google/wiki40b huggingface dataset:
Lave Brahe

Lave Brahe til Krogholm og Vidskøfle (født omkring 1500, død i 1567 på Krogholm slott) var en dansk ridder og riksråd.
Han var sønn av Axel Axelsen Brahe og Anne Lavesdatter Brock, og studerte i sin ungdom i Tyskland. I 1532 ble han hoffsinde og i 1534 deltok han i Slaget ved Øksnebjerg hvor han fikk hesten skutt under seg, og ble såret på nesen av et spydhugg. I 1539 var han fodermarsk, og i 1552 ble han medlem av Rigsrådet. Under Syvårskrigen ledet han i 1563 den skånske, sjællandske og fynske adelen. I årene 1564–65 var han krigskommissær sammen med de skånske adelsmennene Peder Bille og Steen Rosensparre.

Lensmann

Han hadde betydelige forleninger: Fra 1538–42 Gjelstrup i Ods herred, 1544–67 Fultofte og Heglinge, 1551–67 Froste herred, 1565–67 Vefre og Høgby i Oxie herred. Etter faren arvet han Krogholm i Skåne, og gjennom sitt ekteskap med fru Gørvel Fadersdatter, ble han en av Danmarks rikeste adelsmenn med gods både i Norge og Sverige. Gørvel Sparre beskrev ekteskapet med Brahe som sitt lykkeligste, og sammen flyttet paret i 1554 til Lund.

Konflikt med Ulfstandene

Brahe hadde et fiendtlig forhold til fru Gørvels stesønner fra hennes tidligere ekteskap med lensmannen på Varberg slott Truid Ulfstand. De utøvde vold på hverandres eiendommer så kong Christian III til sist måtte bryte inn i konflikten, hvoretter han lot riksråd Erik Banner tvinge de stridende partene til forlik.
I 1548 ledsaget Lave Brahe sammen med sin 12 år gamle stesønn Niels – som var Ulfstandenes halvbror – prinsesse Anna til hennes bryllup i Sachsen med August I. På tilbakereisen døde Niels, hvoretter den eldste av brødrene, Lave Ulfstand, spredte det rykte at Lave Brahe selv var skyld i guttens død. Under begravelsen i Lund domirke, forlangte Ulfstand å få kisten åpnet for å konstatere dødsårsaken samt undersøke om det virkelig var broren som skulle begraves. Det viste seg at gutten var død av pest. Saken kom for kongens domstol, hvor begge parter ble frikjente for hverandres tiltaler.
Lave Brahe døde på Krogholm i det sydlige Skåne den 5. mars 1567 og ble begravet i Lund domkirke. Hans kone overlevde ham med 40 år, hvoretter hun ble begravet ved hans side. I Domkirkens nordre sideskip henger deres portretter på to pillarer. Paret er også avbildet på deres felles gravsten i hvit skifermarmor, som nå befinner seg i domkirkens krypt.
Ochrus

Utseende

Middelsstore, avlange, lyst brunlige trebukker. Antennene er lengre enn kroppen, pronotum ovalt, dekkvingene smale og jevnbrede.

Utbredelse

Slekten er utbredt i den nordlige delen av Sør-Amerika og Vestindia.
Leizhouhalvøya

Leizhouhalvøya  (kinesisk: 雷州半岛, pinyin: Léizhōu Bàndǎo), er en halvøy i den sørvestligste del av provinsen Guangdong i Folkerepublikken Kina. Den har Tonkinbukten på sin vestside, det 30 km brede Qiongzhoustredet mot øya Hainan i sør, og det åpne Sørkinahavet i øst. Halvøya har enkelte inaktive vulkaner. 
Halvøya er i den tropiske delen av Sør-Kina. 
Zhanjiang, en havneby på østkysten, er den viktigste byen.
Minnanspråket leizhouhua tales i området.
Dionysios fra Halikarnassos

Liv

Dionysios dro til Roma etter borgerkrigene var over, og tilbrakte 22 år med å studere latinsk språk og litteratur, og for i forberedelsene av sitt historieverk. I løpet av denne tiden ga han undervisning i retorikk, og nøt selskapet av mange framstående romere. Datoen for hans død er ukjent. Det er vanligvis antatt at han er stamfaren til Aelios Dionysios, en gresk retoriker fra Halikarnassos som levde og virket under tiden til keiser Hadrian.

