Big Brother Norge (2001)

Huset

Det spesialbygde huset som deltakerne oppholdt i seg var på 120 m² og plassert like ved studio på Fornebu. Det hadde to soverom, samt bad, kjøkken, bod (slusa) og en stue. Husets interiør hadde en moderne stil, men det var beskjedent utstyrt med moderne hjelpemidler. Blant annet var det verken vaskemaskin eller oppvaskmaskin der. Deltakerne måtte derfor håndvaske alle sine klær.
Det såkalte «skrifterommet» var låst, og deltakerne kunne bare få adgang til dette (enkeltvis) når de skulle snakke med Big Brother (Lasse Hallberg). Det var også her inne de gav sine nominasjonspoeng. Den såkalte slusen var det rommet hvor deltagerne hentet maten sin i tillegg til rekvisitter til konkurranser og annet fra Big Brother. Den var kun åpen mellom 10.00 og 10.30 hver dag. Det kanskje mest spesielle ved huset var at deltakerne kun hadde tilgang til varmt vann i dusjen mellom kl. 09.30 og 10.30 på hverdager og mellom 10.00 og 11.00 i helgene. Hvis de ville dusje utenom disse tidene, måtte de gjøre det i iskaldt vann.
Ved siden av husets inne-areal hadde deltakerne et avgrenset ute-areal som de kunne benytte. Dette ute-arealet bestod av en terrasse for rekreasjon og en liten gårdsplass der deltakerne kunne drive med sportslig aktivitet osv. De hadde også tilgang til en badstue. Etter at halvparten av tiden i huset var gått, monterte Big Brother en badestamp på terrassen som deltakerne kunne benytte. 
Det var plassert 28 kameraer og 50 mikrofoner i selve huset og dets ute-areal. Flere av kameraene var plassert rundt omkring på rommene, mens andre befant seg bak toveisspeil. I tillegg måtte hver deltaker til en hver tid bære med seg hver sin personlige mikrofon.
Live-sendingene foregikk fra et provisorisk studio på Fornebu eid av Airport Studios. Begge bygningene ble satt opp utenfor Braathens' gamle flyhangar.

Nomineringer

Minimum tre personer skulle nomineres annenhver uke. Fra og med 17. mai nominerte Big Brother alle gjenværende deltakere.
 Fra nå av var det om å gjøre å få flest stemmer. Den som hadde færrest, måtte forlate huset.

Ukesoppgavene

Hver lørdag fikk deltakerne en ukesoppgave. Denne skulle avsluttes på onsdagene, og hvis de klarte den, kunne de få dobbelt så mye penger til å kjøpe varer for. Hvis de derimot fikk den underkjent, kunne de imidlertid risikere å miste alt (forutsatt at de satset 100 % av budsjettet). Under er en oversikt over ukesoppgavene i programmet.

Big Brother 100 dager etter

Høsten 2001 sendte TVNorge portrettserien Big Brother 100 dager etter. Hensikten med programmet var å vise hva som hadde skjedd med deltakerne etter at de kom ut av huset. Alle deltakerne ble portrettert mens de var på ulike utenlandsreiser.
Anne Mona og Rebekka ble portrettert mens de var på reise til London, mens episoden med Per Morten portretterte ham på reise til Italia, hvor han besøkte motorsykkelfabrikken Ducati og en vinfarm. Videre reiste Roy og Rodney til Nashville, Ramsy og Anne Mona til Nederland og Monica og Anita til Hawaii. Trond ble invitert av KFOR-styrkene i Kosovo for å spille og opptre som trubadur.
Programmet med Trond skulle opprinnelig sendes 7. oktober, men på grunn av krigshandlingene i Afghanistan valgte TVNorge å utsette sendingen i to uker. Den 28. oktober ble et eget program viet Ramsy. Denne gangen fikk han et «nærmøte» med spanske okser samt møte sitt forbilde innen fallskjermhopping, finnen Jari Kuosmo.
Seersnittet lå på rundt 250 000.

