google/wiki40b huggingface dataset:
Elisa Bonaparte

Bakgrunn

Élisa ble født i Ajaccio. Hun ble døpt Maria-Anna, men tok senere offisielt sitt kallenavn Élisa (det var broren Lucien, som hun stod meget nær, som begynte å kalle henne Elisa). I juni 1784 fikk hun lov til å begynne på Maison royale de Saint-Louis i Saint-Cyr, og der ble hun ofte besøkt av sin bror Napoleon. Under den franske revolusjon stengte den lovgivende forsamling Maison royale i et dekret av 16. august 1792 som rettet seg mot mange institusjoner knyttet til aristokratiet. Élisa dro derfra den 1. september med Napoleon og vendte tilbakew til Ajaccio.
Omkring 1795 flyttet hun med familien Bonaparte til Marseille. 
Hun giftet seg den 1. mai 1797 med Felice Pasquale Bacciochi, en korsikansk adelsmann. I 1798 reiste Elisa til Paris, der hun omgikkes i byens intellektuelle kretser. Etter det at hennes bror hadde tatt keisertittelen i 1804 fikk Elisa tittelen keiserlig høyhet

Fyrstinne, storhertuginne i italienske land

Selv om hun ikke var sin brors yndling ble hun i 1805 gjort til fyrstinne av Piombino og Lucca, og i 1809 til storhertuginne av Toscana. Hun fikk fire barn med sin mann (som hun senere levde adskilt fra). Bare datteren Elisa-Napoléone levde opp til voksenalder, og giftet seg med greven Carmrata-Passionei di Mazzolini.
Elisa styrte sine land med kraft. Hun grunnla en bank og et akademi for skulptører, reformerte lovgivningen etter fransk mønster, beskattet kirken og stengte alle kloster utenom de som fungerte som andre virksomheter, innførte fri sykepleie for fattige, en skole og komité for jordbrukets forbedring (1807),  grunnla allmenne skoler og innførte obligatorisk skolegang for piker. Hun var også sysselsatt med store byggeprosjekter, som en akvadukt hun begynte å bygge i 1811. Hun ble imidlertid mislikt for sin franskvennlighet, sin fiendtlighet mot kirken og rivingen av gamle bygninger, og ble sarkastisk kalt med det franske «La Madame».  
Ryktene sa at hun i årene som storhertuginne av Toscana hadde et kjørlighetsforhold med sin hoffmusiker, fiolinvirtuosen Niccolò Paganini. 
Forholdet til keiser Napoleon ble anstrengt de siste årene, hun tok vel imot paven som broren gikk i konflikt med, og han fremsatte flere krav på penger til henne som hun nektet å betale.  
I 1814 mistet hun tittelen som storhertuginne av Toscana. 
Etter de hundre dagene i 1815 ble Elisa utvist fra Italia, og bodde deretter for de meste i traktene rundt Trieste (som da tilhørte Østerrike). Hun tok tittelen contessa di Compiagano, kjøpte en byresidens og ute på landet Villa Vicentina. Den østerrikske regjering gav henne i 1819 tilbake hennes  private italienske besittelser. De solgte hun så og det gav henne så stor innkomst at hun skulle kunne leve behagelig av den. Så kjøpte hun annen eiendom i Italia. Rundt Trieste finansierte hun arkeologiske utgravninger.
Hun døde uventet i sin villa i 1820.
Sequoyah kjernekraftverk

Sequoyah kjernekraftverk er et kjernekraftverk som produserer elektrisk kraft ved Chickamauga Lake på Tennessee River, i Hamilton County 35 km nord for Chattanooga, i delstaten Tennessee i det sørøstlige USA. Dets reaktorer ble godkjent for igangsetting i hnhv 1981 og 1982. Installert maksimal effekt er 2 274 MW. Årsproduksjonen i 2007 var på om lag 18,65 TWh elektrisk kraft.
Anlegget eies av Tennessee Valley Authority. Det har i alt to reaktorer som er i operativ drift, hver med maksimalt ca. 1 130 MW effekt. Etter dagens konsesjoner skal reaktorenes produksjon opphøre i hnhv 2020 og 2021.
Pseudoconizonia

Levevis

Larvene lever vanligvis i stammene på storvokste urter.