Dionysisk imitatio

Dionysisk imitatio er den litterære metode for etterligning slik den er formulert av Dionysios som unnfanget den som en retorisk praksis av emulering, tilpasning, omarbeiding, og berikelse/utsmykke en kildetekst ved en tidligere forfatter.
Dionysios' konsept markerte en betydelig avvik fra konseptet med mimesis slik det var formulert av Aristoteles på 300-tallet f.Kr. som kun var opptatt av «naturens etterligning» og ikke «etterligningen av andre forfattere». Latinske talere og retorikere adopterte den dionysiske metode av imitatio og gikk fra Aristoteles' mimesis.
Puerto Banús

I litteraturen

I Liza Marklunds roman En plass i solen fra 2008 er en del av handlingen lagt til Puerto Banús.
Mohnryggen

Mohnryggen er en midthavsrygg som løper under vann mellom Jan Mayen og sørspissen av Spitsbergen. Ryggen har en sadelhøyde på noe over 2000 m, og skiller dyphavsbassenget i Norskehavet fra Grønlandshavet i nord. Den er oppkalt etter den norske meteorologen Henrik Mohn.
Aouzoustripen

Aouzoustripen (arabisk قطاع أوزو) er en stripe med land i nordlige Tsjad som ligger langs grensen mot Libya. Den strekker seg sørover fra grensen til en dybde på rundt 100 km inn i Tsjads region Bourkou-Ennedi-Tibesti og utgjør et areal på 114 000 km². Regionen spilte en betydelig rolle i Den tsjadisk-libyske konflikten i tiden 1978–1987.

Inkludert i italienske Libya

Aouzoustripen ble første gang definert i diskusjonene mellom Frankrike og Italia etter den første verdenskrig i sammenheng med å belønne Italia for seieren i denne krigen. Ved fredskonferansen i Paris 1919 fikk ikke kongedømmet Italia noen av de tyske koloniene, men ble isteden tildelt Jubaland (Oltre Giuba) fra Storbritannia, og Frankrike gikk med på å overgi en del områder i Sahara til italienske Libya.
Etter mange diskusjoner i løpet 1920-tallet ble det til sist oppnådd en enighet i 1935 i Mussolini-Laval-avtalen hvor Italia fikk Aouzoustripen som ble lagt til Libya. Denne avtalen ble dog ikke ratifisert av Frankrike. I 1943, under den andre verdenskrig, okkuperte franske kolonitropper stripen og forente det på nytt til franske koloniområder.

