google/wiki40b huggingface dataset:
Bantuspråk

Bantuspråk er en språkgruppe i nigerkongo-språkfamilien. Det er bortimot 250 bantuspråk i henhold til kriteriet innbyrdes forståelige språk, skjønt skillet mellom språk og dialekt er ofte uklart, og Ethnologue (en katalog over språk) har regnet seg fram til hele 535 språk. Bantuspråkene blir snakket hovedsakelig øst og sør for dagens nasjon Kamerun, det vil si regionene som er kjent som sentrale Afrika, østlige Afrika og sørlige Afrika. Deler av dette området omfatter også andre språkfamilier (se kart).
Bantuspråk blir snakket i sør Kamerun, Nigeria, Gabon, Republikken Kongo, Den demokratiske republikken Kongo, Rwanda, Burundi, Uganda, Kenya, Tanzania, Angola, Zambia, Malawi, Mosambik, Zimbabwe, Namibia, Botswana, og Sør-Afrika. Denne utbredelsen gjør bantuspråkene til den språkgruppen som er mest utbredt i Afrika, med omtrent 310 millioner brukere.
I henhold til Ethnologue er flere bantuspråk blant de språk som har mest tallrike antallet utøvere i Afrika, inkludert shonaspråk og zuluspråk. Bantuspråkene med det største antallet utøvere er swahili. Det har over 80 millioner talere som strekker seg over åtte land og dette antallet er voksende. Shona alene har beregnet 10,8 millioner som taler det i Zimbabwe. Zulu kommer deretter med 10,3 millioner talere. Ethnologue lister manyika og ndau som adskilte språk, skjønt de som snakker shona regner disse som to av de fem dialektene av shona. Om 3,4 millioner talere av manyika og ndau er blant shonaspråket, da utgjør shona totalt 14,2 millioner som har dette som førstespråk.
Bantuspråkene er antatt å ha hatt sin opprinnelse hovedsakelig i området som i dag utgjør Nigeria og Kamerun i Vest-Afrika. For mellom 2500 og 3000 år siden begynte de som snakket en form for urbantu en tusen år lang rekke med utvandring øst- og sørover. Den jordbrukskulturen er antatt å ha spilt en betydelig rolle i å befolke Afrika sør for Sahara, et område hvor bantufolkene nå utgjør en dominerende andel av befolkningen.
Bantu som teknisk begrep, som betyr ganske enkelt «folk», ble først benyttet av den tyske lingvisten Wilhelm Bleek (1827–1875), da dette er reflektert i mange av språkene i denne gruppen. En felles karakterstikk i bantuspråkene er bruken av ord som muntu eller mutu for «person», og flertallsendelsen for substantivet menneske som begynner med mu- (klass I) i de fleste språkene, og ba- (klasse II), således gir bantu for «folk». Bleek, og senere Carl Meinhof, gjorde studier som sammenlignet de grammatikalske strukturene i bantuspråkene.
Riksvei 9 (Finland)

Riksvei 9 (Finland) (finsk: Valtatie 9) er en finsk riksvei som går mellom Kuopio og Åbo. Veiens lengde er 454 km, og den er del av europavei 63.
Klasse Möllberg

Karriere

Möllberg opptrede på scene først da han var 18 år. Senere møtte han den 12 år eldre Lasse Lundberg som influerte ham til en musikkstil som han skulle reflektere over i sine senere arbeider.
Möllberg er best kjent for sin rolle som Banarne i TV-programmet Trazan & Banarne. Han møtte Trazan (Lasse Åberg) for førsta gang i Göteborg der Möllberg spilte sammen med et band. Åberg og Möllberg er medlemmer av Electric Banana Band. De medvirket i filmen Selskapsreisen 2 i 1985.
Möllberg var leder for Klasses julkalender som ble sendt som Julkalendern i Sveriges Television i 1992. Han tevlet i programmet Hjälp! Jag är med i en japansk tv-show i 2009 og kom på andreplass.
The Impossible

