google/wiki40b huggingface dataset:
Ulstein kirke

Bygging

Det eldre kirkebygget fikk i 1847 store skader og allerede året etter var opp mot 28 mann i gang med tømring av ny kirke som stod ferdig sent 1848 og vigslet 13. mai 1849. Materialkjøp kom totalt på om lag 1000 spesidaler, arbeidslønnene utgjorde om lag like mye. Pannestein til tak ble tatt fra gamlekirken. Sommeren 1878 ble bygget demontert og flyttet til ny tomt i Ulsteinvik. Ved flyttingen ble det også lagt til et kor slik at bygget ble større. Arkitekt for bygget var sognepresten i Ulstein, Hans Nicolai Wraamann (sogneprest 1844-1855). Kirken ble først sett opp på gården Ulstein, det gamle kirkestedet  om lag 2 km fra den nye tomen, og sto der i 29 år før den ble tatt ned og flyttet til sentrum. Kirkens første tomt var på Ulstein gård der den forrige kirken sto. Kirken og kirkegården var tett ved elven like nedenfor bebyggelsen. Kirkegården er fredet etter kulturminnelova.

Tidligere kirkebygg

Det forrige bygget var fra middelalderen, kanskje oppført så tidlig som på 1100-tallet. Det var av stein og var hvitkalka innvendig og utvendig. Veggene var hulmur av vanlig gråstein, mens hjørner, dørkarmer og vindusåpninger var av marmor. Skipet var 21 alen langt og 16 alen bredt, koret var 11 x 11 alen. Opprinnelig var inngangen fra vest, seenere flyttet til nordsida og et våpenhus i treverk ble satt opp. Lynet slo ned i kirken 30. oktober 1847 og bygget fikk store skader. Wraaman, som var både sogneprest og ordfører, mente at skadene var så store at full reparasjon var lite mening i. Dessuten var den gamle kirken for liten fordi folketalet vokste og bygget var i generelt dårlig stand før lynnedslaget. Hans Strøm besøkte kirken omkring 1755 og skildret den som «liden og ældgammel.» Den nye kirken ble ikke satt rett på den gamle kirketomten, men på en ny tomt like ved. Den gamle kirken fra middelalderen ble revet helt ned til grunnen og steinen brukt til ny kirkegårdsmur. Plassering byggematerielet tyder på at kirken tilhørte gården Ulstein og at denne gården var et høvdingsete.
Shanghai Grand Hyatt

Shanghai Grand Hyatt er et hotell beliggende i 53. til 87. etasje i Jin Mao Tower i Pudong i Shanghai, Kina. Hotellet er verdens høyeste hotell regnet i antall meter over bakken. Skittentøyssjakten som går fra hotellet i toppen av tårnet ned til kjelleren er verdens lengste.
Krigsadvokat

Krigsadvokat er tittelen for en militær embedsmann som fører aktoratet i militære straffesaker. Krigsadvokatene er underordnet generaladvokaten (tidligere kalt generalkrigsadvokaten). Krigsadvokater må ha juridisk embedseksamen.
Tysk-russisk museum Karlshorst

Tysk-russisk museum Karlshorst (tysk: Deutsch-Russisches Museum Berlin-Karlshorst) er et museum i Karlshorst i Lichtenberg, Berlin som beskriver den felles tysk-russiske historien på 1900-tallet.
Museet finnes i bygningen hvor Wilhelm Keitel i 1945 skrev under den tyske kapitulasjonen under den andre verdenskrigen. Offisersmessen der Keitel skrev under kapitulasjonen finnes i samme stand som i 1945 og er åpen for besøkere. Frem til 1990-tallet var hovedvekten på den sovjetiske seieren over det nazistiske Tyskland, men museet er siden bygget ut og beskriver forholdene mellom de to land både før og etter krigen.
Nils Nersten