Historie

Antagelser om at området var rikt på forekomster av uran, førte til at det på nytt ble en strid med Libya om kontrollen over dette området, og som førte til krig mellom Tsjad og Libya. I 1973 satte Libya inn militære styrker for å få tilgang til mineralforekomstene og for å bruke det som en base for å påvirke politikken i Tsjad. Dette førte til sist til Den tsjadisk-libyske konflikten.
Libya argumenterte for at området var bebodd av urbefolkning som var underlagt Sanussiya, en libysk politisk-religiøs islamsk orden, og derpå underlagt Det osmanske rike, og at denne tittelen var blitt arvet av Libya. Landet støttet også sitt krav med den ikke ratifiserte avtalen fra 1935 mellom Frankrike og Italia, som var kolonimaktene i henholdsvis Tsjad og Italia, som bekreftet besettelsen av stripen av Italia. Etter å ha befestet sitt grep på Aouzoustripen annekterte Libya stripen i 1976.
Grensen var i henhold til myndighetene i Tsjad basert på en avtale fra 1955 mellom Frankrike og Libya som igjen refererte tilbake til en avtale fra 1899 mellom Storbritannia og Frankrike om «innflytelsessfærer». Til tross for andre uenigheter var dette den ene posisjonen som alle politiske partier og fraksjoner i Tsjad var i stand til å enes om.
I løpet av den såkalte Toyota-krigen i 1987, det siste stadium i konflikten mellom Tsjad og Libya, var tsjadiske styrker i stand til å tvinge libyerne til å trekke seg tilbake fra Aouzoustripen. En våpenhvile ble opprettholdt mellom de to landene fra 1987 og til 1988, fulgt av fruktesløse forhandlinger i løpet av de neste årene. Til sist kom endelig den internasjonale domstolen i 1994 til en avgjørelse hvor det ble gitt overherredømme av Aouzoustripen til Tsjad (ved et flertall på 16 til 1), og avsluttet således kravet fra Libya.
FNs sikkerhetsråd etablerte en egen observatørgruppe for Aouzoustripen i henhold til Resolusjon 915 (mai 1994) for å overvåke tilbaketrekningen av libyske tropper, og ble avsluttet i henhold til Resolusjon 926 (juni 1994) da dette var fullført.
Ján Novota

Landslaget

23. mai 2014 fikk han sin første landskamp for Slovakia mot Montenegro.
Han ble tatt ut i Slovakias EM-tropp til EM i Frankrike 2016.
Jackie Brown

Handling

Pam Grier spiller «Jackie Brown», en middelaldrende flyvertinne som blir presset av ATF-etterforsker «Ray Nicolette» (Keaton) til å hjelpe med å fange våpensmugleren «Ordell» (Jackson) og hans medhjelpere (De Niro og Fonda).
Stortingsvalget 2017 i Sogn og Fjordane

Stortingsvalget 2017 i Sogn og Fjordane avholdes mandag 11. september 2017. Det skal velges fire stortingsrepresentanter for valgkretsen Sogn og Fjordane fylke for valgperioden 2017-2021, herav tre distriktsmandater og ett utjevningsmandat. Det er det samme antallet som ved stortingsvalget i 2013.
Turnyr

Turnyr, også skrevet turnyre og tournure og kalt cul de Paris, kø (fra det franske ordet for «hale») og bakstuss, er en falsk bakdel på damedrakter i form av en hoftepute eller et spileskjellett under kjolen eller skjørtet. Turnyrer i ulike varianter var del av den vestlige damemoten fra 1870- til 1890-tallet. Det var særlig vanlig som moteriktig dameunderplagg på slutten av 1880-tallet.
Det franske ordet tournure betyr egentling «vending, holdning», men også «sving, snitt, kroppsstilling» og «den vendingen som en sak tar».
Knottblom

Utseende

Knottblom er en liten, uanseelig og gulgrønn plante. Som regel er den rundt 10 centimeter høy, med flere titalls små blomster i aks oppover stengelen. Også blomstene er gulgrønne.
Ved basis har knottblomsten 1-2 små blader.
Knottblom står som regel enkeltvis eller i små grupper, og den har store variasjoner fra år til år i hvor mange individer som blomstrer. Selv om knottblomsten er liten og uanseelig, er den samtidig svært vakker å skue på nært hold.

