Ekstraskattene av 21. februar 1711

Forordningen av 21. februar 1711, senere kjent som (Skoskatten av 1711), påla det norske folk å betale ekstraskatt av en rekke ting: nye sko, vogner og lystbåter, parykker og fontanger, samt tjenestefolks lønn. Skattene ble lagt på de ting «hvor af de fleeste sig meere til Overdaadighed end af Fornødenhed betiene» og ble altså presentert som en form for luksusskatt. De går under forskjellige navn og kalles ofte skoskatt, parykkskatt og folkelønnskatt. Alle listene inneholder personopplysninger som kan brukes i slektsforskning, men hvilke opplysninger de inneholder henger sammen med hvilken skatt som ble krevet inn. Materialet etter innkrevingen av skattene ligger i serien med fogderegnskaper i Riksarkivet.

Bakgrunn

Bakgrunnen for ekstraskattene var de store utgiftene til de militære styrkene i forbindelse med Den store nordiske krig. Det umiddelbare behovet for penger ble understreket ved den stadige presiseringen av hvor fort innkrevingen av skattene måtte foregå. I de forutgående år hadde det også vært andre ekstraskatter pga. krigen, og allerede den 1. juni 1711 kom det en ny forordning om ekstraskatter, denne gang en kopp-, heste-, ildsted-, rentepenge- og husleieskatt. Materialet fra disse skattene ligger i de samme arkivseriene som materialet fra ekstraskattene av 21. februar 1711, men de har få personopplysninger.

Arkivmaterialet

I landdistriktene inngår materialet i fogderegnskapene, der de ligger som vedlegg til det ordinære fogderegnskapet for 1711. Materialet er ikke helt ensartet, men kan variere fra fogderi til fogderi. Ofte er det en beregning, eller et hovedmanntall, over alle skattene for hele fogderiet, men like ofte kan skoskatten være skilt ut i et eget legg, fordi det i utgangspunktet ikke var meningen at den skulle kreves inn direkte av folk. I tillegg er gjerne prestenes manntall for det enkelte sogn bevart, sammen med angivelsene. Det er svært sjelden at alle dokumentene i forbindelse med skattene er nummerert direkte som vedlegg til fogderegnskapet, ofte gjelder det bare selve hovedmanntallet, mens prestenes manntall og selvangivelsene har en sekundær nummerering, eller overhodet ingen. Av nummereringen fremgår det at det kan være store mangler blant angivelsene. Videre kan det også ligge andre typer dokumenter i materialet, som f. eks. begrunnede søknader om fritak for skatt.
I byene ble det ikke ført årlige skatteregnskap slik som i fogderiene, men det ble ført egne regnskap over ekstraskatter, og manntallene var da vedlegg til dette. Regnskapet for parykk-, folkelønn- og skoskatt ble noen ganger ført som et selvstendig regnskap, andre ganger sammen med regnskapet for ekstraskattene av 01.06.1711, og i noen tilfeller ble det ført sammen med regnskapet for alle ekstraskatter i årene 1709-11.
Materialet er tilnærmet fullstendig, men mangler for Vesterålen, Andenes og Lofoten fogderi og for byene Fredrikstad med Moss, samt for Kongsberg.

Opplysninger

Når det gjelder hvilke opplysninger man kan finne i dette materialet, inneholder disse manntallslistene ikke så mange navn som ekstraskatten av 1762. Vi får riktig nok navnet på hovedpersonen i hver familie, også blant husmenn, men hustruer og barn er sjelden navngitt. Disse kan være nevnt med navn i forbindelse med parykkskatten, som bare rammet de såkalt kondisjonerte, og ellers kan det forekomme navn i prestenes manntall som ikke er tatt med i hovedmanntallet.
En spesiell gruppe er imidlertid navngitt i dette materialet: tjenestefolkene. I forbindelse med folkelønnskatten, eller 6.- delskatten som den ofte ble forkortet til i listene, er navnene oppgitt på tjenestefolk. I byene gjaldt dette også for håndverksdrenger og -svenner. Byene mangler imidlertid de manntallene til skoskatten som ble ført i landdistriktene. Der er det isteden ofte bevart protokoller fra skomakermesterne over hvem som har kjøpt nye sko.