google/wiki40b huggingface dataset:
Fredrikskirken (Karlskrona)

Kirken

Grunnstenen ble lagt ned av landshøvding Salomon von Otter 9. september 1720 og 25. august året etter sto grunnmuren ferdig. Kirken ble innviet først i 1744 med tronfølgeren Adolf Fredrik tilstede. Tårnene ble først ferdige i 1758.
I 1790 brant kirken under en bybrann, men klarte seg betydelig bedre enn Trefoldighetskirken. Klokkenes bjelker og taket falt ned, men den store klokken ble ikke ødelagt i fallet takket være en stor mengde høvelspon som orgelbyggerne hadde etterlatt seg. 
Kirken ble restaurert i 1805 og 1806 under ledelse av arkitekt Olof Tempelman. Innvendigt ble kirken restaurert fra 1913 til 1915 av Axel Lindegren. Den ble også restaurert innvendig i 1967-1968. Utvendigt ble kirken restaurert igjen i 1997-1998.

Inventar

Døpefonten er av utskåret tre og ble sjenket av skipsbyggmester Gilbert Sheldon da kirken ble innviet. Prekestolen ble utført i 1854 i nyklassisisme av arkitekt Johan Adolf Hawerman. Altertavlen er noe nyere, fra 1915, og er et barokkalter med skulpturer av J.A. Wetterlund.
I det sydlige tårnet er det et klokkespill med 35 klokker, installert i 1967 av Bergholtz klockgjuteri fra Sigtuna. Klokkespillet høres tre ganger daglig. Kirkesøvlet er bevart i et massivt verdiskap som står under det venstre galleriet forrest i kirken.
Kirkens første orgel sto opprinnelig i sognets midlertidige trekirke. Orgelbygger Lars Wahlberg fikk senere i oppgave å bygge et orgel med 29 registre, to manualer samt pedal. Da orgelet var ferdig i 1764 var antallet registre øket til 34 som ble drevet av seks store belger. Wahlbergs orgel ble i 1905 erstattet av et orgel i romantisk stil, bygget av Åkerman & Lund i Stockholm, men Wahlbergs orgel ble rekonstruert i 1982-1987 av Grönlunds Orgelbyggeri. Åkerman & Lunds orgel befinner seg fremdeles i kirken, i nedmontert stand.
Côte-d'Or (geologi)

Côte d'Or (norsk: gyllen skråning) er en kalksteinforkastning i Burgund, Frankrike som gir navnet til departementet som befinner seg rundt den. Den strekker seg fra Dijon nord for elven Dheune, til sør med utsikt over Saônedalen til øst.
Den østvendte skråningen av Côte d'Or er hjemmet til noen av de største navnene blant Burgundervin, som Gevrey-Chambertin, Clos de Vougeot, Meursault og Montrachet. Den nordlige delen, Côte de Nuits rundt (Nuits-Saint-Georges) produserer nesten utelukkende rødvin. Côte de Beaune, rundt Beaune i sør, produserer en blanding av hvite og røde viner. Route des Grands Crus (Route Nationale 74) forløper i dalen nedenfor forkastningen og er populær blant turister.

Historie

Området var opprinnelig keltisk og romertiden er veldokumentert for området. Senere kom det under Hertugene av Burgund, og Cisterciensere fra klosteret i Cîteaux spillet en viktig rolle i utviklingen av vinmarkene.