Forekomster i Norge

Knottblom er sjelden i Norge, og den finnes bare på Østlandet. Planta vokser bare i kalkrik myr i lavlandet, og den er funnet fra Hvaler i sør til Dovre i nord.
Imidlertid har den gått sterkt tilbake med den storstilte grøftinga og dreneringa som har vært av slike myrer, og i dag finnes den bare på noen få steder i landet. Av den grunn er den totalfredet, og den er også satt høyt opp på rødlista med kategorien kritisk trua (CR).
Knottblom finnes i dag fortsatt på Hvaler, og den har forekomster i fylkene Vestfold, Østfold, Buskerud, Oslo, Akershus (uvisst om den fortsatt finnes der), Hedmark og Oppland.
Civitates Orbis Terrarum

Civitates Orbis Terrarum (Verdens byer) er et verk fra slutten av 1500-tallet med illustrasjoner av flere av datidens byer utgitt av den tyske presten Georg Braun. Flesteparten av illustrasjonene er utført av den flamske illustratøren Frans Hogenberg, men man finner også illustrasjoner av Simon Novellanus og Joris Hoefnagel.
Første bind ble utgitt i Köln i 1572 og sjette og siste kom ut i 1617. Verket inneholder 546 avbildninger, prospekter i fugleperspektiv og kart av byer fra hele verden. Civitates var ment å fungere som en komplettering til den tidigere utgitte Theatrum Orbis Terrarum fra 1570, utført av Abraham Ortelius og ansett som det første egentlige atlas. Ortelius fulgte og understøttet også arbeidet med Civitates.
Tegn tyder på at det var Hogenberg som først hadde ideen til verket, men at den redigerende funksjonen ble overtatt av Braun, som samlet inn og satte sammen alle innkomne verk av de reisende illustratørene. Han benyttet seg også av eksisterende verk, for eksempel for de hollandske og belgiske byene, der kart utført av den hollandske kartografen Jacob van Deventer ble benyttet, og av kopier av tidligere stikk.
Braun henvendte seg også til leserne og ba dem sende inn egne illustrasjoner av byer som ikke ble omfattet av verket. Det førte til flere svar, blant annet fra stattholderen i Schleswig og Holstein Henrik Rantzau, som forsynte Braun med flere av illustrasjonene av skandinaviske byer, og fra den britiske topografen William Smith, som sendte inn kart av flere engelske byer.
Blant byer i Skandinavia som er illustrert i verket finnes blant andre Bergen, Helsingør, Helsingborg, Landskrona, Lund, Malmö, Stockholm og Visby. Forelegget til prospektet fra Bergen ble tegnet av Hieronymus Scholeus i 1581. Dette kobberstikket, kjent som Scholeus-stikket, er den tidligste kjente avbildning av Bergen og av noen norsk by overhodet. Scholeus tegnet også prospektene av Stockholm, som i likhet med Bergens-prospektet har hans signatur i trykkplaten.
Ældres Idrettsforening

Ældres Idrætsforening (Æ.I.F.) var en idrettsforening som ble stiftet i Kristiania 7. juni 1909. Medlemmene drev blant annet med skøytesport. 
Idrettsforeningen var, som navnet tilsier, en forening hvor medlemmene var godt oppe i årene, i motsetning til datidens idrettsforeninger som oftest vervet ganske unge medlemmer, også kalt ynglinger (ungdommer i alderen 13–14 år). Fra 1918 hadde Æ.I.F. 30 år som nedre aldersgrense for medlemskap.
En av klubbens kjente medlemmer var kappgjengeren, hurtigløperen på skøyter og kunstløperen Martinus Lørdahl i årene under første verdenskrig, 1915/16–1917/18.
Matheuskirken (Borgund)

Matheuskirken eller Mathiaskirken eller Matteskirken var muligens en kirke i Borgundkaupangen i middelalderen, men den er ikke entydig påvist arkeologisk, idet det muligens foreligger sammenblanding med Kristkirken. Mattes kirckia er i Aslak Bolts jordebok (1432) omtalt som tidligere eier av Dimna i Ulstein, men det fremgår at godset er lagt under erkebispesetet, og kirken er for øde å regne.
Beskrivelsen hos Brendalsmo er svært lik den for Kristkirken: en langkirke i stein med rektangulært skip og kvadratisk kor, utvendig kledd med marmorkvader. Øystein Ekroll opererer da også bare med tre kirker i kaupangen, hvorav én i nærheten av prestegården. I en slik sammenheng må Mathiaskirken og Kristkirken antas å vise til samme bygg.
Operasjon Sunshine

Bakgrunn

Operasjonen var planlagt av norsk militært personell i Storbritannia i samarbeid med det britiske militære. Operasjonen gikk ut på å beskytte viktige industripunkter i Norge fra tyskernes «brent jords taktikk». Spesielt viktig var kraftforsyningene, og operasjonen skulle dekke 60 prosent av kraftforsyningen for østre del av Norge. Det var kraftstasjonene på Rjukan, Notodden og Nore som skulle beskyttes.