Utbredelse

Arten er utbredt i Sør-Afrika.
Norsk Oppfinnerforening

Norsk Oppfinnerforening (stiftet 1949) er en norsk interesseorganisasjon som ønsker å støtte de som vil finne opp noe, det være seg av juridisk art eller det å skaffe penger. Blant initativtagerne var sivilingeniør Leif G. Nordstrand i Patentstyret. Første formann var direktør Rich. Osmundsen i Kristiania Brødfabrikk. Foreningen hadde i 1951 knapt to hundre medlemmer, den var basert i Oslo og hadde fått etablert de to første avdelinger i Bergen og Arendal. Sverre Damm fra Lørenskog var leder i 1985, Olav Kaarstein har vært det, mens Svein A. Knudsen var det 1991–1995, etterfulgt av Lars Helleland fra Laksevåg. I 1999 var det Rodney Th. Gudbrandsen og i 2003 Anny Godfrey. «Finn opp 93» (gjentatt i 1995)var en konkurranse for elever i den videregående skolen i samarbeid mellom Norske Sivilingeniørers Forening og oppfinnerforeningen. I 1999 hadde foreningen skiftet base til Stavanger og hadde rundt tusen medlemmer. Foreningen har siden 1994 gitt ut OppfinnMagasinet og har også delt ut en pris til oppfinnere som har utmerket seg. Den er medlem i det internasjonale oppfinnerforbundet International Federation of Inventors´ Assoiations (IFIA). Industrimannen Alf R. Bjercke var æresmedlem av foreningen.
Callidium violaceum

Utseende

En middelsstor (8-16 mm), bred , svart trebukk, dekkvingene med et blåfiolett metallskjær som gjør det lett å kjenne arten. Callidium aeneum ligner men har grønt metallskjær. Antennene er omtrent halvparten så lange som kroppen. Pronotum er bredere enn langt, med rundede sider, grovt punktert og med nokså lange, oppstående, mørke hår. Dekkvingene er grovt og tett punkterte men ikke rynkete, med korte hår og tydelig metallglans. Beina er svarte, lårene noe fortykkede, ellers slanke.

Levevis

Larvene utvikler seg under barken på død gran og furu. Dersom man bruker materialer med gjensittende bark som bygningsmateriale, kan arten også angripe disse, og den kan leve i flere generasjoner innendørs. Det er også vanlig at den kommer inn i hus med ved av bartrær. Siden arten kan ligne på husbukken (Hylotrupes bajulus) kan dette skape stor bekymring, men arten er ikke en så alvorlig skadegjører siden larvene ikke borer dypt inn i veden. Man unngår problemer om alle materialer man bruker er grundig renset for bark. Larveutviklingen tar to år. Utendørs finner man de voksne billene i juni-juli, innendørs kan de forekomme over en lengre tidsperiode. Den ser ut til å være ganske uvanlig i skogen i Norge, det vanligste habitatet er vedstabler som lagres under tak.

Utbredelse

Den er utbredt i hele Europa, bortsett fra den sørvestligste delen, og videre østover til Stillehavet, og finnes også i Nord-Amerika. Den er sannsynligvis importert til mange av områdene den nå finnes i med trevirke. I Norge er den utbredt over hele landet, men den er sjelden på Vestlandet.
Audgunn Oltedal