Geologi

Når det Parisiske hydrologiske and geologiske tilsigsfeltet sees som en asjett med Paris i midten, er Côte d'Or en del av den sørøstlige randen; motstykket til kalkklippene i Pays de Caux, ved kysten til Den engelske kanal i nordvest. Seinen starter nær Côte d'Or og munner ut i havet nær Pays de Caux, etter å ha rennt gjennom Paris.
Côte d'Or forkastningen reiser seg ved en bred, grunn grav som har formet seg som resultat av interaksjonen mellom krefter som presser opp Alpene og Massif Central. Kalksteinen fra Juratiden bidrar kjemisk til det basiske jordsmonnet som ofte finnes i en god vinmark, mens forkastningen bidrar til drenering og stigning (som gir bedre soleksponering).
De midterste og øvre steinformasjonene fra Juratiden i Côte d'Or rager over de oligocene, pliocene og kvartære steinformasjonene på sletten som Saône renner gjennom på sin vei sør mot middelhavet. Dermed er Côte d'Or del av vannskillet mellom Nord- og Sør-Europa. På den andre siden av sletten løfter Jurafjellene, som gav Juratiden sitt navn seg.

Comblanchien marmor

Nær Nuits-Saint-Georges har en del av den midterste juradiske kalksteinen metamorfisert til marmor. Metamorfosen ser ut til å ha sitt utspring fra vulkanske forstyrrelser i det (varisciske) Massif Central, utløst av den alpine orogenese. Massif Centrale er lokal representert ved sin nordlige ekstensjon, Morvan, som ligger mellom Nevers og Côte d'Or.
Det finnes en berømt åre av finkornet marmor med navn Pierre de Comblanchien. Den befinner seg i landsbyen Comblanchien, sør for Nuits-Saint-Georges. Steinen har forskjellige farger, fra beige til rosa. Den tåler frost og kan poleres. Stenbruddene ligger i skråningen nord og sør for landsbyen, på oversiden av D974.
Beyoğlu

Beyoğlu er en kommune i det sentrale Istanbul, bestående av de historiske byene Galata og Pera, og bydelene på nordsida av Det gylne horn opp til Fatihbrua (ringvegen). Kommunens areal er 8,3 km² og den hadde i 2005 232 000 innbyggere. Beyoğlu er én av de tre kommunene som utgjør det historiske Istanbul. Denne delen av byen har helt siden tidlig osmansk tid vært tilholdssted for vesteuropeere bosatt i Istanbul.
I Beyoğlu ligger Istanbuls verdslige kulturelle sentrum, med teatre, kinoer, museer og gallerier, og en lang rekke kjente skoler og universiteter. Her ligger også byens mest fasjonable forretningsstrøk, sentrert rundt gågata Istiklal caddesi. Gjennom denne gata passerer hver dag 1,2 mill. mennesker, og det doble antall på lørdager. Mange av byens mest kjente hoteller, restauranter, barer og kafeer ligger i Beyoğlu.
Bydelens 700-årige historie som kosmopolitisk sentrum har etterlatt en variert og spennende arkitektur med påvirkning fra mange ulike hold. Her finnes romerske, gresk-ortodokse og russiske kirker, synagoger og moskeer, greske og armenske institusjoner – ved siden av ottomanske moskeer og verdslige byggverk. Etter en bybrann på slutten av 1800-tallet ble mange kvartaler gjenoppbygd i art nouveau, på samme tid som stilen fikk sitt gjennombrudd i vesteuropeiske byer som Amsterdam og Brussel.
Beyoglu består av en lang rekke bydeler og kvarterer som går under egne navn, som Galata, Pera, Tünel, Taksim, Galatasaray, Tepebasi, Cihangir, Cukurcuma, Dolapdere, Tarlabasi, Kasımpaşa, Hasköy, Kabataş, Tophane, Gümüssuyu, og Odakule.
Sun Quan

