google/wiki40b huggingface dataset:
Benea Reach

Historie

Benea Reach ble startet da bandet Selfmindead valgte å gi seg etter flere år med suksessfull hardcore/metal. Marco Storm og Ilkka Volume fra Selfmindead slo lag med Tor Magne Glidje (Lengsel, Ganglion, Extol og Mantric) på gitar, Morten Homlquist (The Loch Ness Mouse) på bass, Anders Lidal (Tsunami, Mantric) på støy og Erik på gitar, for å lage et nytt hardcore/metal-band. Senere tok Christer Espevoll (Extol) over for Tor Magne. Anders Lidal forlot bandet til fordel for andre prosjekter, Håkon Nakken (Mold), tok over for Morten Homlquist på bass, Martin Sivertsen over for Tor Erik Drangsland, og Håkon Sagen (PostScriptum og Aion) steppet inn i tillegg inn på gitar.
Etter to år med turnering land og strand rundt sammen med sine faste teknikere Espen og Joffe, slapp de albumet Monument Bineothean på TABU Records. Den inneholdt 12 spor av knallhard metalcore tydelig inspirert av band som Mastodon og Meshuggah. Albumet høstet strålende kritikker i inn og utland og ble nominert til Spelemannsprisen i metallkategorien. Med på albumet var også Peter Espevoll (Extol, Ganglion) og Ole Halvard Sveen (Lengsel, Ganglion, Extol og Mantric).
To år med mer turnering fulgte, før oppfølgeren Alleviat skulle spilles inn. Før innspillingen startet, sluttet Christer Espevoll og Håkon Nakken av geografiske årsaker. Ilkka, Marco, Martin og Håkon valgte likevel å spille inn uten full lineup. Alleviat inneholdt 11 spor som fort satt standarden for resten av undergrunnsmetallen i Norge anno 2008, og Benea ble nok en gang nominert til Spelemannsprisen. Med på platen deltok også Maria Solheim sammen med Mikael Wildén på sangen Unconditional. Før plateslipp ble derimot Mikael Wildén med på bass, og kort tid etter ble Alwin Nerdum med på sampling/gitar/kor.
Infernofestivalen 09 i Oslo ble derimot siste konsert for Håkon Sagen, da han sluttet til fordel for andre prosjekter.
Sommeren som fulgte hoppet Tommy Hjelm (Insense og Big Muff`68) inn og hjalp til på gitar, frem til en permanent løsning ble funnet høsten 09, da Andreas Berglihn (The Middle End) tok over stafettpinnen.
I oktober 09 headlinet Benea Reach Great Indian Rock i India.

Oppløsning

I januar 2014 ble det klart at bandet ville legge opp, og spille sine siste konserter på Parkteateret i Oslo 17. januar, samt på Rockheim under Trondheim Metal Fest den 7. mars. Den aller siste låta de spilte var "Awakening" fra albumet Alleviat.
Eye of the Beholder

Sangtekst

Teksten i sangen handler i hovedsak om frihet og hvordan mennesket oppfatter den, og spesielt da om ytringsfriheten. Sangen er også mot den innskrenkede friheten mennesket har på grunn av lover.

Live-fremførelser

Hele sangen har blitt fremført live, men ikke siden 1989. Sangen har allikevel alltid vært med i bandets Justice-medleyer i de senere årene. Medleyene ble introdusert som en erstatning for å fremføre alle de lange og kompliserte sangene fra …And Justice for All. En kan finne en slik Justice Medley på bandets konsertalbum Live Shit: Binge & Purge fra 1993.
Mesta

Historie

Mesta ble etablert 1. januar 2003, da produksjonsvirksomheten i Statens vegvesen ble skilt ut som et eget aksjeselskap og konkurranseutsatt. Konsernnavnet Mesta er et assosiativt navn og er en konstruksjon av å mestre.
Mesta sitt største forretningsområde er drift og vedlikehold av vei, og selskapet har driftskontrakter for store deler av veinettet over hele Norge. Statens vegvesen er selskapets største kunde, men selskapet utfører også drifts– og vedlikeholdsoppdrag i andre markeder, overfor kommuner, havner, flyplasser og større bedrifter.

Elektro

Mestas Elektro sin virksomhet er i hovedsak knyttet til elektroteknisk installasjon langs vei og infrastruktur. Mesta Elektro har drifts- og vedlikeholdsavtaler for Statens Vegvesen og kommuner over hele landet. Mesta Elektro har en stor, landsdekkende prosjektavdeling som gjennomfører nybygg- og rehabiliteringsprosjekter.