Liv og virke

Hennes første journalistjobb var i den kristne bergensavisen Dagen under Arthur Berg. Oltedal ble cand.mag. i 1973 ved Universitetet i Bergen og ble umiddelbart med i Norsk kulturråd 1973 der hun satt til 1980, samtidig med at hun var første redaktør i ukeavisa Ny Tid fra 1975 til 1979. Så fikk hun jobb for Dagsrevyen, og i 1981 ble det meldt at Lars-Jacob Krogh nektet å opptre med henne grunnet et innslag hun laget om atomangrep på Oslo.
Hun ga seg som nyhetsanker i 1990, året etter hun hadde blitt tildelt til et stipend på 23 000 svenske kroner fra Nordisk råd for å studere nordisk samhandling om genteknologi, et tema hun ga ut to bøker om (1988 og 1992). Samme året (1990) ble hun styreleder  (den første kvinnelige) i det nynorske forlaget Samlaget, et verv hun ga opp i 1994.  I 1995 endte hennes fireårs periode som redaksjonssjef for samfunns-redaksjonen i allmennavdelingen i NRK. Fra 1996 figurerer hun som programsekretær.
Tre år senere (1997) innkasserte hun cand.philol. ved Universitetet i Oslo på en avhandling om etikk i media. Det året var hun også innvalgt i Rådet for medieforskning, fortsatt for NRK.  I 1998 overtar hun for Hans Erik Matre som programleder for mediaprogrammet Deadline på NRK2, men programmet ble lagt ned etter omkring ett år. I 2004 ble fikk hun jobb som førstelektor i presseetikk og undersøkende journalistikk på Journalistutdanningen ved Høgskolen i Oslo og Akershus.  Fra 2002 til 2008 satt hun i styre og stell for Ivar Aasen-instituttet i Volda.
Om morens oppvekst på Ims utga hun i 2012 boka Eli og andre frekke sjarmørar. Samme året utga hun ei bok i anledning at det var hundre år siden kvinnelig stemmerett i Norge, der hun blant andre beskrev sin oldemor Sofia Ur (1869–1948).
Rainulf Trincanocte

Rainulf Trincanocte var den tredje greven av Aversa og fikk tittelen Rainulf den andre (1045–1048). Han var fetter til sin forgjenger Asclettin og nevø til Asclettins forgjenger Rainulf Drengot, som hadde skapt Drengot-slektens makt i Sør-Italia. Da greve Asclettin døde etter kun noen få måneders regjeringstid, oppstod det uro om arvefølgen, og Guaimar 4. av Salerno, som var lensherre over Aversa, forsøkte å få sin egen kandidat valgt. Normannerne valgte imidlertid Trincanocte, og det lyktes dem å få Guaimar til å anerkjenne valget. I 1047 deltok Rainulf i et møte hvor den tysk-romerske keiseren Henrik 3. uten større hell forsøkte å ordne forholdene i Italia, innen han reiste tilbake til Tyskland. Den viktigste begivenheten for Rainulf var da Guaimar 4. ble fratatt verdigheten som hans lensherre, og greven av Aversa var heretter direkte vasal under keiseren, noe som gav ham en betydelig høyere status.
Rainulf klarte bare å nyte den nye verdigheten i ett år, ettersom han døde i 1048 og etterlot Aversa til sin mindreårige sønn Herman.
Dirk Ohm – Illusjonisten som forsvant

Handling

Filmen bygger på en virkelig hendelse i Grong i Trøndelag, der en tysk tryllekunstner ved navn Dirk Ohm i 2003 forsvant sporløst fra sitt hotellrom. Denne hendelsen har Peers tatt utgangspunkt i og spunnet videre på til en fiksjonsfilm om tryllekunstnerens dager i det lille samfunnet.
Filmen ble spilt inn i Grong, og en rekke av stedets innbyggere var statister i filmen.
Here, There and Everywhere

Kulturelle referanser

I Tv-serien Friends ble sangen spilt på ståltrommer da Phoebe Buffay gikk ned midtgangen. Det var andre gang en sang skrevet av McCartney ble anvendt i en bryllupssekvens i serien. Den første var «My Love» da Chandler og Monica ble gift.
Geoff Emerick, som var tekniker på en rekke av The Beatles' innspillinger, brukte sangtittelen i tittelen på sine memoarer fra 2006, Here, There and Everywhere. My Life Recording the Music of The Beatles. 
Bruce Welch i The Shadows hevdet i sin selvbiografi at McCartney tilbød melodien til The Shadows' sologitarist Hank Marvin før The Beatles' innspilling fant sted. Marvin utgav til slutt en instrumentalversjon på sitt album Guitar Man fra 2007.
The Eye (2008)