Liv og virke

I sin ungdom bodde Sun Quan i sin hjemprovins Fuchun, og etter sin fars død i 190 i en rekke byer ved den nedre delen av Yangzi-elva. Hans eldre bror, Sun Ce, opprettet en krigsherrestat i regionen, bygd opp rundt hans egne tilhengere og en rekke lojale klanallianser. Da Sun Ce ble myrdet av tjenerne til Xu Gong, som Ce hadde drept i kamp flere år tidligere (i 200), arvet den atten år gamle Sun Quan landene sørøst for Yangzi fra broren. Suns ledelse viste seg å være relativt stabil i disse tidlige årene. Sun Jian og Sun Ces eldste offiserer, som Zhou Yu, Zhang Zhao, Zhang Hong og Cheng Pu forble lojale. Faktisk står det skrevet i Beretningen om de tre kongedømmer at Ce på sitt dødsleie skal ha minnet Sun Quan på at "i interne saker, rådspør Zhang Zhao, i eksterne saker, rådspør Zhou Yu." Dermed klarte Sun Quan med sine dyktige rådgivere å fortsette å bygge opp styrkene sine langs Yangzi gjennom 200-årene. Tidlig i 207 vant styrkene hans til og med en komplett seier over Huang Zu, en militær leder under Liu Biao, som dominerte den sentrale Yangzi-regionen.
Vinter samme år sendte den nordlige krigsherren Cao Cao en hær på omtrent 200.000 mann sørover for å gjenforene Kina. Ved Sun Quans hoff dukket det opp to forskjellige fraksjoner som var uenige om hva de skulle gjøre med situasjonen. En var ledet av Zhang Zhao, og oppfordret Quan til å overgi seg, mens den andre, ledet av Zhou Yu og den yngre diplomaten Lu Su, var imot overgivelse. Til slutt bestemte Sun Quan seg for å stå imot Cao Cao ved den midten av Yangzi, med sine overlegene elvestyrker. Ved å alliere med krigsherren Liu Bei og ved å bruke Zhou Yu og Huang Gais kombinerte strategier, beseiret de Cao i et avgjørende slag ved Chibi.
I 220 overtok Caos sønn Cao Pi troren og erklærte seg keiser av Kina, og endte dermed Han-dynastiets nominelle styre. Først var Sun Quan nominelt Cao Weis vasall med tittelen prins av Wu, som Pi hadde opprettet for ham, men etter at Cao Pi forlangte at han skulle sende sin sønn Sun Deng som et gissel til Cao Wei-hovedstaden Luoyang, nektet han, og i 222 erklærte han seg selvstendig ved å skifte æranavn (til Huangwu). Det var ikke før i 229 han erklærte seg keiser.
På grunn av sin ferdighet til å trekke viktige og hederlige menn til sin sak, klarte Sun Quan å gi fullmakt til dyktige personer. Dette styrket han ved at han fikk støtte fra folk flest og omga seg med dyktige generaler.
Sun Quan døde i 252, 70 år gammel. Han hadde da styrt lenger enn de andre grunnleggerne av De tre rikene. Han ble etterfulgt som keiser over Østlige Wu av hans sønn Sun Liang.
Parrhasius

Utseende

Middelsstore (vingespenn 30-40 millimeter) stjertvinger med én kort og én lengre stjert på bakvingen. Som hos mange andre stjertvinger er hannens overside skinnende blå med mørke ytterkanter, hunnen er mer brunlig. Undersiden er grå med tynne, hvite tverrstreker som gjerne danner en "W" i bakvingen, og en oransje flekk ved bakhjørnet.

Levevis

I alle fall den vidt utbredte Parrhasius m-album har larver som lever på eikeslekten (Quercus spp.).
Artene har flere generasjoner hvert år, opptil seks i det sørlige USA, med en generasjonstid på litt over en måned. Et spesielt trekk er at disse sommerfuglene gjerne fanges i lysfeller, de er dermed etter alt å dømme delvis nattaktive.

Utbredelse

Disse artene lever i Nord-Amerika nord til Kansas, i Mellom- og Sør-Amerika.
FK Volga Nizjnij Novgorod

FK Volga Nizjnij Novgorod (russisk: Футбольный Клуб Волга Нижний Новгород) er en russisk fotballklubb fra Nizjnij Novgorod, som ble opprettet i 1963.
Etter 2013–14-sesongen rykket laget ned fra den russiske toppserien.
Aeroplane