Handling

En helt vanlig familie, bestående av Maria (Naomi Watts), Henry (Ewan McGregor og deres tre sønner, reiser til Thailand for å feire jul der. Den perfekte paradisferien blir imidlertid avbrutt når tsunamien inntreffer. Maria og Lucas (Tom Holland), den eldste av barna, blir separert fra de andre, og i tillegg blir Marias bein alvorlig skadet. En kamp for å overleve starter, mens Henry på sin side ber Thomas (den nest eldste sønnen) passe på Simon mens han selv begynner å lete etter Maria.
Hyre

Hyre er sjømannsordet for lønn, altså betaling for mannskap, offiserer og skipsfører ombord på et fartøy. Uttrykket brukes også for å si at en har fått jobb på en båt, «jeg har fått hyre», eller «jeg søker hyre».
Kortmannshyre er et hyretillegg som skal kompensere for en «kortmann». Besetningen på et skip angis i forhold til en normal mannskapsliste. Hvis et skip må seile med et «hull» i besetningen kalles den manglende bemanningen kortmann.

Nyere norsk historie

Sjømenn, både offiserer og mannskap, fikk hyre for den tiden de var ombord i et skip. Hyren var et fast månedslønn som var avhengig av stillingen ombord. Arbeidstiden var kl. 07.00 til 17.00 med flere innlagte pauser til servering og hvile. Lørdag var det kortere arbeidstid. 
Deler av mannskapet både i maskin og på dekk arbeidet helkontinuerlige skift. De hadde vakt i fire timer to ganger i døgnet, også søn- og helligdager. På dekk var det vanlig at en styrmann og to av dekksmannskapet (matros (rorgjenger) og dekksgutt) var på vakt til enhver tid. 
Ved arbeid utenom vanlig arbeidstid, som ved havneanløp og annet arbeid ble det betalt overtidstillegg. Også spesielle hyretillegg ble utbetalt avhengig av hvor seilasen gikk og hvilke bestemmelser som gjaldt.
Rundt 1960 gjaldt det generelt at rederiet dekket kostnader til utreise, og i tillegg hjemreise etter 18 måneder ombord hvis hjemreisen skjedde fra en havn med kort reiseavstand. Rundt 1970 var denne perioden 12 måneder. Praktiseringen av bestemmelsen kunne være avhengig av skipets fartsområde. Kort reiseavstand ble i kontraktsforhold angitt til Nord-Europa. Inntil 24 måneder var perioden ved fart i bare fjerne farvann. Etter seks måneder kunne en mønstre av i Nord-Europa, og etter 12 måneder hvor som helst i verden, mot at en selv tok ansvar for hva som skjedde videre, enten en fikk seg hyre på nytt skip derfra, eller dro hjem.
Etter en periode med ferie og fritid hjemme måtte nytt arbeid søkes hos mønstringsvesenet som hadde sjømannskontorer i mønstringsdistriktene. Mange tok selv kontakt med et rederi de likte å arbeide for. De ble kalt rederiseilere.
Jonasprisen

Jonasprisen deles ut av Institutt for spesialpedagogikk ved Universitetet i Oslo. Jonasprisen, som ble etablert i 1984, har fått navnet etter Jens Bjørneboes roman Jonas fra 1955. Boka rettet i sin tid kritikk mot skolens vilje til å inkludere barn med særskilte behov. 
Prisvinneren skal ha «medvirket til å skape et romsligere og mer tolerant samfunn, hvor menneskelig variasjon og personlige særtrekk vurderes som en berikelse og ikke som et problem.»
Prisen består av et stipend, et kunstverk og et diplom.
Forbundsdagen (Det tyske forbund)