Big Brother – tilbake i huset

I november 2001 sendte TVNorge det ukelange programmet Big Brother – tilbake i huset, der hensikten var å gjenforene de tidligere deltakerne i huset for en periode på åtte dager. To av deltakerne, Anette Young og Lars Joakim Ringom, kunne imidlertid ikke delta. Young på grunn av at hun var medprogramleder for samme program, mens Ringom var opptatt med Lompelandslaget, som turnerte denne høsten. Deltakernes hovedoppgave denne gangen var å samle inn penger til MOT, en organisasjon som jobber mot vold, narkotika og mobbing blant ungdom.
Til deres overraskelse viste det seg at fire nye deltakere allerede var på plass i huset. Disse skulle kjempe om å bli seernes favoritt, og den som fikk flest stemmer innen finalen, skulle få delta i neste års Big Brother. Ved siden av dette bød det ukelange oppholdet på flere medieomtalte begivenheter. Det mest omtalte var utvilsomt det direktesendte bryllupet mellom Ramsy Suleiman og Anne Mona Hansen, som ble sett av så mange som 434 000. På nest siste dag fikk deltakerne et uventet besøk av stand-up-komiker Thomas Giertsen, som ble firt ned fra helikopter for å underholde i huset. Stuntet var arrangert av noen kamerater av Giertsen og ment som en del av hans utdrikningslag.
Oppholdet forble heller ikke denne gangen uten konflikter; blant annet så oppstod det det en heftig krangel mellom Ramsy og noen av de andre deltakerne. Krangelen utartet såpass at TVNorge etter hvert valgte å la kameraene gå i svart. Opptrinnet fant sted i forbindelse med Ramsys utdrikningslag. Flere år etter hevdet produsent Lasse Hallberg at kameraene ble skrudd av fordi han og Thomas Giertsen gikk inn i huset for å delta i utdrikningslaget. Hallberg hadde tidligere på kvelden festet sammen med Giertsen i forbindelse med hans utdrikningslag. På nest siste dag av oppholdet forlot Per Morten atter en gang huset da han mente at Rodney og Ramsy fikk for mye oppmerksomhet. En annen som forlot huset frivillig, var den nye deltakeren Claus. 
Serien ble avsluttet med et to timer langt direktesendt finaleshow. Publikums favoritt ble Line Brekke. Hun fikk dermed delta i Big Brother 2002.
Seersnittet var på 388 000.

Det beste fra Big Brother

Den 31. august utgav Sandrew Metronome Video en to timer lang video med «det beste» fra serien. Ved siden av de mest kjente hendelsene fra huset inneholdt den også noen klipp som aldri ble vist på TV. Flere av deltakerne, blant dem Anette Young og Rodney Omdal Karlsen, markedsførte filmen på ulike kjøpesentre i Norge. Lasse Hallberg hadde ansvaret for sammensettingen av den to timer lange videoen. Den ble forhåndssolgt i nærmere 28 000 eksemplarer og etter en måned i salg hadde den solgt 35 000 eksemplarer. Dette gav Sandrew Metronome et solid overskudd.

CD-utgivelse

Det ble også utgitt en samle-CD med tittelen Big Brother Norge. Ved siden av Organics tittellåt «Big Brother», så inneholdt den låter fra kjente artister som blant annet Eminem, Tungtvann, Dr. Dre og DMX. Deltagernes egenkomponerte låt, «Siste mann ut», var også å finne på albumet.

I ettertid

2001-versjonen av Big Brother er utvilsomt blant de norske reality-TV-produksjoner som huskes best ettertid.
Sammen med en del andre samtidige realityserier bidro programmet til å viske ut forskjellene mellom det offentlige og det private. På grunn av sitt sterke overvåkningskonsept var Big Brother den største eksponent for dette. Programmet bidro også, som ingen andre, til å flytte intimgrenser.
Medieviteren Alex Iversen omtalte den som det viktigste på norsk TV siden Dynastiet gikk sin seiersgang på 1980-tallet. Programmet var på mange måter starten på en helt ny TV-sjanger som skulle komme til å påvirke fjernsynsmediet, og til en viss grad andre medier. I løpet av de neste 10 årene ble det knapt utviklet noe nytt TV-konsept som ikke omfattet noen av de elementene som kjennetegnet Big Brother.
Flere av deltakerne fikk i ettertid en forholdsvis stor eksponering i kjendispressen. Etter hvert utartet dette seg såpass at to av deltakerne, Anette Young og Rodney Omdal Karlsen, gikk til sak mot kjendisbladet Se og hør for krenkelser av privatlivet. Saken gikk helt til Høyesterett og endte med seier for de to saksøkerne.
I ettertid er Big Brother (sammen med produksjoner som Casino, Heia Tufte og 71 grader nord) blant de programmer som folk flest assosierer TVNorge med.
Den første sesongen med Big Brother var også gjenstand for et språkforskningsprosjekt utført av Universitetet i Oslo. All TV-sendt dialog mellom deltakerne ble skrevet ned. Hensikten var å få informasjon om det norske språket.

