google/wiki40b huggingface dataset:
Proklameringen av republikk i Tyskland

Proklameringen av republikk i Tyskland fant sted to ganger den 9. november 1918 i Berlin – av SPD-politikeren Philipp Scheidemann under et borgerlig-demokratisk styre og av lederen av det kommunistiske Spartakusforbundet, Karl Liebknecht.
Bare Scheidemanns proklamering ble effektiv. SPD og de borgerlige-demokratiske partiene baserte seg på idéer som stammet fra enkelte borgerkrigslignende opprør: Det tyske rike var et monarki med en parlamentarisk-demokratisk republikk og en liberal forfatning. Scheidemanns proklamering markerte slutten på det tyske keiserrike og begynnelsen på Weimarrepublikken, den første republikk som omfattet hele den tyske nasjonalstaten.
Norgesmesterskapet i orientering 1972

Norgesmesterskapet i orientering 1972 bestod av flere arrangementer som i 1972 kåret norgesmestere i orientering.
Hovedmesterskapet ble arrangert i Høland 2.-3. september. Kongepokalene ble vunnet av Else Beitnes og Geir Høsteland.
Ranheim Fotball i 2018

Tabell

 

Ranheim 2

Ranheim 2, eller Ranheim Breddefotball (Ranheim BF) spiller i 6. divisjon avdeling 4 Trøndelag.
Tabell:
Violeta Parra

Bakgrunn, barndom, ungdom

Violeta Parra var datter av Nicanor Parra og Clarisa Sandoval. Parra begynte å spille gitar som 9-åring, og som 12-åring komponerte hun sine første melodier. På grunn av økonomiske problemer og farens død flyttet hun som 15-åring til Santiago de Chile innbudt av sin bror Nicanor.

Musikalsk karriere

Ved siden av skolegangen dannet hun en folkloreduo, «Las hermanas Parras», med søsteren Hilda, og opptrådte på barer og mindre steder. 
På slutten av 1950-tallet spilte de inn «El Caleuche», «La cueca del payaso» og «La viudita» som fikk en viss fremgang. I år 1953 spelte Parra inn «Casamiento de negros» og «Qué pena siente el alma». Hun fikk pris som årets folklorist og ble innbudt til 1955 års Verdsungdomsfestival i Warszawa i Polen. Violeta besøkte Sovjetunionen og andre land som Frankrike der hun spiller inn «Guitare et Chant: Chants et Danses du Chili», som var hennes første egne grammofonplate.
Hun fikk to barn, som også de var betydningsfulle for Nueva Canción Chilena: Isabel Parra, føst 1939, og Ángel Parra, født 1943. De startet musikkcaféen Peña de los Parra med musikcaféene i Paris som forbilde.

I Europa

Mellom 1961 og 1965 bodde Parra i Frankrike og fortsatte med artistkarrieren. Sveitsisk fjernsyn laget en dokumentar om henne, som idag er en av de få filmede sekvenser av Violeta Parra som fortsatt finnesr. Hennes produksjon fortsatte med «Miren cómo sonríen», «Qué dirá el santo padre», «Arauco tiene una pena» og «Según el favor del viento» som ble meget fremgangsrike og senere sammen med andre sanger skulle komme å utgjøre grunnen for Nueva Canción-bevegelsen.
I år 1965 vendte Parra tilbake til Chile for å sammen med Víctor Jara, Patricio Manns og sine barn danne et folkloresentrum, Peña de los Parra. Mottagelsen av senteret ble ikke den fremgang hadde håpet på. Hun spilte kort deretter inn albumet kalt «Las últimas composiciones» som inneholder stykker som «Gracias a la vida» og «Run Run se fue pa'l Norte».
Den 5. februar 1967 begikk hun selvmord, 49 år gammel.
Hennes mest kjente sang, både i Norden og internasjonalt, er Gracias a la vida, som i Sverige og Norge er blitt kjent som «Jag vill tacka livet» innspilt med  Arja Saijonmaa.
Dip Chand av Bilaspur