Biografi

Nils Nersten var sønn av bonde Knut Christensen Gauslaa og kone Anna Nilsdatter (født Gauslaa). Etter folkeskolen kom han på fortsettelsesskole og gikk deretter på amtskole før han tok landbruksskolen i Bjørnetro og vinterlandbruksskolen i Oslo. Vinteren 1905-1905 var han lærer på landbruksskolen på Nedstrand i Rogaland. Så gikk han et år på Norges landbrukshøgskole, hvor han tok eksamen i 1907. Han ble så knyttet til Søve landbruksskole i Telemark, men etter et år der var han stipendiat på Norges landbrukshøgskole et år før han kom tilbake til Søve.
I 1911 kom han til Setesdal som bestyrer på Landbruksskolen i Setesdal, en jobb han hadde i fem år. Fra 1916 var han bonde på Longerak i Bygland. Han overtok også slektsgården Gauslå i Herefoss, en gård som hadde vært i slektens eie fra 1487.
Nersten fikk i 1950 utgitt boken Minner fra Setesdal på P.M. Danielsens forlag i Arendal.

Verv

Nersten engasjerte seg i politikk og i organisasjoner. Fra 1920 til 1927 var han formann i Aust-Agder Bondeparti, fra 1921 til 1928 var han medlem av Bondepartiets landsstyre. Han var også formann i Aust-Agder Skogselskap og medlem av styret i Norges Skogeierforbund og Norges Bondelag. Han var medlem av styret for fellesfløtingen både i Tovdalselva og Otra og var også medlem av styret i Byglandsfjord Dampsag & Høvleri.
Glyptoscapus

Utseende

Middelsstore, lange og slanke, blanke, rødbrune trebukker. Antennene er ganske tynne og betydelig lengre enn kroppen. Pronotum er sylindrisk og er betydelig lengre enn bredt. Dekkvingene er smale og parallellsidige, med lyse flekker, ender i en spiss.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sør-Amerika. Alle artene forekommer i Brasil, i tillegg er slekten utbredt fra Colombia og Fransk Guyana i nord til Bolivia i sør.
GeoForum

GeoForum er en landsomfattende organisasjon for personer og bedrifter/etater som jobber innenfor fagområdene kart, oppmåling og geografisk informasjon. GeoForum ble stiftet 30. mai 1969 under navnet Norges Karttekniske Forbund. I starten hadde NIF ansvaret for sekretariatet, men fra 1983 fikk organisasjonen eget sekretariat. Sekretariat flyttet til Hønefoss i 1987, og det er fra 2015 plassert på Hvervenmoen i Hønefoss.
GeoForum har pr. januar 2011 rundt 2 020 medlemmer fordelt på 15 lokalavdelinger, som dekker hele landet. GeoForum utgir bransjeavisa «Posisjon», som normalt kommer ut seks ganger pr. år. Roger Gustavson var generalsekretær i perioden 1983-2003, Torbjørn Paule daglig leder 2003-2006, og Karsten Lien daglig leder 2006-2010. Daglig leder fra mars 2010 er Marianne Meinich.
GeoForum er norsk medlem i den nordiske GIS-organisasjonen GI Norden. GeoForum er også medlem av de internasjonale organisasjonene FIG, ICA og ISPRS.
Fredheim (Stavanger)

Fredheim (Eiganesveien 113) er den nåværende bispeboligen i Stavanger.
Huset ble først bygget på rundt 1860, da tiltenkt som et landsted. Siden den gang er boligen ombygget flere ganger. Boligen som den er i dag ble ferdigstilt rundt 1890-årene, og arkitektonisk er den tydelig preget av datidens sveitserstil. Det er karakteristiske gjennomgående takbjelker som stikker fra veggene. Som i de fleste hus fra denne stilarten, prydes verandaen med flotte detaljer. De forholdsvis store/høye krysspost-vinduene er ofte brukt i den norske tolkningen av stilarten. Særegent for dette huset er de to lunettene på hver side av arken, trolig henger dette igjen fra senklassisismen.
Enoch Tørresson Rønneberg fra Sola kjøpte eiendommen i 1869 til bruk som landsted, og gav siden huset tilnavnet Fredheim. Eiendommen ble frem til 1943 holdt i familien. Siste eier var Reinert Tørressen, sønn av Enoch. Kaptein Reinert Tørressen overtok huset i 1919, og da han døde i 1943, testamenterte han bort eiendommen som bolig for Stavangers biskop. Tørressen renoverte hele huset i sitt eie, og det ble samtidig gjort små endringer, innvendig som utvendig. Eiendommen eies og forvaltes i dag av Opplysningsvesenets fond (OVF), som til sammen eier 435 preste- og bispeboliger i Norge.
Tonight's All Right for Love