Forbundsdagen var navnet på det øverste organ for Det tyske forbund.
Fra 1815 til 1848 og fra 1851 til 1866 var denne forbundsdagen den eneste sentrale institusjon som var ansvarlig for hele Tyskland. Forbundsdagen ble dannet etter en beslutning av Wienerkongressen. Wienerkongressen skulle skape en ny fred for Europa og en ny forfatning for Tyskland. Medlemmene av det tyske forbundet som besto av fire bystater og 37 fyrstedømmer,klarte imidlertid ikke å bli enige om en gjenoppretting av det keiserriket som ble oppløst i 1806.
Forbundsdagen for Det tyske forbund var en forsamling av representanter for medlemsstatene og skulle tre istedenfor den tidligere sentrale keisermakt.
Palais Thurn und Taxis i Frankfurt am Main ble sete for Forbundsdagen for Det tyske forbund og denne møttes ukentlig der fra 5. november 1816.
Etter marsrevolusjonen i Tyskland (revolusjonen 1848/49) oppløste Forbundsdagen seg i juli 1848 og overdro sin myndighet til nasjonalforsamlingen kalt Frankfurtparlamentet som var det første tyske parlament valgt gjennom frie valg. Etter revolusjonen ble imidlertid Forbundsdagen igjen samlet i september 1850. Endelig oppløst ble den først etter at Det tyske forbund ble oppløst i 1866 og Frankfurt var annektert av Preussen. Forsamlingens myndighet gikk over til det riksdagen for det nordtyske forbund og etter den tyske samling i 1871, til riksdagen for det Det tyske keiserriket.
Lotusfamilien

Symbolikk

Lotusartene har stor symbolsk og religiøs betydning i sitt opprinnelige vokseområde fra Afghanistan i vest til Vietnam i øst.
For nærmere beskrivelse, se: Lotusblomst.
Analgetika

Analgetika er smertestillende (lege)midler som er utviklet for å gi smertedempende effekt. Gruppen består av tre undergrupper, som deles inn etter virkningsmåten. Alle analgetika, også de reseptfrie, er i varierende grad vanedannende og kan ved medikamentoverforbruk gi brukerne medikamentoverforbrukshodepine (MOH).
Kommunistpressens Samvirkelag

Kommunistpressens Samvirkelag ble opprettet i 1924, etter at Norges Kommunistiske Parti var stiftet i november året før. Formålet var «å fremme den kommunistiske presse i Norge og formidle det økonomiske og solidariske samvirke mellom de enkelte organer».
I februar 1924 rykket man ut med oppfordringer i NKP-avisene, der enkeltpersoner eller foretak ble oppfordret til å tegne andeler a 10 kroner. Samvirkelagets kontor skulle ligge i Kristiania, og lagets høyeste organer skulle være NKPs centralstyre, landsstyre og landsmøte. I det daglige skulle laget ledes av et styre.
Tanken bak opprettelsen var å lage et motstykke til Arbeiderpressens Samvirke, et foretagende med tilsvarende rolle blant Arbeiderpartiets aviser. Arbeiderpressens Samvirke hadde spilt en viktig rolle for partiavisene før splittelsen i Arbeiderpartiet i 1923, og hadde vært et viktig redskap for AP i striden om partiavisene rett etter splittelsen. AP brukte Arbeiderpressens Samvirke som økonomisk brekkstang og sikret partiet herredømme over aviser som i utgangspunktet var dominert av NKPs folk.
Kommunistpressens Samvirkelag ble formelt stiftet 21. november 1924. Startkapitalen var da kr 6298, og steg i løpet av året til 26 577 kroner.
Før laget var skikkelig etablert hadde imidlertid flere NKP-aviser alt blitt nedlagt eller slått sammen. Siden totaløkonomien for NKP-pressen var dårlig fikk heller ikke Kommunistpressens Samvirkelag en slik sentral rolle det var tiltenkt.
Shayetet 13

