Dødehavsrullene

Dødehavsrullene er en samling av  nær 900 religiøse tekster fra jødisk tro og kultur, nedskrevet mellom 200 f.Kr. og 70 e.Kr., som ble funnet fra 1947 til 1956 i elleve huler i ørkenen ved Wadi Qumran, nordvest for Dødehavet. 
Tekstene er av stor religiøs og historisk interesse, da de praktisk talt er de eneste kjente håndskriftene av bibeltekster fra før 100. Dødehavsrullene har gitt ny kunnskap om dannelsen av Tanákh / Det gamle testamente. Tekstene har også økt forståelsen av jødisk historie og fromhetsliv, og gitt rom for flere nye tolkninger av urkirkens liv og teologi.

Samfunnet som skapte skriftrullene

Skriftene i Dødehavsrullene har opphav i en gruppe som omtalte seg selv som «Samfunnet» (hebraisk: Jachad) og som også er kjent som esenerne; dette var en gruppe gammeltroende som ca. 150 f.Kr. brøt med de jødiske makkabeerkongene og den teologiske skolen som de beskyttet. Bruddet var etter alt å dømme dels begrunnet med ulike normer for rituell renhet, og og dels med ulike festkalendre. Samfunnets aktive periode er sammenfallende med dødehavsrullenes produksjonsår: mellom 200 f.Kr. og 70 e.Kr.
Samfunnets første leder var en prest som ble titulert som «Den rette lærer» eller «Rettferdighetens lærer». Han inngår i flere av tekstene, i en rivalisering med sin motpol «Den onde prest». Det er flere teorier om hvilken historisk person denne onde presten skal være en metafor for. 
Samfunnet skal ha hatt en sterk endetidsbevissthet, og skal ha levd i klosterlignende arbeids- og trosfellesskap med felles økonomi.

Oppdagelsen og forskningen

I 1947 fant gjetergutten Muhammed Ahmed el-Hamed og de to fettrene hans syv bokruller, oppbevart i store krukker i en hule. Alle disse rullene befinner seg i dag i Israel Museum. Dette var «hule 1», beliggende ca. 1 km nord for ruinene av Khirbet Qumran. I 1952 fant beduinene store mengder skrifter, men bevart bare som fragmenter, denne gang i «hule 4». I 1956 ble den siste av hulene, «hule 11», oppdaget av beduinene 3 km nord for Qumran. 
I 1949 begynte den franske arkeologen Roland de Vaux utgravningene av Khirbet Qumran, en ruinby i nærheten av «hule 4» og elvebyen Wadi Qumran. Keramikken funnet i Qumran samsvarte med krukkene skriftrullene ble funnet i. En gravplass i nærheten av ruinbyen omfattet ca. 1000 graver; nesten bare voksne menn. Senteret i Qumran var neppe hovedkvarteret for esseerne: Samfunnet oppsto ca. 170 f.Kr., mens bebyggelsen i Qumran er ca. 100 år yngre. En teori fra den tyske forskeren Hartmut Stegemann, som kan forklare det store antallet skriftruller, er at senteret i Qumran var en skrivestue for hele esseebevegelsen.
De første skriftrullene ble offentliggjort i 1954. Fra og med 1961 har en vitenskapelig publisering pågått i et bokverk som per 2009 omfatter 40 bind: Discoveries in the Judaean Desert. Publiseringen gikk langsomt de første årene, både fordi den innledende fasen med organiseringen av fragmentene nødvendigvis måtte ta tid, og fordi den første forskergruppen var underbemannet og lite samarbeidsrettede overfor kolleger. Arbeidet ble reorganisert i 1991/92, med en nytt og større forskergruppe ledet av Emanuel Tov, og utgivelse av alle fragmentene på mikrofilm og CD-rom. Den langsomme publiseringen ga opphav til flere konspirasjonsteorier om at f.eks. den katolske kirke holdt tilbake informasjon av frykt for at skriftene skulle føre til en omveltning i kristendommens grunnlag. Etterhvert som større deler at tekstene er publisert, har disse teoriene stort sett blitt motbevist.

