Meitefiske

Historikk

Meite kan defineres som sportsfiske med levende agn. Meiting er blitt bedrevet så lenge man har holdt på med fiske, men det moderne meitefisket fikk sitt gjennombrudd i Norge på 1980-tallet. Sportsfiske, også det moderne meitefisket, har røtter blant engelske sportsfiskere. Et målrettet, systematisk, meite etter store eksemplarer av de ulike artene ble ansett som meget krevende, og i særlig grad gjaldt det karpe. I 1952 fanget den engelske sportsfiskeren Richard Walker en kjempekarpe på cirka 20 kg. Det var startskuddet for det som går under betegnelsen specimenfiske (specimenmeite), altså målrettet meite etter de største fiskene av en art. Metodene som britene brukte tidlig i 1950-årene ble et fundament for utviklingen av det moderne meite. Britenes kunnskap om fiskemetoder og utstyr ble overført til kontinentet utover på 1950- og 60-tallet. Meitere på kontinentet utviklet deretter egne metoder, og når det gjelder konkurransemeite har ideene til franske, italienske og tyske sportsfiskere gjort stor suksess. Men innenfor målrettet meite etter stor fisk, har britene hele tiden vært toneangivende. Til Skandinavia kom det moderne meitet på 1970-tallet, og i Norge fikk altså denne formen for sportfiske et gjennombrudd på 1980-tallet. Det moderne meitet innebærer fiske i ferskevann med lette og spesialiserte takkel, følsomme nappindikatorer, en rekke ulike agn og ikke minst fôring med et fôr basert på brød og en lang rekke fôrtilsatser som tilfører smak, lukt, farge og konsistens. Selv om moderne meite regnes som et motstykke til det tradisjonelle markfisket etter abbor og ørret, så er det i praksis ikke noe entydig skille mellom moderne meite og mer tradisjonelle teknikker. Utviklingen av det moderne meitet henger tett sammen med tilgangen på nye materialer og konstruksjonsteknikker for stenger, sener, sneller, dupper og annet utstyr. I Norge ble det stiftet flere spesialiserte meiteforeninger utover på 1980-tallet. Som overordnet organ for disse foreningene, paraplyorganisasjon, ble Norsk Meiteunion (NMU) stiftet i 1989.

Utstyr

Over tidens løp har det blitt utviklet mye utstyr for meitefiske av forskjellig art.

Dupp

Dupper finnes i et utall varianter, fra små penner som tåler et par splitthagl, til digre sigarer som bærer en hel agnfisk. Det finnes spesielle dupper for rennende vann og for stille vann, dupper som festes i bunn og på toppen. osv..

Forkurv

En avart eller videreføring av søkker er bruk av fôrkurv. Dette er en fortynget plast- eller nettinghylse, som fylles med lokkefôr. Fôrkurven knyttes i en søkkefortom i stedet for et søkke, og kroken med agnet knyttes i en krokfortom. Med denne metoden vil fisken lokkes til stedet av lokkefôret, og forhåpentlig bite på agnet.

Kroker

Enkeltkroker finnes i størrelser fra denne: J og opp til 12-15cm lange. Størrelsen angis som et tall: 24, 22, 20, 18, 16, 14, 12, 10. 8, 6, 4, 2, 1/0, 2/0, 4/0, 6/0, 8/0 osv. En 28-krok er omtrent så stor: J, en 8'er er om lag én cm lang, en 2'er er om lag 2cm, og en 10/0 ca. 8 cm lang. Størrelsen varierer mellom fabrikantene, en 1/0 hos én kan være større enn en 2/0 hos en annen.Kroken tilpasses størrelsen på agnet, og deretter størrelsen på munnen til fisken man er ute etter. De fleste enkeltkroker har et øye i enden for å feste senen, enkelte typer har en flat "spade" i enden hvor man knyter senen rundt krokstammen i stedet for i øyet.
Formen varierer også, med kort/lang stamme, tykt/tynt gods, med eller uten hakk i stammen for å holde agnet på plass, med eller uten vridd krogspiss osv. En spesiell variant er sirkelkroken, hvos spissen er vendt innover i stedet for oppover. Hensikten med denne er at fisken selv skal kroke seg i munnviken uten at man gjør tilslag.
Treblekroker er tre enkeltkroker loddet sammen så de står 120° på hverandre. Ved meiting brukes den mest til takling av hel agnfisk eller større fileter. Fordelen er at man kan begrave én krok i agnet, og la de andre være fire for å kroke fisken.

Stangholdere

Til å holde stangen under meite brukes en stangholder, enten en "bankstick"/jordspyd, eller et mer avansert tre- eller firebent stativ, såkalt "rodpod". Stangholderen kan utstyres med nappvarslere, forskjellige inretninger som kan hjelpe til å vise et napp.

Meitefiske (agnfiske) i sjøen

Dette fisket omfatter alt fra barn med en stein i hyssing med eller uten agn på krabbefiske, til yrkesfiske med drivline.

Bunnsnøre

Bunnsnørefiske med håndsnøre er i dag en lite brukt fiskemetode.
Det kunne foregå fra land der fjellet var stupbratt mange meter ned. Der fikk man fisk som gikk i taren, som berggylte og «sypike». En og annen hvilling kunne også forville seg til å bite. Traff man riktig med plassen, var det også torsk som hadde sitt revir der. Dette fisket var for å få fisk til kraften i fiskesuppa.
Mer vanlig var å ro eller seile ut og fiske på med. Med var den gamle måten å vite hvor man var hen på havet. For ikke å drive av, kunne man slippe ned en ilestein i grastau som holdt båten på plass over stedet en visste der var godt fiske. Ilet var ikke det mest pålitelige bunnfestet, så en måtte gløtte opp i ny og ne for å kontrollere om vind og strøm hadde ført en vekk fra medet.
Bunnsnøret var kveilet opp på en grind og de to krokene var festet med fortom til et blylodd med to messingstenger som pekte i hver sin retning. Agn var stykker av fisk. Snøret ble kveilet ut til loddet var i bunnen, og så trukket fire favner opp igjen. Ble snøret liggende på bunnen var det knurr man fikk. Den ble kastet overbord som ufisk. Utbyttet kunne variere med sted og årstid, men det var vanlig å komme hjem med i hvertfall torsk, sei, hyse eller kolje, og en og annen lange.
I dag er dette fisket delvis avløst av sluk- og pilkefiske. Større plastbåter har så stort vindfang at de lett driver av medet selv med dregg som bunnfeste.
I den grad metoden benyttes er det for fritidsfiske. Fra en forholdsvis liten båt kan man velge å ligge i ro med f.eks en dregg, eller man kan drive med strøm og vind. Da dekker man et større område, og sannsynligheten for å få fisk er større. Blåskjell benyttes ofte som agn.

Linefiske

Linefiske kunne drives med bunnline eller flyteliner. Agn var stort sett hva som kunne skaffes i store nok mengder, ofte stimfisk som sild eller makrell.