Dip Chand av Bilaspur (død 27. april 1665) var raja av staten Bilaspur fra 1653 til 1665.
Han flyttet hovedstaden fra Kahlur til det som ble byen Bilaspur ved elven Sutlej. Regjeringstiden var preget av at stormenn begynte å streve etter makt i staten.
Dip Chand arvet gaddien av sin far Tara Chand og ble selv etterfulgt av sin sønn Bhim Chand.
Norsk sosialantropologi

Norsk sosialantropologi er en nasjonal sosialantropologisk fagretning. Den har vært faglig sett influert av den intellektuelle arven fra «the British school» (Adam Kuper 1996) særlig representert av Fredrik Barth og hans teoretiske retning, prosessanalysen (Barth 1959a, 1959b, 1961, 1966) som ble utformet eksplisitt for å ta avstand fra strukturfunksjonalismen.
Likevel er det primært som et "stammesystem" norsk sosialantropologi kan mest adekvat forstås, rundt allianser og brudd med dens ledende personer. Faglige hensyn kan virke underordnet i fagets utvikling. Et eksempel på dette er stridighetene ved Sosialantropologisk institutt ved Universitetet i Oslo rundt Barths kone, Unni Wikan. Et annet eksempel er hvordan Jan Brøgger bygde opp Sosialantropologisk institutt ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet, hvor andre problemstillinger dominerte i markert kontrast til de andre fagmiljøene. At slike hensyn historisk sett har vært dominerende i utviklingen i en rekke fagfelt, er demonstrert av Thomas Kuhn og Paul Feyerabend. En slik historie er ennå ikke skrevet nasjonalt, hvor det eksisterer svært lite historiske betraktninger med reell substans (Klausen 1981).
Bjärsjölagård

Bjärsjölagård er et tettsted i Sjöbo kommune i Skåne län i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 324 innbyggere.
Joslin Diabetes Center

Joslin Diabetes Center er verdens største diabetesforskningssenter, diabetesklinikk og leverandør av diabetesopplæring. Senteret ligger i Longwood Medical and Academic Area i Boston i Massachusetts i USA og er en institusjon tilknyttet Harvard Medical School. Harvard University er et av de mest aktive universitetene når det gjelder medisinsk forskning i USA.
Don Walsh

Biografi

Dr. Walsh er ofte blitt satt i forbindelse med geografisk vitenskap, ingeniørkunst, og marinepolitikk gjennom mer enn 30 år. Han tjenestegjorde som offiser i den amerikanske marinen og hadde rang av kommandør da han pensjonerte seg. Han tilbragte femten år på havet, mest i ubåter som kaptein . Videre arbeidet han med osean-relatert forskning og utvikling for den amerikanske marinen.
Richard Hayes

Richard Hayes (alias Dharmacārī Dayāmati, født 1945) er en professor emeritus i buddhistisk filosofi ved University of New Mexico. Han fikk sin filosofiske doktorgrad i religiøse studier ved University of Toronto i 1982. Hayes flyttet til Canada i 1967 for å unngå å bli utkalt til Vietnamkrigen.
OpenOffice.org Base

OpenOffice.org Base er et tidligere program i kontorprogramvaren OpenOffice.org. Første versjon ble lansert 30. april 2002. Programmets oppgave var å opprette og behandle databaser, og hadde støtte for skjemaer og rapporter som ga enkel tilgang til data. I funksjonalitet var det sammenlignbar med Microsoft Access.
I mai 2012 ble den etterfulgt av Apache OpenOffice Base. Den 25. januar 2011 ble LibreOffice Base lansert som en fork av OpenOffice.org Base.
Folkeavstemningen om OL i Oslo 2022

Stemmerett

Alle som var bosatt i Oslo kommune og hadde stemmerett ved stortingsvalg, hadde stemmerett i folkeavstemningen. Siden utenlandske statsborgere bosatt i Norge ikke har stemmerett ved stortingsvalg, vedtok bystyret i Oslo at disse skulle ha stemmerett i denne rådgivende folkeavstemningen.

