google/wiki40b huggingface dataset:
Constance Mayer

Marie-Françoise Constance Mayer-La Martinière (født 9. mars 1775 i Chauny, Picardie; død 26. mai 1821 i Paris) var en maler av den nyklassisistiske franske skolen.
Hun hadde en strålende karriere i tiårene etter den franske revolusjonen. Arbeidene hennes omfatter portretter, allegoriske motiver, miniatyrer og sjangermalerier.

Liv og virke

Constance Mayer var datter av en fremstående embedsmann. Hun ble elev av maleren Joseph-Benoît Suvée og senere av Jean-Baptiste Greuze. I 1795, bare tjue år gammel, ble hun antatt ved Parissalongen, der hun de de neste årene stilte ut regelmessig.
Dette var årene etter Terrorveldet under den franske revolusjon, og publikum søkte inn i en roligere tilværelse, der miniatyrmaleri og portrettmaleri ble populært. Mayer malte portretter av kvinner og bartn, familiescener, selvportretter og miniatyrer av sin far, og hadde en viss suksess med dette. Helt til å begynne med, og ettersom det kunne være problematisk for kvinnelige kunstnere, lot hun sine verker utstille under beskrivelsen at de var utført av en elev av Greuze og Suvee. Slik skulle de bli mer akseptable for offenligheten, var tanken.
Hun arbeidet i Jacques-Louis Davids studio i 1801 og utviklet en direkte og enkel stil under hans veiledning, men fortsatte med sentimentale motivvalg.
Rundt 1798 var hun blitt kjent med maleren Pierre Paul Prud’hon og i 1802 ble hun hans elev. Etter at Prud’hons hustru havnet på lukket anstalt og paret var separert, gav keiser Napoléon ham en leilighet med atelier i Sorbonne. Omtrent samtidig, dvs rundt 1803, fikk Mayer en leilighet i samme etasje, også den med atelier. Hun understøttet den forretningsmessig ubehjelpelige Prud'hon finansielt, tok seg av barna, drev til dels husholdet og ble hans «favorittelev».
Mayer gikk inn i en livskrise rundt 1820 da hun fikk høre nyss om at kirken ville fjerne Prud'hon fra Sorbonne samtidig som han nektet for å ha mottatt hjelp av henne og brøt et inngått ekteskapsløfte, til tross for at hun i mange år hadde tjent ham som assistent og husholder. Mayer endte sitt liv for egen hånd. Den eksakte årsaken er uklar, samtidige rykter antydet at det også skyldtes tvil på egne kunstneriske evner.
Året etter hennes død arrangerte Prud'hon en omfattende utstilling av hennes verk i Parisersalongen.
Constance Mayer skapte mange verk som det i dag er vanskelig å definitivt tilskrive henne fordi mye ble solgt under Prud'hons navn siden hans bilder gikk for høyere priser.
SmoothWall

Smoothwall er et britisk IT-selskap og en Linuxdistribusjon som blir utviklet av det. Selskapet utvikler brannmurer og programvare for internett i form av åpen kildekode. Linuxdistribusjonen blir brukt som en brannmur. Den er konstruert for å være enkel å bruke, og kan konfigureres via et nettbasert grafisk brukergrensesnitt.
Distribusjonen krever ingen kunnskap om Linux for å installeres.
Første versjon ble lansert i august 2000. Siste versjon 3.1 fra 21. oktober 2014.
2. divisjon fotball for menn 2014, avdeling 1

2. divisjon fotball for menn, avdeling 1 2014 (også kjent som Oddsenligaen avdeling 1) varte fra 21. april til 25. oktober 2014. 
Kongsvinger rykket ned fra 1. divisjon 2013. Holmen, Jerv og Ørn-Horten rykket opp fra 3. divisjon 2013.
Etter sesongslutt ble det klart at Jerv rykker direkte opp til 1. divisjon, mens Pors, Asker og Birkebeineren rykker ned til 3. divisjon.
Erklæringen om menneskets og borgerens rettigheter

