Putèr

Navnet Putèr

Navnet på den høyengadinske dialekten refererer ikke til et geografisk område, noe man vanligvis forventer om dialekter og språk. Ordet «putèr» kommer av latin «put, pulta», som betyr grøt, velling, mos, puré. Innbyggerne i Øvre Engadin kalles «ils putèrs», som blir (mel)grøtspiserne, vellingspiserne på norsk. Dette noe underlige navnet på både en dialekt og innbyggere av et geografisk område skyldes en kulturell historisk særegenhet som særlig gjaldt Nedre Engadin, men også senere i noe mindre grad utbredt i Øvre Engadin. Denne særegenheten går ut på at innbyggerne som helhet i hver bygd og på hvert tettsted hadde et kjælenavn i tillegg til selve stedsnavnet. Kjælenavnene står i forbindelse med legender og sagn som hadde noe med hver eneste bygd å gjøre. Tradisjonen med å betegne innbyggerne med disse kjælenavnene har holdt seg fram til i dag i Engadindalføret.

Disse kjælenavnene er i samsvar med en århundrelang fortellertradisjon, og går tilbake til tidlig moderne tid (Frühe Neuzeit) en gang på 14- og 1500-tallet. Første gang disse kjælenavnene ble skrevet ned, var i 1880 av Nott Arquint fra Scuol i Nedre Engadin, den gang i poetisk form i diktsamlingen «Burlescas d´Engiadina». I denne diktsamlinga mangler stedsnavnene i Øvre Engadin, for alle stedene i Øvre Engadin ble slått sammen under kjælenavnet «ils putèrs». I ettertid har altså ordet «putèr» blitt hengende ved som navn for både språket og innbyggerne.

I 1909 utvidet Gaudenz Barblan fortellingene og legendene om stedene og bygdene i Øvre Engadin på grunnlag av gamle muntlige overleveringer, og offentliggjorde den totale samlingen i årbøkene «Annalas da la Società Retorumantscha».

Språkorganisasjonen Lia Rumantscha i Graubünden sier at det ikke er bevist at innbyggerne i Øvre Engadin opprinnelig skal ha spist så mye melgrøt, slik at det ble påpekt av folk fra nabodalene og derigjennom fått kallenavnet «grøtspiserne», nærmest som en negativ karakteristikk om befolkningen.

Ordet «putèr» finnes faktisk også på norsk i formen «pultost».

Skarre-R

Skarre-r i putèr er relativt sjelden å høre. Likevel har noen få personer skarre-r, og disse kan lokaliseres til Segl, Schlarigna, Madulain og S-chanf.

Fenomenet «diftongherding»

Med diftongherding menes utviklinga av diftongene -ei og -ou til en enkel vokal + en etterfølgende «k». I retoromansk gjelder dette kun i uttalen, og kommer ikke til uttrykk i skriftspråket. Fenomenet begrenser seg til Bravuogn, Sursés og deler av Øvre Engadin. For eksempel blir det høyengadinske ordet «bouv» til «bokf» under innflytelse av fenomenet «diftongherding».
Dette fenomenet var tidligere mer utbredt i putèr, men er her gått veldig tilbake de siste årtier, mest trolig på grunn av påvirkning fra nabodialekten valláder i Nedre Engadin og innflytelse fra standardisert skriftspråk der diftongherding ikke forekommer.
Fenomenet med «diftongherding» er også kjent i enkelte franko-provençalske ( arpitanske ) dialekter. På fransk går dette fenomenet under navnet «k parasite».

Påvirkning på surmiran i dets randområder

Den surmiranske dialekten i de sørlige og østlige randområder er gjennom årenes løp blitt påvirket av putèr. Det er her snakk om stedene Murmarera / Marmorera og Beiva / Bivio i Sursés, og Filisour / Filisur og Bravuogn / Bergün i øvre Val d´Alvra. I disse landsbyene finner man tydelige innslag av putèr.

Likheter med lombardisk i Val Bregaglia

Den lombardiske dialekten bargajot som tales i dalen Val Bregaglia syd i Graubünden har slående likheter med retoromansk, og særlig med putèr i Øvre Engadin.

Likheter med tidligere dialekt i dalføret Das Prättigau

I dalføret Prättigau (Purtenza, Partenz på retoromansk) nord i Graubünden eksisterte det tidligere en retoromansk dialekt som liknet på putèr. Denne dialekten er i dag utdødd, og fra slutten av det 16. århundre har hele Das Prättigau vært tyskspråklig.

Elven Landquart renner gjennom Purtenza og munner ut i Rhinen ved stedet Landquart nord for Cuira / Chur.