Avstemningspørsmål

Spørsmålet velgerne skulle ta standpunkt til var:
«Bør Oslo kommune søke om De olympiske vinterleker og Paralympiske leker i 2022?»
Svaralternativene var JA, NEI og BLANK STEMME.

Resultater

Resultatet av folkeavstemningen var et flertall for at Oslo skulle søke. Valgdeltagelsen var 66 prosent.
Ransta

Ransta er et tettsted i Sala kommune i Västmanlands län i landskapet Västmanland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 881 innbyggere.
Sentrifugalregulator

En sentrifulgregulator er et maskinelement som utnytter «sentrifugalkreftene» til å regulere turtallet til en maskin.
Sentrifugalregulatoren ble i 1788 innført av James Watt som et standardelement i alminnelig maskinbygging. James Watt benyttet sentrifugalregulatoren til å regulere sin forbedrede dampmaskin slik at den løp med nær konstant turtall. Dimensjoneringen av innsvingningsforløp, stabilitet og reguleringskarakteristikk dannet grunnlaget for den moderne, matematiske reguleringsteknikken. Tidligere var sentrifugalregulatoren benyttet i møller til samme formål. Forsatt brukes den i fordelere i bensinmotorer for å regulere fortenningen ved høyere turtall.

Tyngdekraft som motkraft

De tidlige systemene, slik de ble benyttet på dampmaskiner, ble utformet som to lodd som roterte rundt en vertikal aksel. Regulatoren styrer dampmengden til sylinderne i maskinen. Ved start er dampventilen helt åpen og maskinen begynner å gå. Etter som turtallet øker, svinger loddene ut til siden for derved å gi større sentripetalkrefter til å balansere den økende rotasjonsavbøyningen. Via koblinger reduseres damptilførselen. Dette vil stille seg i balanse og maskinen går med nær konstant turtall. Dersom belastningen på maskinen tiltar, vil turtallet reduseres. Dette «oppdager» sentrifugalregulatoren og åpner for mer damp og turtallet øker igjen.
Arctiinae

Utseende

De fleste voksne (imago) bjørnespinnere i gruppen Arctiinae har en tykk og håret kropp, mange av artene har et fargerikt og tydelig vingemønster. Ofte er også kroppen kraftig farget.  De med kraftige farger finnes vanligvis i rødt, gult, orange og svart. 
Vingene holdes taklagt bakover kroppen i hvile.

Levevis

Arctiinae finnes i alle naturtyper. De fleste artene lever i varme og tropiske strøk. Men mange arter finnes bare i fjellet eller lengst nord. Slik som det er tilfelle for stripet bjørnespinner, nordlig bjørnespinner, polarbjørnespinner og flekkbjørnespinner, som bare finnes i Finnmark og nordlige Troms.
I underfamilien Arctiinae er ofte bakvingene sterkt farget i røde og orange farger. Ved fare eller dersom bjørnespinneren føler seg truet, viser den ofte bakvingene noe som virker som en advarsel for byttedyr. Fargesignalet redder ofte bjørnespinneren fra å bli spist.
Hunnen legger egg rett på næringsplanten, ofte legges eggene i små grupper.
Larvene er ofte sterk behåret. Men flere har mindre og kortere hårbekledning. De lever på ulike planter og mange av bjørnespinnerne  er aktive om natten.  De lever av å gnage blad. De fleste på trær.  Flere av artene er giftige fordi de får giftstoffer i kroppen fra plantene de spiser. Giftige næringsplanter kan være gullregn og poteter.
Arctiinae er sommerfugler og tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår  en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er ofte radikalt forskjellige fra de  voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium, en hvileperiode, der bjørnespinnerens indre og ytre organer endres. I hvilestadiet ligger puppen i en kokong larven har spunnet. Kokongen er ofte delvis gjennomskinnelig spunnet og består også ofte av noe av larvens hårbekledning.
Corona Extra

Corona Extra er et meksikansk ølmerke produsert av Grupo Modelo. Produksjonen av Corona startet i 1925 i Mexico by. I dag blir Corona produsert på bokser og glassflasker i varierende størrelser. De vanligste er glassflasker på 32,5 cl med en alkoholstyrke på 4,5 %. Den lille 25 cl.-utgaven av Corona Extra blir kalt for «Coronita». Den større flasken på 94 cl. kalles for «Familiar». Nasjonalt produseres det også Corona Extra på 35,5 cl.-flasker.

