google/wiki40b huggingface dataset:
Zimbra

Funksjonalitet og teknologi

Web-klienten Zimbra Collaboration Suite er en samarbeidsprogramvare med støtte for e-post, gruppekalendre, kontakter, dokumenter og filarkiv. Grensesnittet bruker Ajax-teknologi til verktøytips, kontekstmenyer og dra-og-slipp-støtte for sideelementer. Programvaren inkluderer også avanserte søkemuligheter og datorelasjoner, dokumentediteringsstøtte og et fullstendig administrasjonsgrensesnitt. Det er skrevet ved hjelp av Zimbra Ajax Toolkit.
ZCS-tjeneren benytter seg av mange eksisterende åpen kildekode-prosjekter, som Postfix, MySQL, OpenLDAP og Lucene. All tjenerfunksjonalitet er tilgjengelig via et SOAP-API, og den fungerer også som posttjener med støtte for IMAP og POP3.  Tjenerprogramvaren kjører på en rekke Linux-distribusjoner i tillegg til Mac OS X.
ZCS er kompatibel med proprietære klienter som Microsoft Office Outlook og Apple Mail i tillegg til Novell Evolution, som har åpen kildekode. E-post, kontakter og kalenderoppføringer kan synkroniseres mellom disse klientene og ZCS-tjeneren. Zimbra har også tilpasset toveis synkroniseringsstøtte for mange mobile enheter, som Nokias E-serie, BlackBerry og enheter som kjører Windows Mobile.

Historie

Zimbra ble kjøpt opp av Telligent 15. juli 2013.
Hva har du i bagasjen?

Hva har du i bagasjen? er en norsk reiseserie med Noman Mubashir som gikk på NRK1 i tre sesonger fra 2012 til 2014. Konseptet gikk ut på at programlederen tok kjente nordmenn med til røttene deres rundt omkring i hele verden. Programmets form har en del likhetstrekk med Tore på sporet.
Premieren ble sett av en halv million.

2012

Høsten 2012 får TV-seerne følge Linni Meister, Saera Khan, Vendela Kirsebom, Christopher Dons, Kashfa Gashamura og Mira Craig på deres reise til familiens hjemland.

2013

Høsten 2013 blir vi med Raphaël Poirée, Egor Filipenko, Stella Mwangi, Kriss fra Erik og Kriss, Louiza Louhibi og Marcel Lelienhof på leting etter røttene sine. Første programmet hadde premiere mandag 23. september kl. 20:15 på NRK1.
Guro Ødegård

Utdanning og arbeid

Ødegård tok doktorgraden i sosiologi ved Universitetet i Oslo i 2009. Samme år begynte hun å jobbe ved Institutt for samfunnsforskning, hvor hun arbeidet frem til 2016.
Ødegård ble ansatt som forsker ved Norsk institutt for forskning om oppvekst, velferd og aldring i 2016.
I 2018 ble Ødegård medlem av et utvalg oppnevnt av Kunnskapsdepartementet som skal se på levekårs- og integreringsutfordringer i utsatte byområder.

Forskning

Omdreiningspunktet for Ødegårds forskningsinteresser er ungdom og demokratisk deltagelse, noe som omfatter både studier av ungdoms deltagelse i frivillige organisasjoner og evaluering av forsøket med stemmerett for 16-åringer. Hun har også forsket på flerkulturelle lokalsamfunn og sivilsamfunnets rolle som arena for sosial og politisk integrasjon. Ødegård har doktorgrad i sosiologi fra Universitetet i Oslo, og har ledet et offentlig utvalg om statens tilskuddspolitikk over frivillige barne- og ungdomsorganisasjoner.
Pål Herlof Herlofsen

Militær karriere

Herlofsen har militær bakgrunn med flere ulike stillinger. Han var ansvarlig for den psykologiske oppfølgingen  av kommandosoldatene i spesialstyrken FSK, sammen med Jon Reichelt ved Kontor for Psykiatri ved Forsvarets overkommando. I tillegg var han lege ved Nasjonal Militærmedisinsk Poliklinikk. Fra 2000 ble han ansatt som leder for Oslo militære legekontor, og pensjonerte seg fra denne stillingen i 2007.