Anlegg

Mesta har anleggsavdelinger i alle selskapets tre regioner.
Shackleton isbrem

Shackletonisbrem er en stor isbrem som dekker om lag 380 kilometer av kysten av Øst-Antarktis fra 95° til 105° østlig lengde. Den strekker seg om lag 150 kilometer ut i sjøen i den vestlige delen og 65 kilometer i den østlige, og dekker et areal på 33 820 km². Den skiller Queen Mary Coast i vest fra Knox Coast i Wilkes Land i øst, og ligger ut mot Mawsonhavet.
Isbremmen ble oppdaget av Wilkes-ekspedisjonen 1838–1842, som kartla den østlige delen fra USS «Vincennes» i februar 1840. Den ble ytterligere utforsket av den australasiatiske antarktisekspedisjonen 1911–1914 under Douglas Mawson, som navnga den etter polarutforskeren Ernest Shackleton. Isbremmen ble kartlagt i 1955, basert på flyfotografier tatt under Operasjon Highjump 1946–1947.
Kazuya Igarashi

Karriere

Kazuya Igarashi startet sin profesjonelle karriere i JEF United Ichihara i 1984. Han har også spilt for Yokogawa Electric.
Calicut internasjonale lufthavn

Calicut internasjonale lufthavn (IATA: CCJ, ICAO: VOCL), også kjent som Karipur Airport er en internasjonal flyplass for Kozhikkode og Malappuram i Kerala, India. Den ligger i Karipur, om lag 25 km fra Malappuram og om lag 28 km fra Kozhikode. Flyplassen tjener også som base for Air India Express. Det er den tolvte av de travleste flyplasser i India, og den tredje i Kerala etter Kochi og Thiruvananthapuram.
Flyplassen ble åpnet i april 1988. Den fikk internasjonal status 2. februar 2006.
Sphinx franckii

Utseende

En stor (vingespenn 100 – 128 mm), slank, gulgrå svermer, forvingene er uvanlig lange og smale. Kroppen er spoleformet, hodet ganske stort, antennene lysbrune, ca. 1/3 så alnge som forvingene. Brystet er lys grått på sidene, mørkt gråbrunt i midten. Bakkroppen har en bred, rødbrun midtstripe som er svart i midten, på sidene har den svarte og grågule tverrstriper. De lange og smale forvingene er gulaktig grå med "utviskede" mørke tegninger. En svart stripe langs ytterkanten og en tynn, svart strek mot vingespissen er som oftest synlige. Hos hannen er ytterkanten litt innbuktet og bakhjørnene markerte, men ikke hos hunnen. Bakvingene er grågule, ytterst med et bredt, brunsvart tverrbånd. Larven er blålig grønn med utydelige, lyse skråstriper på sidene. Utvokste larver er lette å kjenne på at de har to rader av pigglignende, små vorter langs ryggen.

Levevis

Larvene går bare på ulike arter av ask (Fraxinus).

Utbredelse

Denne svermeren har en forholdsvis begrenset utbredelse i den østlige delen av USA, fra New York i nord til Florida i sør, vestover til Missouri og Louisiana.
Sårbandasje

En sårbandasje eller bare bandasje er et stykke materiale laget for det formål å tildekke og beskytte et sår og eventuelt stoppe blødninger. Tradisjonelt var bandasjer laget av bomull, men i dag finnes det bandasjer av svært mange forskjellige materialer, for eksempel polyuretanskum eller -film, hydrokolloider, alginat eller cellulose, avhengig av bruksområde. De kan også være impregnert med forskjellige legemidler, for eksempel antibiotika eller sølv for å forebygge eller behandle infeksjon i såret. Sårbandasjer må ikke forveksles med støttebandasjer.
Intensitetsinterferometer

Et intensitetsinterferometer er et verktøy som ved bruk av Hanbury Brown og Twiss-effekten fastslår den tilsynelatende vinkeldiameteren til en radiokilde eller en stjerne. Hvis avstanden til objektet kan fastslås ved parallaksen, eller andre metoder, kan den fysiske diameteren til stjernen bli interferert. Et eksempel på et optisk intensitetsinterferometer er Narrabri Stellar Intensity Interferometer. Innen kvanteoptikk kan noen enheter som drar nytte av korrelasjon og anti-korrelasjon i fotonstråler kanskje sies å være intensitetsinterferometer, selv om begrepet vanligvis er forbeholdt observatorier. Intensitetsinterferometeret ble ført bygget på 1960-tallet av Robert Hanbury Brown med flere.
Grenland Music Production

Grenland Music Production, ofte bare GMP er et plateselskap som har sine kontorer i Langesund. Selskapet ble startet sommeren 2005. I 2007 har GMP en plan om å lansere Roy Martin, en av selskapets artister, i Romania.