«Tonight's All Right for Love» er en filmsang. Den var basert på «Geschichten aus dem Wienerwald» av 1800-tallets valsekonge Johann Strauss d.y. Amerikanerne Sid Wayne, Abner Silver og Joe Lilly (Joseph Lilley) var angitt som opphavspersoner.
Elvis Presley fremførte sangen i Paramount-filmen G.I. Blues (1960). Tulsa MacLean (Presley) sang den til Lili (Juliet Prowse) på en kafé.
Presley spilte inn sangen i Radio Recorders, Hollywood, 6. mai 1960. Produsent var Joseph Lilley.
Av copyrighthensyn ble «Tonight Is So Right for Love», basert på «Barcarole» av Jacques Offenbach, erstattet med «Tonight's All Right for Love» på den europeiske versjonen av soundtrackalbumet og filmen.
Sølvtråd

Sølvtråd er tynne og lange sølvbiter som er uttrukket som tråd.
Foruten å være handelsvare til smykkeproduksjon både profesjonelt og til hobby, er sølvtråd med standardiserte tykkelser den viktigste delen i smeltesikringer som fortsatt er i bruk i eldre sikringsbokser. Trådene er da laget slik at de smelter og brister ved overskridelse av standardbelastninger målt i ampere, og dermed bryter strømkretsen før ledningsnett eller overledning med gnistgap antenner omgivelsene og lager husbrann.
Ånäset

Ånäset er et tettsted i Robertsfors kommune i Västerbottens län i landskapet Västerbotten i Sverige. Det ligger cirka tretten kilometer nordøst for Robertsfors. I 2010 hadde tettstedet 610 innbyggere.
Kungsbron

Kungsbron er en bro i sentrum av Stockholm, som er en del av Kungsgatan og som forbinder Norrmalm med Kungsholmen. Broen går delvis over jernbaneverkstedet og bussterminalen, samt over innsjøen Klara/Barnhusviken.

Historie

Den første Kungsbron ble bygget i årene 1878-1881 og erstattet sammen med Kungsgatsviadukten over jernbanen; en trebro i Gamle Brogatan, som gikk fra Blekholmen til Kungsgatan. Etter et forslag fra gatenavnutvalget ble navnet på broen bestemt med følgende ord: «Navnet Kungsbron skal bli gitt til den nye broen over Barnhusviken og til den nye gaten, som i broens forlengelse øst skal framdragas til Haymarket.» Navnet det er referert til er sannsynligvis Drottninggatan. Den gamle broen var en svingbro av stål, som var 10,7 meter bred og hadde støpejernstekkverk og vakre kandelabere i begge ender. Broen ble revet i 1944 da den nåværende broen ble bygget. Den ble bygget som en dobbeltbro av betong med enveis trafikk i begge retninger. Denne broen har et spenn på 68 meter og en bredde på 14 meter. Det stålfundamentet som ble brukt under støping av broen ble brukt på nytt som bærende konstruksjon i Pålsundsbron.
I 1907 ble Kungsbron supplert med «Kungsbroviadukten» over banegården. Det var en buebro av stål med et spenn på 42 meter. Denne broen ble revet i 1986 da den nåværende betongbroen ble bygget.
Östermalm (band)

Östermalm er et band fra Östermalm i Stockholm i Sverige. Bandet ble dannet i 1998.
Adass-Jisroel-Friedhof