Corona Extra

Den mest kjente ølypen i Corona-serien internasjonalt er Corona Extra. Den blir eksportert til over 150 land. Eksportutgaven av Corona Extra kommer i 33 cl. glassflasker og inneholder 4,6 % alkohol. Ølet er fremstilt av byggmalt, antioksidanter E300 og stabilisator E405.

Corona Light

Corona Light ble introdusert på slutten av 80-tallet og var det første «light»-øl av typen lager som ble produsert av Grupo Modelo. Corona Light er et lavkaloriøl og består av omtrent 30 % mindre kalorier enn Corona Extra.

Drikkemåte

Corona drikkes ofte «gjennom» en båt lime eller sitron. Dette gjorde de tidlig i Mexico, for å hindre at fluer skulle komme ned i flasken. Dette har blitt en viktig del av Corona, grunnet den friske smaken.

Gluten

Corona er et øl som kan drikkes av mange som har sykdommen Cøliaki (glutenintoleranse). Ølet brygges på malt fra bygg, men siden innholdet av gluten er lavere enn 20ppm vil det hos mange ikke gi en allergisk reaksjon. Corona er derfor blant sortene som foreslåes av NCF (Norsk cøliakiforening) for de som ikke har en sterk reaksjon på gluten. Imidlertid kan den individuelle reaksjonen på gluteninnholdet i ølet variere.
Deventer

Deventer er en kommune og by i regionen Salland i den nederlandske provinsen Overijssel. Deventer ligger hovedsakelig på østbredden av elven IJssel, men har også en liten del av sitt område på vestbredden. I 2005 ble kommunen Bathmen med rundt 5000 mennesker slått sammen med Deventer som en del av et nasjonal forsøk på å redusere byråkratiet i landet. Den totale befolkningen var i januar 2007 på 96 596 innbyggere. 
Det har vært besettelser siden bronsealderen i Deventer, men byen har antagelig blitt grunnlagt av den engelske misjonæren Lebuinus i ca. år 768. Han bygget en trekirke ved bredden av IJssel i dette området. 
Byen har to jernbanestasjoner med linjer til Amsterdam / Utrecht–Amersfoort–Osnabrück–Berlin / Hamburg og langs Groningen–Zwolle–Arnhem–Nijmegen. Motorveien A1 går også igjennom området. Den kan følges 90 km til Amsterdam, eller videre til Berlin.
I den første uken av juli er byen senter for en storstilt friluftsfestival Deventer op stelten («Deventer på stylter») hvor skuespillere og artister opptrer gratis i gatene og på plassen Brink. Alle som opptrer må gjøre det på stylter. I august er Deventer hjem for en årlig bokfestivalen, en av de største i Europa med rundt 125 000 besøkende. I desember holder byen en festival for Charles Dickens og blir oppført i byens eldste gater som dekorert Viktoriatidens stil, i henhold til Dickens' litteratur. I 2004 og 2006 kom det rundt 135 000 besøkende til denne festivalen.
Deventer arrangerte VM på skøyter for menn i 1969 og 1973.
Byens tradisjonelle handel og industri har fortsatt en del betydning. Byen har en fabrikk som produserer sentralvarmeanlegg og har fortsatt kontorene til redaktøren og utgiveren Wolters-Kluwer, en av de fremste utgivere innenfor internasjonal vitenskapelig utgivelser.
Deventers honningkake, Bussink Deventer Koek, har blitt produsert i byen i mer enn 500 år, og blir fortsatt framstilt lokalt og solgt over hele Nederland og i utlandet.
The Inklings