Handling

Sydney Wells er en suksessrik fiolinist som har vært blind siden hun var fem år gammel. Da hun fyller 20 gjennomgår hun en hornhinnetransplantasjon som gjør at hun får tilbake synet, om enn noe tåkete i begynnelsen. Etter hvert som tiden går og synet hennes blir klarere, opplever hun skremmende syn, for det meste om ild og døende personer. Sydney forsøker å finne ut hva synene kommer av, samtidig som hun fortvilt forsøker å overbevise andre om at hun opplever disse synene.

Mottakelse

Filmen mottok for det meste negative omtaler fra kritikere. Nettstedet Rotten Tomatoes opplyste i februar 2009 at 22% av 74 anmeldelser var positive
Filmen åpnet på andreplass på box office-listen i USA med et salg på 12,4 millioner dollar
Jessica Alba ble nominert til en Golden Raspberry Award for dårligste skuespillerinne under den 29. Razzie-utdelingen i 2009 for sin jobb i The Eye.
Naloxon

Farmakologiske egenskaper

Naloxon fortrenger effektivt andre opioider fra alle typer opioidreseptorer, og reverserer opioideffekter som blant annet eufori og respirasjonsdepresjon fullstendig og umiddelbart. Partielle opioidagonister som buprenorfin vil i noe lavere grad bli fortrengt. Biotilgjengeligheten peroralt er meget dårlig da medikamentet knapt absorberes i mage-tarm-kanalen, og den lille andelen som tas opp blir fullstendig nedbrutt i tarmveggen. Dette gjør at naloxon bare gir effekt ved injeksjon. Halveringstiden er kortere enn for de fleste opioider, ca. 1-1,5 timer.
Naltrexon er en kjemisk beslektet opioid-antagonist med noe høyere affinitet for κ-opioid-reseptorer og kan tas peroralt med en noe lenger virketid. Forskning pågår, blant annet i Norge, for å undersøke om naltreksonimplantater med inntil et halvt års virketid kan være nyttig i behandling av opioiatavhengighet.
Boiorix

Boiorix (død 101 f. Kr. ved Vercellae) var en konge av den germanske stammen kimbrerne. Han førte kimbrerne fra deres opprinnelige områder ved Nordsjøen mot sør, for å finne nytt land for bosetning. Hans største suksess var den spektakulære og tilintetgjørende seieren over romerne ved Arausio i året 105 f. Kr. Noen år tidligere, i 113 f. Kr., hadde han også beseiret dem ved Noreia. Senere, i året 101 f. Kr., ble han imidlertid beseiret av Gaius Marius ved Vercellae, og Boiorix selv falt i slaget.
Metabo

Historie

Schnizler GmbH startet i 1924 da Julius Closs oppfant den første håndboremaskin med goodel-chuck. 1932 ble navnet Metabo opprettet som forkortelse for metall-bor. I 1999 overtok Metabo kapitalmajoriteten i Elektra Beckum AG som gjorde selskapet størst i trebearbeidingsmaskin-markedet i Europa og nest størst på verdensbasis.
Lasse Glomm