Sivil karriere

Herlofsen var leder for UDs etterforskningsteam etter tsunamien i Thailiand. Han var også med under Scandinavian Star-brannen, Kursk-ulykken og Åsta-ulykken.
Bosatt i Tranby ble Drammen et naturlig sted for å starte kontor som privatpraktiserende psykiater, med kommunalt tilskudd.
Airspeed Ltd.

Airspeed Ltd ble grunnlagt i 1931 som Airspeed Aircraft i York England av grunnleggerne A. H. Tiltman og Nevil Shute Norway. Med seg hadde de personer som tidligere hadde arbeidet med bygging av luftskip (De tidligere luftskipene «R100» og «R101»).
Med svak økonomi slet foretaket seg gjennom 1930-tallet. Dets første konstruksjon var Airspeed AS.4 Ferry som ble lansert i april 1932. Året etter flyttet virksomheten til Portsmouth hvor selskapet i 1934 ble slått sammen med skipsverftet Swan Hunter & Wigham Richardson Limited og ble til Airspeed Ltd i august samme år. I løpet av 1936 ble sportsflyet AS.8 Viceroy konstruert og bygget for å delta i en interkontinental flykonkurranse.
Den største suksessen for selskapet kom først i 1937 med skoleflyet AS10 Oxford som i stor utstrekning ble brukt av flyvåpen i flere land for utdannelse av flyvere.
Selskapets ideer ble lagt merke til av de Havilland som i 1940 kjøpte opp Swan Hunter & Wigham Richardson Limiteds aksjer i selskapet. Under andre verdenskrig ble der satset stort på å bygge glideflyet Horsa. Horsa ble bygget i over 3 800 eksemplarer og levert til Royal Air Force og USAAF. Det spilte en stor rolle under krigen med transport av luftbårne tropper under invasjonen i Frankrike i 1944.
Etter krigen var det et svakt marked for nye fly, men Airspeed satset på å bygge om brukte fly fra krigen til sivile formål. Den svake økonomien gjorde sitt til at de resterende aksjer ble kjøpt opp av de Havilland i 1951 og dermed forsvant selskapet som en selvstendig flyfabrikk.
Nikolaj Frobenius

Liv og virke

Frobenius er utdannet ved filmlinjen på The London Institute og har skrevet en rekke filmmanuskripter, blant annet thrilleren Insomnia (1997), som i 2002 ble nyinnspilt i Hollywood i regi av Christopher Nolan med bla Al Pacino og Robin Williams. Han skrev også manuset til filmen Sønner av Norge (2011), som bygger på hans egen roman Teori og praksis. I 2003 ble hans skuespill Mikromani oppført på Nationaltheatret.
Frobenius var redaktør for Gyldendals litterære tidsskrift Vinduet i perioden 1998–2001. Mellom 2005 og 2008 var han langfilmkonsulent i Norsk filmfond.
Som skjønnlitterær forfatter fikk Frobenius sitt gjennombrudd med den historiske romanen Latours katalog (1996) som både vakte kritikerbegeistring og ble en kommersiell suksess i Frankrike og Italia. Romanen tar utgangspunkt i forholdet mellom marki de Sade og hans tjener Latour. Romanen er både en psykologisk spenningsroman og en kulturhistorisk undersøkelse av smertens vesen. I sitt litterære forfatterskap oppsøker gjerne Frobenius det uklare farvannet mellom fiksjon og virkelige hendelser. Han har skrevet i mange sjangre og formater og kombinerer intellektuell nysgjerrighet med litterær formbevissthet. Hans mest kjente romaner inkluderer i tillegg til Latours katalog også framtidsromanen Den sjenerte pornografen og den historiske skrekkromanen Jeg skal vise dere frykten, som han vant P2-lytternes romanpris og Ungdommens kritikerpris for. I den «løgnaktige» selvbiografiske romanen Teori og praksis tok Frobenius utgangspunkt i egen oppvekst i drabantbyen Rykkinn. NRKs anmelder Marta Norheim omtaler Frobenius forfatterskap som "i toppsjiktet av norsk litteratur".
Frobenius har i flere år arbeidet som dramaturg og utvikler på en rekke norske spillefilmprosjekter og tv-serier. Som manuskriptforfatter har han gjort seg bemerket som en av de mest toneangivende filmforfatterne i sin generasjon, både gjennom sine spillefilmmanus og som debattant. Han skrev manuskriptet til den norske thriller-klassikeren Insomnia (1997) med Stallan Skarsgård, i regi av Erik Skjoldbjærg. Frobenius har også skrevet manus til flere norske spillefilmer, blant annet Øyenstikker (2001), Folk flest bor i Kino (2002) og Sønner av Norge (2011).
Frobenius opprettet i 2015 Manus-spesialiseringen ved Westerdals Høyskole og var programansvarlig for utdanningen fram til 2018.
Me and Bobby McGee

