google/wiki40b huggingface dataset:
Konkubinat

Samboerskap i antikkens Roma

I antikkens Roma ble betegnelsen concubinus (flertall «concubini») brukt på en mannlig slave, som ble valgt av sin herre til den elskede. Det latinske feminine formen av navnet er concubina. I antikkens Roma var konkubinat en forbindelse mellom to frie mennesker som ikke kunne ha et juridisk bindende ekteskap eller av personer som ikke ønsket å gifte seg på grunn av hans embete. Krav til konkubiner var lovlig alder og gjensidig samtykke, og medgift ikke nødvendig. Barna fra denne unionen var av faderlige autoritet (patria potestas). De fikk morens navn og ble betraktet som illegitime.
Soldater av romerske hæren hadde fram til slutten av det andre århundre f.Kr. bare rett til å gifte seg etter at de hadde avtjent 25 år verneplikt, etter hvilken periode de ble belønnet med romersk statsborgerskap. For å omgå disse begrensningene, levde de ofte i konkubinat.

Konkubinat i islam

Konkubinat i den islamske konteksten betyr en formell, dog ikke nødvendigvis permanent seksuelle forhold mellom en mann og hans slave. Det eksisterer en rekke arabiske termer for slike konkubiner, blant annet surrīya (surur av glede, nytelse) og hazira (kjæreste, fekting, gjerder). I motsetning til andre nevnte kulturkretser hvor konkubinatet var forbudt, eller i det minste mislikt, så fantes det i den islamske kultur en rettslig anerkjennelse av institusjonen og den ble en integrert del av muslimsk slaveri.
Innen den muslimske rettsvitenskap finnes det et forbud mot utenomekteskapelig sex. Det finnes imidlertid ett unntak: et seksuelt forhold mellom en mannlig muslim og slaven hans er tillatt under koranen (23 Sura, 6) og generell juridisk betenkning om disse spørsmål. Seksuell omgang mellom en kvinnelig slave og en annen herre enn hennes egen var imidlertid forbudt. Konkubinen var således en spesialisert slave og det fantes en arbeidsdeling mellom henne og de andre slavene. Størrelsen på haremene var bestemmende.

Konkubinat i Kina

I Kina har det tradisjonelt vært vanlig at fremstående personer holdt seg med konkubiner, i tillegg til sin lovlige kone.   
Konkubinat i moderne tider har gjerne preg av ekteskapslignende samliv, og skiller seg dermed mindre fra det formaliserte ekteskapet enn det som tidligere ble lagt i begrepet konkubinat.
Hotchkiss M1909 Benét–Mercié

M1909-Benet-Mercie var et fransk lett maskingevær utviklet og produsert av Hotchkiss i 1909. Den adoptert og satt i tjeneste av Frankrike, USA, Østerrike-Ungarn, Commonwealth, Belgia, Brazil, Republikken Kina, Irland og Spania.
M1909 var en av de første lette maskingæveret med stor internasjonal og praktisk suksess.
Emma Darwin

Bakgrunn

Hun ble født på familieeindommen Maer Hall i Maer, Staffordshire, som den yngste av de syv barna til Josiah Wedgwood II og hans hustru Bessie (Elizabeth). Hennes farfar Joseph Wedgwood hadde skapt seg en formue i pottemakeri. I likhet med mange andre som ikke var medlemmer av aristokratiet var de norkonformister og tilhørte Den unitare kirke.
Charles Darwin var hennes fetter, fordi deres felles besteforeldre var Josiah og Sarah Wedgwood, og siden Wedgwood og Darwin-familiene var nære allierte, hadde hun kjent ham siden barndommen. 
Hun stod sin søster Fanny nær. De to var kjent i familien som «The Doveleys» og var sjarmerede og tullete. Emma hadde klengenavnet «Little Miss Slip Slop». Emma hjalp sin eldre søster Elizabeth med søndagsskolen som ble holdt i Maer Halls vaskeri og skrev enkle moralske historier for å bistå med instruksjon og gi seksti landsbybarn den eneste formelle trening i lesing, skriving og religion.
I en periode i sin ungdom ble hun sendt til Paris, hvor hun studerte piano under den feirede polske komponisten Frédéric Chopin og utførte en grand tour i Europa.
I 1826 ble Emma med sin søster Fanny for å være hos deres tante Jessie (Madame de Sismondi, hustruen til historikeren Jean Charles Leonard de Sismondi) i åtte måneder nær Genève.
Da hennes far kom for å samle dem ble han ledsaget av Caroline Darwin og tok også Charles Darwin så langt som til Paris, hvor de alle møtte opp igjen før de vendte hjem i juli 1824. Hun var også dyktig i utendørsidretter og ble en «Dragoness» i bueskyting.
På Maer, 31. august 1831, var hun med sin familie da den hjalp Charles Darwin med å velte hans fars innvendinger mot The Voyage of the Beagle.
Lampriminae