Adass-Jisroel-Friedhof er en jødisk gravlund i ortsteilen Weißensee i Berlin. Det er en av flere jødiske gravlunder i Berlin, og må ikke forveksles med den store Jüdischer Friedhof Berlin-Weißensee. Adass-Jisroel-Friedhof er den ortodokse menigheten Adass Jisroels gravlund i Berlin. Menigheten ble grunnlagt i 1869, og fikk allerede i desember 1873 et landområde til bruk som gravlund. Weissensee lå dengang langt utenfor byporten. I 1880 ble Abraham Michelson som den første bisatt på den nye gravlunden. Totalt ble 3 000 personer begravet der. Etter annen verdenskrig forfalt gravlunden, men ble på 1980-tallet istandsatt.
Forkjøpsrett (informatikk)

Innenfor informatikk, er forkjøpsrett benevnelsen på ar operativsystemet griper inn og avbryter et program, uten at det kreves et samarbeid med det, med den intensjon å la programmet fortsette med oppgaven på et senere tidspunkt. Slike endringer kalles kontekstskifter, og blir vanligvis utført av en privilegert del av systemet som befinner seg innenfor en beskyttelsesring. En slik del av systemet er kjent som en skedulerer med «forkjøpsrett». Den har «forkjøpsrett», makt til å avbryte prosessen, og senere gi den andre oppgaver i operativsystemet.
Begrepet brukes innenfor operativsystemteknologi om en bestemt form for fleroppgavekjøring som står i kontrast til kooperativ fleroppgavekjøring. I den sistnevnte er det opp til prosessen selv å overlate kontrollen til en annen prosess.
Folkedomstol (Norge)

Folkedomstolen var en domstol som eksisterte i det tysk-okkuperte Norge under andre verdenskrig, parallelt med det vanlige rettsvesenet. Den var i bruk i straffesaker av politisk art, som for eksempel der de tiltalte hadde brutt forbudet mot politiske partier eller offentlig støttet kongehuset. Folkedomstoler ble innført i 1940 av Josef Terboven, den øverste tyske lederen i Norge under krigen, etter  modell av Volksgerichtshof, en spesialdomstol for høyforræderi og landsforræderi i det nazistiske Tyskland fra 1934 til 1945. 
Folkedomstoler fikk i hovedsak en symbolsk betydning. De fleste saker som kom opp for folkedomstolene gjaldt trakassering av medlemmer i Nasjonal Samling (NS), men de behandlet alt i alt et lite antall saker. Folkedomstolenes største betydning var symbolsk, og de bidro til å skape frykt i det okkuperte Norge og fungerte som en provokasjon overfor det regulære rettsvesenet i landet.
I det norske landssvikoppgjøret etter krigens slutt var deltagelse som dommer i en Folkedomstol ansett som straffbart i seg selv, uansett hva slags domsavsigelser man hadde vært med på å avsi.
Lars Joakim Skarvøy

Lars Joakim Brissach Skarvøy (født 23. juli 1990 i Oslo) er en norsk journalist og forfatter. Han var fra januar 2011 til september 2019 politisk reporter i VG, der han i hovedsak jobbet med kritisk og avslørende journalistikk fra norsk rikspolitikk og om norske toppolitikere. Fra 2016 til 2019 var han også styremedlem i Stortingets presselosje.
Sammen med VG-kollega Marie Melgård ga Skarvøy i 2018 ut «Arbeiderpartiet: Alle skal ned» på Kagge Forlag. Boken omhandler det indre livet i Ap fra valget av ny partiledelse i 2015 og frem til 2018, en periode Norges største parti slet med dårlige meningsmålinger, interne konflikter og me too-varsler mot nestleder Trond Giske.