Operasjonen

5. oktober 1944 ble SOE-agenter fra Kompani Linge sluppet i fallskjerm over Ugleflott i øvre Telemark. Leder var major Leif Tronstad og nestleder var Jens-Anton Poulsson. Også Gunnar Syverstad var med i det partiet som kom fra Storbritannia. Einar Skinnarland sluttet seg til gruppen som telegrafist.  Sistnevnte overtok som leder da Tronstad ble drept i mars 1945. Området operasjonen skulle dekke ble separert ut som Milorg distrikt 16 (D-16), og ble delt opp i tre underdeler med kodenavn «Starlight», «Moonlight» og «Lamplight». Agentene skulle jobbe med Milorg-grupper som allerede var opprettet i området, og forsyne dem med våpen og instruksjoner.

Drapene

11. mars 1945 hadde gruppen tatt lensmannen til fange da de fryktet at gruppen kunne ha blitt avslørt. Under avhør av lensmannen i en hytte på Syrebekkstølen kom broren til lensmannen og skjøt lensmannen fri. Både Tronstad og Gunnar Syverstad ble drept i oppgjøret. Broren til lensmannen hadde funnet frem ved å følge sporene til hytta, og da han kom frem var det ikke vakthold der. Motstandsmannen Jon Landsverk og Einar Skinnarland gjemte likene i et vann like ved, men de ble funnet av tyskerne og ble fotografert og brent dagen etter. 
Lensmannen ble i 1947 dømt til fem års fengsel for drapsforsøk, og broren fikk ti års fengsel for drap. En bauta til minne om agentene ble reist på Syrebekkstølen etter krigen. I Sandvika sentrum ligger Leif Tronstads plass. 8. mai 1973 avduket kong Olav V en bauta på plassen. Både Rjukan og Trondheim har oppkalt en vei etter Leif Tronstad.
Baseball under Sentralamerikanske og karibiske leker 1978

Baseball under Sentralamerikanske og karibiske leker 1978. Baseball var en av flere sporter i de trettende sentralamerikanske og karibiske leker som ble arrangert i Medellín i Colombia i perioden 7. til 28. juli 1978. Det var trettende gangen som baseball var med i de sentralamerikanske og karibiske leker. Det var kun en turnering for menn.
Benediktveien

Benediktveien (Benediktweg) er en pilegrimsvei i det sydøstlige Bayern åpnet 17. august 2005. Den forbinder steder fra pave Benedikt XVIs barndom og ungdom. Veien begynner og ender i Altötting.
Busleik

Busleik eller saltkule er en beholder for salt som budeier og gjetere kunne sette i beltet. Den er skåret i tre og selve beholderen er gjerne kuleformet med et rundt hull i toppen. I hullet kunne de stikke ned en våt finger som saltet festet seg på og som de deretter kunne stikke i kukjeften slik at dyret fikk kjenne saltsmaken og ville følge etter.
Saltet som ble brukt til kuene var gjerne blandet med annet innhold som finhakket einer, gras eller pors, og det ble gjerne kalt busalt. Dette saltet var et viktig middel for å holde busakpen samlet. Selve kulykken kunne knyttes til dette stoffet, og fra Sunnfjord er det fortalt at de ikke måtte låne bort busalt for da kunne de miste lykken med at kuene kom hjem til setra.
Se også: salthorn
Bodø overgangsbolig