Forhistorie

Erklæringen ble ført i pennen av den unge, radikale og frihetselskende offiseren og aristokraten La Fayette. I hans hus i Paris samla det seg mange radikale mennesker, og blant dem var De forente staters ambassadør i Frankrike, Thomas Jefferson, som i 1776 hadde forfatta den amerikanske uavhengighetserklæringa og dens prinsipper for universelle rettigheter.
Etter de skjellsettende begivenhetene i Versailles natta mellom 4. og 5. august 1789, da adelen og geistligheten hadde frasagt seg privilegiene sine, gjaldt det å få vedtatt en uttalelse i den nye nasjonalforsamlinga som slo fast noen prinsipper for en ny styreform. I samråd med Jefferson skrev så La Fayette en tekst som dels bygde på de franske opplysningsfilosofene, dels på statsakter fra engelsk historie, men mest på prinsippene i den amerikanske uavhengighetserklæringa.
Den erklæringa som ble framlagt for nasjonalforsamlinga og vedtatt 26. august besto av 17 artikler. Den er høystemt og idealistisk i tonen, og preges av en bevissthet om at menneskeheten står ved en skillevei i sin historie. Det framgår klart av teksten at den ikke bare hadde gyldighet for Frankrike, men «for alle folk, alle land og alle tider».
Flekket flatfly

Utseende

Et middelsstort (vingespenn 32 – 37 mm), middels kraftig, brungrått (noen ganger litt rødlig) nattfly. Den kjennes lett på de svarte nyre- og ringmerkene som står i en sterkt kontrast til den ellers ganske lysfargede forvingen. Bortsett fra disse har forvingen ingen tydelige tegninger. Den er noe mer tilspisset enn hos de andre norske flatflyene. Bakvingen er gråbrun.

Levevis

Arten lever i løvskog, hos oss mest i edelløvskog. Larvene utvikler seg først på ulike løvtrær og busker, senere kryper de ned på bakken og fullfører utviklingen på ulike lave planter. De voksne sommerfuglene flyr i september – oktober før de overvintrer, de flyr så igjen fra slutten av mars til mai.

Utbredelse

Flekket flatfly er utbredt i Europa, unntatt lengst i nord. I Norge er den sjelden og lokal og forekommer langs kysten fra Østfold til Vest-Agder.
William Whitworth

Militær karriere

Whitworth startet sin karriere i Royal Navy som en kadett i 1899. Han tjenestegjorde under første verdenskrig, og ble så utnevnt til kommanderende offiser for Physical and Recreational Training School i Portsmouth i 1926. I 1928 ble han gitt kommando over HMS «Stuart» og 2nd Destroyer Flotilla (2. jagerflåten) tilhørende den britiske middelhavsflåten. 
I 1933 ble Whitworth forfremmet til flåtekaptein (Captain of the Fleet) og øverstkommanderende for middelhavsflåten, og i 1936 fikk han kommando over slagskipet HMS «Rodney». Han ble utnevnt til Naval Secretary i 1937. 
Han tjenestegjorde under andre verdenskrig og kommanderte den britiske slagkrysserskvadronen i 1939. Han var sterkt involvert i handlingene som fant sted til sjøs utenfor kysten av Norge i 1940. Hans flåtestyrke konfronterte de tyske slagskipene «Scharnhorst» og «Gneisenau» på invasjonsdagen 9. april, i det som er kjent som slaget ved Lofoten. Fra flaggskipet HMS «Warspite», et slagskip fra første verdenskrig, ledet Whitworth Royal Navy til seier i det andre sjøslaget om Narvik 13. april. Sommeren 1940 vendte han tilbake til slagkrysserskvadronen. Han ble forfremmet til Second Sea Lord and Chief of Naval Personnel i 1941 og Commander-in-chief, Rosyth (flaggoffiser) i 1944. Whitworth pensjonerte seg fra Royal Navy i 1946. For sin innsats under andre verdenskrig ble han belønnet med kommandørridder av Order of the Bath og Distinguished Service Order.
M47 Patton