Karriere

Glomm begynte karrièren som filmjournalist og redaksjonsmedlem i filmtidsskriftene Fant og Filmavisa og debuterte som filmarbeider i 1972. Han var produksjonsassistent og -leder på flere filmer, blant annet Joseph Loseys filmatisering av Et dukkehjem (1973) og Per Bloms Mors hus (1974). Glomm regidebuterte med Det andre skiftet (1978) og fulgte opp med At dere tør! (1980), begge etter bøker av Espen Haavardsholm. Etter barnefilmen Zeppelin (1981) kom Svarte fugler (1983), en kjærlighetshistorie lagt til forlagsmiljø, mens Havlandet (1985) var et historisk hverdagsdrama for Nordkalotten. Filmen hadde sitt litterære forelegg i Idar Kristiansens romansyklus om den finske innvandringen til Nord-Norge i 1860-årene. DystopienSweetwater (1988) var basert på Knut Faldbakkens to Uår-romaner.
Han var produksjonleder på dramaet Vårnatt (1976) og produsent på Is-slottet (1987), begge basert på bøker av Tarjei Vesaas. Han hadde manus på nesten alle de filmene han regisserte og hadde i tillegg manus på den Oscar-nominerte Søndagsengler fra 1996, som ble hans siste spillefilm.
På 1990-tallet hadde han også oppdrag for tv og regisserte noen episoder av såpeserien Offshore (1996).

Annet

Glomm var kunstnerisk leder for Norsk Film A/S i årene 1984-87. Han var også i en periode lærer ved Dønski videregående skole.
Ytre Ringvei (Oslo)

Ytre Ringvei er en vei i Oslos sydøstre bydeler. Den går fra Skullerud til Alnabru.
Ytre Ringvei var i utgangspunktet ment å være et større ringveisystem, men disse planene ble aldri gjennomført. Veien begynner ved Strømsveien i Bydel Alna, og går inn i Bydel Østensjø. Her går den som Hellerudveien forbi Trasop og Oppsal, før den skifter navn til General Ruges vei og går forbi Bøler og Bogerud. Ytre Ringvei stopper på Skullerud, og ender som blindvei ved Skullerud gård.
Også Ring 3 (Store Ringvei) er av og til kalt Ytre Ringvei.
Jonsokbryllup

Jonsokbryllup (på nynorsk jonsokbrudlaup), lekebryllup eller barnebryllup er en skikk der barn eller ungdom på jonsokdagen (sankthansdagen) etterlikner de voksnes tradisjonelle bryllupsseremoni med festdrakter, opptog og feiring.

Utbredelse og historie

Jonsokbryllup er kjent fra Hordaland, Sogn og Fjordane og Møre og Romsdal. Liknende liksombryllupsskikker er kjent i store deler av Europa, og finnes blant annet avbildet på Bruegels maleri Barns lek. I Sverige kalles skikken pingstbrud eller midtsommarbrud, og knyttes altså til pinsen og sankthans - men lekebryllup har vært holdt hele året rundt til ulike høytider. Den eldste kilden til slike lekebryllup i Norge er fra 1823, da det ble omtalt som en gammel skikk. Liksombryllup ser ut til å opprinnelig ha foregått mellom voksne, og har gradvis fra 17- eller 1800-tallet av blitt omformet til barne- eller ungdomstradisjon. Tradisjonen videreføres fortsatt av enkelte barnehager på Vestlandet, for eksempel som en sommeravslutning der førskolebarna spiller bruder og brudgommer.
Eidsfossen kraftverk

Historie

Aggregat 1 og 2 er francisturbiner fra 1917 og 1920. De deler ett trykkrør, som ble oppgradert til GUP i 1990.
Agregat 3 er en større francisturbin som ble montert i 1949. Det har eget trykkrør i klinkbygget stål.
Aggregat 4 er fra 1949, men ble flyttet hit i 1968. Det ble plassert i et nytt bygg (på utsiden mot fossen), med eget inntak og rør.

Oppgradering

Det er gitt konsesjon for oppgradering hvor aggregat 1, 2 og 3 erstattes med to nye. Røret til 3 byttes ut. Aggregat 4 beholdes, men revideres. 
Ytelsen vil bli 8,9 MW, produksjonen blir 58 GWh.
Det blir ingen bygningsmessige endringer.
VM i terrengtriatlon 2018

VM i terrengtriatlon 2018 (ITU Cross Triathlon World Championships) ble arrangert 10. juli 2018, som en del av VM i multisport. Mesterskapet ble arrangert på Fyn i Danmark.
Sorsogon