Biografi

Aeroplane ble først kjent som et resultat av Pete Tong, en kjent radio-DJ og musikkprodusent ved BBC Radio 1, som inviterte de Luca til å lage "Essential Mix" nummer 500 den 24. april 2010 på radioprogrammet Essential Mix. Episoden var en 4 timer lang spesial med sett fra Sasha og Richie Hawtin.
Aeroplane ga ut debutalbumet We Can't Fly i september 2010 etter å ha jobbet med det i 12 måneder. Albumet består av nu-disco og balearic beat-sanger skrevet og fremført av Vito de Luca, med gjesteopptredener fra Au Revoir Simone, Merry Clayton, Sky Ferreire, Nicolas Kerr og Jonathan Jeremiah. Albumet fikk blandet kritikk, med en 8/10 fra SPIN, som beskrev albumet som «sofistikert og sexy dansemusikk», mens Pitchfork påpekte at albumet var et stort skritt bort fra den mer energiske dansemusikken Aeroplane hadde blitt kjent for.
Ben 10: Alien Force The Game

Handling

Kevin har oppgradert bilen sin til et internett system. Systemet oppdager Evighets ridderne. Ben beseirer dem, og møter Firarm romvesenet Gorvan. Han er en rørlegger som leter etter kjemikalier. Ben og Gwen bestemmer seg for å hjelpe ham, men Kevin er mistenksom. Først må Ben og Kevin dra til Evighets riddernes slått, og ta et kjemikaliet fra dragen. Etterpå drar Ben og Gwen til ørkenen, og tar et kjemikaliet fra Vulcanus. Til slutt drar Ben til en by, og tar et kjemikaliet fra DNAliens.
Ben har funnet en melding fra Bestefar Max. Han sier at Gorvan er en løgner, og jobber for Highbreed. Kevin blir fanget av Xenocytene, og blir gjort om til en DNAlien. Ben finner og redder han. Ben tar opp kampen mot Gorvan. Gorvan har laget en Tetramand maskin av kjemikaliene. Den gjør Gorvan sterkere. Ben beseirer Gorvan og maskinen.
Gwen har funnet en ny Sub-energi, det mest farligste våpenet i galaksen. De kan dessverre ikke ødelegge den, fordi Ben har ikke Upchuck lenger. Highbreed stjeler Sub-energien. Gwen oppsporer han, og finner ut at Highbreed har laget tre nye Værmaskiner. Ben lister seg inn i Highbreeds romskip, og deaktiverer Værmaskinene. Det Ben ikke vet, er at han har sendt romskipet ut i rommet. Highbreed kaster Ben ut av romskipet. Ben redder seg selv som Frostus. Gwen og Kevin deaktiverer skjoldet på Værmaskinene. Til slutt ødelegger Enormosaur Værmaskinene.
Incurvaria pectinea

Utseende

En middelsstor (vingespenn 13 – 16 mm), brunlig møll. Den kan ligne på flere av de andre Incurvaria-artene men skiller seg fra disse ved at vingene er noe smalere, fargen blekere og de lyse flekkene ved bakkanten av forvingen mindre tydelige. Hannen har kamformede antenner som er omtrent 2/3 så lange som forvingen, hunnens antenner er trådformede med utstående hår og drøyt halvparten så lange som forvingen. Hodet er kledt med lange, oppstående, gulaktige hårlignende skjell, og virker ganske rufsete. Forvingen er nokså smal, lyst gråbrun på farge. Ved bakkanten har den to lyse flekker, disse er ikke veldig påfallende, mindre tydelige enn hos andre Incurvaria-arter. Den innerste flekken er vanligvis større enn den ytterste. Enkelte ganger kan flekkene mangle helt. Bakvingen er gråbrun med lange, gråbrune hårfrynser. Larven er hvitaktig med gulbrunt hode og gråbrune ryggplater på de tre fremste kroppsleddene.

