart førte til glede, stolthet og håp, mens en stigende melodi gav glede og små intervaller framkalte sorg. Tritonusfall var djevelen i musikken (diabolus in musica).
Doktrinen mistet sin betydning i den klassiske æra fordi komponister og teoretikere begynte å finne den i overkant mekanisk og unaturlig.
Cyclocephala conspicua

Utseende

En middelsstor (ca. 15-17 millimeter), bred, blankt, mørk hornbille.  Hodet er svart, pronotum er brunrødt med et par store, svarte flekker, bein er mørkbrune, dekkvingene svarte med en T-formet, rustrød tegning i den bakre delen. Arten har ikke horn på hodet eller groper på pronotum, kjønnene kan skilles på at hannen er smalere enn hunnen og at føttene, og særlig kloleddet, på forbeina er fortykkede.

Levevis

De voksne billene er nattaktive og kommer til lys. I alle fall noen arter besøker blomster (for eksempel på planter i myrkonglefamilien) og kan være viktige pollinatorer. Larvene er kjent bare for et fåtall av artene, disse lever i jorda og eter på gressrøtter.

Utbredelse

Arten er utbredt fra Honduras i nord til Ecuador i sør.
Linjelundmåler

Utseende

En middelsstor (vingespenn 23 – 26 mm), slank, grå-brunlig måler. Den kjennes lett på at forvingene har to parallelle, nesten rette, brune tverrbånd. Forvingen er litt tilspisset, hvitgrå til lyst brunlig, met to parallelle, rette, lysbrune tverrbånd som er mørkt kantede på innersiden. Nær vingespissen er det en liten, rund, mørk flekk, i spissen en kort, mørk skråstrek. Begge vingepar har en rad små, svarte flekker langs ytterkanten. Bakvingen er gråhvit. Larven er lang og slank, blekgrønn med en smal, mørk stripe langs midten av ryggen. Den er tilsynelatende helt naken.

Levevis

Arten lever i åpne områder, og larven kan finnes på en rekke forskjellige urter, blant andre maurer (Galium spp.), syrer (Rumex spp.) og løvetann (Taraxacum spp.). De voksne målerne flyr i august.

Utbredelse

Arten finnes i Europa. I Norge er den funnet nord til den sørlige delen av Nordland.
Lokalavisen Groruddalen

Lokalavisen Groruddalen er en gratisavis som utgis hver torsdag som ukeavis i Oslo. Ansvarlig redaktør er Tore Bollingmo.
Avisa kom med sin første utgave 13. januar 2005. 58 500 eksemplarer distribueres gratis ukentlig til alle husstander i bydelene Alna og Bjerke (egen utgave) samt Grorud og Stovner (egen utgave).
I 2006 etablerte Orkla Media en gratisaviskjede i Oslo, der Lokalavisen Groruddalen inngår. Avisene utgis av et eget selskap, Lokalavisene Oslo AS, som tilsammen fulldistribuerer seks avistitler i tolv ulike bydelsversjoner i et opplag på 286.800 hver uke. De seks avistitlene har hvert sitt nettsted. Selskapet holder til i Akersgata 28 i Oslo og sysselsetter 74 personer.

Saksøkt

Avisa ble i 2005 saksøkt av Akers Avis Groruddalen på grunn av den store likheten mellom navnene. Lokalavisen Groruddalen vant saken, fordi retten mente at alle aviser i Groruddalen kunne bruke navnet. De to lokale avisene har vært i konflikt siden også, blant annet da Lokalavisen Groruddalen ble kastet ut av et møte i Groruddalen Miljøforum, mens Akers Avis Groruddalen fikk være igjen.
Kollektivet (tegneserie)

Historie

Serien startet i bladet Larsons Gale Verden nummer 1 i 2000, og har vært fast biserie i bladet fram til 2008. Fra juni 2008 begynte serien å komme ut som eget månedsblad på Schibsted Forlag. Fra 2019 utgis ikke bladet mer.
Tegneserien Kollektivet var i 2003 den første tegneserien i verden som ble tilgjengelig som MMS på mobil, i samarbeid med smsklubben.net.
Serien gikk i to år i Pondus, som fast biserie i bladet Smult, og på begynnelsen av 2000-tallet om lag 6 måneder på nettsidene Spray.no og Hjemmenett.no. Serien har hittil blitt samlet i en rekke egne album og hefter, som nesten alle har en spesialtegnet hovedhistorie på fra 4 til 32 sider.
Inkognitogata (Oslo)

Navnets opprinnelse

Allerede på 1700-tallet lå det et hus i skogen bak «Bellevue» som platået slottet i dag ligger på, het. Alleen opp til huset gikk helt fra det som i dag er Aker Brygge og man kan fremdeles se en liten del av den gjennom Dronningparken. Huset ble kalt Incognito («under ukjent navn») og var eid av Bernt Anker, som også eide Paléet som senere ble kongebolig i Christiania. Huset fikk antageligvis navnet fordi det var så bortgjemt.

Historie etter 1840

Da Slottet var bygget ble det bestemt at det skulle bygges paléer i området rundt. Dette var begynnelsen på det som senere ble kjent som «Vestkanten». De aller fleste av disse villaene står fremdeles i dag, nesten alle er fredet og holdt i god stand. Etter som tiårene gikk og byen vokste ble noen av tomtene kjøpt opp av investorer som rev og bygget bygårder. I denne gaten skjedde det ikke med så mange adresser, i Oscars gate, ett kvartal vestover, er det meget få paleer som står igjen i dag.

