google/wiki40b huggingface dataset:
Rhamnusium bicolor

Utseende

En ganske stor (16-22 mm), slank trebukk som finnes i flere fargevarianter. Den kjennes lettest på formen på pronotum, som har fire kraftige buler som danner et tverrbånd. Beina, hodet og kroppen er rødgule, mens dekkvingene vanligvis er svarte, det finnes også individer med rødgule dekkvinger og overgangsformer mellom de to ytterpunktene. Antennene, som er vel halvparten så lange som kroppen og vganske kraftige, kan være helt rødlige eller mørke mot spissen.

Levevis

Larvene utvikler seg i ganske morken ved i hule løvtrær, som alm, lind, poppel og lønn. Larven lever på grensen mellom død og levende ved. Utviklingen tar to-tre år. Den er en typisk kulturmarksart som er svært sårbar for bruksendringer som fører til at hule trær blir sjeldnere.

Utbredelse

Arten er utbredt i Mellom- og Sør-Europa, men har gått mye tilbake i de senere tiårene. I Norden er den bare funnet på én lokalitet i det sørlige Finland, der den ser ut til å ha forsvunnet på slutten av 1980-tallet.
Uhtred den modige

Uhtred den modige var jarl av Northumbria fra 1006 til 1016 da han ble myrdet. Han var sønn av Waltheof I, jarl av Bernicia, og hans familie hadde fra gamle tider av styrt fra Bamburgh nord for Tees siden slutten av 800-tallet. I 1006, mens hans far fortsatt var i live, men for gammel til å kjempe, beseiret Uhtred den modige kong Malcolm II av Skottland ved beleiringen av Durham, og han ble belønnet av kong Æthelred den rådville ved å motta jarldømmet Northumbria.
I 1013 invaderte kong Svein Tjugeskjegg England og Uhtred underkastet seg til danskekongen, men skiftet sin lojalitet tilbake til kong Ethelred igjen etter kong Sveins død i 1014. I 1015 støttet Uhtred opprøret til Æthelreds sønn Edmund Jernside mot dennes far, men det samme året gjenopptok kong Sveins sønn, Knut den mektige, sin far kamp for kontroll over England, en kamp han vant, og Uhtred underkastet seg da kong Knut som konge av England.
I 1016 da Uhtred var invitert til et møte med kong Knut ble han myrdet av Thurbrand «the Hold», noe som passet kong Knut godt. Uhtred ble etterfulgt av sin bror Eadwulf Cudel, men kun i Bernicia. Som overhode for hele Northumbria utnevnte kong Knut en av sine egne menn, norske Eirik Håkonsson. Uansett, Uhtreds ætt fortsatte å regjere fram til 1041, og deretter en ætling kortvarig i 1067.
Mordet på Uhtred var en betydningsfull hendelse i nordlige England, men dets omstendigheter er uklare. Den angelsaksiske krønike hevdet at Uhtred ble drept på råd fra Eadric Streona, en angelsaksisk overløper, men den forhatte Eadric fikk gjerne skylden for alle uforklarlige drap. Nordlige kilder slår fast at det var Thurbrand som sto bak, og hans andel i drapet satt i gang «den mest oppfattende private slektsfeide i engelsk historie», i henhold til historikeren Frank Stenton: Thurbrand ble drept av Uhtreds sønn Ealdred, jarl av Northumbria, og Ealdred ble drept av Carl, sønn av Thurbrand, og et antall av Carls sønner ble drept av Waltheof, sønn av jarl Siward, hvis mor var Ealdreds datter.
Ametyst

Kulturhistorie

Ordet 'ametyst' kommer fra gresk, 'améthystos', og betyr 'uten rus'. Grekerne og romerne bar steinen fordi de trodde ametyst ville hindre dem i å bli berusede. Allerede i Oldtidens Egypt ble den mye brukt til smykker. Historisk har ametyst i perioder vært en svært eksklusiv edelsten og frem til det 18. århundre, ble ametyst regnet blant de mest verdifulle edelstener (sammen med diamant, safir, rubin og smaragd). I de norske kronjuveler, som konge- og dronningkronen er det flere fasettslipte ametyster. Den har blitt mye brukt som lykkestein og sies å beskytte mot trolldom. I den kristne mytologien er ametyst et symbol for altervin. Den er vigd til den hellige Valentin og forekommer iblant i bisperinger. I middelalderen ble ametyst ansett som et symbol på kongelige og den ble brukt til å dekorere engelske regalier. Middelalderens soldater i Europa brukte ametyst-amuletter som beskyttelse i kamp i den tro at ametyster kunne helbrede mennesker og holde dem avbalanserte. Tibetanere anser ametyst som hellig for Buddha og lager bønne-perler av den.