«Me and Bobby McGee» er en amerikansk sang skrevet av Kris Kristofferson og Fred Foster. Den ble opprinnelig fremført av Roger Miller og senere av Janis Joplin, som lå øverst på Billboard Hot 100-listen med sangen i 1971.
Noen kilder hevder at Gordon Lightfoot var den første som spilte inn sangen på plate. En annen historie forteller hvorledes Kristofferson gjorde et kort besøk i studio med nylig skrevne vers mens Miller spilte inn sangen. Uansett var Miller den første som fikk en hit med sangen. Den lå som høyest på en tolvteplass på den amerikanske countrylisten i 1969. Lightfoot lå som nummer 13 på poplisten og som nummer én på countrylisten i sitt hjemland, Canada, i 1970. I selvbiografien fra 2008 skriver Don Reid og Harold Reid fra The Statler Brothers at Kristofferson hadde lovet dem sangen, men at Miller ble forespurt om å spille den inn. Brødrene Reid sa at det ikke var bitre følelser og at de var glade for Millers suksess med sangen. Den kom senere med på et album med The Statler Brothers, men ble aldri utgitt på single.
Janis Joplin gjorde en coverversjon for innlemmelse på hennes album Pearl bare noen få dager før sin død i oktober 1970. Kristoffersen hadde fremført sangen for Joplin og sangeren Bob Neuwirth lærte henne den. Kristofferson visste ikke om at Joplin hadde gjort en coverversjon før etter hennes død (Han hørte den første gang dagen etter at hun døde).
Janis Joplins versjon lå øverst på singlelisten, ble hennes eneste nummer én single og ble den andre posthumt utgitte nummer én-singlen i rock and rollmusikkiens historie (Den første var «(Sittin' on) the Dock of the Bay» med Otis Redding).
I 2004 ble Janis Joplins versjon rangert som nummer 148 på Rolling Stones liste over the 500 Greatest Songs of All Time.
Kristofferson fremførte sangen live på the Isle of Wight Festival 1970 og en CD og DVD med evenementet ble utgitt tredve år senere på Message to Love: The Isle of Wight Festival 1970.
Janis Joplins versjon ble anvendt på en fremtredende måte i epilogen til Rainer Werner Fassbinders episke film Berlin Alexanderplatz.
I den opprinnelige versjonen av sangen er Bobby en kvinne. Janis Joplin, som var elskerinnen til og en venn av Kristoffersen fra begynnelsen av sin karriere til sin død, endret kjønnet og noe av teksten i sin versjon. Kristoffersen hevder at han ikke skrev denne sangen til Joplin, men den er forbundet med henne.
I en samtale med regissøren Monte Hellman kalt Somewhere Near Salinas, tilgjengelig i bilagene til Criterion Collections DVD-utgivelse Two-Lane Blacktop (en film hvor Kristoffersons versjon ble anvendt på soundtracket), hevder Kristofferson at filmen Landeveien (La Strada) var inspirasjon og bemerker ironien i hvordan en sang som var inspirert av en klassisk road movie skulle komme til å bli anvendt i en annen.

