Stormvloedkering Hollandse IJssel

Hvorfor trengtes en barriere her?

Under oversvømmelsen i 1953 truet det stigende vannet Randstads 1-1,5 millioner innbyggere, i elven Hollandse IJssel nådde det en høyde på 3,7 meter over NAP. Dikene var gjennomsnittlig bygget til 4,0 meter over NAP, og langs elvens nordside var de dårlige. De hadde blitt gjennombrutt flere ganger tidligere, uten at det hadde blitt tatt affære. 
Hvis dikene hadde sviktet natten mellom 31. januar og 1. februar 1953 har beregninger vist at mellom 25 000 og 35 000 mennesker ikke ville ha overlevd katastrofen i motsetning til de 1835 som omkom. Tallene baseres på antallet døde som falt i provinsen Zeeland under denne oversvømmelsen, der mistet 1 av 40 innbyggere livet. Deltakommisjonens anbefaling var at en spingflo-barriere burde bygges. Slik ville man ikke trenge å forhøye dikene langs elven.

Byggingen av barrieren

Der barrieren ble bygget var elven 250 meter bred, og et av kravene under byggingen var at skipsfarten skulle hindres så lite som mulig. For å lette passasjen for de rundt 250 skipene som passerte hver dag, ble kanaler mudret ut ved siden av elven slik at skip kunne passere nesten uhindret mens byggingen pågikk. 
Videre ble ustabile leirelag byttet ut mot sand fra Nieuwe Maas til dit barrieren skulle bygges, som var for ustabile til å bære konstruksjonen. Ved Vlaardingen ble sanden ble suget opp av skipet Ahoy og lastet på skip som transporterte den til Capelle aan de IJssel.
I juli 1954 begynte man å jobbe med selve området på elvebunnen der det skulle bygges. For å få et tørt område å arbeide på ble stålplater (ned.: damwand) drevet ned i elvebunnen, før vannet ble pumpet ut. Totalt ble det brukt 100 kilometer stålplater til å avgrense byggeområdet, men likevel foregikk det meste arbeidet under vann.

Terskler

Som tidligere nevnt bestod grunnen under elven blant annet av ustabile, svake leirelag. Disse lagene var for svake til å bære vekten av slusedørene, og man anla derfor terskler som dørene kunne hvile på elvebunnen. For å kunne bygge en terskel av samme lengde som slusedørene i ett stykke ville man trengt en 80 meter lang tørrdokk, noe som ikke var mulig uten å stenge en stor del av elven for trafikk. Problemet ble løst ved at terskelen ble bygget i seksjoner, først ble to seksjoner på 27,5 meter plassert midt i elven og koblet sammen. Senere ble disse seksjonene forbundet med landsidene da to mindre stykker på 12,5 meter ble plassert på hver side dem. Tersklene ble formgitt på en slik måte at problemer dersom grunnen rundt tersklene skulle bli vasket vekk av vannet når slusedørene stenges, ble minimalisert. Når slusedørene stenges blir vannstrømmen sterkere etterhvert som vannet må passere gjennom en stadig mindre åpning.

Slusen

Mens arbeidet med tersklene pågikk, begynte byggingen av slusen. Den ble 24 meter bred og 120 meter lang, med slusedører på 60 tonn. Slusen ligger på nordsiden av elven, ved Capelle aan de IJssel. For at brohodene skulle få et godt fundament ble de bygget på pæler som ble drevet ned i elvebunnen. Brohodene bæres av totalt 33 kilometer pæler.

Barrierens slusedører

De 81,2 meter brede, 11,5 meter høye og 635 tonn tunge slusdørene ble produsert mens byggingen av tersklene, slusen og brohodene pågikk. Som tersklene ble også disse produsert i deler som man monterte på byggeplassen. Det sier seg selv at det koster mye å løfte disse dørene, måten det blir gjort på er ved hjelp av en motvekt på 460 tonn som oppveier dørenes vekt. Motvekten er lettere enn dørene fordi man ville være sikre på at dørene virkelig stengte elven. Dette blir drevet av elektromotorer montert i tårnene, og for at strømstans ikke skal hindre stengingen av barrieren har den en egen generator. For å være sikre på at Krimpenerwaard og omgivelsene skulle kunne beskyttes mot springflo ble først den vestligste døren gjort helt ferdig, før man begynte på den østligste. Denne ble ikke satt på plass før i 1977.