Nyoppdagete tekster

I 1977 ble Tempelrullen utgitt. Med sine nesten ni meter er den den lengste av rullene, og kan kalles en «6. Mosebok», da den er bygd opp med 5. Mosebok som modell, men stoff er hentet fra andre deler av Loven. Tempelrullen stammer trolig fra det siste funnet i 1956. Under seksdagerskrigen i juni 1967 ble en militær spesialenhet sendt til antikvitetshandlerne i Betlehem og Hebron for å få tak i den. Med en pistol rettet mot strupen utleverte eieren rullen, som kan ha blitt mer ødelagt i årene etter 1956 enn før. 
I 1994 ble MMT (= Miqtsat Ma'ase Ha-Tora = Utvalg av Lovens gjerninger) utgitt. Forfatter er Fellesskapets leder, trolig Rettferdighetens Lærer selv, som summerer opp menighetens teologi i en henvendelse til en høytstående person utenfor menigheten, kanskje Jonatan, makabéerfyrsten. 
Skriftet starter med en gjennomgang av hvilken kalender man skal leve etter. Makkabéerne brukte i likhet med fariseerne vår tids jødiske kalender, som er basert på månens bevegelser og har tolv måneder på hver 29-30 dager, med en ekstra måned innskutt hvert tredje år for å komme i rytme med årstidene. I MMT innskjerper man derimot viktigheten av å følge en kalender med 364 dager i året, med tolv måneder der hver tredje måned inneholdt 31 dager og resten 30 dager. Slik ville en gitt festdag alltid falle på samme ukedag, f.eks falt påskefesten alltid på en tirsdag. Mens makkabéerne hadde brutt med tempeltradisjonene ved å innføre en ny festkalender, er det mulig at kalenderen i MMT er den opprinnelige kalenderen som ble fulgt i gammeltestamentlig tid. 
I motsetning til fariséernes kalender, feirer MMT-kalenderen nyttår om våren i måneden nisan (= april). Om våren finner man også en syv dagers presteinnvielsesfest (ordinasjon var altså mulig bare en gang i året). Man feiret fire førstegrødefester med femti dagers mellomrom. I påsken feiret man bygghøsten, pinsen var påbudt i GT, så var det fest for vin og for olje, samt en fest for trevirket som skulle brukes som ved i tempelet det kommende året. Ifølge MMT hadde tempelet i Jerusalem gjort seg urent ved å fravike denne gudegitte kalenderen.
Deretter følger tyve lovfortolkninger på ulike livsområder, der renhet er viktigst: «Vi har skilt oss ut fra flertallet av folket, så vi ikke blander oss med dem eller har del med dem i disse ting.» MMT forsvarer her sadduséernes teologi mot fariséernes oppfatninger som preget makkabéerfyrstenes hoff, og avviser at det kan brukes korn dyrket av ikke-jøder i tempelofringene. Mens fariséerne lette etter løsninger til å leve med, hadde MMT langt strengere regler for renhet knyttet til offer, berøring av døde, ekteskap mellom slektninger, og hvem som kan gifte seg med en israelitt.

Norske utgaver

En bok med et utvalg av tekster fra funnene ble utgitt i serien Verdens Hellige Skrifter i 2004. Bokens redaktør, Torleif Elgvin, var leder for det nordiske nettverket for Dødehavsforskere 2003-2007, og har siden 1992 deltatt i utgivergruppen for Dødehavsrullene. 
Antologien er ordnet i disse kapitlene: Fra Israels sangskatt; Samfunnets veiledning; Samfunnets takkesalmer; Liturgier; Velsignelser; Samfunnets bibelkommentarer; Nye bibelfortellinger; De siste tider; og Krigsrullen.