Utseende

Middelsstore til store (15-70 millimeter) hjortebiller. Det mest slående trekket ved disse artene er deres glinsende, metalliske farger. Som hos de fleste hjortebiller har hannene mer eller mindre sterkt forstørrede kjever (mandibler). Hos denne gruppen er kjevene gjerne buet oppover. Pronotum er høyt hvelvet. Antennene er forholdsvis korte.

Utbredelse

Denne underfamilien finnes bare på den sørlige halvkulen. Det er én art i det sørligste Sør-Amerika, én på New Zealand, én på Ny-Guinea, de øvrige artene lever i eller på øyene rundt Australia.
Harmonium

Harmonium er et tangentinstrument med frie tunger som lydgivere, hvor luften som setter tungene i sving blir pumpet ut eller inn av en belg med pedaler. Andre navn på instrumentet er trøorgel (eventuelt tråkkeorgel eller tråorgel) og pumpeorgel. Det har også de humoristiske tilnavnene prestesykkel og salmesykkel.

Konstruksjon

På engelsk skiller man mellom «harmonium» og «reed organ» eller «American reed organ». «Harmonium» brukes om instrumenter der luften blåses gjennom tungene, mens «reed organ» brukes om instrumenter hvor luften suges gjennom tungene. Sistnevnte går også under betegnelsen «melodeon» og er nesten utelukkende et amerikansk fenomen. Det er verdt å merke seg at ordene «harmonium» og «melodeon» signaliserer hvordan lyden dannes, ikke hvordan luftstrømmen oppstår, slik som ordet «trøorgel» gir til kjenne. Det finnes både harmonium og melodeon som har elektrisk pumpe og pedalbord slik som er vanlig på kirkeorgler. Det største melodeon som er laget er trolig Peloubet Church Organ fra 1892 med 1948 frie tunger, 3 manualer og pedaler, laget av Lyon & Healy.
Fra et teknisk/praktisk ståsted vil man oppdage at forskjellen mellom å suge luften forbi tungene og ned i belgen i stedet for å blåse luften fra belgen, forbi tungene og ut til luft gir to ganske ulike utgangspunkt for tilpassing av det hørbare resultatet. Et melodeon vil således undertrykke det ofte lite sjarmerende overtonespekteret til de vibrerende tungene, mens et harmonium vil la disse spre seg langt mer uhindret. Som resultat av dette har et melodeon ofte en mer behagelig klangfarge enn et harmonium.