Norsk versjon

Fredrik Friis og M. Vollen  har skrevet norske tekster. På norsk bærer den tittelen «Bobby McGee».
Phyllopertha

Utseende

Små til middelsstore (7-12 millimeter) skarabider med avlang kroppsform, oversiden sparsomt men nokså langt hårete. Pronotum er noe smalere enn dekkvingene, beina forholdsvis lange. På farge er de mørke, mer eller mindre metalliske, dekkvingene ofte rødlige.

Levevis

Larvene lever i jorda av røtter, mens de voksne insektene kan finnes gnagende på blader. Noen arter kan gjøre betydelig skade ved å beite ned løvverk. Disse billene flyr godt og er mest aktive om dagen.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Palearktis. Det er beskrevet én art fra Honduras, men typematerialet for denne synes å være forsvunnet, og det er svært usikkert om arten hører hjemme i denne slekten.
Yichun (Yichun)

Yichun (kinesisk: 伊春区; pinyin: Yīchūn Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Yichun i den kinesiske provins Heilongjiang. Det har et areal på 100 km² og teller ca. 150 000 innbyggere (2004).

Fly

I 2009 åpnet Yichun Lindu lufthavn, en flyplass for den sivile luftfart. 
Den 24. august 2010 styrtet et passasjerfly fra Henan Airlines med 96 personer om bord ved innflyvning til denne flyplassen.
Dirck van Baburen

Verk

Dirck van Baburen døde ung og man kjenner kun en håndfull av hans malerier i dag. I Roma malte han hovedsakelig religiøse motiver som «Gravleggelsen» i Pietà-kapellet – et verk inspirert av Caravaggios «Kristi gravleggelse»  – som nå er i Vatikanmuseene. Fra samme periode kjennes «Kristi tilfangetakelse» som han malte for kardinal Scipione Caffarelli-Borghese og «Kristus vasker 
apostlenes føtter».
Tilbake i Utrecht blandet han stilen fra Caravaggio og Bartolomeo Manfredi til en ny sjanger som han brukte på mytologiske og historiske motiver. «Prometheus lenkes av Vulcan» er sterkt påvirket av Caravaggios «Peters korsfestelse» fra 1601.
van Baburen var en av de første malerne som benyttet sjangermotiver som musikere og kortspillere. Et av hans best kjente verk er «Koblersken». Johannes Vermeers svigermor Maria Thins eide maleriet eller en kopi av det og Vermeer har malt det inn som bakgrunn i to av sine malerier; «Konserten» og «Sittende kvinne ved virginal».
van Baburen malte i tillegg adskillige musikere hvor en del sannsynligvis er selvportretter da de synes å avbilde samme mann.
Arnold de Fine

Bakgrunn

Han var sønn av Hans Arnoldisen de Fine (død 1637), sogneprest i Helsingborg, som den gang var del av Danmark. I 1634 ble han student fra Herlufsholms Skole.
Han var fetter av biskop Ludvig Munthe i Bergen (en av Arnold de Fines tanter var biskopens mor). Etter å ha studert noen år ble Arnold de Fine i 1637 kalt til Bergen for å bli biskopens korektor. Etter å ha tatt magistergraden i København i 1639, ble de Fine rektor i 1647, og i 1663 ble han lektor i teologi i Bergen.

Prest

Som rektor lot han seg prestevie for selv å kunne bestyre Hammer sogn, som tilhørte rektoratet. Bestyrelsen i stiftet forlangte imidlertid at han skulle avstå fra dette embetet og utnevne en visepastor. Som lektor var han også sogneprest i Fana ved Bergen. Ved de norske stenders stadfestelse av Enevoldsarveregjeringsakten på Akershus i 1661 var de Fine en av representantene fra domkapitlet i Bergen. 