Bodø overgangsbolig er en overgangsbolig i Bodø i Nordland og er underlagt Kriminalomsorgens region nord. Overgangsboligen har ordinær kapasitet på 12 plasser.
Innsatte kan overføres fra fengsel med høyt eller lavere sikkerhetsnivå til overgangsbolig når en del av straffen er gjennomført. Innsatte skal ikke overføres dersom formålet med straffen eller sikkerhetsmessige grunner taler mot det, eller det er grunn til å anta at innsatte vil unndra seg gjennomføringen. Overføringen må være hensiktsmessig for å fremme en positiv utvikling og for å motvirke ny kriminalitet.
Det sociala arvet

Handling

I Stefan Jarls tredje og siste dokumentar om modsen, møter vi Kenta, Eva og deres sønn Patric, samt Jajje fra den første filmen. Stoffe er død, men hans kone Lena lever fortsatt. Deres sønn Janne er plassert i fosterhjem. 
I denne filmen forsøker Jarl å finne ut av hvordan den sosiale arven har blitt overført til deres barn, som nå er like gamle som deres foreldre var da Jarl intervjuet dem første gang.
Kenta har flyttet til Blekinge og startet opp et pensjonat med Lena og Jajje har fått hjelp med sitt alkoholmisbruk og er blitt gjenforent med sin datter Carina. 
Jarl planlegger å møte Stoffes sønn Janne, men etter å ha pratet med hans mor som vegrer seg mot å stille opp i en tredje film, bestemmer han seg for å la han være i fred. 
Det sociala arvet blir dermed en mer personlig film som hovedsakelig sentrerer seg omkring Jarls nysgjerrighet for hvordan det har gått med mods-barna.
Det viser seg at de har klart seg bra, Patric har blitt bilselger og Jajjes datter Carina er student. Jarl viser bilder fra de tidligere filmene for så å sette de i relasjon til nåtiden. 
Slutten er kanskje ikke så overraskende som en skulle tro: visse ting forandres, mens andre alltid vil være ved det samme. I slutten av filmen blir Kenta lei av det stille livet i Blekinge og flytter tilbake til Stockholm. Jarl slutter her dokumentaren brått.
FC Torrevieja