Geografi

Provinsen utgjør sørspissen av den største øya og landsdelen på Filippinene, Luzon. Den er omgitt av hav på tre sider. Den grenser i nord til provinsen Albay og Albaybukten, i øst av Stillehavet og i sørøst av San Bernardino-stredet. I sørøst ligger Ticao Passage med øya Ticao. Provinsen har et areal på 2119,01 km² og kystlinjen er over 336 kilometer lang.
Sorsogons topografi er variert. Her er to større fjellpartier, Pocdolfjellene i nordvest, og fjellene rundt den aktive vulkanen Bulusan i sørøst. De to fjelltraktene atskilles av Sorsogonbukten. Fjellområdene faller av mot kystene og danner mindre høyplatåer, brede flatland og går ved kistene mange steder over i myrområder. Høyeste fjell er Bulusan, som er på 1.560 moh og har tilnavnet «Filippinenes Sveits».
Alle kommuner med unntak av Irosin har kystlinje. Små og store byer er knyttet sammen med faste og asfalterte veier.

Historie

I 1570 ankom to augustinere, prestene Alonzon Jiménez og Juan Orta, sammen med en kaptein Enrique de Guzmán, den lille fiskerlandsbyen Hibalong der utløpet av elven Ginangra, og der satte de opp et kors og bygde Luzons første kapell.  Det var fra denne landsbyen at hele området, kalt Ibalong, ble misjonert. De katolske misjonærene dro inn i landet mot nordvest og forbi det som nå er Pilar før de ankom Camalig. Her etablerte de misjonsstasjonen Abucay-Catamlangan. 
De første byene opprettet i området var: Gibalon i 1570 (nå sitio i Magallanes); Casiguran -1600; Bulusan – 1631; Pilar – 1635; Donsol – 1668;  Bacon – 1764 (senere innlemmet i byen Sorsogon); Juban og Matnog - 1800; Bulan - 1801;  Castilla – 1827; Magallanes – 1860; Sorsogon – 1866 og Irosin – 1880.  
Provinsen ble utskilt fra Albay den 17. oktober 1894 og tok navnet Sorsogon.  Byen Sorsogon ble valgt til administrativt hovedsete.

Politisk inndeling

Sorsogon er delt i 1 «city» (bykommune) og 14 «municipalities» (landkommuner).
Udefinert oppførsel

I programmering er udefinert oppførsel resultatet av å kjøre kode som ikke har en definert oppførsel av språkspesifikasjonen som koden forholder seg til. Både C og C++ er språk hvor oppførselen noen ganger er udefinert. I standarden til disse språkene står semantikken for enkelte operasjoner som udefinert. En kompilator har lov til å anta at slike operasjoner aldri vil finne sted i koden. Implementasjonen av kompilatoren vil anses som korrekt uansett hva den definerer oppførselen til å være i tilfellet hvor kode har udefinert oppførsel. Dette gir stor fleksibilitet til de som skal skrive kompilatorer, da det tillater kompilatoren ofte å gjøre betydelige optimiseringer. Det er programvareutviklerens ansvar å skrive kode som ikke har udefinert oppførsel, selv om kompilatoren har lov til å diagnostisere problemet når det skjer.