The Inklings var en uformell litterær diskusjonsgruppe, med medlemmer som J.R.R. Tolkien, C.S. Lewis, Charles Williams, Warren Lewis (C.S. Lewis' bror), Hugo Dyson, Owen Barfield, Robert Havard, Adam Fox, Nevill Coghill, Charles Leslie Wrenn, James Dundas-Grant, Roger Lacelyn Green, John Wain og Christopher Tolkien (J.R.R. Tolkiens sønn). Gruppen holdt til i Oxford, England, og møttes vanligvis på pubben The Eagle and Child (populært kalt «The Bird and Baby») på tirsdager og Lewis' college-rom på Magdalen College på torsdager, fra 1930- til 1950-årene.  
Gruppen møttes hovedsakelig for å lese og diskutere medlemmenes uferdige verk. Den antok aldri noen organisert form, med ledere, valg og offisielle agendaer.
Noen av bøkene som ble lest opp (og diskutert) var J.R.R. Tolkiens Ringenes Herre (Lord of the Rings), C.S. Lewis’ Reisen til Malacandra (Out of the Silent Planet) og Djevelen dypper pennen (The Screwtape Letters) og Charles Williams’ All Hollows Eve.
The Inklings skrev ofte fantasy og mange av verkene deres hadde kristne temaer, selv om ikke alle medlemmene var kristne (Owen Barfield var for eksempel antroposof).
Radio Nederland Wereldomroep

Radio Nederland Wereldomroep (engelsk: Radio Netherlands Worldwide, norsk: «Radio Nederland Verdenskringkastingen») (vanligvis forkortet til «RNW» eller «de wereldomroep») var et offentlig radio- og TV-nettverk med base i Hilversum i Nederland som produserer og sendte programmer for et internasjonalt publikum utenfor Nederland.

Kortbølge reléstasjoner

Kortbølgesendingene kan høres verden over via sendere i Flevoland (Nederland), Bonaire (Mellom-Amerika) og Madagaskar (Afrika). I det siste tiåret, har kortbølgesendingene blitt supplert med et omfattende nettverk av partnerstasjoner. I 2005 var dette nettverket på rundt 5500 partnerstasjoner, hvorav halvparten av disse bruker RNWs musikkproduksjon (klassisk, jazz og world music).
Radio Nederland Wereldomroep har sendinger på både kortbølger og satellitt på engelsk, spansk, indonesisk, fransk og papiamento (tidligere også på nederlandsk). I tillegg har de også programproduksjoner og nettsider på fransk, arabisk og mandarin. Enkelte av programmene kan høres på nasjonale/lokale radiostasjoner som CBC Radio, ABC NewsRadio og SAfm.
RNW har et ukentlig lyttertall på alle språktjenestene og musikkprogrammene på tilsammen rundt 50 millioner lyttere totalt.

Budsjettkutt

24. juni 2011 offentliggjorde den nederlandske regjeringen at Radio Nederland Wereldomroep ville få et betydelig mindre budsjett enn tidligere. Ved inngangen til 2013 ble kanalens budsjett redusert fra om lag 46 millioner til 14 millioner euro per år (en reduksjon på 70 %). Kanalen mistet med dette to av sine tre hovedoppgaver. Som en konsekvens av budsjettkuttet ble de nederlandskspråklige sendingene avviklet, og man rettet seg mot land som ikke har pressefrihet. Denne omleggingen førte til at rundt 250 arbeidsplasser forsvant. I forbindelse med avviklingen av de nederlandske sendingene i 2012 ble det gjennomført en «maraton-livesending» som startet 10. mai klokka 20.00 UTC og varte til 11. mai klokka 20.00 UTC. Programmet, Tot zover de Wereldomroep, kunne høres kontinuerlig i Europa på forskjellige frekvenser, blant andre 1296 khz, 5955 khz og 9895 khz. I andre verdensdeler kunne man høre deler av sendingen på andre frekvenser. Med dette var en 65 år lang epoke over.
Jacob Christian Petersen

Bakgrunn

Jacob Christian Petersen var sønn av kjøpmann Peter Petersen (1835-1890) og Kristine Marie Svendsen (1836-1924). Han begynte sine teologiske studier i 1888 og ble cand.theol. i 1894.
Han ble gift i 1900 med Sara Marie Myhre.