Historie

Harmoniet er et femomen fra den romantiske perioden. Dette instrumentet masseproduseres ikke i dag. Det er vanskelig å få laget et, og i så fall meget kostbart. De fleste harmonia ble laget i perioden fra slutten av 1800-tallet til omtrent midten på 1920-tallet. Det ble produsert et betydelig antall instrumenter også i Norge. Etter andre verdenskrig ble det nesten ikke laget noen.
I dag er harmoniet for et obskurt instrument å regne, da det finnes ytterst få seriøse utøvere. De fleste instrumenter er trolig ikke i daglig bruk, og mange er i dårlig stand. Harmoniet, som var gamle dagers piano i hjemmene, har ufortjent mistet anseelse og er ikke mye verdt på bruktmarkedet annet enn verdien som møbel. Harmoniets popularitet var relativt kortvarige, og få komponister skrev musikk spesielt tilpasset dette instrumentet. De viktigste klassiske komponistene for harmonium er Sigfrid Karg-Elert og César Franck.
På engelsk brukes «harmonium» synonymt med «Indian harmonium», et indisk tangentinstrument hvor man håndpumper luft og spiller med én hånd på en liten tangentrekke.
Skarpnäck (bydelsområde)

Skarpnäck er et bydelsområde i Söderort i Stockholm med ca. 40 000 innbyggere. Bydelsområdet omfatter bydelene Bagarmossen, Björkhagen, Enskededalen, Flaten, Hammarbyhöjden, Kärrtorp, Orhem, Skarpnäcks Gård og Skrubba.
Kneikevatn

Kneikevatnet er et vann som ligger i Bremanger kommune, 477 moh. Vannet drenerte naturlig til Svelgsvatnet, og ble regulert i 1917. I nærheten ligger ligger Knekkevasshytta. Hytta er drevet av Keipen Turlag, og har standard DnT-lås.
Papuana

Utseende

Middelsstore (gjerne 15-25 millimeter), kraftige, svarte hornbiller. Hannen har et kort horn i pannen og, en knøl midt på pronotum og gjerne en spiss knøl på hver side, hunnen mangler disse. Dekkvingene har dype punktstriper.

Levevis

Larvene lever i jorda der de spiser råtnende plantemateriale. De voksne billene kan gjøre en del skade, særlig på taro, men også på andre rotfrukter som søtpoteter, ved at de ganger ganger i røttene. I tillegg til selve gnagskadene forårsaker der dermed også betydelige råteskader. Dette er et stort problem siden taro er en svært viktig avling i de aktuelle områdene.

Utbredelse

Slekten har hovedtyngden av sin utbredelse på Ny-Guinea (slik slektsnavnet skulle antyde), men slekten er utbredt vestover til Filippinene, sør til det nordlige Australia og østover til Fiji (der den er et innført skadedyr).
Formel 1-sesongen 1977

Oppsummering av sesongen

Selv om Niki Lauda vant sitt andre verdensmesterskap så var det Mario Andretti som hadde flest løpsseiere, med fire mot Laudas tre. Jody Scheckters Wolf vant på første forsøk i Argentina, og sikret seg senere også førsteplassen i Monaco og Canada. I Østerrike tok Alan Jones Shadow-teamets eneste seier. Gunnar Nilsson tok i Belgia sin eneste seier i karrieren, før han året etter døde på grunn av kreft. Renault kom inn i Grand Prix-racing med en turboladet bil som til å begynne med ikke var videre vellykket. Det tyske ATS-teamet overtok bilene til Penske-teamet, og Sør-Afrikas Grand Prix var det siste løpet hvor en BRM-bil klarte å kvalifisere seg til start.
Sesongen ble også merket av en av de grusomste ulykkene i Formel 1-historien. Under Sør-Afrikas Grand Prix den 5. mars viste TV-kameraene hvordan Tom Pryce ikke kunne unngå å treffe den 19 år gamle banebetjenten Frederik Jansen Van Vuuren. Sistnevnte ble drept i det voldsomme sammenstøtet, kroppen hans ble slengt opp i lufta mens brannslokkeren hans traff Pryce, som ble drept momentant. Pryces bil fortsatte til enden av rettstrekningen, hvor den kolliderte med Jacques Laffites Ligier.
Sivert Aarflot