Artister

Gillie
Geir Arne Hansen
Daniel Eriksen
Roy Martin
Oagee
The Falling Man

The Falling Man er et fotografi tatt av Richard Drew klokka 09.41.15 den 11. september 2001. Det viser en mann som faller fra et av tårnene i Verdens Handelssenter (World Trade Center) under terrorangrepene 11. september 2001 i New York. Subjektet var en av personene (i pressen omtalt som «jumpers» – hoppere) som var fanget i de øvre etasjene av bygningen, og som tilsynelatende valgte å hoppe i den sikre død framfor å dø av ild og røyk. Til å begynne med hevdet journalisten Peter Cheney i avisen Globe and Mail at den fallende mannen var en Norberto Hernandez, men da familien så gjennom hele serien med bilder (det var omkring et dusin), ble det klart at det ikke var ham. Journalistene som undersøkte disse «hopperne»s identitet, lot ikke til å være kjent med at benektelser utstedt av likskuere og andre myndigheter om at ingen hadde hoppet fra bygningen, beskyttet ofrenes familier, ikke bare mot emosjonell skade, men, av større betydning, mot at ofrenes livsforsikringer skulle bli erklært ugyldig. Sett i dette perspektiv var benektelsene fullt og helt altruistiske.
"9/11: The Falling Man" ble en dokumentarfilm om bildet og historien bak det. Den ble vist første gang 16. mars 2006 på den britiske fjernsynskanalen Channel 4. Senere hadde den sin premiere i Nord-Amerika på den canadiske kanalen CBC 6. september 2006. TVNorge viste programmet lørdag 16. september. Programmet mener at mannen på fotografiet er Jonathan Eric Briley, en lydtekniker som jobbet i restauranten Windows on the World i toppen av Nordre Tårn.
Det mektige og kontroversielle bildet provoserte følelser av sinne, spesielt i USA, like etter angrepene den 11. september. Fotografiet ble trykt kun én gang i mange amerikanske aviser fordi de mottok kritiske og sinte brev fra lesere som følte at fotografiet var spekulativt og appellerte til titterinstinktet hos folk, og så videre. Dette gjorde at media påla seg selvsensur av bildet og i stedet foretrakk å trykke fotografier av handlinger som viste heroisk innsats og oppofrelse. 
Drew kommenterte angående variasjonene i reaksjoner med å si: «Dette er hvordan det påvirket menneskers liv på det tidspunktet, og jeg tror det er derfor det er et viktig bilde. Jeg fanget ikke inn denne personens død. Jeg fanget en del av hans liv. Dette er det valget han gjorde, og jeg tror jeg bevarte dette.» 9/11: The Falling Man ender med å antyde at dette bildet ikke handlet om mannens identitet, men hvordan han symboliserte hendelsene 11. september.
Synaptus

Utseende

Middelsstore (gjerne 9 - 13 millimeter), lange og smale, brunlige smellere. Antennene er gjerne sagtakkede, pronotum firkantet, hvelvet med rundede sider, bakhjørnene spisst tilbaketrukne. Oversiden er fint hårete.
Larvene er sylindriske, glatte med en voksaktige overflate og spredte hår, gjerne rød- eller gulaktige. Hodet er noe flatt med fremoverstrakte kjever. Det bakerste leddet har vanligvis et par kraftige utvekster av varierende form. Beina er ganske korte.

Levevis

Storsmellernes larver lever for det meste i morken, død ved. Hva de spiser kan variere – noen arter synes å være hovedsakelig planteetere, andre er rovdyr. Mange arter bruker flere år på larveutviklingen. De voksne billene flyr godt og treffes ofte flygende, på blomster eller i vegetasjonen. I likhet med mange andre arter knyttet til død ved er mange av storsmellerne sjeldne og truede arter.