Kirkelig løpebane

Han var lærer i Kristiania 1895-1897. Deretter var han hjelpeprest i Våler i Solør i 1897, pers- kap- på Vang i Hedmark og sogneprest i Norddal på Sunnmøre i 1905. I 1910 ble han sogneprest på Stranda, prost i Østre Sunnmøre 1911-1919, så sogneprest i St. Petri i Stavanger i 1919.
Petersen forfattet atskillige artikler i kristelige blader, prekener i pressen gjennom Kristelig pressekontor og annet. Han utgav en Fortolkning av Hebræerbrevet i 1911, og Grundforskjellen mellem gamle og moderne kristendomsopfatning i 1912.
Han var formann for hovedstyret for Det norske misjonsselskap 1921-1923 og atter igjen fra 1928.

Biskop

Det tidligere Kristiansand stift hadde i 1918 skiftet navn til Agder bispedømme. I 1925 ble så området tilsvarende Rogaland fylke skilt ut, og det nye Stavanger bispedømme ble opprettet.  
Petersen ble i 1924 utnevnt til den første biskop i det nye Stavanger bispedømme, og den første biskop med Stavanger som bispesete siden Jacob Jensen Jersin i 1682.
Dessuten satt han som formann i Stavanger krets av Den norske sjømannsmisjon fra 1924, i styret for Betaniastiftelserne fra 1926 og for Rogaland presteforening fra 1926.
Vestre Sandfjorden

Vestre Sandfjorden er en fjord på Vanna i Karlsøy kommune i Troms. Fjorden har innløp mellom Nakkesletta i vest og Solstad i øst og strekker seg 2,5 kilometer sørøstover til Sandfjordbotn.
Bortsett fra de veiløse gårdene Solstad og Sandfjord ved innløpet til fjorden er det ingen bosetninger her.
Aleksandrovsk-Sakhalinskij

Aleksandrovsk-Sakhalinskij (russisk: Алекса́ндровск-Сахали́нский) er en by i Sakhalin oblast i Russland. Den ligger nær Tatarstredet på vestsiden av øya Sakhalin, rundt 450 km nord for Juzjno-Sakhalinsk. 
Innbyggertall: 12 826 (folketelling 2002).

Historie

Aleksandrovskaja sloboda ble grunnlagt i 1862, og vokste etter hvert til landsbyen Aleksandrovka.  In 1881 ble det opprettet en administrativ utpost i landsbyen, som da ble kalt Aleksandrovskij post. Utposten fungerte som et administrativt senter for drift av katorga, fengsler, eksilbosetninger, og for hele øya frem til oktoberrevolusjonen. Anton Tsjekhov bodde i byen i 1890 men han samlet materiale til sin bok Sakhalinøya. Bystatus ble innvilget til Aleksandrovskij i 1917.
Under den japanske okkupasjonen mellom 1918-1925 ble byen kalt Ako. I 1926 ble bynavnet endret til Aleksandrovsk-Sakhalinskij for å skille den fra andre steder med samme navn. Aleksandrovsk-Sakhalinskij var senter for Sakhalin oblast fra 1932 til 1947. I Sovjet-tiden var byen kjent for sine kullgruver.
Samveldelekene 2006

Samveldelekene 2006 ble holdt i Melbourne, Australia, mellom 15. og 26. mars. Det var det største sportsarrangementet i Melbourne siden Sommer-OL 1956. Åpnings- og avslutningsseremoniene ble, som i OL i 1956, holdt ved Melbourne Cricket Ground. Maskoten for arrangementet var «Karak», en rødhalekakadu (som er en truet dyreart).
Ulvøåsen

