Alfonso IV av Portugal

Bakgrunn

Alfonso var den rettmessige arving til kronen. Han var imidlertid ikke, ifølge manga kilder, sin far Dinis' favorittsønn, det var i stedet hans halvbror Afonso Sanches, som nøt full kongelig begunstigelse. Allerede tidlig i hans liv førte rivaliteten til flere borgerkriger.

Konge

Den 7. januar 1325 døde Alfons' far og han ble konge. Han hevnet seg på sin bror, som ble fratatt alt land og alle forleninger som han hadde fått av sin far og ble dømt til forvisning til Kastilla. Afonso Sanches fant seg ikkee i dette, men iscensatte en serie forsøk på å selv få kronen. Etter noen feilståtte invasjonsforsøk arrangerte Alfonsos mor dronning Elisabet et møte der begge brødrene underskrev på en fredsavtale.
I 1309 giftet Alfonso seg med prinsesse Beatrice av Kastilla, datter av kong Sancho IV av Kastilla og hans hustru Maria de Molina. Deres førstefødte, prinsesse Maria av Portugal, giftet seg med kong Alfons XI av Kastilla i 1328, samtidig som Alfonsos arving Peter I av Portugal ble lovet bort til en kastiljansk prinsesse, Constance av Penafiel. Disse arrangementene brøt sammen ved Alfons XIs opptreden; han behandlet ved denne tiden offentlig sin frue svært dårlig. Kong Alfonso var ikke glad for å oppleve at hans datter ble forulempet slik, og gikk til krig mot Kastilla. Det skulle ta fire år innen det ble fred, takket være Maria som inngrep. En fredsavtale ble underskrevet i Sevilla i 1339. Året etter spilte portugisiske styrker en viktig rolle for seieren i slaget ved Río Salado i oktober 1340, da Alfons og Alfons XI vant over en maurisk hær.
Den senere del av kong Alfons' tid ble ikke preget av åpen krig med Kastilla, men av politiske intriger. Borgerkrig mellom Peter I av Kastilla og hans halvbror Henrik II av Kastilla fikk mange kastiljanske adelsfolk til å gå i eksil i Portugal. Disse immigranter dannet en klikk ved det portugisiske hoft, med det prosjekt å tilskanse seg privilegier og makt som på et vis da skulle kunne kompensere for hva de hadde tapt i hjemlandet. Klikken vokste i styrke, i særdeleshet etter at Inês de Castro, datter av en viktig adelsmann og kammerjomfru til kronprinsesse Constanza, var blitt elskerinne til sin husfrues make, Peter, arvtager til Portugal. Kong Alfons var misfornøyd med sønnens valg av elskerinner, og håpet at forholdet ikke skulle vare, men slik ble det ikke. Peter var åpent forelsket i Inês, erkjente alle barn de fikk og, verst av alt, favoriserte kastiljanarne rundt omkring henne. Videre nektet han, etter hustrunes død i 1349, å gifte seg igjen med noen annen enn med Inês.
Alt ettersom årene gikk og Alfons mistet kontrollen over hoffet, ble situasjonen forverret. Peters eneste mannlige arving, den blivende kong Ferdinand I av Portugal, var et sykelig barn, mens derimot hans utomektenskapelige barn med Inês blomstret. 
Av uro over såvel det legitime barnebarnets liv som de innvandrede kastiljanernes voksende makt, beordret Alfons i 1355 att Inês skulle myrdes. Han forventet seg at sønnen skulle vike av, men arvingen kunne ikke tilgi faren for denne dåd. Rasende ocver dette barbariske tiltak stilte Peter seg i spissen for en hær og raserte landet mellom flodene Douro og Minho, innen han forsonet seg med faren tidlig i 1357. 
Kong Alfons døde neste umiddelbart deretter, i Lisboa i mai.
Som konge blir Alfonso husket som soldat og tapper hærfører, og fikk tilnavnet «den modige» (O Bravo). Men muligens var hans viktigste bidrag den vekt han la ved den portugisiske flåte. Han bevilget store pengesummer for å bygge opp en stor handelsflåte og initierte de første utforskningsekspedisjonene.