Norges kansler, Ove Bjelke til Austrått, oppfordret de Fine til å skrive en norsk historie på latin, som antagelig skulle være noe tilsvarende til den danske historien som på samme tid ble forfattet av Vitus Bering. Da stattholder Ulrik Fredrik Gyldenløve også ga planen sitt bifall, søkte de Fine regjeringen i København om understøttelse, eller om løfte på den første ledige bispestolen i Norge. Han fikk kongelig tilsagn om det siste i 1667, men på den betingelse at han skulle fortsette å skrive på sin norske krønike, og på egen bekostning gjøre reiser i Norge og holde assistenter. Det kongelige tilsagn fastslo dette med disse ord: 
«Dog skal han dermed pligtig være at fortfare med den norske Krønnike, som han sig allerede haver foretaget paa Latin at skrive, indtil den fuldbragt vorder, og paa egen Bekostning selv Rejser i Landet gjøre, Steder at bese, saa vel som og Amanuenses underholde, som til bemeldte Krønnikes Forfærdigelse behøves kunde».
Fra da av kalte de Fine seg «historiographus regius». 
de Fine skal ha levert Peder Griffenfeld en prøve av det stort anlagte arbeidet, og denne skaffet ham 11. juli 1671 posten som visesuperintendent i Trondhjem, med løfte om å overta bispestolen etter biskop Erik Bredal. Betingelsen var at han fullførte sin norske krønike innen to år.

Biskop

I februar 1672 ble de Fine innviet av biskop Johannes Vandal i København. Da biskop Erik Bredal døde i mai samme år, overtok de Fube straks bispesetet, men døde plutselig 6. november 1672 i domkirkens sakristi, da han nettopp hadde gjennomført en presteordinasjon. 
En samtidig prest i Throndhjems Stift bemerker om ham at «han begyndte her strængt og skarpt; havde han levet, da havde man uden Tvivl hørt adskilligt». Som en alminnelig formodning føyer han imidlertid til at biskopens «fortrædelige Sindelag» kom av at han «for meget havde pint sit Legeme» (med studier).
Etter hans død ville man sende hans ufullendte historiske arbeider til København, men de er nå forsvunnet.
De Fines hustru, Marie Hofmann, overlevde ham. Etter mannens død flyttet hun tilbake til Bergen, som var hennes opprinnelige hjemby.
Den siste alliansen av alver og menn

Dannelsen av forbundet

Sauron hadde i 1200 år kjempet mot alvene for å prøve å få herredømmet over Midgard. Han påbegynte et stort angrep på Gondor i annet tideverv år 3429, på grunn av hans frykt for de mektige eksilkongedømmene Arnor og Gondor. Han tok Minas Ithil i et overraskende angrep og ødela det Det hvite Treet, til tross for at Isildur og hans familie rømte ned Anduin-elva for å advare Elendil, høykonge over dúnedain og Gondor. Anárion klarte å holde Sauron stangen ved Osgiliath og drev hans styrker tilbake for en stund.
Som et svar på den ondskapen Sauron hadde funnet på, dannet Elendil en allianse med noldoenes (alvenes) høykonge, Gil-galad, for å stoppe Sauron en gang for alle. Det er uvisst hvor stor denne hæren egentlig var, men ifølge Tolkiens tekster besto de av «ti ganger ti tusen mann», altså rundt 100 000.

Forbundets seier over Sauron

Forbundet samlet sine hærer i Arnor og marsjerte mot Mordor, der Saurons enorme orkehærer ventet på dem. I år 3434 i det annet tideverv knuste forbundet Saurons hær i slaget ved Dagorlad, og knuste svartportene. Derfra gikk de inn i Mordors mørke, og påbegynte beleiringen av Saurons festning, Barad-dûr.
Beleiringen varte i syv år, og Elendils sønn Anárion ble drept under kampene. Dette resulterte i at Sauron selv forlot festningen sin og blandet seg direkte inn i kampene, noe som førte til at både Elendil og Gil-galad falt. Elendil falt oppå sitt eget sverd, Narsil, som knakk det idet han døde. Ved å bruke et bruddstykke av farens sverd, klarte Isildur å kutte Den ene ringen av Saurons finger. Berøvet for ringens livgivende kraft, flyktet Saurons sjel, og ville ikke gjeninnta sin kropp i Midgard på tre tusen år.
Med seieren over Sauron, dødsfallene til Elendil og Gil-galad pluss enorme tap på alvenes side ble alliansen oppløst. Den Ene ringen ble ikke ødelagt av en uvillig Isildur, som senere falt under et angrep i fjellene.
Vega Forlag