Trykkerieier og avisutgiver

Aarflot skrev 22. desember 1807 en lengre søknad til kongen i København, og bad løyve til å starte opp med eget trykkeri. I søknaden lister han i 13 punkt opp de håndskrivne verk han har i sitt private bibliotek, og som ønsker å trykke. Dessutan gjør han det klart at han planlegger å gi ut «Et Ugeblad Kaldet: Landboebladet for Norge». Generalpostamtet anbefalte i mai 1808 portofritak for avisen i Norge og Danmark. 15. juli 1808 fikk Aarflot løyve til å ta til med trykkeridrift. Med hjelp fra en boktrykkersvenn fra Trondheim fikk Aarflot trykkeriet i gang i 1809. Dette var det første trykkeriet utenfor byene (Ålesund var ikke by på denne tiden).
Fra 1810 gav han ut ukeavisen Norsk Landboeblad på gården sin, Ekset i Volda. Avisen ble trykket på hans selveide trykkeri. Aarflots prenteverk, som senere ble navnet på trykkerivirksomheten, er fremdeles er i drift.
Det første nummeret av Norsk Landboeblad er datert 2. januar 1810, og den første årgangen kom som planlagt i 52 nummer. Utover i 1811 og enda mer 1812 fikk Aarflot store vansker med å skaffe papir, dermed ble det 29 nummer i 1811 og tolv nummer i 1812. De neste årgangene kom i 12 til 16 nummer. I 1816 kom bladet oftere, nr 19 kom i juni månad, men prenteverket manglet trykkepapir og utgiveren ble syk og bladet gikk inn.
Smørrose

Smørrose eller smørstempel er et stempel av tre med skåret dekor, brukt til å dekorere smør med før servering.
Jf. ostestempel og smørrulle
Edith Toreg

Liv og virke

Startskuddet for Edith Toregs filmkarriere var da hun på slutten av 30-tallet gikk på  kveldskurs i film med den danske filminstruktør og filmteoretiker Theodor Christensen.
I 1940-årene bistod hun sin første mann Jørgen Roos i hans arbeid med ekperimental- og dokumentarfilm. Hun bidrog som assistent og statist i tillegg til manusarbeid, klipping og lydopptak. For dette arbeidet ble hun ikke kreditert. I perioden 1953–1956 arbeidet hun som freelance klipper og var delvis tilknyttet Minerva-film.
I 1957 flyttet hun til Oslo og arbeidet som klipper for Norsk dokumentarfilm (1957-62), freelance oppdrag for ABC-film (1964-1966) og med kortfilm for Norsk Film as (1963). Hun var ansatt i NRK fra ca. 1967–69.
Etter tre år tilbake i Danmark frem til 1972, hvor hun arbeidet Athena film i København og Magica Film Produksjon i Århus, flyttet Edith Toreg tilbake til Oslo permanent. Etter dette klippet hun kun spillefilm.
I Oslo Filmklubb var Edith Toreg engasjert fra starten i 1960–1965 og blant annet formann i 1963. Hun bidrog med erfaringer hun hadde fra da hun var med å starte filmklubb i København.
Edith Toreg var gift tre ganger, med Jørgen Roos 1939, Arnljot Berg 1957 og Svein Toreg 1964, derved er hun også kjent under navnene Edith Roos og Edith Berg.
Tre barn: Peter Roos filmfotograf,  Anne Vinterberg filmklipper, og Merete Berg Toreg billedkunstner/grafisk designer.
Slaget om Hürtgenskogen

Formålet

Det amerikanske formålet med å ta skogen var å binde opp tyske styrker og hindre dem i å sende forsterkninger til frontlinjen lengre nord, mellom byen Aachen og elva Roer. Hovedmålet var å ta byen Schmidt, deretter den tyske byen Monschau, og så avansere til Roer. Tyskernes oppgave var å holde amerikanerne tilbake og hindre dem i å ta skogen.

