Å (bokstav)

Å er den 29. bokstaven i det norsk-danske alfabetet, den 27. i det svenske og finske, den 35. i det skoltesamiske og den tredje bokstaven i alfabetet i språket chamorro. Å brukes også i vallonsk, men ansees for å være en variant av a, og alfabetiseres som a. Å ble i Norge inntil 1917 skrevet som Aa/aa, ettersom den språkhistorisk representerte á fra norrønt. Denne lyden utviklet seg til [o:] eller [ɔ:] (se IPA), og det ble etter hvert klart at denne skrivemåten var «upraktisk». Dette gjaldt spesielt i landsmål der den kunne stå helt inntil en a – skulle sjaaande leses som «sjåande» eller «sjaånde»? Skrivemåten «Å/å» avløste «Aa/aa» offisielt i norsk rettskrivning som anbefaling i 1917 og obligatorisk fra 1938. Før den ble offisielt innført i Norge, ble den ofte kalt «svensk å». I skoltesamisk har den tilnærmet samme verdi som i norsk [ɔ]. Overgang fra "aa" til "å" skyldtes blant annet at noen ord kunne få tre a etter hverandre for eksempel stedsnavnet "Håa".
I Norge er det minst ti steder som heter «Å» og ingen andre stedsnavn i Norge består av bare en bokstav.

Sverige og Finland

I Sverige ble bokstaven tidlig vanlig etter at den ble brukt i bøkene Olavus Petri's katekisme og i Nya testamentet, som begge ble utgitt i 1526. Den ble offisielt innført etter et forslag fra rettskrivningsmøtet i Stockholm 1869. I Finland ble bokstaven innført samtidig som i Sverige (Finland var en del av Sverige på den tiden) og der blir den fremdeles kalt «svensk å»: den er ikke i bruk i noen finske ord overhodet, men brukes i enkelte svenske versjoner av stedsnavn, personnavn (særlig etternavn) og bedriftsnavn som stammer fra Sverige, samt noen få lånord og slanguttrykk fra svensk. I det finske språket uttales både O og Å på akkurat samme måte, altså som Å. Grunnen til at bokstaven Å fortsatt er i alfabetet, er at svensk er et offisielt språk i Finland, likestilt med finsk.

Danmark

I Danmark ble bokstaven innført for alle ord inkludert stedsnavn (men unntatt personnavn) ved rettskrivningsreformen fra 1948. Rettskrivningsendringen ble overraskende godt mottatt i befolkningen, bortsett fra i stedsnavn som Århus (Aarhus), Ålborg (Aalborg), Grenå (Grenaa), Åbenrå (Aabenraa) og andre, hvor lokalbefolkningen helst ville beholde stedsnavnenes tradisjonelle skrivemåter. Myndighetene måtte her sette kommunene under press og det tok oppimot 20 år før bolle-å var innført overalt. Misnøyen lå imidlertid fortsatt latent og debatten blusset opp igjen med jevne mellomrom. I 1984 ble Aa-form tillatt i stedsnavn som alternativ form, men å-form skulle fortsatt være den offisielle - det var ikke før i 2010 at Folketinget ga etter og fattet vedtak om at enhver kommune selv kunne avgjøre skrivemåten til sine stedsnavn. De fleste kommuner det gjaldt bestemte kort etter å gjeninnføre Aa-formen i sine stedsnavn; byrådet i Aarhus besluttet for eksempel i oktober 2010 at bynavnet skulle skrives med Aa i fremtiden, og senere har de fleste steder endret skrivemåten til Aa (aa), for eksempel Aabenraa. Hovedargumentet i nyere tid for gjeninnføring av Aa-form i stedsnavn er bruk i internasjonale sammenhenger der man ikke har tilgang på bolle-å. Den eneste danske kommune som i dag konsekvent bruker bolle-å i sitt navn er Tårnby på Sjælland.
Det er likevel fortsatt «tillatt» å skrive danske stedsnavn med bolle-å, men det gjøres i liten grad i dag, også i norske tekster, selv om det norske Språkrådet anbefaler bruk av bolle-å i danske stedsnavn. Det er likevel vanlig å skrive elver, det vil si åer med bolle-å, for eksempel Gudenå.

Andre språk

På vallonsk kom bokstaven i bruk i de østlige dialektene, etter påvirkning fra dansk. Den representerer der enten [o:], [ɔ:] eller [a:], alt etter lokal uttale. Bokstaven å er derfor nyttig for å få en felles rettskrivning der dialektene kan ha forskjellig uttale. Til forskjell fra norsk representerer bokstaven her ikke korte vokaler.
På chamorro er å den tredje bokstaven i alfabetet, mellom a og b. (Den første bokstaven er ', som representerer en glottal plosiv.) å representerer lyden [ɑ].