Utbredelse

Slekten er vidt utbredt i Palearktis.
Nord-Irland

Historie

Nord-Irland var under den tidlige britiske okkupasjonen fra 1600-tallet det området av Irland som utviste størst motstand mot okkupasjonsmakten, og det ble derfor en styrt politikk å sende britiske, i hovedsak skotske, og protestantiske nybyggere til provinsen Ulster for å endre befolkningssammensetningen og derved redusere den lokale motstanden mot den britiske okkupasjonsmakten.
Nord-Irland som politisk enhet ble opprettet i 1921, da den til da britisk-okkuperte øya Irland ble delt i det britisk styrte Nord-Irland og det etter hvert selvstendige Sør-Irland. I motsetning til den sørlige delen av øya, som skulle bli til den irske fristaten i 1922, ønsket flertallet av befolkningen i Ulster å forbli i Storbritannia. De fleste av disse var protestantiske etterkommere av kolonister fra Skottland. Et betydelig mindretall ønsket et forent Irland uavhengig av britisk styre og de fleste av disse var katolikker.
Fra slutten av 1960-årene fulgte en tre tiår lang voldelig konflikt mellom de to samfunnsgruppene og den britiske stat. Konflikten krevde mer enn 3 500 menneskeliv. Langfredagsavtalen i 1998 var et stort skritt fremover i fredsprosessen, selv om sekterisme fremdeles er et stort samfunnsproblem.

Etnisitet og religion

Ifølge en folktetelling fra 2011 oppga 40,7 % av befolkningen å være katolsk, mens 19 % sognet til protestantismen, 13,7 % til den anglikanske Church of Ireland og 3 % til metodistkirken. 5,8 % tilhørte andre kristelige trosretninger, 0,8 % andre religioner og 16,9 % oppga ingen religiøs tilknytning.

Politikk og administrasjon

Siden undertegnelsen av Langfredagsavtalen i 1998, er Nord-Irland i stor grad selvstyrt. I henhold til avtalen kan Nord-Irland samarbeide med resten av Irland på enkelte politiske områder, mens andre felt fremdeles er forbeholdt den nasjonale regjeringen i Storbritannia. Nord-Irland sender 18 representanter til parlamentet i London.

Økonomi

Tradisjonelt har jordbruk og industri (skipsbygging, tekstilindustri) hatt stor betydning for Nord-Irlands økonomi. Men de seneste strukturforandringene, den indre uroen og den perifere beliggenheten, har medført mange nedleggelser, og Nord-Irland blir regnet som et økonomisk problemområde på De britiske øyer.
Ajax (USA)

Ajax var et amerikansk bilmerke som ble produsert av Nash Motors i Kenosha i Wisconsin i 1925 og 1926. Ajax ble produsert i den gamle fabrikken til Mitchell Motors i Racine i Wisconsin.
Ajax ble bygget ved hjelp av maskiner fra Nashs andre oppkjøp, LaFayette Motors fra Milwaukee i Wisconsin, som ble flyttet til og installert på fabrikken i Racine.
Til tross for gode omtaler i motorpressen og en god mottakelse hos publikum ble Ajax-merket lagt ned i 1926 etter at mer enn 22 000 eksemplarer hadde blitt solgt. Charles W. Nash bestemte at produksjonen skulle fortsette under navnet Nash Light Six. Produksjonen ble stoppet i to dager mens Nash hjulkapsler, emblemer og radiatorlokk ble kjørt til Racine, hvor alle Ajax-bilene som enda ikke var sendt ut ble modifisert til Nash-modeller. I tillegg ble utstyr sendt til alle forhandlere, som byttet logoer på de bilene som enda ikke var solgt. I tillegg gjorde Nash slike sett tilgjengelig for kundene, som allerede hadde kjøpt en Ajax-modell, slik at de selv kunne endre logoene på bilen sin og gjøre den til en Nash.
Gonna Get Along Without Ya Know

«Gonna Get Along Without You Now» er en populær amerikansk sang med melodi og tekst av Milton Kellem.Den ble publisert i 1951. Sangen ble opprinnelig skrevet på engelsk, og er blitt innspilt i forskjellige stiler og tempo.
Originalversjonen, innspilt av Teresa Brewer med orkester dirigert av Ray Bloch 10. januar 1952, ble utgitt av Coral Records med katalognummer 60676 5. april 1952. Den ble gjort i swingstil med storband (innbefattet munnspill).

