Matematikkdidaktikk

Matematikkdidaktikk, eller matematikkens fagdidaktikk, er et fagområde som har tette bånd til både matematikk og didaktikk. Matematikkdidaktikken tar særlig for seg spørsmål knyttet til læring av og undervisning i matematikk, og noen sentrale spørsmål kan være: Hva er matematikk? Hvordan lærer vi oss matematikk? Hva kan lærere gjøre for at elever og studenter skal lære matematikk?

Historie

Elementær matematikk var en del av utdanningssystemet i de fleste eldre sivilisasjoner, inkludert antikkens Hellas, Romerriket og oldtidens Egypt. I de fleste tilfeller var formell utdanning i matematikk kun tilgjengelig for menn av tilstrekkelig høy status. 
Etter modell av Platons inndeling hørte matematikken (spesielt aritmetikk og geometri) inn under kvadrivium. Denne strukturen ble videreført i den klassiske utdanningen i Europa gjennom hele middelalderen. Undervisningen i geometri var i all hovedsak basert på Euklids Elementer fra ca. 300 f.Kr.. Lærlinger innenfor flere yrker kunne forvente å lære praktisk matematikk som var relevant for deres profesjon. 
I renessansen ble den akademiske statusen til matematikken svekket, særlig fordi den var så sterkt knyttet til handel. Selv om det fortsatt ble undervist i matematikk ved universitetene i Europa, ble den sett på som underordnet filosofien. 
Denne trenden ble endret noe på 1600-tallet, da flere ledende universiteter opprettet professorater i matematikk. Likevel var det uvanlig at matematikk ble undervist utenfor universitetene. Isaac Newton fikk for eksempel ingen formell undervisning i matematikk før han begynte på University of Cambridge i 1661.
På 1700-tallet og 1800-tallet førte den industrielle revolusjon til en enorm befolkningsvekst i byene. Grunnleggende ferdigheter knyttet til tall og telling ble viktige i denne nye urbane livsstilen. Innenfor det nye offentlige utdanningssystemet fikk matematikken en sentral rolle.
I løpet av 1900-tallet var matematikk blitt en sentral del av læreplanen i de aller fleste land.

Filosofi

Ett av hovedspørsmålene innenfor matematikkdidaktikken er «Hva er matematikk?» Synet på matematikk er svært viktig, og det har store konsekvenser for utdanningen. Hvis en for eksempel ser på matematikk som noe nærmest guddommelig, et sett med endelige regler, objektiv kunnskap; så medfører det at matematikken ikke kan ilegges noe sosialt ansvar. Hvis man derimot ser på matematikk som en sosial konstruksjon, blir det snakk om kontinuerlig undersøkelse og læring, og fagfeltet blir aldri et avsluttet produkt. Det gir dermed også mening at elevene selv skal konstruere, skape og gjenskape den matematiske kunnskapen, og dette er noe vi ser komme til uttrykk i de fleste moderne læreplaner.

Læreplaner

Første gang matematikk ble nevnt som undervisningsfag i leseplanene var i 1604. Emnene som skulle undervises var de fire regneartene, brøk, ligninger med én ukjent og litt geometri.
I 1739 kom den såkalte forordningen om skolene på landet. Denne sa blant annet at skolene overalt i Danmark og Norge skulle innrettes slik at alle skulle opplæres i lesing skriving og regning. Alle barn skulle nå gå på skole i 5 år, og de skulle altså lære kristendomskunnskap, lesing, skriving og regning, om det var ønske om det fra foreldrene. Foreldrenes medbestemmelse her førte nok til at der ikke var så mye regneundervisning på landsbygda. Noen særlig endring i disse forholdene ble det ikke før omkring 100 år senere.
I 1834 kom Plan hvorefter undervisningen og disciplinen i almueskolerne paa landet skal indrettes, og instrux for lærerne ved almueskolerne. Dette var en ganske liten plan, som var mest opptatt av disiplin og de mer praktiske sidene av skolehverdagen, men ett avsnitt tar også for seg undervisningen i lesing, skriving og regning. Etter dette har matematikk vært en sentral del i alle norske læreplaner for grunnskolen. Høsten 2006 ble også matematikk for første gang et eget emne (kalt Antall, rom og form) i rammeplanen for barnehagene.