Historie og utvikling

M47 ble utviklet tidlig på 1950-tallet. Den består i utgangspunktet av kanontårnet fra en T42 på skroget til en M46. Totalt ble 8 876 vogner ble produsert. I den amerikanske hæren ble M47 raskt erstattet av M48, og M47 ble eksportert til andre land under «Mutual Aid Program». I de fleste av disse landene har M47 blitt erstattet med mer moderne kjøretøyer.
M47 er eller har vært i tjeneste i Belgia, Frankrike, Tyskland, Hellas, Iran, Italia, Japan, Jordan, Jugoslavia, Nederland, Pakistan, Portugal, Saudi-Arabia, Sør-Korea, Spania, Tyrkia og Østerrike.
Norge anskaffet to M-47 for å utprøve kanonen før den senere anskaffelsen av M-48. Vognene ble aldri brukt ved avdeling og deres skjebne etter prøvene er delvis ukjent. En av vognene, uten kanon, sto på midten av 1980-tallet i garasje på Motorvingen ved Kavaleriets Øvingsavdeling på Trandum. Den andre står nå ved Arquebus krigsmuseum i Tysvær, nær Haugesund. Den har ikke en fungerende motor, og de fleste hull i skroget er sveiset igjen. Kanonen er på plass, men mangler flammedemper.

Teknisk

Vognføreren sitter framme til venstre i skroget, mitraljøseskytter til høyre for ham.  Vognkommandøren og skytteren sitter til høyre i tårnet, med laderen til venstre.
Kanonen har kaliber 90 mm og kan eleveres fra -5° til +19°. Koaksialt med hovedskytset er det montert en 7,62 mm mitraljøse. En mitraljøse til er montert i baugen, og en 12,7 mm mitraljøse er montert på tårntaket.
Motoren er en Continental AV-1790-5B V12 luftkjølt bensinmotor som yter 810 hk ved 2 800 omdreininger i minuttet. Den er montert bak i skroget sammen med girkassen. Drivstofftankene har samlet kapasitet på 875 liter.
Jean-Baptiste Carrier

Bakgrunn

Carrier var sønn av en bonde fra middelklassen; familien levde av jordbruket de bedrev på en fransk adelsmanns mark. Han ble utdannet på et college ledet av jesuittene i hjembyen.
Carrier arbeidet i et advokatkontor i Paris til han i 1785 vendte hjem til Aurillac. Der giftet han seg, trådte inn i nasjonalgarden og ble medlem av Jakobinerklubben.

Karriere under den franske revolusjon

Carrier var prokurator da han i 1792 ble valgt til medlem av det franske nasjonalkonventet. Her sluttet han seg Berget (Montagnards), og var under skrekkveldet kjent som en blodtørstig fanatiker av denne gruppering. Carrier ble i oktober 1793 sendt til Nantes som kommissær for nasjonalkonventet. Nantes var et av sentrene for den rojalistiske og føderale kontrarevolusjonen, og hit hadde opprørerne fra Vendée flyktet med sine familier etter nederlagene ved Le Mans og Savenay. De fylte sammen med opprørere fra Nantes fengslene i byen. 
Carrier lot fangene henrette i massevis, uten noen rettssaker. Han stilte opp hundrevis av fanger på markene og lot nasjonalgarden henrette dem. Etter hvert betraktet Carrier arkebusering og giljotinering som altfor omstendelig, og begynte derfor og sette menn, kvinner og barn i barker som kunne åpnes i bunnen og slik sank med alle ombord. Disse drukningene kalte Carrier Noyades (drukninger), Baignades (bad), Déportations verticales (vertikale deportasjoner) eller Mariages républicains (republikanske bryllup), det sistnevnte fordi man ofte bandt sammen to personer, mann og kvinne. I hans fire måneders lange virke ble 16 000 mennesker drept på dette vis, og Carrier har på grunn av denne spesielle henrettingsteknikken blitt kjent. 
Adolphe Thiers oppgir ofrenes antall til mellom 4000 og 5000: «Loire var overfylt med lik; skipenes ankere hevet ofte hele vogner fylt med druknede; rovfugler dekket elvebreddene og ernærte seg på de menneskelige levninger». 
Etter Robespierres fall (9. Thermidor II) ble det i anledning av rettssaken innledet en undersøkelse mot Carrier. Mange av Nantes innbyggere fikk uttale seg. Han ble, sammen med to av sine medhjelpere, funnet skyldig og ble giljotinert 16. desember 1794.
Carrier forsvarte seg med at han hadde handlet etter vedtak og i samsvar med Velferdskomiteen. Under rettssaken oppsto heftige sammenstøt mellom jakobinere og thermidorianere om behandlingen av revolusjonens innenlandske motstandere. Prosessen mot Carrier og andre innledet slutten på terroren og på jakobinernes makt.
Pomacea diffusa

Morfologi

Skallet til disse sneglene har fem eller seks vindinger, vinkelen mellom vindingene er nesten 90°. Åpningen er stor og oval. Spissen på skallet er høy og skarp.
Fargen varierer fra gult, grønt til brunt, med eller uten mørke spiralbånd. Det finnes mange fargevariasjoner.