Norske versjoner

Carl Christian Bøyesen har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Jeg kan klare meg uten deg». Rigmor og Kari Ann m/Kjell Karlsens orkester spilte inn sangen. Den ble utgitt på singlen Triola TN 464.
Wenche Myhre spilte inn sangen og ga den ut på albumet Som… en lekende vind i 1970. Den norske teksten er skrevet av Eric Aster. På norsk ble sangen kalt Bom bom bom bom.
Tor Lindberg har også skrevet en norsk tekst. Hans versjon har tittelen «Lenge til vi sees igjen». Vikings har spilt inn sangen. Den ble utgitt på LP-platen Vikings 5: I rockeheksens klør! (Sheeba Records SLP 81 3008) i 1981.

Listeplasseringer

Brewers versjon nådde en 25.-plass på Billboard-listen.
Patience and Prudence fikk større suksess med sangen da den ble spilt inn i 1956 og nådde en førsteplass på listen.
To andre versjoner nådde den amerikanske Billboard Hot 100-listen i 1964: Tracey Dey (som best # 51)  og Skeeter Davis (som best # 48).
Davis' versjon nådde Top 10 på countrylisten.
Viola Wills' versjon nådde en 52.-plass på discolisten.
Det Kongelige Akademi for de Skønne Kunster

Det Kongelige Akademi for de Skønne Kunster, før 1991 Akademiet for de Skønne Kunster, er en del av Kunstakademiet i Danmark og virker til kunstens fremme og som statens rådgiver i kunstneriske spørsmål innenfor områdene arkitektur, billedkunst og tilgrensende kunstarter.
Akademiet består av 60 medlemmer som velges for 6 år ad gangen av og blant Kunstnersamfundets medlemmer. Kunstnersamfundets oppgave er bl.a. å velge og stille kandidater til akademiet. Opptak i Kunstnersamfundet skjer på bakgrunn av en vurdering av kvaliteten i en kandidats kunstneriske virksomhet og kvalifikasjoner. Medlemskap forutsetter statsborgerskap eller fast bopel i Danmark. Av Kunstnersamfundets medlemmer er (pr. 2006) ca. 493 arkitekter, ca. 238 billedhuggere og ca. 603 malere og det tilstrebes at alle kvalifiserte kunstnere tas opp.
Akademiets «styre», Akademiraadet, utpekes av akademiets medlemmer og består av 12 medlemmer likelig fordelt mellom malere, billedhuggere og arkitekter.
Akademiet yter økonomisk støtte til danske kunstnere ved utdeling av en rekke legater og medaljer. Dessuten utpeker Akademiraadet en del medlemmer til representantskaper, styrer mv. utenfor akademiet.
AFI's 100 Years…100 Movies

AFI's 100 Years…100 Movies er en liste over de 100 viktigste spillefilmene fra USA ifølge det amerikanske filminstituttet (American Film Institute – AFI). Listen ble stemt fram i en undersøkelse med 1500 filmkritikere, filmhistorikere og fagfolk fra filmbransjen. Det var tilsammen 400 nominerte spillefilmer. AFI lanserte en liste med sju kriterier som de stemmeberettigede måtte ta hensyn til når de skulle stemme. AFI's 100 Years...100 Movies var den første av instituttets filmlister.
Administrerende direktør Jean Picker Firstenberg sa at «AFI har identifisert 100 filmer som satte standarden og viser fortreffeligheten til det første århundret i amerikansk filmbransje. Filmer er en intens personlig opplevelse, og denne listen vil sikkert skape mange meninger og diskusjoner. AFI ønsker denne dialogen velkommen og håper å oppnå mer aktelse, respekt og forståelse for denne viktige amerikanske kunstformen.»
AFI har presentert to versjoner av listen: den første i 1998 og en ny, oppdatert versjon i 2007.

1998

Listen ble presentert 16. juni 1998 av det amerikanske filminstituttet i en CBS-sending produsert av Gary Smith. Alan Bergman, Marilyn Bergman og Marvin Hamlisch vant en Primetime Emmy Award for låten «A Ticket to Dream», som de skrev til TV-programmet. I ukene som fulgte sendte TV-kanalen Turner Network Television ti TV-spesialer på én time hver som gikk i dybden på de utkårede filmene. Skuespillerne Jodie Foster, Richard Gere og Sally Field var programledere for sendingene, mens James Woods var forteller. CBS-sendingen ble utgitt på DVD 28. september 1999, og TNT-spesialene 22. august 2000. De har siden gått ut av produksjon på grunn av restriksjoner på lisensen. De 100 utkårede filmene fikk også nye videoutgivelser med egne AFI-etiketter.