Eksempler på udefinert oppførsel

Det å modifisere et «string literal» er udefinert oppførsel 
char *p = "wikipedia";p[0] = 'W'; // Dette er udefinert oppførsel
Heltallsdivisjon med 0 er også udefinert oppførsel 
int res = 5/0;
Modifisere et objekt flere ganger mellom to sekvenspunkt er også udefinert oppførsel. Et sekvenspunkt er et punkt i programmet hvor alle sideeffekter ved tidligere evalueringer skal være gjennomført og ingen sideffekter av kommende evalueringer skal ha funnet sted. Et semikolon er et eksempel på et sekvenspunkt. Det er verdt å nevne at her er det visse forskjeller mellom C og C++ på hva som er udefinert oppførsel i henhold til sekvenspunkter, særlig etter versjonsstandarden C++11. Men dette tilfellet vil være udefinert oppførsel i begge. 
int i = 5;i = i++ + 1; // Dette er udefinert oppførsel
Når man modifiserer et objekt mellom to sekvenspunkt vil også det å lese verdien for noe annet formål enn å bestemme verdien som skal lagres være udefinert oppførsel. I det første eksempelet gjelder det variabelen i, som leses i «a[i]» men for et annet formål enn å bestemme verdien til i. Mellom sekvenspunktene endres også verdien av i, som dermed fører til udefinert oppførsel. Samme prinsipp ved eksempelet i andre linje.
a[i] = i++; // udefinert oppførselprintf("%d %d", ++n, power(2, n)); // også udefinert oppførsel
Visse pekeroperasjoner er også udefinert oppførsel 
int arr[4] = {1, 2, 3, 4};int *p = arr + 5; // Dette er udefinert oppførsel
Det å nå enden av et funksjonskall som skal returnere en verdi er også udefinert oppførsel 
int funk() {}printf("%d", funk()); // udefinert oppførsel
Lord av Irland

Lord av Irland (engelsk Lord of Ireland, latin Dominus Hiberniae; irsk: Tiarnas na hÉireann) var en tittel som ble brukt om herskeren i Irland mellom 1185 og 1541.
The Lordship of Ireland var nominelt en irsk stat som dekket hele øya, som ble opprettet i 1171, som en følge av normannernes invasjon i 1169 og det føydale styret på øya Irland. Det er av den grunn tidvis retroaktivt som normanniske Irland. Som lord av Irland var den engelske kongen, men han ble representert lokalt av en Lord Lieutenant (guvernør, kongens representant) av Irland. Som nevnt strakte strakte i prinsippet dette lordship, herredømmet, over hele Irland, men i virkeligheten dekket kongens styre seg til kun deler av Irland. Mange områder forble adskilte og utenfor engelsk styre før på 1500-tallet. Det engelske herredømmet begrenset til et område som senere ble kjent som the Pale eller Pale of Dublin, et navn det fikk ettersom forsvaret av området var organisert på samme måte som for Pale of Calais.
Den første lord av Irland var den senere kong Johan av England. Da Henrik II av England fordelte besittelser mellom sine sønner ble Johan sittende uten noe, hvilket er årsaken til at han fikk tilnavnet «Johan uten land» («John Lackland»). For å rette på dette fikk han i 1185 tittelen lord av Irland, og Henriks besittelser i Irland ble dermed til the Lordship of Ireland.
Ettersom Johans eldre brødre døde før ham ble han konge, og i stedet for at besittelsene i Irland ble styrt av en yngre prins, slik tanken opprinnelig var, ble området underlagt kronen. Senere monarker fortsatte å bruke denne tittelen helt frem til 1541, da parlamentet etter krav fra Henrik VIII endret den til konge av Irland, det vil si at han opprette kongeriket Irland i 1542.
Fort Tienhoven

Fort Tienhoven, også kjent som Fort Kraaijenest (no.: Fort Kråkerede) er et av forsvarsverkene som hører til den nye hollandske vannlinjen. Det ble bygget i 1848-50, og er idag (2008) forfallent og gjengrodd. Fortet befinner seg i kommunen Marssen i den nederlandske provinsen Utrecht, og ligger mellom Marssen og Amsterdam. Det er bygget over samme grunnriss som Fort Kijkuit og Fort Spion, men speilvendt i forhold til disse.
Fortet bestod opprinnelig av en redutt omgitt av en vollgrav. Redutten var et vakthus på 15x15 m som var bygget for å kunne forsvares. Fortet skulle forsvare Tienhovensch Kanal og veien «de Nieuwe weg», samt kontrollere bevegelse på de omliggende innsjøene og veiene. Det ble ombygget i 1879-80. I 1885-86 ble forskansninger bygget bak fortet, på begge sider av veien. Under mobiliseringen i 1939-40 ble det bygget enkelte tilfluktssteder for infanterigrupper og dessuten en mitraljøsekasematt med en jernkuppel.