Kampene

Tyskerne hadde gravd seg ned i stillinger i skogen, og de amerikanske styrkene led store tap pga det meget vanskelige slagfeltet. Skogen var plantet og trærne sto ofte så tett som en meter ifra hverandre, noe som medførte at granater som eksploderte i den tette skogen utløste ytterligere splintregn fra de ødelagte trærne. I tillegg hindret den tette skogen bruk av panserkjøretøyer.
Kampene ble ytterligere vanskeliggjort av tett tåke. På de første tre km mistet amerikanerne hele 4 500 mann. Infanteridivisjon etter infanteridivisjon prøvde å ta skogen, men ble totalt knust og måtte erstattes en etter en. Det fantes kun trange skogsveier gjennom skogen, og disse var godt minelagt og dekket av tyske styrker, noe som gjorde det omtrent umulig å ta seg inn i skogen med kjøretøy. Pga skogens tetthet var det også ekstremt vanskelig å gi flystøtte.
Etter nesten fem måneder med ekstremt blodige kamper klarte tilslutt amerikanerne å ta skogen. Flere soldater som deltok i slaget, og som også hadde deltatt i slaget om Omaha Beach, mente at kampene om Hürtgenskogen var mye blodigere og verre.
Muckle Flugga

Muckle Flugga (fra norrønt Mikla Flugey) er en liten, ubebodd øy i den skotske øygruppen Shetland, beliggende nord for øya Unst. Øya omtales ofte som det nordligste punktet i De britiske øyer, men den mindre holmen Out Stack ligger lengre nord.
Ifølge lokalt folkeminne ble Muckle Flugga og Out Stack dannet da de to gigantene Herma og Saxa ble forelsket i samme havfrue. De kjempet om henne ved å kaste store steiner på hverandre, og den ene steinen ble Muckle Flugga. For å bli kvitt de to frierne sa havfruen seg villig til å gifte seg med den av de to som ble med henne til nordpolen. Begge druknet, da ingen av dem kunne svømme.
Muckle Flugga har et fyrtårn bygd i 1854 og automatisert i 1995.
Ålesund Boligbyggelag

Ålesund Boligbyggelag ble startet 27. november 1945 og er et boligbyggelag som opererer i Ålesund i Møre og Romsdal og nabokommunene.
Boligbyggelaget har ca. 7 600 medlemmer og forvalter 2 600 boliger i 82 borettslag, sameier og andre selskap.
Ålesund Boligbyggelag er en del av Norske Boligbyggelags Landsforbund (NBBL).
Tlepolemus

Utseende

Nokså små trebukker, brunsvarte med lyse tverrbånd. Oversiden er kledt med fine, lange, oppstående hår.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sør-Afrika.
Queguayar

Transport

Ruta 3 forbinder Queguayar med Paysandú, Salto, Artigas og Colonia.
Glencore Nikkelverk

Glencore Nikkelverk (tidligere Xstrata Nikkelverk AS og Falconbridge Nikkelverk) er et raffineringsverk i Kolsdalen utenfor Kristiansand sentrum. Verket ble grunnlagt i 1910, og ble i 2006 kjøpt av Xstrata som siden er fusjonert med Glencore. Verket foredler nikkel, kobber og kobolt, samt mindre mengder edelmetaller som finnes i råvarene. Svovelsyre produseres som et biprodukt.
Med omkring 500 ansatte er bedriften blant Sørlandets største industriarbeidsplasser. Glencore Nikkelverk er det største nikkelverket innenfor EU/EØS-området, og leverer 7 prosent av verdens nikkelproduksjon. 
I 2007 ble det eksportert nikkel for vel 20 milliarder kroner.