2007

I januar 2007 offentliggjorde det amerikanske filminstituttet planer om en ny, oppdatert liste som blant annet skulle inkludere nye filmer fra det siste tiåret. Filminstituttets daværende administrerende direktør Jean Picker Firstenberg sa at målet var «å dokumentere filmhistorien så hensiktsmessig som mulig» og at en ny, oppdatert liste var avgjørende for å oppnå dette. «Det amerikanske filminstituttet er stolt av å foreta denne avstemningen hvert tiår for å markere disse kulturelle perspektivene som stadig er i forandring – og fortsette å tiltrekke nye generasjoner til amerikanske filmklassikere.»
Den oppdaterte listen ble presentert 20. juni 2007 i en CBS-sending produsert av Dann Netter og Bob Gazzale. Morgan Freeman var programleder. TV-programmet ble nominert til to Primetime Emmy Awards for beste dokumentar- eller faktaspesial og beste TV-klipp for et faktaprogram. Fire filmer som ble utgitt etter den første kåringen, ble lagt til i den nye listen: Ringenes herre: Ringens brorskap (50. plass), Redd menig Ryan (71. plass), Titanic (83. plass) og Den sjette sansen (89. plass).
Wavefield Inseis

Wavefield Inseis AS er et norsk selskap som produserer global marin seismikk. Selskapet opererer, per 2008, seks seismikkfartøy og kan levere seismikk i 2D, 3D, 4D, multi-azimuth og wide-azimuth, og tilbyr både exclusive og multi-client oppdrag.
Selskapet ble kåret til årets gasellebedrift i 2008. Selskapet ble strøket fra notering på Oslo Børs etter at det i 2009 ble oppkjøpt av CGGVeritas.
Undine (skuespill)

Undine (originaltittel: Ondine) er et skuespill skrevet i 1938 av den franske dramatikeren Jean Giraudoux. Den er basert på Friedrich de la Motte Fouqués kortroman Undine fra 1811, om forholdet mellom Hans og Undine. Vannymfen Undine forlater hjemmet sitt og forelsker seg i et menneske, Hans. Det påfølgende ekteskapet mellom to individer fra ulike verdener blir sett på som galskap. Undine blir ansett å være blant Giraudouxs beste verk.
Skuespillet hadde urpremiere 27. april 1939 i Théâtre de l'Athénée i Paris. Jeanne Hardeyn, Louis Jouvet, Madeleine Ozeray, Simone Bourday og Alexandre Rignault deltok i produksjonen. Stykket hadde premiere på Broadway i 1954 med Audrey Hepburn i hovedrollen som Undine. Andre roller ble gestaltet av Mel Ferrer, John Alexander, Alan Hewitt, Robert Middleton og Marian Seldes. Oppsetningen vant to Tony Awards, for beste regi (Alfred Lunt) og beste kvinnelige hovedrolle i et skuespill (Hepburn).
I forbindelse med Broadway-oppsetningen skrev Brooks Atkinson fra The New York Times at «Undine er en komplisert [rollefigur]. Den er sammensatt av abstrakte elementer. [...] På en eller annen måte klarer Hepburn å oversette [disse elementene] til teaterspråket uten å bli kunstnerisk eller bråmoden. Hun tilbyr en pulserende rolleskildring som er elegant og fortryllende, disiplinert av et instinkt for teaterscenens virkelighet».
Undine ble oversatt til norsk av Halldis Moren Vesaas og hadde premiere på Det Norske Teatret 15. januar 1977 med Wenche Medbøe i tittelrollen.
Arne Nordheims komponistpris

Arne Nordheims komponistpris er en pris opprettet av Kulturdepartementet 20. juni 2001 i anledning av Arne Nordheims 70-årsdag. 
Prisen deles ut under Ultimafestivalen. Opprinnelig ble prisen delt ut hvert år og prisbeløpet var på 100 000 kr. Fra 2012 blir den delt annethvert år og prisbeløpet var i 2014 på 200 000 kr. Prisvinneren utpekes av en jury som i perioden 2014-2018 består av Håkon Berge (leder), Asbjørn Schaathun og Ida Habbestad. Tidligere ledere har vært Arne Nordheim selv og Asbjørn Schaathun (2009-2012).