Akvaristikk

På grunn av fremavlede mutasjoner har også hvite og blå varianter dukket opp de siste årene. Man får blant annet tak i blå, brunstripede, gule, hvite, rødstripede og svarte, varianter som alle er avlet frem i fangenskap. Den gule varianten er velkjent i akvariehandelen. Denne ble avlet fram i Florida, og har deretter spredt seg innen akvaristikken.
Pomacea diffusa foretrekker en temperatur mellom 24 og 32 °C, en hardhet på 10-25 dGH og en pH på 7,0 til 9,0. Den lever opptil fire år, avhengig av bl.a. vanntemperatur.
Gökhan Gönül

Landslaget

Han ble tatt ut i Tyrkias EM-tropp til EM i Frankrike 2016.
Jording

Jordmetode

Man jorder for eksempel ved å trekke jordledere fra sikringskapet til et jordingspunkt i jorda utenfor bygget. Dette kan være et eller flere sammenkoblede jordspyd, uisolert kobberleder som kan være forlagt under bygningens fundament eller andre jordmetoder. Dette kobles så inn på en jordskinne i sikringskapet slik at vi kan viderekoble jord ut til stikkontakter, lamper og andre apparater i de enkelte delene i anlegget.

Formål

Man jorder for at berøringsspenningen ved en jordfeil skal utlikne seg med bakken rundt for å hindre at mennesker og dyr blir utsatt for farlige strømmer ved kontakt med elektrisk ledende deler. Jording hjelper da også jordfeilbryteren med å oppdage jordfeilen i det øyeblikket feilen oppstår.
Enkelte ganger så er det best for apparater som datamaskiner, skrivere, nettverksutstyr, etc. å bli koblet på en jordet strømforsyning. Dette er bra i og med at alle apparatene som er koblet sammen får en felles leder, nemlig jordlederen, som de kan utlikne spenningsforskjeller og statiske ladninger med hverandre igjennom. På denne måten unngår man havari og slitasje på apparatene eller andre utilsiktede oppførsler. Om det for eksempel oppstår potensialforskjeller mellom datamaskinen og et annet apparat så kan det bli farlig å berøre begge to samtidig. Er begge apparatene jordet så vil det ikke bli spenningsforskjeller. Det betegnes da som at apparatene er «utlikningsforbundet» med hverandre. Uten denne forbindelsen så ville strømmen funnet alternative veier, om det så måtte være et menneske, eller små og skjøre signalledere som ikke er beregnet for utlikningsformål. Jordingen kan også bidra til å fjerne elektromagnetisk støy fra apparater som er laget i metall eller eliminere støy i kretser, noe som er smart i områder der elektromagnetisk støy kan ha uheldig påvirkning av signalutstyr, datamaskiner og andre digitale komponenter. Da benyttes spesielle kabler med metallskjerm rundt lederne. Når skjermen jordes i ene enden så vil den elektromagnetiske støyen bli eliminert i skjermen.
Steffen Iversen