Kritikken og debatten rundt programmet

Big Brother var på forhånd et omstridt programkonsept,
og i Norge, som i mange andre land, kom mye av kritikken på bakgrunn av fyll, seksuelle utskeielser og en del frimodige utsagn fra deltakerne.
Flere reagerte også negativt på konseptet om å overvåke deltakerne døgnet rundt.
Mange stilte også spørsmål om hvilke verdier programmet fremmet. Programleder Arve Juritzen tok programmet i forsvar og pekte på at det var et rent underholdningsprogram, ikke et program som formidlet verdier.
Programmet fikk svært mye publisitet i mediene,
og ble etter hvert såpass omstridt og omdiskutert at enkelte av sponsorene trakk seg fra programmet.
Det ble jevnlig omtalt som «drittsekk-TV» og «søppel-TV» av de argeste kritikerne. Psykiater Harald Reppesgaard mente at TVNorge viste total ansvarsfraskrivelse og at dette kunne lede deltakerne ut i paranoide og depressive situasjoner.
Psykolog Hedvig Montgomery, som tidligere hadde bistått deltakerne i reality-serier som Robinsonekspedisjonen og Baren, mente at Big Brother kunne gi deltakerne psykiske reaksjoner etterpå. Hun ville imidlertid ikke moralisere over reality-programmer generelt.
Daværende kulturminister, Ellen Horn, gikk også ut mot programmet og forsøkte å overtale TVNorge til å flytte programmet til et senere tidspunkt.
Både Lærerforbundet, BarneVakten, Norges Kristne Råd
og Lærerlagets ledere gikk ut mot serien. Finn Jarle Sæle, redaktør i den kristne avisen Norge IDag, var også en av kritikerne. Han varslet en seerstorm mot programmet og mente å ha «kristenfolket» med seg.
Journalist Knut Langeland fra Bergens Tidende beskrev programmet som noe av det nedrigste som har vært produsert for TV, mens Finn Bjørn Tønder (fra samme avis) beskrev programmet som «drittsekk-TV» og deltakerne som «dumme ungdommer».
TV-produsent Vidar Nordli-Mathisen beskrev konseptet som menneskefornedrende,
mens regissør og TV-produsent Stein Roger Bull tok fullstendig avstand fra både Big Brother og reality-programmer generelt.
Forfatteren Sidsel Mørck mente det representerte et «kulturelt forfall» og dro sammenligninger med oldtidens gladiatorkamper.
Medieviter Geir Magnus Nyborg mente at de høye seertallene var tegn på en mangelsykdom i folket, at de «savner ekte og gode fellesskap i livene sine».
Kontroversene rundt programmet førte også til usikkerhet om hvorvidt alle lokal-TV-stasjonene ønsket å sende programmet. I tillegg til satellitt og kabel-TV ble TVNorges sendinger i 2001 videreformidlet av 20 lokale stasjoner rundt om i landet. Enkelte forbeholdt seg retten til å ta det av lufta hvis det ble for drøyt.
Også i andre land ble programmet møtt med lignende kritikk.
Til tross for all kritikken var også enkelte positivt innstilt til programmet og mente det var både nyskapende og interessant. Blant dem var Harald Eia som mente at «Populærkulturelt er Big Brother det viktigste som har skjedd på lenge» og at «ingen manusforfatter kunne gitt oss innblikk i psykologiske mekanismer på en så rå måte». Medieviter Alex Iversen mente at programmet maktet å gjøre det Verdikommisjonen ikke klarte, å samle Norge til etisk debatt. Iversen mente videre at «Læreroppropet» mot programmet måtte sees på som et maktesløst uttrykk for et ubehag ved samfunnsutviklingen, og at Big Brother synliggjorde logikken i konkurransesamfunnet og dermed ble syndebukk for normoppløsning og egoistisk forbrukerkultur.