Historie

Bedriften ble grunnlagt som Kristiansands Nikkelraffineringsverk A/S i 1910 av blant andre Samuel Eyde, Anton Grønningsæter, Jacob Børresen og Victor Hybinette. Hybinette hadde oppfunnet og tatt patent på en prosess for raffinering av nikkel ved elektrolyse: Hybinette-prosessen. Hybinette-prosessen var i bruk helt til 1975, da den ble erstattet av den såkalte KL-prosessen, som fremdeles er i bruk i en modifisert utgave (KLA-prosessen). 
Råvarene til verket kom i begynnelsen fra Flåt gruver ved Evje, rundt 70 km nord for Kristiansand, hvor det ble utvunnet nikkelmalm fra 1872 til 1946. Allerede i tiden etter første verdenskrig var det imidlertid klart at gruvene ikke kunne levere like mye som nikkelverket trengte. Verket opplevde også en større brann, og slet med lave nikkelpriser på verdensmarkedet og generelt vanskelige økonomiske tider. I 1929 takket eierne derfor ja til et oppkjøpstilbud fra kanadiske Falconbridge Nickel Mines, og verket ble hetende Falconbridge Nikkelverk AS. Falconbridge hadde oppdaget store forekomster av nikkelholdig malm i Sudbury, Canada, som kunne sendes til Kristiansand for raffinering.
Allerede i 1966 installerte verket databasert prosesstyring, angivelig som den første bedriften i Norge. Med videre effektivisering har bemanningen gått ned fra rundt 1 600 personer i 1974 til rundt 500 i 2008, samtidig som produksjonen har blitt tre ganger så stor, utslippene til luft og vann har blitt nesten borte, og strømforbruket har blitt redusert med 60 %.
I oktober 2006 ble Falconbridge Ltd kjøpt opp av Xstrata. 7 år senere, i 2013, fusjonerte Xstrata med Glencore. Glencore sysselsetter nær 190 000 og har virksomheter innenfor et vidt spekter av næringer,- mineraler og gruver, olje, korn, produksjon av metaller etc. I dag markedsfører bedriften seg som Glencore Nikkelverk AS.
Helge Bull-Engelstad

Annet

I ungdommen var Bull-Engelstad en aktiv fotballspiller, men måtte avslutte karrieren grunnet manglende talent og hektisk reisevirksomhet.
Glava (Värmland)

Glava er et småsted i Arvika kommune i Värmlands län i landskapet Värmland i Sverige. I 2005 var Glava regnet som et tettsted, og hadde da 201 innbyggere, men i 2010 var innbyggertallet sunket under 200, som er grensen for å regnes som tettsted i Sverige.
Saint Helenas flagg

Saint Helenas flagg ble tatt i bruk 4. oktober 1984. Det er et blått flagg med Storbritannias flagg i øverste venstre hjørne og Saint Helenas våpenskjold midt på den høyre siden. Skjoldet viser en klippekyst og en tremasters seilbåt.
Tidligere benyttet også Tristan da Cunha dette flagget, men de fikk sitt eget flagg i 2002.
Fra flagget ble innført og fram til 1999 satt våpenmerket i en hvit skive. Dette var også tilfelle for de fleste andre særmerkede britiske flagg for kolonier. Tradisjonen med å sette våpenet på en hvit skive skal skyldes at den britiske marinens offisielle flaggbok, Flags of all nations, hadde for vane å vise merkene som satt i flaggene på en rund, hvit bakgrunn. Selv om dette bare var en illustrasjonsteknisk måte å vise merkene, ble det i praksis tolket som at hele skiven skulle være med i flagget. Framstillingen av flaggene ble endret med 1999-utgaven av Flags of all nations, da merkede britiske flagg nå ble framstilt med våpenet direkte mot flaggduken. For å bedre muligheten for identifikasjon ble også merkets størrelse økt.

Guvernørens flagg

Guvernøren, koloniens øverste myndighet og kronens representant, fører eget flagg etter samme modell som øvrige guvernører i britiske besittelser. Det vil si det britiske unionsflagget med koloniens våpenskjold omgitt av en krans i midten.
Brufjorden

Brufjorden er en fjord i Flora kommune i Sogn og Fjordane. Den ligger på nordsiden av Brulandet og øyene Askrova og Svanøy. På sørsiden av Brulandet ligger Stavfjorden. På nordsiden av fjorden ligger Stavøy.
Fjorden strekker seg fra Oddane, en gruppe holmer, i nordvest og 11 kilometer sørøstover, der innløpet til Førdefjorden ligger. På fastlandet i øst ligger grenda Bru, som den er oppkalt etter. Fjorden ligger like sør for Florø på nordsiden av Vassreset som ligger nord for fjorden.
Coelosis

Utseende

Store, mørkfargede biller, disse artene har en nokså bred kroppsform. Dom vanlig hos hornbiller er det stor forskjell mellom kjønnene, hannene er større og har et horn på hodet og en stor uthuling foran på pronotum, i overkant av denne med to brede framspring eller tenner. Ellers kan denne slekten kjennes på at kjevene er tre-tannede, forleggen (protibia) har tre tenner, og at dekkvingene har tydelige punktrekker.