Klubbfotball

Som barn spilte Iversen i Sportsklubben Nationalkameratene og fra 1989 i Astor Fotballklubb. I 1993 gikk han til Rosenborg. Han debuterte på Rosenborgs A-lag i 1994. I 1996 gikk han til  Tottenham etter at han var med på Rosenborgs 2–1-seier over AC Milan på bortebane som førte Rosenborg til kvartfinale i Mesterligaen på bekostning av AC Milan. Han spilte i Tottenham i sju sesonger. I 2003 gikk han til en annen Premier League-klubb, Wolverhampton. I 2004 var han uten kontrakt i England og gikk til Vålerenga der han var med å sikre seriegull i 2005. Før 2006-sesongen var han aktuell for flere klubber. Det endte med at han gikk tilbake til moderklubben Rosenborg.
Gjensynet med Lerkendal skulle vise seg å bli en sportslig suksess for både Iversen og Rosenborg. Etter at Iversen fikk mer tillit som spiss utover sensommeren og høsten, ble han en av de viktigste spillerne for laget, og bidro sterkt til at Rosenborg til slutt vant serien.
Sommeren 2008 var flere klubber interessert i trønderen, deriblant engelske Norwich, men Rosenborg var ikke interessert i å selge. Den 31. desember 2010 ble det klart at Steffen Iversen var klar for Crystal Palace. 31. januar 2012 ble Steffen Iversen fristilt fra kontrakten sin hos Crystal Palace, og i februar 2012 skrev han på ny kontrakt med Rosenborg, hvor han også bestemte seg for å legge opp som profesjonell fotballspiller ved sesongslutt. Hans sesong i 2012 startet veldig bra med 4 scoringer etter 6 runder i serien, men iløpet av sesongen ble han utsatt for mange forskjellige skader. Hans siste mål i sin lange karriere kom i kampen mot Stabæk hvor han scoret begge målene i kampen som endte 2-0 til Rosenborg. Fra og med 2013 til 2015 begynte Iversen som "fotballekspert" hos TV-kanalen C More.

Landslagsspill

Iversen debuterte for Norge 14. oktober 1998 mot Albania. Gjennom karrieren spilte han 79 landskamper for Norge og scoret 21 mål. Han var eneste målscorer for Norge i EM 2000 med seiersmålet i Norges 1–0-seier over Spania. Han var Norges toppscorer i kvalifiseringen for EM i fotball 2008 med sju mål.
Carl Wilhelm Scheele

Bakgrunn

Scheele var sønn av en kjøpmann i Stralsund i Svensk Pommern. 14 år gammel ble Carl Wilhelm sendt til apoteker M. A. Bauch i Göteborg. Her avanserte han ganske raskt til en plass i laboratoriet.

Karriere

Etter utstått læretid kom han til apoteker P. M. Kjellström i Malmö, som synes å ha vært en framstående fagmann med en særlig interesse for kjemi. Under oppholdet i Skåne kom han i kontakt med dosent i kjemi og naturalhistorie ved Lunds universitet, Anders Retzius. I 1768 tok Scheele imot en stilling ved apoteket Korpen i Stockholm, idet han regna et liv i hovedstaden som gunstigere for egen forskning. Etter to år i Stockholm arbeidet han som apoteker i fem år i Uppsala, før han i 1775 kom til Köping.
Gjennom sine eksperimenter under tida i Uppsala kom Sceele til å framstille oksygen ved å varme opp kvikksølvoksid; gassen ga han navnet «ildluft». Han utleda også teoretisk at luft besto av én del ildluft til fire deler «brukt luft», dvs. nitrogen. Omtrent samtidig framstilte den britiske kjemikeren Joseph Priestley oksygen etter samme metode. Priestley publiserte imidlertid sine oppdagelser før Scheele, og har derfor fått mest av æren. Scheeles eneste bok Chemische Abhandlung von der Luft und dem Feuer kom i 1777.
Seinere framstilte Scheele  grunnstoffene klor (1774), mangan (1774), molybden (1778), wolfram (1781) og barium. Av sammensatte stoff identifiserte han blant annet glyserol, blåsyre, sitronsyre, hydrogensulfid og hydrogenfluorid. Dessuten fant han opp en metode som likner pasteurisering.
Liksom mange andre kjemikere arbeidde Scheele under ganske vanskelige og utrygge forhold. Kanskje er dette en årsak til hans tidlige død – i sine beskrivelser av stoffene nevner han fagtradisjonen tro stoffets smak. Mot slutten av livet viste han symptomer på kvikksølvforgiftning. På sjukeleiet inngikk han ekteskap med sin vertinne og enke etter gamleapotekeren, fru Pohl, for å sikre henne eiendomsrett til apoteket. Her døde han så tre dager senere, 43 år gammel.
Carl Wilhelm Scheele beskrives av sine samtidige som en alvorlig og uforstilt mann som aldri søkte lange konversasjoner, men som kunne livne til når vitenskapelige emner braktes på bane, og da begi seg inn i utførlige faglige forklaringer.
Scheelelaboratoriet ved Karolinska sjukhuset i Stockholm er oppkalt etter Carl Wilhelm Scheele.
United Supporteren