Trafikalt bilde

Inkognitogata er en forholdsvis rolig gate. Mellom Henrik Ibsens gate og Riddervolds gate er det ett kjørefelt i hver retning, ingen parkeringsplasser og spor for trikk. Mellom Riddervolds gate og Uranienborgveien er det enveiskjørt i østlig retning med parkeringsplasser.

Gaten i dag

Gaten, fasadene og trærne, også til en viss del porter gjerder osv., er i dag fredet av Byantikvaren.
Francisco Eusebio Kino

Francisco Eusebio Kino (Eusebius Franz Kühn) (født 10. august 1645 i Segno i Italia, død 15. mars 1711 i Magdalena (Magdalena de Kino Sonora) i Mexico) var en italiensk misjonær tilhørende jesuittordenen som virket i det sørøstlige Nord-Amerika. Han var også forsker og kartograf.

Liv og virke

Pater Kino fikk utdannelse i teologi, matematikk og astronomi på jesuittskoler i Italia og Tyskland. I 1681 ankom han til Ny-Spania (nå Mexico), og i 1682 utgav han et hefte i Mexico by som inneholdt hans observasjoner av kometen i Cádiz i Spania i 1680.
Senere reiste han som kartograf å utrede mulighetene for etablering av misjonsstasjoner i Baja California. Det meste av hans liv ble nå viet til den regionen som var kjent som Pimería Alta (nå den sydlige del av Arizona og det meste av den meksikanske delstaten Sonora). Kino tilbrakte nesten 30 år med å tegne kart, grunnlegge misjoner (som senere ble til landsbyer og byer), og introdusere landbruk og kvegavl blant indianerne.
Årring

Årringer eller vekststriper er ringene som kan ses i tversnittet på en trestamme eller på skallet til muslinger. Synlige ringer er et resultat av sesongavhengige endringer veksthastigheten, og det er derfor en ring vanligvis markerer et år i livssyklusen. Ringene er mer synlige på trær som vokser i de tempererte sonene, fordi forskjellene mellom årstidene er større der. 
Treet vokser i et av lagene i barken. Den ytterste årringen er derfor den nyeste, og den innerste er den eldste. Muslingens vekststriper vokser ut fra den eldste delen av skallet, kalt skallnavlen eller umbo.
Den indre delen av hver enkelt ring formes tidlig i vekstsesongen, mens veksten er relativt rask og tettheten på treet er mindre, mens den ytre delen av ringene har større tetthet fordi trærne vokser saktere om sommeren og høsten. Hos dyr dannes ringene som følge av tilgangen på næring gjennom sesongen.
År med tilstrekkelig fuktighet og en lang vekstsesong fører til tykke ringer, mens år med tørke kan gi smale ringer. Slik kan man også si noe om klimaforholdene og variasjonen i disse i området et tre vokser ved å studere årringene. Trær fra samme område har en tendens til å utvikle de samme mønstertykkelsene i gitte perioder. Studiet av slike ringer kalles dendrokronologi.

Ikke bare trær og muslinger

Synlige og vanskelig synlige vekstringer finnes også i dryppsteinssøyler (stalagmitt, stalaktitt eller sammenvokst). Veksten av disse er så langsom at det først i våre dager er blitt mulig å undersøke disse. Det er klimaperioder som er hovedfokus, og tidsskalaen er i hundreår.
Dyr som har skall og vokser, legger ofte bare et nytt lag skall på innsiden av det gamle. Dette sees tydeligst på enkelte skjell og muslinger, men også sneglehus kan ha tydelige årgangsskiller. Fiskeskjell og fiskenes øresteiner kan brukes til aldersbestemmelse. Et særtilfelle i krypdyrverdenen finnes i klapperslangens «rangle», som består av rester av skinnet fra tidligere år.
Propp og Berta

Handling

Filmen handler om en mann som heter Propp (norsk stemme: Kim Haugen), som kommer til byen fordi han har arvet et gammelt hus. Det han ikke vet er at det bor en gammel heks i skogen, som hater naboer.
Propp vet ikke veien til huset, og spør derfor alle han møter i byen ved å vise dem et bilde av huset, men alle blir stive av forskrekkelse og går sin vei, inntil Propp spør to barn. De viser vei, men hvisker til hverandre at «det er heksehuset». I det Propp kommer fram, ser han en ku som heter Berta (Wenche Myhre), som har satt seg fast i gjerdet. Propp gjør alt han kan for å få Berta ut, men til ingen nytte. Han står og tenker lenge, og observerer Berta som dasker til en flue med halen. Da får han en glimrende idé: han trekker Berta i halen. Bertas hår reiser seg, og hun blir illsint, men klarer å rive seg løs fra gjerdet. Propp og Berta blir gode venner. De går ut i skogen på en tur, men plutselig høres små stemmer inne fra et tre. De dytter bort steinen, og der inne var Tyttebæsjene.
Tyttebæsjene er små vesener, som har vært innesperret i treet i mange hundre år før Propp og Berta redder dem. Stemmene deres spilles av Trond Kirkvaag, Knut Lystad, Lars Mjøen og Marianne Krogness. De er svært musikalske, og takker ikke nei til en sang. De redder senere Propp og Berta og de andre i byen ved flere anledninger, og er på mange måter en av filmens helter. Tyttebæsjene var blitt sperret inne av en heks, fordi de var for snille. Etter at de er blitt reddet, får Propp ett ønske. Han ønsker seg at Berta kan begynne å snakke. Hun skravler som en foss, og Propp blir sint. Heksa tar Propp til fange, men Tyttebæsjene har lovet å komme til unnsetning hvis de trengte hjelp til noe. De drar Berta i halen, og hun stormer inn. Hun får løs Propp fra fangenskap, og redder ham. Heksa truer med å forsteine alle i byen, men blir selv forsteinet av et pulver.