Shayetet 13 er en militær spesialstyrke tilhørende Israels forsvar. Den ble stiftet i 1949 av Yohai Ben-Nun.
Enheten regnes som en av de viktigste militære enheter innen den israelske hæren (sammen med Sayeret Matkal og Shaldag Unit). Shayetet 13 spesialiserer seg på direkte angrep, kamp mot terrorisme, sabotasje, maritim etterretning, gisselsituasjoner og angrep på skip som de regner som fiendtlige. Spesialstyrken har deltatt i nesten alle Israels store kriger, samt mange andre krigssituasjoner. Enheten er en av de mest hemmelighetsfulle innen det israelske militære. Detaljene i mange av oppdragene og identitetene til de aktive soldatene blir selvsagt holdt stengt hemmelig. Shayetet 13 regnes blant de beste av verdens spesialstyrker, og blir ofte sammenlignet med den amerikanske Navy SEALs og Storbritannias Special Boat Service.
Eberhard Kinzel

Første verdenskrig

Kinzel meldte seg den 16. oktober 1914 som frivillig til første verdenskrig til Infanterieregiment Graf Tauentzien von Wittenberg (3. Brandenburgisches) Nr. 20. Han ble etterhvert leder for en granatkasteravdeling, og ble såret i mars 1915 på Vestfronten. Han ble forfremmet og ble i 1917 stabsoffiser.

Mellomkrigstiden

Etter krigen var han først med i et frikorps i 1919 og så kom han med i Reichswehr. Tyskland bygde seg langsomt opp militært, og Kinzel steg i gradene og tjenestegjorde i mange avdelinger. 
I 1930 ble han for første gang tatt inn i  tyske militærretterretning, Fremde Heere. Fra 1. oktober 1933 til 31. mars 1936 assisterte Kinzel mden tyske militærattaché i Warszawa. Deretter var han ved Infanterie-Regiment 66 ih Magdeburg, så ved 19. Infanterie-Division.

Annen verdenskrig

Den  10. november 1938 ble han leder for Fremde Heere Ost (FHO) inntil han våren 1942 ble erstattet av Reinhard Gehlen. FHO utarbeidet blant annet situasjonskart vedrørende Sovjetunionen, Polen, Skandinavia og Balkan, og samlet inn opplysninger om potensielle motstandere.
Den 1. mai 1942 ble han satt i Führerreserve, men var så fra 23. mai til 11. november 1942 generalstabssjef for XXIX. Armeekorps, som på den tiden kjempet i Sør-Russland. Deretter ble han pånytt satt i Førerreserven, og den 1. januar 1943 ble han forfremmet til generalmajor. 
Fra sent januar 1943 til juli 1944 var han stabssjef for Armégruppe Nord, fra 1. september 1943 som generalløytnant.
I september 1944 ble han kommandør for 570. (senere omgjort til 337.) Volksgrenadier-Division. Deretter ble han i mars 1945 generalstabssjef for Heeresgruppe Weichsel og kort etter forfremmet til General der Infanterie. 
Den 22. april 1945 ble han utnevnt til generalstabssjef for Operationsstab Nord av Karl Dönitz. Han inngikk i den delegasjon forhandlet med fektmarskalk Bernard Montgomery i Wendisch Evern på Lüneburger Heide og så under generaladmiral Hans-Georg von Friedeburg den 4. mai 1945 undertegnet den tyske kapitulasjonen i det nordvestre Tyskland, Nederland og Danmark.
Ved den tyske generalkapitulasjon tre dager etter kom han i britisk krigsfangenskap. Da regjeringen Dönitz ble arrestert den 23. mai, begikk han samme dag selvmord, sammen med sin kjæreste Erika von Aschoff.

Ridderkorset

I 1942 ble han dekorert med Ridderkorset av Jernkorset, noe som i 1942 bare ble tildelt ved ekstrem tapperhet eller særlig dyktig lederskap.
Ancistropsylla