Medieviter Jostein Gripsrud forsøkte å se det fra et fugleperspektiv og etterlyste en debatt om programmet som fenomen. Han var interessert i hvordan det ble en slik seersuksess, spesielt blant ungdom. Selv mente han at mye av forklaringen lå ungdommens interesse for identitetsskapning, relasjonshåndtering og roller og at programmet tilbød «sosiale prosesser forstørret i et glassbur». Gripsrud lanserte også muligheten for å se på programmet som et «populæravantgardistisk kunstverk», som også kunne gi deltakerne økt selvfølelse - og ikke økt skam-følelse ved å blottlegge seg på skjermen.
De fleste av kritikerne kom fra det som mediene mente kunne beskrives som kultureliten, akademisk hold og det kristenkonservative miljøet.
Debatten omkring Big Brother gikk på mange måter over tre faser: En i forkant, en underveis og en i etterkant av den norske versjonen. I Norge starten den allerede våren 2000, blant annet med en diskusjon om «kannibal-tv» hos Knut Olsen i NRKs Redaksjon 21. Debattantene var Pål Trælvik (som var programdirektør i TVNorge), en psykolog og en tidligere deltager fra Robinsonekspedisjonen. Diskusjonen gikk på om TVNorge, som satt med de norske rettighetene, faktisk ville gjøre alvor av konseptet.
Den negative holdningen til Big Brother som underholdning, kom hovedsakelig på grunn av de etiske implikasjonene som syntes å ligge i en total overvåkning av en gruppe mennesker 24 timer i døgnet. Uviljen mot programmet var også knyttet til det interaktive aspektet – det at publikum kunne styre konkurransen ved å stemme ut deltagere underveis.
Det var imidlertid først høsten 2000 at debatten virkelig satte fart, delvis som et resultat av et innlegg mot det som ble kalt «drittsekk-tv», men også på grunn av at TVNorge etter en periodes usikkerhet bestemte seg for å produsere en norsk versjon av programmet.
Debatten om «drittsekk-tv» ble innledet av Omar Mekki, rektor på en barneskole i Bergen. I et avisinnlegg oppfordret han foreldre om å komme på banen og protestere mot program som Hotel Cæsar og ulike former for virkelighets-tv som han mente formidlet dårlige verdier til små barn. «Baksnakking, utroskap, løgn og bedrag står i sterk kontrast til de verdier vi burde formidle til barn» lød det i oppropet som 54 rektorer etter hvert stilte seg bak.
Oppropet skapte reaksjoner, blant annet fra medieviteren Alex Iversen, som etterhvert skulle bli et kjent ansikt i diskusjonene. Han mente «drittsekk-debatten» bygget på gale premisser, og at Mekkis innspill var preget av det han mente var en «impotent moralisering».
Diskusjonene fortsatte like fullt etter at programmet ble satt i gang, men den skiftet raskt karakter.
Fra å ha blitt ført på et generelt plan, ble diskusjonene nå farget av folks mening om deltagerne i spillet. Debatten ble mer spesifikk, og samtidig også mer personfokusert. De overordnede problemstillingene forsvant i de enkelte deltagernes karaktertrekk og handlinger, og debattene kjørte seg raskt fast.
Debatten i ettertid handlet for det meste om hva som vil følge i kjølvannet av Big Brother. Mye av denne debatten handlet om programmet Temptation Island, et konsept som TVNorge nå vurderte å lage, og som førte til at TVNorge-direktør Pål Trælvik fikk sparken. Trælvik hadde ikke noe ønske om at kanalen skulle tøye flere grenser og ble derfor tvunget fra sin stilling.
Innen andre sesong gikk på lufta i 2002 hadde mye av sjokkeffekten lagt seg og derfor uteble både den store publisiteten og de høye seertallene som 2001-sesongen hadde. De etterfølgende sesongene opplevde gradvis synkende seertall, blant annet så ble finalen av 2011-sesongen kun sett av en tiendedel så mange seere som i 2001.