Pasquale Amato

Tidlig karriere

Amato ble født i Napoli og studerte lokalt ved Conservatory of San Pietro a Majella under Beniamino Carelli og Vincenzo Lombardo (som også ga sangtimer til den store napolitanske tenor Enrico Caruso). I 1900 hadde han sin debut ved Teatro Bellini i Napoli som Germont père i La traviata. Engasjementer fulgte i Genova og Roma. I løpet av de neste årene sang han i Monte Carlo, Tyskland, deler av Øst-Europa og Argentina. I 1904 opptrådte han i Londons Royal Opera House med Teatro di San Carlo Company; selv om opptredenen hans ble godt mottatt, ble han ikke invitert tilbake.
Han var engasjert ved La Scala i Milano og sang der i 1907 under taktstokken til Arturo Toscanini. Stemmen hans hadde nå vokst til et førsteklasses instrument og han ble lovprist for sin allsidighet og kunstneriske integritet. I 1913 fikk æren av å delta i en konsert til Verdis hundreårsjubileum ved Busseto Theatre. Han opptrådte i jubileumskonserten La traviata og Falstaff med Arturo Toscanini som dirigent. Andre viktige opera-roller som Amato sang i Italia før første verdenskrig var Amonasro i Aida, Marcello i La bohème, tittelrollen  i Rigoletto, så vel som Golaud i Pelléas et Mélisande, Kurwenal i Tristan og Isolde , Tosca i Tosca og Barnaba i La Gioconda.

New York

Amato gjentok noen av disse rollene ved Metropolitan Opera hvor Toscanini var kommet for å dirrigere og Amato hadde sin debut i 1908. Han opprettholdt et tett program ved "Met" frem til han forlot selskapet i 1921 opptrådte i en rekke nye operaroller som Glucks Armide, sammen med Olive Fremstad, Enrico Caruso, Louise Homer og Alma Gluck. I desember samme år opptrådte han som Jack Rance i Puccinis La fanciulla del West, hvor han sang mot Caruso, Emmy Destinn, Dinh Gilly og Antonio Pini-Corsi.
Amato var nå blitt berømt og han kom til USA med båt i oktober 1912 sammen med barytonsangerne Titta Ruffo, Antonio Scotti og William Hinshaw og sopranen Lucrezia Bori. De fikk omfattende pressedekning.
I 1913 skapte Amato tittelrollen Cyrano av Walter Damrosch, dessuten var Frances Alda og Riccardo Martin med i oppsetningen. Han sang også årets produksjon Un ballo in maschera med Caruso, Destinn, Margarete Matzenauer og Frieda Hempel, og igjen med dem i Arrigo Boitos Mefistofele. I La Gioconda, sang  Destinn igjen med Margarethe Arndt-Ober. Amato var spesielt betatt av Escamillo i Carmen, som han opptrådte med  Geraldine Farrar, Caruso og Alda da forstillingen kom opp på nytt i 1914.
Han opptrådte også i 1914 som Manfredo (mot Adamo Didur og Lucrezia Bori) i Montemezzis  L'amore dei tre re, da den kom opp på nytt i New York, og i 1915 spilte han  Napoléon i Umberto Giordanos Madame Sans-Gêne med Farrar som Catherine. I 1916 hadde han rollen som Giovanni i Riccardo Zandonais Francesca da Rimini (hvor han spilte mot Alda og Giovanni Martinelli), og igjen i 1918 som Gianetto (med Farrar, Caruso, og Didur) i Mascagnis Lodoletta.

Siste gang, 25 år senere

Amatos høye arbeidstempo ved "Met" hadde sin pris og han trakk seg tilbake på 1920-tallet på grunn av helsen. Men i 1933, 25 år etter hans amerikanske debut, opptådte han igjen i New York, nå i "New York Hippodrome", hvor han sang rollen som Germont père. Amato hadde en sterk følelse for Amerika og i 1935 underviste han i stemme og opera ved Louisiana State University, hvor han i 1939 ble æresmedlem i studentklubben "Beta Omega".
Han døde of 64 år gammel  i Jackson Heights, Queens.