Sofie-saken

27. mars 2019 publiserte VG en omfattende evalueringsrapport av avisens dekning av den såkalte Sofie-saken, en omstridt sak med utgangspunkt i en seks sekunder lang video som viste tidligere Arbeiderparti-nestleder Trond Giske danse med en 27 år gammel kvinne ved navn Sofie, på utestedet Bar Vulkan i Oslo. Lars Joakim Skarvøy var den ledende journalisten bak saken, og ble blant annet anklaget av Sofie for å ha fabrikkert et sitat, noe han selv tilbakeviste. 
I evalueringsrapporten konkluderte VG selv med at «VG har sviktet i håndteringen av Sofie som kilde og intervjuobjekt. Hun er blitt satt under et sterkt press, og sitert på utsagn som hun ikke kan stå inne for. Dette er kritikkverdig». Skarvøy hadde i etterkant av dette permisjon med lønn i seks måneder.  
Tre uker før permisjonstidens utløp sa Skarvøy opp stillingen sin i VG, til fordel for en jobb som prosjektleder i VGs morselskap Schibsted Norge. VGs sjefredaktør Gard Steiro uttalte da at Skarvøy kunne fortsatt i redaksjonen hvis han ville, men at han hadde forståelse for valget Skarvøy tok. 

Bakgrunn

Før han ble journalist var Skarvøy politisk aktiv i Fremskrittspartiets Ungdom, og i 2006 var han lokallagsleder i Follo FpU. Han meldte seg ut av partiet i 2007. Av utdannelse har han studert journalistikk ved Universitetet i Nordland, men avbrøt studiene før fullført grad da han fikk jobb i VG. Under studiene var han tillitsvalgt som leder av studentlaget i fagforeningen Norsk Journalistlag og jobbet som journalist i Nettavisen.

Privatliv

Skarvøy er bosatt i Oslo og samboer med Høyre-politiker Øystein Sundelin.
Ullern videregående skole

Historie

Skolen ble etablert i 1898 som privatskolen Bestum middelskole og var den første virderegående skolen i området. Fra 1900 fikk skolen eget bygg tegnet av arkitekt Johan Storm Munch i Nedre skogvei 14. I 1919 tok Aker kommune over skolen og navnet ble endret til Ullern middelskole. Plassmanger gjorde at dagens bygg i Ullernchausséen ble oppført etter tegninger av arkitekt Georg Greve. Skolen ble utvidet til gymnas i 1936 med nye tilbygg og egen gymnastikksal, og hadde det året 500 elever. rett før krigen i 1940 var elevtallet 700. I årene 1968 til 1978 huset skolen ungdomstrinn, før de ble flyttet til Øraker skole.
Ullern Basket har sin bakgrunn fra skolen, der landets første basketballklubb, ganske enkelt kalt Basket, ble stiftet i 1956.
Rundt årtusenskiftet hadde skolen opplevd nedgang i søkertall og var vurdert nedlagt. En del grep ble tatt av rektor, Pål Riis, som gis mye av æren for at skolen snudde en negativ trend til å bli en av Oslos best søkte skoler. Skolen ble utnevnt som demonstrasjonsskole for skoleårene 2006-2008, blant annet på grunn av gode faglige prestasjoner.
Fra høsten 2011 var skolen midlertidig relokalisert i lokalene til Christiania tekniske skole i Cort Adelers gate 30. Ullern videregående skole er fra august 2015 samlokalisert med Oslo Cancer Cluster der skole, forskningsmiljøer og næringsliv skal samarbeide tett om den videre utviklingen. Skolen er en del av Oslo Cancer Cluster Innovasjonspark i Ullernchausséen 64-66 på Ullern. Skolen har fra 2015 utdanningsprogrammene helse- og oppvekstfag og elektrofag i tillegg til studiespesialisering og medier og kommunikasjon. Ullern videregående skole har også en tilrettelagt avdeling med 25 plasser. Per august 2015 har skolen 750 elever og ca 100 ansatte. 
Ullernrevyen hadde sin første premiere allerede i 1936. Den har vært arrangert i skolens ombygde kantine. Fra 2015-16 vil revyen kunne spilles fra egen scene i auditoriet Kaare Norum, som er storstue i nybygget i Ullernchausséen 66.
Deler av NRK-serien "Valkyrien" som hadde premiere 01.01.2017, ble spilt inn på Ullern videregående skole.