Vega Forlag er et norsk forlag som ble etablert i mai 2003. Selskapet er privat eid og holder til i Oslo. Forlaget gir ut oppslagsverk, skjønnlitteratur, fakta- og håndbøker. Blant bestselgerne er Ingrid Bjørnovs Pianobok. Omsetningen i 2008 var 15 millioner kroner. Forlagssjef er Finn Jørgen Solberg.
Holzførster

Holzførster var tittelen på en embedsmann i det statlige skogvesenet i Norge. Etter opprettelsen av det første generalforstamtet i 1739 ble det ansatt 24 holzførstere i Norge til å føre kontroll med skognæringen. Det første generalforstamtet ble nedlagt i 1746, bl.a. på grunn av uklare kompetanseforhold mellom den ordinære amtsforvaltning og forstamtets representanter. I 1760 ble det opprettet et nytt generalforstamt, og igjen ansatt rundt 30 holzførstere rundt om i landet. Samarbeidet med den sivile amtsforvaltningen var nå bedre utbygget, og forstamtet fikk utstrakt domsmyndighet. Forstamtet ble nedlagt i 1771, trolig av økonomiske årsaker, men de allerede utnevnte holzførsterne fortsatte i sine stillinger, og inngikk deretter i den regulære amtsforvaltningen, sidestilt med fogdene og underlagt amtmennene.
Nansensenteret

Internasjonale avdelinger

Nansensenteret etablerte Nansen International Environmental and Remote Sensing Center (NIERSC) i St. Petersburg i 1992, The Nansen Environmental Research Center – India (NERCI) i Cochin i 1998, The Nansen–Zhu International Research Centre (NZC) i Peking ved Inst. of Atmospheric Physics ved Chinese Academy of Sciences i 2003, The Nansen-Tutu Centre for Marine Environmental Research (NTC) ved University of Cape Town i 2010 og The Nansen‐Bangladesh International Centre for Coastal, Ocean and Climate Studies (NABIC) ved Bangladesh Centre for Advanced Studies i Dhaka i 2012. Nansengruppen og disse utenlandske sentrene utgjør i dag det som heter Nansen Group.
Grefsen kirkegård

Grefsen kirkegård ligger i Glads vei 49 i Oslo. Kirkegården ble innviet i 1904, samtidig med Grefsen kapell. Gravlunden ligger på et høydedrag, og er siden utvidet en rekke ganger. I 1940 ble Grefsen kirke bygget mot øst i tilknytning til kirkegården.
Mišo Brečko

Klubbkarriere

Brečko startet sin karriere med ungdomsfotball i klubben NK Rudar Trbovlje. Under utdannelsen spilte han enkelte kamper for Factor Ljubljana på tredje nivå i Slovenia. I 2003/2004-sesongen spilte han for Šmartno, hvor fikk han 21 kamper for i Prva Slovenska nogometna liga, som er det øverste nivået i landet. Han gikk til Hamburg i juli 2004 og fikk syv kamper i sin første sesong.
I 2005/2006-sesongen ble han lånt ut til Hansa Rostock, hvor han fikk over 20 seriekamper, før han sesongen etter ble lånt ut til Erzgebirge Aue. Etter to vellykkede sesonger i 2. Bundesliga var han tilbake i Hamburg og fikk spille 14 kamper i 2007/2008-sesongen. Sommeren 2008 gikk han vederlagsfritt fra Hamburg til 1. FC Köln, og signerte en treårsavtale som i 2010 ble forlenget med ytterligere tre år.