Ulvøåsen er en ås øst på Nøtterøy i Færder kommune i Vestfold. Den ligger som en odde ut i Bjerkøysundet, som skiller Nøtterøy og Bjerkøy. Nord for Ulvøåsen ligger Knarberg, i nordvest Skallestad, i sørvest Hårkollen og i sør Arås. Ved foten av Ulvøåsen i nord befinner badeplassen Ulvøtangen seg.
Ulvøåsens høyeste punkt er på 45 meter over havet.
Grytfjorden

Grytfjorden er den innerste delen av Skråfjorden i Åfjord kommune i Trøndelag. Fjorden strekker seg 2,5 kilometer nordøstover til Imsen i bunnen av fjorden. Fjorden har innløp ved Humstadsundet og bruket Humstad i sør. Sundet er bare litt over 100 meter bredt.
Fylkesvei 723 går på begge sider av fjorden.
Bø jazzklubb

Bø jazzklubb er en norsk jazzklubb i Bø i Telemark som ble stiftet i 1988. Klubben er tilsluttet Norsk jazzforum og StudentRådStyret ved Høgskolen i Telemark.
I 1996 ble klubben kåret til «Årets jazzklubb».
Fugleelskerne

Handling

Innbyggerne i en liten by i Sør-Europa opplever hvordan tidligere tyske okkupanter fra den andre verdenskrig vender tilbake som pengesterke turister og dyrevernere. Befolkningen loves velstand om de bare føyer seg etter tyskerne.
Arthur Mugnier

Bakgrunn

Arthur Mugnier ble født i Chateau de Luberzac i departementet Corrèze, hvor faren gda ledet restaureringen av slottet. Da han var syv år gammel døde faren. Han ble så oppfostret i enkle kår av sin mor.

Prest

Han var elev ved seminaret i Nogent-le-Rotrou og studerte teologi ved presteseminaret St. Sulpice i Paris, der han i 1877 ble presteviet. 
I 1896 ble han prest ved kirken Sainte Clotilde i den forneme bydelen Faubourg Saint-Germain i Paris. Etter strid med sin biskop på grunn av en prest som hadde giftet seg, ble han i 1909 straffeforflyttet til almisseansvarlig (aumônier) for et ordenshus for  kongregasjonen søstrene av St. Josef av Cluny (Sœurs de Saint-Joseph de Cluny), og der forble han inntil sin død.
Abbé Mugier var på grunn av sin ésprit en hyppig og velsett bordgjest i adelens boliger i bydelen, og ved mange av de litterære salonger i hovedstaden.
Han førte dagbok om sine besøk i salongene, der han med spiss fjærpenn portretterer protagonistene. Dette er det samme selskap som skildres i Prousts roman À la recherche du temps perdu. Et annet tema i dagbøkene er innerkirkelige problemer.
Mange samtidige skildringer beskriver ham som en bondsk utseende liten mann med store føtter og kledt i en sjuskete soutane, og med en steilt utstående hårbusk over pannen. Han var belest og elskek skjønnlitteratur. Han var preget av mildhet, et varmt hjerte og stor oppriktighet, og var godt likt blant kunstnere, litterater og aristokrater for hans arbeid for byens fattige, og støttet ham økonomisk i disse bestrebelser. Ikke bare samfunnets finere damer brukte ham som skriftefar, men han tok imot skriftemål fra enhver som hadde behov for det, «på jernbanestasjoner, på benker, på gaten og i offentlige parker.».
Mugnier ledsaget Joris-Karl Huysmans' og Marthe Bibescos konversjon til katolisismen. Hans korrespondanse med prinsesse Bibesco vedvarte i over 36 år.
Arthur Mugnier døde nesten helt blind i deen høye alder av 91 år. I gans etterlatenskaper (som nå bevares i Archives nationales) fant man ved siden av dagbøkene også brev fra for eksempel Maurice Barrès, Henri Bergson, Madame de Caivallet, Jean Cocteau, François Mauriac, Robert de Montesquiou, Montherland og Marcel Proust.