Jakob Sande

Den kjente dikteren Jakob Sande (1906–1967) var lektor ved Ullern gymnas fra 1946–1965. I starten skal han ha vært en interessant lærer som gjerne leste dikt for elevene. Han fant seg derimot ikke til rette i Oslo, og det gikk nedover med ham i løpet av tiden han jobbet der. Etter noen år var han sterkt preget av alkoholmisbruk og kom ruset på jobb i tillegg til at han var mye borte. Til tross for at han mistrivdes i byen var han lærer ved skolen frem til 1965.
Johann Ludwig Konrad Allendorf

Liv

Allendorf var sønn av en luthersk prest. Han studerte fra 1711 i Gießen og fra 1713 under August Hermann Francke i Halle. I 1717 fikk han en stilling som huslærer hos Graf Henkel i Odersberg ved Westerwald.  Fra 1723 var han lærer hos riksgreven Erdmann II. von Promnitz i Sorau (Niederlausitz). 
Da en av de luthersk utdannede Promnitzdøtrene i 1724 giftet seg med den reformerte fyrsten August Ludwig von Anhalt-Köthen hble Allendorf med som deres personlige sjelesørger til Köthen. I løpet av de to tiårene han tilbrakte der skrev han flere bøker med kirkesanger, blant dem den pietistiske Cöthnischen Lieder i 1736. Etter at fyrstinnen døde dro han i 1750 som prest til Wernigerode og derfra i 1755 til nabobyen Nöschenrode.  Fra slutten av 1759 jobbet han som prest i St. Ulrich i Halle (Saale), hvor han også underviste ved et luthersk gymnas.
Allendorf diktet tilsammen 132 salmer. I Norsk Salmebok og Norsk salmebok 2013 er han representert med salmen «Jesus, din søte forening å smake»
Leme (Rio de Janeiro)

Leme er en bydel i Zona Sul i Rio de Janeiro. Den befinner seg rett nord for Copacabana, og grenser også til bydelene Urca og Botafogo.
Leme hadde 14 799 innbyggere i 2010. Arealet er på 0,98 km².
Leme betyr «ror» på portugisisk. Navnet kommer av en nærliggende fjellformasjon som har form som et skipsror.
Tsatsiki 2 – Venner for alltid

Innspillingsfakta

Den ble spilt inn i Stockholm, Trollhättan og Kreta.

Handling

Ti år gamle Tsatsiki bor sammen med sin rockemusiserende mor Tina og hennes type Göran. Tsatsiki har en kjæreste, Maria, og en bestekamerat, Per Hammar. Morfaren står ham også nær. En dag gjør Maria det uventet slutt med Tsatsiki. Per Hammar vil heller ikke møte ham etter at han spred sladder om at han var sengevæter. Plutselig føler Tsatsiki seg helt ensom og venneløs.
Familien ser fram til å reise sammen til Hellas for å hilse på Tsatsikis far, farfar og kusinen Elena. Tinas rockeband får et tilbud om å reise på turné til Japan og plutselig står hele reisen til Hellas i fare. Morfaren trer inn som reiseselskap. Det blir en hendelsesrik ferie for Tsatsiki og et kjært gjensyn med faren og farfaren. Elena gir Tsatsiki en leksjon i kyssingens ulike etapper.
Tilbake igjen i Sverige oppsøker Tsatsiki Per Hammar og ber om tilgivelse. Det gjør Per Hammar glad. Tsatsiki reiser hjem til Maria for å vise henne hva Elena har lært ham om kyssing. Tina nedkommer med en pike som får navnet Retzina og Tsatsiki blir en stolt storebror.
Fingermøll

Utseende

Små til middelsstore (vingespenn 6 – 26 mm) møll. Vingene er vanligvis delt opp i mange, fjærlignende staver, hos noen av de største artene er de bare oppdelt ytterst. På farge er de som oftest brunlige. Hodet har lange, fremoverrettede palper og trådformede antenner. Sugesnabelen er velutviklet. Beina er lange med markerte sporer. Larvene er korte og trinne, med korte bein, kroppen har mange, korte børster.