Historie

Fotball begynte for alvor å bli populært og markere seg i Torrevieja under første verdenskrig. Det var imidlertid ingen offisielle lag på denne tiden, men folk samlet seg etterhvert for å spille uoffisiell fotball i Torreviejas gater. I 1920 kom den første fotballbanen, som nå kalles Colonia de San Esteban. Her finnes det en minnestatue av en fotballspiller som var kjent i Torrevieja før i tiden.
Den første antydningen til noen fotballklubb kom i 1923, da Torrevieja Fútbol Club uoffisielt ble stiftet. Det ble organisert en del kamper blant befolkningen i byen som ønsket å delta.
Under borgerkrigen (1936–1939) ble fotball en meget viktig hverdagsaktivitet for Torreviejas befolkning. Ti år senere ble det første offisielle laget stiftet. Det ble kalt Español Frente de Juventudes y Club Deportivo Torreviejense. Klubben, som i hovedsak var ment for ungdom, deltok i ulike treningskamper og turneringer som Copa San Pedro og Vega Baja med liten suksess.
I de påfølgende 15 årene forsvant den offisielle klubben og etterlot seg et tomrom som ble fylt i 1971 med etableringen av Torrevieja Fútbol Club. Klubben ble omtalt positivt fra alle kanter av byen, og i media fikk man ros for sin holdning når det gjaldt unge spillere. Torreviejas ordfører på denne tiden, Vícente García, besluttet å bygge et stadion for Torrevieja Fútbol Club. Denne ble naturlig nok oppkalt etter ordføreren selv, og ble innviet med en kamp mot rival Hércules i 1971.
Torrevieja CF fikk sin ligadebut i 1972, og spilte i Segunda División Regional Valenciana. I 1978 rykket klubben opp til landets tredje høyeste divisjon, Tercera división. Hele Torrevieja feiret hendelsen.
Torrevieja Fútbol Club spilte i Tercera división i hele ti år, før de den 15. mai 1988 skapte underverk. Laget hadde rykket opp til Segunda división B, Spanias nest høyeste divisjon. Her deltok de i fem sesonger, men på grunn av økonomiske problemer begynte det å bli komplisert å holde seg på dette nivået. Gjelden var høy, og de maktet ikke å betale lønn til spillerne og ledelsen, og klubben rykket ned igjen til Tercera división i 1993.
I det samme året ble en ny klubb etablert i Torrevieja. De ble kalt Club Deportivo Torrevieja. Klubben gjorde det bra, og skiftet i 1996 navn til FC Torrevieja. Dette er laget som i dag representerer Torrevieja. I 1997 rykket klubben opp til Tercera división.
Sesongen 2006/2007 ble en vellykket sesong for FC Torrevieja, hvor de var blant de fire høyeste lagene på tabellen i Tercera división. Laget imponerte både spillemessig og målmessig, og fikk eksepsjonelle resultater. I den påfølgende sesongen skulle imidlertid skuffelsene komme, og de klarte ikke å holde på det gode. Laget virket sliten og det så ut til at de hadde mistet troen på seg selv. Den daværende treneren ble erstattet av Francisco Pliego. Han signerte en kontrakt på tre dager, med forbehold om forlengelse hvis det resulterte i suksess. Hans trenerkarriere kunne ikke startet bedre i FC Torrevieja, hvor han kvalifiserte seg til play-off og til slutt seiret med 2-0.
Salade lyonnaise

Salade lyonnaise er en fransk matrett. Den er en salatrett med opprinnelse i byen Lyon.
Retten består av salat (tradisjonelt chicorée frisée, selv om andre også kan brukes), vinaigrette, sprøstekt bacon og posjerte egg.
Furuberget (Hamar)

Furuberget er en kolle ved bredden av Mjøsa nordvest i Hamar kommune. Berget har gitt navn til boligområdet på sørsiden av kollen. 
Berggrunnen består for en stor del av kalkstein, noe som gir grobunn for en av Norges største sammenhengende kalkfuruskoger. En del av kollen er blant annet derfor vernet som Furuberget naturreservat. 
Helt inntil reservatgrensen på nordsiden blir det tatt ut kalkstein i et stort dagbrudd. Her ble det i 1897 startet kalkbrenneri av kjøpmann Carl Steen og dyrlege V. Steen. Kalkbrenneriet ble revet i 2014.
Like nord for steinbruddet ligger en bygdeborg fra jernalderen som et fredet kulturminne.
Furuberget brukes også til tur- og rekreasjonsområde for innbyggere i Hamar, og har derfor et stort nettverk av både stier og lysløyper. En gang- og sykkelvei følger mjøsstranda på vestsiden av kollen. Dette er en del av nasjonal sykkelrute 7 (Mjøstråkk). Dovrebanen går også her, og gjennom den 47 meter lange Furuberget tunnel.
I den østlige delen av Furuberget ligger Hedmarktoppen, en stor eiendom som eies og drives av Pinsebevegelsen i Norge.
Bjørnarhallen

Bjørnarhallen er en håndballhall på Garnes i Arna i Bergen. Hallen ble bygget i 1986 gjennom et samarbeidsprosjekt mellom Bergen kommune og idrettslaget Bjørnar etter at behovet for trenings- og kampmuligheter vokste. Hallen brukes i dag av allianseidrettslaget Arna-Bjørnar Fotball og spesielt under trening og kamper av Bjørnar Håndball, men også av lokale Vaksdal Idrettslag og Dale Idrettslag. Siden 2002 har Bjørnarhallen blitt rehabilitert med et nytt parkettgolv og med nye garderober.