Utbredelse

Slekten finnes i Nepal.
Verzasca-dalen

Verzasca-dalen (italiensk: Valle Verzasca) er en dal i Locarno-distriktet i kantonen Ticino, Sveits. I dalen ligger kommunene Mergoscia, Vogorno, Corippo, Lavertezzo, Brione, Gerra, Frasco og Sonogno med en samlet befolkning på 3 200 (per 2004). Mergoscia er det geografiske midtpunkt av Ticino, og ingen av fjellpassene krysser nasjonale grenser eller grenser for kantoner. Dalen ligger mellom Valle Leventina og Valle Maggia og ender opp ved fjellet Pizzo Barone. Verzasca-elva samler opp den kunstige innsjøen Lago di Vogorno like ved inngangen til dalen, som er avgrenset av demningen Contra Dam, før den går inn i Ticino-elva på Magadino-sletta. Demningen er også kjent for sitt 220 meter høye strikkhopp, som er et av verdens høyeste hopp, og som også er kjent fra James Bond-filmen GoldenEye.
B.O.L.T. Warhead

Historie

B.O.L.T. Warhead sprang ut av rapgruppen A-Team. B.O.L.T. Warhead sin hiphop var langt røffere og mer militant i uttrykket enn A-Team sin. Peacemerkene og positiviteten til A-Team var byttet ut med svarte militærbukser og dommedagspoesi. 
B.O.L.T. Warhead var nært knyttet til blitz-miljøet i Oslo. De var intervjuet i blitzavisen Smørsyra. B.O.L.T. Warhead bidro også med musikken til soundtracket til den norske dyrevernaktivist-filmen Svarte Pantere.
B.O.L.T. Warhead sitt eneste album The Re-Enforcement regnes som en av de virkelige klassikerne innenfor norsk hiphop og bandet sin betydning for sjangeren er ubestridelig.
José Luis Blanco

Karriere

Blanco drev tidligere mest med terrengløp, og han deltok i alle VM fra 2001 til 2009. Han har deltatt i de fire siste friidretts-VM, med sjetteplass fra 2007 i Osaka og syvendeplass fra 2009 i Berlin som beste resultater. Da han deltok i OL i 2008 ble det 12.-plass.
I EM-sammenheng har han to medaljer; han fikk sølv under EM i friidrett 2006 i Stockholm, og bronse under EM i friidrett 2010 i Barcelona.
Den uendelige historie

Handling

I rammefortellingen rømmer hovedpersonen Bastian Balthazar Bux (11 år) fra noen bøller, og gjemmer seg i et antikvariat. Han er et ulykkelig barn, moren er død og faren er deprimert og uoppmerksom. 
I antikvariatet finner Bastian boka «Den uendelige historie», som han begynner å lese i. Boka handler om landet Fantasia og hendelser der. Barnekeiserinnen er syk, og samtidig med hennes sykdom forsvinner landet bit for bit. Barnekeiserinnen ber den tiårige Atreju om å finne et botemiddel. Atreju får hjelp av dragen Falkor og av Ouroboros' magiske medaljong AURYN, som får sin kraft av barnekeiserinnen. Barnekeiserinnen  og Atreju henvender seg etterhvert til leseren Bastian med bønn om hjelp. Når Bastian kommer inn i eventyrverdenen gir han keiserinnen et nytt navn, som en skapelseshandling.
Bastian redder Fantasia, men det er lenge uavklart om han kommer tilbake til sin egen verden.

Analyse

Bastians erfaringer i romanen framstår som en tradisjonell modningsprosess og overgangsrite. Gjennom Bastians erfaringer blir forfatterens moralske budskap tydelig: alle ønsker har konsekvenser, derfor må du søke ditt innerste ønske.
Romanens to hoveddeler, virkeligheten og Fantasia, er visuelt markert i boka ved at den ene delen er trykt i grønt og den andre i rosa. Den svensk-russiske litteraturhistorikeren Maria Nikolajeva peker på at «romanens to deler gjentar hverandre», først er Bastian en helt - men i del to «agerer [han] ikke engang som en antihelt men som en falsk eventyrhelt. Bastian og Atreyu kan ses på som speilbilder av hverandre».
Romanen er preget av Steiner-pedagogikkens vektlegging av de indre bildenes betydning og av arketypenes betydning. Boka inneholder også allusjoner, parodier og sitat fra Faust, Wagners Nibelungenringen, Tolkien, Odysséen, Tryllefløyten, Eichendorff, science fiction og tegneserier.