Levevis

De voksne møllene flyr om natten. De er kjappe og livlige, også om de blir forstyrret om dagen. Larvene borer i blomsterknopper, skudd eller i galler. De fleste av de nordlige artene lever på kaprifolfamilien (Caprifoliaceae), de tropiske artene gjerne på trompettrefamilien (Bignoniaceae) og maurefamilien (Rubiaceae). Én art blir regnet som en skadegjører på kaffe.

Kilder

Aarvik, L., Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) Catalogus Lepidopterorum Norvegiae. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe, Zoologisk Museum, Universitetet i Oslo, og Norsk institutt for skogforskning, Ås.
Nettsiden Norges sommerfugler:
Olaf Rogstad

Utdannelse

Olaf Rogstad vokste opp i Elverum og ble student på Trondhjems tekniske Læreanstalt i 1895, og tok eksamen i 1898.

Oppbygging av hydrologisk avdeling i NVE

Rogstad ble ansatt i Kanalvesenet i 1898 og ble fra 1907 avdelingsingeniør og sjef for vassdragsvesenets hydrologiske avdeling. Fra 1920 ble han vassdrags- og fløtningsdirektør i Hovedstyret, og fra 1925-1947 var han generaldirektør i etaten som da hadde fått navnet NVE, med unntak av krigsårene 1942-45 da Hans Skarphagen ledet etaten.
Som sjef for hydrologisk avdeling i NVE gjorde Rognstad grunnlegende arbeid for systematiske hydrologisk bearbeidelse til stor nytte for vannkraftutbyggingen i Norge. Rogstad reiste på studiebesøk i Tyskland, Østerrike og Sveist for å se på hvordan disse landene hadde organisert sine hydrologiske kontorer og hvilke arbeidsmetoder de brukte.

Generaldirektør i vanskelige tider

I 1925 overtok han etter Birger Stuevold-Hansen som NVEs generaldirektør. Rogstad ledet NVE under svært vanskelige tider og etaten hadde fått sin bemanning stadig redusert fra 1920. I mellomkrigstiden utover på 1920-tallet kom det økonomiske nedgangstider, og utover på 1930-tallet utviklet situasjonen seg til det verre med økonomisk depresjon. Aktiviteten i NVE var liten, bortsett fra byggingen av Nore kraftverk. Det var store kontroverser rundt denne kraftstasjonen og det ble diskutert om denne skulle selges. Olaf Rognstad uttalte i den forbindelse at en da måtte være klar over «at det i så fall er slutt med statens elektrisitetsforsyning på Østlandet, denne må da avvikle, idet de samfundsmessige forpliktelser ved statens elektrisitetsforsyning må overtas av kraftavtagerne». NVE hadde nemlig fått en rolle med å skaffe elektrisitetsforsyning til distrikter uten strøm. Da det ble bestemt at kraftverket skulle selges, viste det seg at en ikke kunne bli enighet om prisen, og dermed ble salget stoppet. Flere utkantkommuner på Østlandet var også imot salget av Nore til de større kommunene i landsdelen.
Under andre verdenskrig ble NVE og vannkraften en viktig innsatsfaktor for den tyske okkupasjonsmakten og aktiviteten ble stor med bygging av flere kraftstasjoner og kraftlinjer. De eldre ansatte i NVE fikk svært stor arbeidsbyrde, noe som ble avhjulpet av midlertidig ansatte ingeniører. Etter krigen startet gjennoppbygningen av landet, nå med stort fokus på kraftutbygging for kraftkrevende industri, men med fortsatt stor ingeniørmangel. Olaf Rogstad gikk av som generaldirektør i en alder av 70 år og hans etterfølger ble Fredrik Vogt.