Levevis

De voksne billene er nattaktive og kommer gjerne til lys. Ellers er lite kjent om biologien deres.

Utbredelse

Slekten lever i Sør-Amerika, en art går nord til Mellom-Amerika.
Airliner World

Airliner World er et engelsk flytidsskrift som utgis av Key Publishing LTD i England og distribueres av Seymour Distribution LTD i London.
Airliner World kom på markedet i 1999.
Airliner World publiserer stoff som omfatter fly, flyfabrikker og flyselskaper. Tidsskriftet publiserer verdensomspennende nyheter om luftfart, såvel som artikler om regionale og internasjonale lufthavner og annet relatert stoff som oppgaver over flyfabrikkens produksjon og selskapenes bestillinger.
Et årlig supplement Global Airline Guide inneholder oppgaver over alle verdens flyselskaper med deres flåte, analyse og trafikk samt nyetableringer. Dette supplementet kommer i to deler og følger tidsskriftets utgave for august og september.
I'm Down

Bakgrunn

McCartney var stor fan av Little Richard og på klassefester hendte det at han tok gitaren, steg opp på en skolepult og sang «Long Tall Sally» og «Tutti Frutti». Han har alltid følt at det å lage en god rockesang, er en komplisert sak, men tok mot til seg og lagde «I'm Down» i sitt krypinn i Wimpole Street, London sommeren 1965. Sangen fikk muligens noe tekst korrektiv fra John Lennon, men hovedsakelig var sangen McCartneys verk.

Innspilling

Tre sanger med McCartney på vokal var på agendaen da gruppen dukket opp i Abbey Road Studios 14. juni 1965. Det spesielle var at disse tre sangene var stilmessig langt i fra hverandre. Først ut var en akustisk rockabilly som het «I've Just Seen a Face» og sist balladen «Yesterday». Midt blant de to vrælte McCartney ut teksen på rockeren «I'm Down». Gruppen spilte inn syv tagninger. Tagning 1 finnes i sin helhet på Anthology 2, og inneholder ikke kor fra Lennon og George Harrison. Før de starter den opp, sier McCartney: «Let's hope this one turn out pretty darn good, hah?» Etter sangen sier han «Plastic soul, man» som var noe han hadde lest en amerikansk musiker hadde sagt om måten Mick Jagger sang på. Begrepet «Plastic soul» ble det som inspirerte gruppen til å kalle sitt kommende album for Rubber Soul. Tagning 7 ble best egnet til utgivelse og to innslag av kor ble lagt på av Lennon og Harrison.
Gruppen spilte «I'm Down» på konserter i 1965/1966.

Paul McCartney konsertfremføringer av «I'm Down»

McCartney var initiativtaker til veldedighetskonserten The Concert for New York City (til ære for de etterlatte etter terrorangrepene 11. september 2001) som gikk av stabelen 20. oktober 2001. McCartney var siste artist ut og han åpnet med «I'm Down». Selve fremførelsen er med i DVD'n The Love We Make samt klipp fra når han og musikerne øver den inn.
McCartney spilte den også juli/august 2009 på sin USA-turne. Et opptak derfra ble utgitt på albumet Good Evening New York City. DVD'n av samme navn inneholder et opptak fra City Field (som erstattet det som tidligere var Shea Stadium), men opptaket blander sammen The Beatles' fremførelse fra 1965 og McCartneys ditto 2009.

Coverversjoner

Aerosmith spilte inn en versjon som kom ut på albumet Permanent Vacation i 1987.