Film og musikk

Boka ble filmatisert i 1984 som Den uendelige historien av Wolfgang Petersen. Det kom to oppfølgere og dertil tv-serien Tales from the Neverending Story i 2001. Den opprinnelige filmen utelater den siste halvdelen av boka.
Limahls hitsang «The NeverEnding Story» fra 1984 var tittelmelodi til den første filmen.
Warlpiri

Fonologi

Følgende tabeller lister opp lydsystemet til warlpiri. Symboler i vinkelparenteser (f.eks. ‹p›) er slik de ser ut i ortografien, mens symboler i hakeparenteser (f.eks. [p]) er fonene skrevet med IPA.
Asionini

Taksonomi

Marks et al. (1999) delte uglefamilien (Strigidae) inn i tre underfamilier; Striginae, Surniinae og Asioninae. Imidlertid har nye molekylære beviser (Wink et al. (2008) og Fuchs et al. (2008b)) ført til en mindre justering av den opprinnelige inndelingen. Ninoxinae erstatter Asioninae og øreugler har blitt plassert som et tribus under Striginae.
Striginae er videre inndelt i seks tribus; Otini, Asionini, Megascopini, Pulsatricini, Strigini og Bubonini.
Förvaltningsstiftelsen för SR, SVT och UR

Förvaltningsstiftelsen för SR, SVT och UR er en svensk stiftelse som eier almenkringkasterne Sveriges Radio AB (SR), Sveriges Television AB (SVT) og Sveriges Utbildningsradio AB (UR). Stiftelsen ble opprettet av den svenske staten i 1997, og dens oppgave er å utgjøre en buffer mellom staten og almenkringkasterne. Dette skjer ved at stiftelsen eier og forvalter aksjene i kringkastingsselskapene og oppnevner selskapenes styrer.

Bakgrunn

Perioden fra midten av 1980-tallet var en turbulent periode i den svenske massemedieverdenen. Flere faktorer, slik som satellittfjernsyn og utbygging av kabelfjernsyn, utfordret de almennyttige fjernsyns- og radioselskapenes monopolsituasjon.
I løpet av våren 1993 besluttet Riksdagen endringer i eierskapet til almenkringkastingsselskapene. Før endringene var radio og fjernsyn i almenhetens tjeneste organisert i et konsern med et morselskap. Aksjene i morselskapet hadde siden 1970-tallet vært fordelt mellom ideelle organisasjoner (60 prosent), næringslivet (20 prosent) og dagspressen (20 prosent).
De tre almenkringkasterne SVT, SR og UR ble gjennom endringen eiet av hver sin forvaltningsstiftelse fra 1. januar 1994. Imidlertid hadde disse tre forvaltningsstiftelsene identisk styresammensetning. Som alternativ til stiftelsesformen ble det diskutert før avgjørelsen blant annet et helstatlig eierskap, men dette alternativet ble ansett som upassende, siden organisasjonene da ville bli satt direkte under den utøvende makten (regjeringen).
I 1997 ble eierstrukturen igjen endret, og de tre forvaltningsstiftelsene ble slått sammen til én enkelt stiftelse– Förvaltningsstiftelsen för Sveriges Radio AB, Sveriges Television AB og Sveriges Utbildningsradio AB – med ansvar for samtlige tre almenkringkastingsselskaper. Denne organisatoriske endringen var av regjeringen og Riksdagen begrunnet med at de tre forvaltningsstiftelsene hadde samme overordnede mål.
Augustin Pyramus de Candolle

Bakgrunn

Candolle sin familie nedstammet opprinnelig fra en av de gamle familiene som var bosatt i Provence i Frankrike, men som hadde flyttet til Genève på slutten av det 16. århundre for å unnslippe religiøs forfølgelse fra myndighetene og kirkens menn. I en alder av syv år fikk Candolle et alvorlig tilfelle av hydrocephalus, som i betydelig grad påvirket store deler av hans barndom. Han skal likevel hatt en stor evne til læring og han kunne meget lett ta til seg kunnskap. Candolle viste store egenskaper innenfor litteratur og han hadde en stor evne til å skrive fine dikt.