Levevis

Arten kan finnes nesten over alt der det vokser løvtrær. Larvene utvikler seg i blader av bjørk, or eller epletrær. Hunnen legger flere egg på hvert blad. Larven begynner med å lage en liten, rund flekkmine. Deretter gnager den seg ut, lager seg et hylster av blader og silke, og firer seg ned på bakken, der den tilbringer resten av larvetiden og lever av nedfalne blader. De angrepne bladene kan være sterkt gjennomhullede etter at larvene har forlatt dem. De voksne sommerfuglene flyr fra slutten av april til begynnelsen av juni.

Utbredelse

Den er utbredt i Mellom- og Nord-Europa og i det nordlige Asia østover til Altaj. I Norge finnes den over hele landet, kanskje bortsett fra ytre strøk i Nord-Norge.
Langnestunnelen

Bruforbindelsen

Egentlig skulle tunnelen komme ut i Elvegata og derfra lede trafikken direkte over Tromsøbrua.
Mekongdeltaet

Mekongdeltaet (vietnamesisk: Đồng Bằng Sông Cửu Long, «De ni dragers delta») er en region i det sørvestlige Vietnam hvor Mekong munner ut i Sørkinahavet gjennom en rekke bielver. Mekongdelta-regionen inneholder en stor del av av det sørvestlige Vietnam. Områdets størrelse og andelen som er dekket av vann, avhenger av årstidene, men regnes vanligvis til å utgjøre 39 000 km².

Viktige byer

De mest kjente stedene i Mekongdeltaet er Mỹ Tho og Caí Bè ikke langt fra Ho Chi Minh-byen, og i mer sentralt i regionen, Vĩnh Long,  Sa Đéc og Cần Thơ, som også kan være et utgangspunkt for å nå de fjerneste områder i deltaet, sørover gjennom mangrove mot Sørkinahavet, nordover mot Châu Đốc eller vestover mot øyene ved Phú Quốc i Siambukten.

Vietnamkrigen

I den franske kolonitiden i Cochinkina brøt de første nasjonalistiske opprørene ut i dette området, i kongens navn. Disse første opprørene førte til Den første indokinesiske krig.
Under Vietnamkrigen ble det utkjempen en rekke kamper mellom geriljastyrkene i FNL og enheter fra United States Navys flatbunnete båter og luftputebåter.

Økonomi

Området er preget av en rekke ris-åkre. I 1997 ble Vietnam, mye på grunn av produksjonen i Mekongdeltaet, den tredje største riseksportøren i verden, etter Thailand og India. I tillegg har området stor produksjon av basafisk, maller og reker. Mye av denne produksjonen blir eksportert.
Regionen har nylig blitt omtalt som en biologisk skattkiste. Mer enn 1 000 nye arter er blitt oppdaget i de tidligere uutforskete områdene i Mekongdeltaet, Herunder arter en tidligere trodde var utryddet.

Befolkningsammensetning

Innbyggerne i Mekongdeltaet er hovedsakelig vietnamesere med en Khmer minoritet som bor hovedsakelig i Trà Vinh og Sóc Trăng, samt muslimske Chăm i Tan Chau i An Giang provinsene. Det er også en betydelige kinesisk befolkning i Kiên Giang og Trà Vinh provinsene.
Lus

Levevis

Pels- og fjærlus lever på hud eller i fjær og pels. De er hudparasitter som lever på pattedyr og fugler, noen arter også på mennesker. De får næring ved å suge blod, eller gnage på pels og fjær. De er ektoparasitter som vil si at de lever på (og av) sin vert, uten å drepe den.
Lus har ufullstendig forvandling, det vil si at utviklingen fra egg til voksen skjer gradvis. De mangler et puppestadium (metamorfose).
Uten mat (næring), vil lusa dø innen ett døgn ved 30 grader, ved 23 grader dør den innen to døgn. Bare etter ett døgn uten mat, ved vanlig romtemperatur, vil hodelusa være så svekket at den ikke klarer å suge blod, og den vil derfor være dødsdømt. Det vil si at ingen barnehager, eller skoler har levende lus etter en helg.