Internasjonal karriere

Brečko første internasjonale erfaring kom med ungdomslandskamper for Slovenia U-17, U-19 og U-21. Han fikk blant annet 15 kamper for Slovenia U-21. Brečko fikk sin landslagsdebut på seniornivå i en vennskapskamp mot Slovakia den 17. november 2004 i Trnava. Han var én av 23 som ble tatt med i den slovenske troppen til VM i fotball 2010 av landslagtrener Matjaž Kek.
Barbara Hale

Bakgrunn

Barbara Hale ble født i DeKalb i Illinois. Foreldrene het Luther Ezra Hale, som var landskapsgartner og hans kone, Wilma Colvin. Hun var av skotsk-irsk herkomst. Hale tok eksamen fra high school i Rockford i Illinois, deretter studerte hun ved Chicago Academy of Fine Arts, og hadde planer om å bli kunstner. Hennes karriere startet i Chicago, da hun begynte som modell for å skaffe penger til sin utdannelse.

Skuepillerkarriere

Barbara Hale flyttet til Hollywood i 1943, og hadde sin første opptreden på lerettet, hvor hun spilte småroller som ofte ikke ble nevnt på rulleteksten. Hun hadde kontrakt med RKO Radio Pictures sist på 1940-tallet. Hun opptrådte i Higher and Higher (1943) med Frank Sinatra; spilte den kvinnelige hovedrollen med Robert Mitchum i West of the Pecos (1945); og kunne notere seg rosende omtale for sitt spill i Lady Luck (1946) hvor hun spilte mot Robert Young, og i The Window (1949) med Arthur Kennedy; og spilte i Jolson Sings Again (1949), med Larry Parks som spilte Al Jolson Hale, mens huns spilte Jolsons kone, Ellen Clark.
Hun hadde den ettertraktede tittelrollen i Lorna Doone (1951), spilte mot James Stewart i The Jackpot (1951), med James Cagney i et drama fra 1953: A Lion Is in the Streets, og mot Rock Hudson i 1953-tallets Seminole, spilte så i 1955: The Far Horizons med Fred MacMurray og Charlton Heston. Hun spilte med noen av Hollywoods best kjente og ledende menn i tiden.
Hennes blomstrende filmkarriere tok mer eller mindre slutt da hun tok på seg sin best kjente rolle juridsk sekretær Della Street i fjernsynsserien Perry Mason med Raymond Burr i tittelrollen. Denne serien gikk fra 1957 til 1966, og hun hadde i tillegg rollen i 30 Perry Mason-fjernsynfilmer (1985–95).
Hun spilte med Joel McCrea i en western i 1957; The Oklahoman, men etter det hadde hun få hovedroller. Hale hadde en fremtredende rolle i filmen Airport (1970), hvor hun spilte kona til lufthavnsjefen, Mel Bakersfield (Dean Martin).
Hennes siste opptreden var i en  TV dokumenter om Burr som ble sendt år 2000.

Reklamefilmer

Barbara Hale huskes også for sin reklamefilm for Amana, produsent av Radarange microovner. Hennes budskap: "If it doesn't say Amana, it's not a Radarange."

Privatliv

Under opptak av West of the Pecosi1945 møtte Hale skuespilleren Bill Williams. De ble gift året etter og ble foreldre til to døtre, Jodi og Juanita og en sønn.skuespilleren William Katt. Katt spilte detectiven, Paul Drake, Jr., sammen med henne i flere TV-filmer omPerry Mason. Hun spilte også moren til Ralph Hinkley (spilt av Katt) i en episode av The Greatest American Hero og opptrådte som hans mor i filmen Big Wednesday (1978).
Bill Williams døde av kreft i 1992, etter 46 års ekteskap. Hale som selv har kreft, er blitt bestemor.

Anerkjennelse

Hale ble beæret med en stjernei Hollywood Walk of Fame i bruar 1960. Hun vant en Emmypris i 1959 og ble nominert for andre gang 1961.
Hun ble tildelt  en Golden Boot Awards i 2001 for sitt bidrag til western-filmer.