Botanisk innsats

Candolle oppdaget at planter har en nær-24-timers syklus i konstant lys, noe som tilsier at en intern biologiske klokke eksisterer blant planter. I 1796 flyttet Candolle til Paris etter å ha mottatt invitasjon fra den franske geologen Déodat Gratet de Dolomieu. Candolles botaniske karriere begynte med hjelp fra René Louiche Desfontaines, som anbefalte Candolle for arbeide med herbariet til Charles Louis L'Héritier de Brutelle sommeren 1798. Den posisjonen forhøyet Candolle sitt omdømme for omverdenen. Candolle etablerte sitt første genus, Senebiera, i 1799. 
Candolles første arbeider var Plantarum Historia Succulentarum (fire bind, 1799) og Astragalogia fra 1802. I 1806 publiserte Candolle verket Synopsis Plantarum in flora Gallica descriptarum. Candolle tilbrakte deretter de neste seks somrene med å kartlegge store deler av landbruket i Frankrike etter anmodning fra den franske regjeringen, og verket fra dette omfattende arbeidet ble publisert i 1813. I 1807 ble Candolle utnevnt til professor i botanikk ved det medisinske fakultetet ved Universitetet i Montpellier. Candolle er kjent for å ha satt Charles Darwin på sporet av evolusjonsteorien, som Darwin senere ble verdenskjent for.
Candolle tilbrakte resten av sitt liv i et forsøk på å utdype og fullføre sitt naturlige system for botaniske klassifiseringer. Candolle publiserte de innledende arbeidene i Regni vegetabillis systema Naturale, men etter to bind innså han at han ikke kunne fullføre prosjektet i en så stor skala som først var planlagt. Derfor begynte Candolle å arbeide på det noe mindre omfattende verket Prodromus Systematis Naturalis Regni Vegetabilis, som ble publisert i 1824. Candolle var imidlertid bare i stand til å fullføre omtrent to tredjedeler av hele det planlagte verket. Likevel var han i stand til å karakterisere over hundre familier av planter, og han kunne dermed bidra til å kartlegge det empiriske grunnlaget for generell botanikk. 
Augustin de Candolle døde den 9. september 1841 i Genève, etter å ha vært syk i mange år. Candolle var 63 år gammel da han døde.
DC. er den offisielle autorforkortelsen.
Mørk jordhumle

Kjennetegn

Mørk jordhumle er sort med  to svovelgule bånd, et på brystet og et på bakkroppen. Pelsen er kort og jevn. Bakkroppsspissen er hvit. Noen ganger er det første gule båndet redusert eller helt fraværende. Stor jordhumle kan forveksles med en rekke arter som liten jordhumle (B. lucorum), taigahumle (B. sporadicus), kragehumle (B. magnus) og blåklokkehumle (B. soroensis). Men vil først og fremst kunne skille fra disse med de klart mørkere og svovelgule båndene. Det er også større størrelsesforskjell mellom dronning og arbeidere hos stor jordhumle enn hos de andre humlene i «jordhumlegruppa».

Størrelse

Målene kan variere, og særlig lengden er unøyaktig da bakkroppen kan trekkes sammen eller strekkes ut.
Dronninger: Lengde 20–23 mm, Vingespenn: 38–43 mm

Arbeidere:  Lengde 11–17 mm, Vingespenn: 22–34 mm

Hanner: Lengde 14–16 mm, Vingespenn: 30–33 mm

Bolet

Mørk jordhumle bygger nesten alltid sine bol nede i jorda i et musebol nede i en musegang. Men vi kan finne bolet på andre steder også, men det helt typiske er nede i jorda, og derav navnet. Bolene kan av og til bli svært store, noen ganger flere tusen arbeidere.

Utbredelse

Vi finner stor jordhumle i Sør-Norge fra Lillehammer til Stavanger.