Charles Joughin

Tidlig liv

Charles Joughin ble født i Patten Street, ved West Float i Birkenhead, England, 3. august 1878. Han dro til sjøs for første gang da han var 11 år, i 1889, og var sjefsbaker på forskjellige dampskip hos White Star Line, blant annet Olympic, Titanic's søsterskip.

På Titanic

Han var en del av bevertningsmannskapet på RMS Titanic under den første og siste turen i april 1912. Han var også ombord på leveringsseilingen fra Belfast til Southampton. Han mønstret på igjen i Southampton den 4. april 1912. Som sjefsbaker tjente Joughin, £12 (ca. 1000 £ eller 10000 kroner etter dagens verdi), og hadde et mannskap på 13 bakere under seg.
Da RMS Titanic traff isfjellet, den 14. april kl 23:40, var Joughlin ikke på vakt, og befant seg i lugaren. Ifølge hans vitnesbyrd kjente han trykket fra kollisjonen og sto umiddelbart opp. Det ble sendt ordre ned fra offiserene på de øvre dekkene om bistand til å få livbåtene klar for avgang, og Joughin sendte sine tretten menn opp til båtdekket med proviant til livbåtene: fire brød per mann, ca 20 kilo brød hver. Joughin holdt seg igjen en liten stund, men fulgte etterhvert etter dem og nådde båtdekket rundt 00:30.
Han fulgte med styrmann Henry Wilde til livbåt 10. Joughin hjalp, sammen med dekksguttene og andre sjøfolk, damer og barn ut i livbåten, men etter en stund rømte endel av kvinnene på dekk fra båten og sa at de var tryggere ombord på Titanic. Joughlin gikk deretter videre til A-dekket, og tvang opp kvinner og barn ved å kaste dem inn i livbåten.
Selv om han var tildelt plass i livbåt 10 gikk han ikke ombord i den, fordi den allerede var bemannet med to sjømenn og en dekksgutt. Han gikk under dekk etter at livbåt 10 hadde dratt, og «tok seg en dråpe likør» (et vannglass halvfullt med likør, som han fortsatte med å spesifisere) i sin lugar. Han kom ovenpå igjen etter møtet med «den gamle legen» (muligens Dr. William O'Loughlin), muligens den siste gangen noen så ham. Da Joughin nå kom opp på båtdekket hadde alle båtene blitt låret ned til vannet. Derfor gikk han ned til promenaden på B-dekket og kastet omtrent femti solstoler overbord, slik at de kunne brukes som flyteelementer.
Joughin gikk deretter inn på mannskapsrommet på A-dekket for å ta seg litt vann. Mens han var der hørte han et brak, «som om en del av skipet hadde brukket av». Han forlot mannskapsrommet, og ble med gjengen som sprang bakover mot akterdekket. Da han krysset veldekket, krenget skipet plutselig over, og – ifølge ham selv – kastet alle andre enn ham selv i veggen. Joughin klatret til styrbord side av poopdekket og fikk tak i sikkerhetsskinne slik at han var på utsiden av skipet da det gikk ned. Da skipet til slutt sank ble Joughin med ned som om det skulle vært i en heis, uten at han fikk hodet under vann (i følge ham, «kan hodet mitt ha blitt fuktig, men ikke mer»). Han var dermed den siste overlevende til å forlate RMS Titanic.
Etter sitt eget vitnesbyrd holdt han på å padle og trø vann i to timer. Han innrømmet også at han nesten ikke kjente kulden, mest sannsynlig «takket være alkoholen han hadde drukket» (selv om større mengder alkohol øker faren for hypotermi.) Da dagslyset kom, oppdaget han den den sammenleggbare livbåt B som fløt opp ned, med Charles Lightoller og rundt tjuefem menn flytende rundt siden av båten. Joughin svømte sakte mot dem, men det var ikke plass til ham. En mann, kokken Isaac Maynard, gjenkjente ham og holdt ham i hånden, mens Joughin holdt tak på siden av båten, med føttene og bena fortsatt i vannet. En annen livbåt dukket deretter opp, og Joughin svømte til den og ble tatt ombord, der han forble til han gikk om bord i RMS Carpathia som hadde kommet til unnsetning. Han ble reddet fra havet uten andre fysiske problemer enn hovne føtter.