Esoterisk fortolkning av Koranen

Esoterisk (indre) fortolkning av Koranen, dvs. taʾwīl (تأويل), er metaforisk fortolkning av Koranen eller søk etter skjulte betydninger eller de indre betydninger av Korans vers. Det innbefattet formell fortolkning av Koran i sin begynnerfase, som er tafsir. Senere er det blitt en sofistikert metode for å underbygge en grunnleggende forståelse av Koran. Esoterisk fortolkning av Koran motstrider ikke formell fortolkning tafsir, siden den har det som sin begynnerfase. Esoterisk fortolkning av Koran drøfter nemlig de indre, skjulte betydninger av Koran i et forsøk på å gi en grunnleggende forståelse av Koranen. Ordene ta'wil og tafsir er før 8.hijri blitt oversatt å bety forklaring, klargjøring, fortolkning, og kommentarer, men senere ble 'ta'wil' oversatt å bety kun esoteriske eller mystiske koran-fortolkninger. Begrep batin refererer til en indre eller esoterisk betydning av en hellig tekst, og zahir refererer til tilsynelatende eller esoterisk betydning. Esoteriske betydninger blir funnet i muslimske verker av fortolkninger av Koran. Alt det er basert på en hadith som forteller at Koranen har en indre, skjult betydning, og at denne indre betydning igjen har en dypere indre betydning, og så videre opp til syv påfølgende nivåer av indre dypere betydninger av Koranen.

Sufisme

Opp gjennom sin historie har sufismen gjort utstrakt anvendelse av esoterisk fortolkning av Koranen. Det metafysiske grunnlaget for sufifortolkninger er Kashf (avkledning) eller Zawq (smaking). Sufiskrifter gir ofte henvisninger til Koranen og presenterer esoteriske fortolkninger enten eksplisitt eller implisitt. Implisitte former innebærer gjengivelse av et vers i en bestemt kontekst som skal antyde at meningen med verset er forbundet med ideene som blir lagt fram.
Det er enkelte vers i Koranen hvis konvensjonelle tolkninger antyder mystiske ideer, og sufier har gitt utfyllende kommentarer til disse.
Mens alle sufifortolkninger er grunnleggende mystiske, kan tre vesentlige trender i sufifortolkninger gjenkjennes: mystisk, filosofisk og esoterisk.
Skillet er ikke alltid så tydelig og noen ganger eksisterer disse side om side i verkene til en enkelt sufiforfatter.
Historisk var det de mystiske fortolkningene som først fremsto i sufi-litteraturen. Deretter kom filosofisk og siden esoterisk fortolkning.
En berømt sufikommentar av Koranen er den persiske boka Kashf Al Asrar (Avkledningen av Mysteriene) av Meybodi, og i den omtales konvensjonelle fortolkninger som det første nivået av betydninger og esoteriske fortolkninger som et dypere nivå.
Det er vanlig i sufi-litteratur å forklare tre eller fire lag av betydninger for et konsept i Koranen.

Filosofiske sufifortolkninger

Disse fortolkningene har en filosofisk struktur og tjener enkelte ganger som grunnlag for en mystisk filosofi.
Hallaj var en av de tidlige sufiene som presenterte slike fortolkninger. Han kom for eksempel med dype spekulasjoner om Koranens idé om skapelsen gjennom ordet Vær!, som opptrer hyppig i Koranen, for eksempel: «…Når Han bestemmer en sak sier Han til den, ‘Vær’, og den er.»(19/35)
De mest innflytelsesrike arbeidene på dette området er Ibn Arabi sine verker. Hvert av kapitlene i hans bok Fusus al-Hikam (The Bezels of Wisdom) er viet en av profetene som er omhandlet i Koranen som han tilregner et særskilt ord (logos) eller guddommelig manifestasjon som er temaet for hvert kapittel. Gjennom hele boka (og i alle hans verker for øvrig) benytter han djerve og svært tankefulle esoteriske fortolkninger av vers i Koranen. Han skrev også to kommentarer til Koranen.
Mange liknende sufifortolkninger er inspiret av Ibn Arabis verker, spesielt arbeider fra Akbari-skolen.

Esoteriske sufifortolkninger

Dette er bolker av esoterisk kunnskap som er tilknyttet konsepter i Koranen som har praktisk betydning for enkelte sufier. Et berømt eksempel er teoriene vedrørende de seks subtiliteter eller lataif-e-sitta.

Hadither til sjiaimamer

En av de grunnleggende kjennetegn ved sjiaimamer i sjiatroen er besittelsen av kunnskap om skjulte meninger i Koranen, selv om sjiamuslimer tror at de bare avslører en liten del av sine kunnskaper. Alle hadither fra imamer blir regnet som kilder for ordinær tolkning av Koranen, tafsir, i sjiaislam.
Sjiamuslimer viser noen ganger til den tolvte sjiaimamen, Mahdi, som Baqiyyat Allah (arabisk: بقیه الله ) som ordrett betyr «det som er latt igjen av Gud». Begrepet stammer opprinnelig fra et vers i Koranen (Sura 11:86) i henhold til en esoterisk fortolkning.
Det er mange esoteriske fortolkninger som presenteres av sjiaimamer, de fleste av dem av Ja'far al-Sadiq og Mohammad Baqir. Disse hadithene fortolker vanligvis bestemte vers i tilknytning til Muhammeds hus, Ahlulbayt.