Lusesyke

Allerede i antikken var «lusesyken» kjent som en dødelig lidelse, der store mengder lus angivelig angrep kroppen både ute- og innenfra og bokstavelig talt fortærte den. De var større og lysere enn vanlige lus, og varslet alltid en snarlig død. På norsk ble de kalt feigdelus (feig betød opprinnelig «døende»), daudinglus, nålus (= liklus), grålus og nåklåe. Den romerske diktatoren Lucius Cornelius Sulla ble sagt å dø «oppspist av lusesyke», men i dag vet vi at dette ikke er noen reell sykdom, men skyldes manglende stell og vask av pasienten.

Ikke alle lus er lus

Flere grupper med insekter har fått endelsen lus som siste del i sitt navn.  Men disse lusene danner ingen naturlig gruppe, de er ikke i nær slekt med hverandre. De «ekte» lusene finner vi i gruppen lus (Psocodea). I dagligtale tenker nok de fleste på bladlus når det snakkes om lus, men disse hører til i gruppen nebbmunner. Jordlus er en liten orden med få arter i verden (og ingen i Norge), men denne gruppen (orden) ligger nokså fjernt fra lus som slektninger.
Basilika (lov)

Basilika (gresk: τὰ βασιλικά, «keiserlig lov») er en lovsamling utgitt i 892 i Konstantinopel skrevet på gresk. Loven ble laget etter ordre fra den bysantinske keiseren Leo VI, og var en fortsettelse av hans fars (Basileios I) arbeid med å forenkle og tilpasse Justinian Is verk Corpus Juris Civilis, en kodifikasjon som ble utgitt mellom 529 and 534.
Lovsamlingen består av 60 kapitler.
Morfjorden

Morfjorden er en fjord på nordsiden av Austvågøy i Hadsel kommune i Vesterålen. Fjorden har innløp mellom Hakksteinneset i vest og Litlholmen i øst og strekker seg seks kilometer sørover.
Sommarhusstranda og Sommarhus er to gårdsbruk på vestsiden av fjorden og på østsiden ligger Sellåter. Innerst i fjorden ligger gården Morfjord.
Fylkesvei 888 går langs begge sider av fjorden. Statens vegvesen planlegger å bygge ny vei over fjorden, med fylling og kort bru.
Garford Motor Truck Co.

Garford Motor Truck Co. var en amerikansk lastebilprodusent i byen Lima i Ohio fra 1915 til 1933.

Historie

Produsentselskapet startet i 1915 på initiativ av Arthur L. Garford, som hadde vært virksom innenfor bilindustrien siden 1903. Garford som til å begynne med var monteringspartner for Studebaker, gikk over til egenproduksjon under sitt eget navn i 1910. I 1915 solgte han fabrikken i Elyria til Willys-Overland, og begynte på nytt ved å konsentrere seg om kun lastebilproduksjon.
Allerede i begynnelsen markerte det nye merket seg ved å fremstille sine lastebiler i «bulldog»-konfigurasjon, hvor motoren plasseres like over forakselen inn i førerhuset. Dette kalles «COE» eller «Cab-over-Engine» i USA. I 1920 ble denne lastebiltypen oppgitt til fordel for snutebil, som også hadde et spesielt utseende med avrundede torpedovegger rundt panseret. Modellprogrammet dekket 1,5 til 5 tonns nyttelast. I 1927 ble Garford kjøpt opp av Relay Motors som hadde fire merker på sitt program: Relay, Garford, Commerce og Service. 
Salget falt dramatisk i slutten av 1920-årene, siden markedet for små bilprodusenter innenfor lastebil- og bussmarkedet hadde blitt mye vanskeligere. Relay ble kjøpt opp av Consolidated Motors i 1932, men det hindret ikke nedleggelse i 1933.
Garford lastebiler ble eksportert til en rekke land, deriblant Norge, hvor det var registrert 52 biler av dette merket i 1922. Blant annet hadde skipsreder Fred. Olsen disse lastebilene i sin bilflåte.
Roper'n