United Supporteren er et medlemsblad utgitt av Manchester United Supporters Club Scandinavia, grunnlagt i 1981. Det kommer ut åtte ganger i året.
Lars Morten Olsen er fulltidsansatt redaktør for bladet, og Dag Langerød er ansvarlig redaktør. Bjarte Valen, Cato Martinsen, Aslag Bodahl, Fredrik Filtvedt og Alexander Westheim Jensen er faste skribenter for bladet, og utgjør redaksjonen. Flere av skribentene er journalister til daglig.
Bladet fokuserer på alt som har med Manchester United å gjøre. Opplaget er per april 2015 på 35 167 eksemplarer, noe som gjør bladet til et av de største sportsmagasinene i Norge.
Tidligere redaktører: Hans Lokøy, Ole Petter Pedersen
Il trionfo dell'onore

Akt en

Ricardo Albenori, en utsvevende ung mann, og hans venn, soldaten Rodimarte Bombarda, kommer til Pisa, etter å ha rømt fra Lucca hvor de hadde fått trøbbel med loven. I Lucca, hadde Riccardo også forført Leonora Dorini før han avviste henne i favør av Doralice Rossetti. Leonora har fulgt etter ham og har søkt tilflukt hos Cornelia Buffacci, Doralice tante. Doralice følger også etter Riccardo, som klarer å overbevise henne om at han elsker henne.

Akt to

Erminio, Leonoras bror som forelsket i Doralice ankommer Pisa. Leonora forteller ham hvordan Riccardo, Erminios venn, forførte henne. Han sverger på å hevne henne. Leonora og Doralice krangler om Riccardo.

Akt tre

Riccardo planlegger om å stikke av med Doralice, men Erminio finner ham og utfordrer ham til duell. Riccardo blir såret, angrer sitt utsvevende liv og aksepterer å gifte seg med Leonora.
Setohyllisia

Utseende

Agapanthiini er middelsstore, tynne, brunlige eller svarte trebukker. Antennene er oftest ganske lange, hos hannene tydelig lengre enn kroppen. Pronotum er tydelige smalere enn de jevnbrede dekkvingene, omtrent sylindrisk og lengre enn bredt.

Levevis

Larvene lever vanligvis i de hule stammene på storvokste urter, særlig tistler og lignende. De voksne billene finnes ofte på blomster.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sørøst-Asia (Myanmar).
Jugorskijhalvøya

Jugorskijhalvøya (russisk: Югорский полуостров – Jugorskij poluostrov) er ei 18 000 km² stor halvøy i det autonome området Nenetsia i Russland. Den avgrenses i vest av Khajpudyrbukta i Petsjorahavet, i nordvest av Jugorskijsundet, som skiller den fra øya Vajgatsj, og i nordøst av Karahavet, og østover til munningen av elva Kara og Bajdaratskbukta.
Halvøya består for det meste av kupert lavland med høyder opp til 200 meter. Langs kysten finnes mange marine og glasiale avsetninger. Langs den sentrale del av halvøya ligger den lave fjellkjeden Paj-Khoj, en nordlig utløper av Uralfjellene. Det høyeste punktet er Gora Moreiz på 467 moh. Den største elva på halvøya er Bolsjaja Oju, som munner ut i Jugorskijsundet.
Klimaet på halvøya er subarktisk, med 7 måneder vinter og en kort, kald sommer. Middeltemperaturen varierer fra -20 °C i januar til +7 °C i juli, og årlig nedbør er 300 mm. Sammenlignet med Barentshavet, som mottar relativt varme havstrømmer fra Atlanterhavet, er Karahavet mye kaldere, og er frosset over i ni måneder hvert år. På grunn av dette er det ofte om våren og høsten at østkysten av Jugorskijhalvøya er tilfrosset, mens vestkysten er isfri. Området består hovedsakelig av tundra, med en sparsom vegetasjon for det meste bestående av mose, lav og gress.
Halvøya har navn etter Jugra, som var navnet russerne brukte om landområdene øst for Petsjora og Ural fra 1000- til 1700-tallet.
Foruten nenetsere bor det også noen russere på den tynt befolkede halvøya. De største bosetningene er havna Amderma i nord, og Ust-Kara helt i sørøst. Ved Ust-Kara ligger også Kara-krateret, som ble dannet av et meteorittnedslag for rundt 70 millioner år siden.