Roper'n er et nes ved Tuten og Styrsvik, like øst for Kjøpmannskjær, sørvest på Nøtterøy i Færder kommune. Navnet på neset kommer av at det før den første Vrengenbrua ble bygget gikk båt mellom Nøtterøy og Tjøme, og at man kunne stille seg her og rope over Vrengensundet for å få båten til å komme. Ovafor neset er det en bergrygg som strekker seg 58 meter over havet. 
På bergryggen er det et gravfelt fra bronsealderen eller tidlig jernalder. Det består av tre gravrøyser, hvorav den ene er mellom fem og ti meter i tverrmål og er svært utkasta. De to andre er veldig uregelmessige på form, og er muligens ikke gravminner, men kan stamme fra et yngre steinbrudd.
Emil Blichfeldt

Liv og virke

Blichfeldt ble født i 1849 som sønn av fabrikant Jens Christian Frederik Blichfeldt og Marie Sophie Nielsen. Han gikk i tømmerlære i tre måneder, var elev på Teknisk Institut og ble tatt opp i Kunstakademiets første ornamentskole mars 1864 som han gikk ut av i desember 1871. Mens han studerte arbeidet han som medhjelper for arkitekten Ferdinand Meldahl. Han vant den lille gullmedalje i 1876 og den store gullmedalje i 1878 (for et nasjonalmuseum). Blichtfeldt vant Akademiets reisestipendier for årene 1878, 1879, 1880 og 1881, og var derfor på et flerårig opphold i Italia fram til foråret 1882.
Han stilte ut tegninger på Charlottenborg i 1874 og 1878, på Den Nordiske Industri-, Landbrugs- og Kunstudstilling i København i 1888, og på Rådhusudstillingen 1901.
Blichfeldt ble gift den 12. oktober 1908 i København med Sidse Dorthea Sophie Caroline Saabye (1872–1935), datter av skomakermester Palle Saabye og Karen Thomasen. Blichfeldt døde i 1908 og ble urnebegravet på Bispebjerg Kirkegård. Han var ridder av Dannebrog.
Basketball under Asialekene 2002

Basketball under Asialekene 2002. Basketball var en av sportene under Asialekene 2002 i Busan i Sør-Korea. Basketballturneringene ble avviklet 22. september til 14. oktober 2002. Det var i tolv herrelag og seks damelag som deltok i basketturneringene.
En reise til fortiden

Handling

Fire kamerater som er interessert i natur og historie drar av sted i båt på oppdagelsesferd for å lete etter fossiler fra fortiden. Noe mystisk skjer i løpet av ferden: De oppdager at de havner lenger og lenger inn i fortiden etterhvert som de reiser oppover elva. Etterhvert får de oppleve istiden, se levende dinosaurer og ender til slutt helt tilbake til urtiden.

Om filmen

Den amerikanske versjonen har en annen åpning enn originalen. Handlingen her startet i et museum i New York.
Accidents Never Happen

Accidents Never Happen var et art rock-band fra Oslo. Det består av vokalist Magne Mostue, gitarist Martin Natvig, trommeslager Christian Løvhaug, samt gitarist Jesper Jørgensen. Bandet flyttet til Liverpool 2006-2007 etter å ha sluppet debutalbumet Oslo Beat, og har siden den gang opptrådt med band som Die!Die!Die!, The Wombats, Asobi seksu, Caribou, Wavemachines, William, Yeasyer, Johnny Foreigner og The Mae shi, samt spilt for festivaler som The Great Escape Festival, Liverpool Music Week og Liverpool Sound City i 2008.
Kongelig sommerflirt

Innspillingsfakta

Filmen ble delvis spilt inn på location i New York, New Jersey og Coney Island.

Fakta om filmen

Åpnings- og sluttsekvensene, hvor kongen inspiserer kavaleriet - først alene og deretter med sin dronning - ble filmet i tidlig «two-strip» Technicolor.
Filmen gjorde det godt ved billettlukene, særlig i de mindre byene i USA.