Farger

Fargen på ametyst kan variere, fra lys rosa-fiolett til dyp lilla. På eksponering for langtids oppvarming, på over 300-400°C blir ametysten gul, oransje eller brun. Den kan også bli helt fargeløs. Og det finnes ametyst fra enkelte lokaliteter som etter varmebehandling blir grønn (Prasiolitt). Gule kvartssmykker, kalt citrin, er gjerne brent ametyst, men får da en mørkere gultone enn naturlig citrin. I tillegg finnes det også syntetisk ametyst på markedet.
Bestråling med UV-lys og/eller langvarig eksponering for sollys vil ofte føre til at fargen på ametyst kan bli gradvis svakere over tid.

Former og fasonger

Steinen har en hardhet på 7 i Mohs skala (hardhetsskala). Smeltepunkt:1650 ± 75 °C. Den har en 6 siders avsluttende pyramideform. Ametyst-krystaller blir ikke veldig store, krystaller lengre enn 30 cm er svært sjeldne. Krystaller blir funnet i mange forskjellige former og fasonger, de mest vanlige vekstformene er:
1. I druser som krystall-aggregater i hulrom; mest vanlig i vulkanske bergarter, men også i hydrotermiske årer, og til og med i hulrom i sedimentære bergarter; 

2. Septer-vekst på andre farge varianter av kvarts (som f.eks røykkvarts); mest vanlig i høy til middels temperatur-miljøer som alpine sprekker og pegmatitter; 

3. Split-vekst krystaller i hydrotermale årer i malmforekomster, men også i vulkanske bergarter. 

4. Som enkelt velformede krystaller i små hulrom og sprekker, særlig i vulkanske bergarter. 

5. Som hydrotermale fyllinger i vener, ofte med flere vekstfaser  med variabel farge som forårsaker et båndet mønster.

Funn

Store mengder ametyst blir hentet ut fra delstaten Minas Gerais i Brasil, hvor den forekommer i store geoder i vulkanske bergarter. En stor del ametyst kommer også fra Uruguay. Andre land hvor det er gruvedrift etter ametyst er Sør-Korea, Østerrike, Finland, Russland, India, Madagaskar, Zambia, USA og Canada.
I Norge er ametyst funnet på en rekke lokaliteter, som Arendal, Drammen, Feiring, Fræna, Gjøvik, Holmestrand, Holmenkollen, Pasvik, Risør, Sotra, Stange og Sørøya
William Henry Ashley

Entreprenør og politiker

Ashley flyttet til Missouri før det var blitt amerikansk ved Louisianakjøpet i 1803. Han bosatte seg i Saint Louis og skapte en mindre formue ved kruttproduksjon. Dette gjorde han på grunnlag av et funn i en hule av salpeter, nær Current Rivers kilder i Missouri. Under 1812 års krig ble han utnevnt til brigadegeneral i militsen. Da Missouri i 1820 ble en stat i unionen ble han valgt han tin dess første viseguvernør.

Pelshandelspionér

I 1822 grunnla Ashley og hans kompanjong Andrew Henry Rocky Mountain Fur Company. De begynte etterhvert å utruste amerikanske pelsjegere som tilbragte vintrene i Rocky Mountains for å møte Ashley ved forutbestemte møteplasser, rendevous der de byttet sine pelsverk mot varer og penger. 
I 1825 ledet han ekspedisjon til Salt Lake Valley. Sør for Great Salt Lake, oppdagen han Utah Lake Han etablerte Fort Ashley ved dens bredder for å handle med indianerne. I løpet av de neste tre årende anskaffet dette fortet, i følge historikeren  Frances Fuller Victor, over 180.000 dollars verdt pelsverk" Sent 1824 utforsket han det nordlige Colorado, fulgte South Platte River ned til Front Range, så dro han oppover Cache la Poudre River til Laramie Plains og dro så til Green River.
I 1825 organiserte Ashley det første rendezvous ved Henrys Fork ved Green River. Dette var innledningen på en ny era innen den amerikanske pelshandelen, der hvite pelsjegere - Mountain men - dominerte. Arikarakrigen gjorde at selskapets menn oppgav sine planer om å benytte Missourifloden som kommunikasjonsled og i stedet satset man på landeveien til Rocky Mountain.

Fortsatt politikk og forretninger

Etter å på kort tid ha skapt seg en formue ved pelshandelen solgte Ashley i 1826 sin andel i selskapet til William Sublette, Jedediah Smith og David Jackson, og slo seg på politikken. Han ble valgt til Kongressen som en demokrat av Jacksons falanks i 1831, 1832 og 1834. I 1836 prøvde han å bli valgt til Missouris guvernør, men led et voldsomt nederlag. Ashley gikk tilbake til forretningslivet og boligspekulasjonene i Saint Louis, men hans helse var ødelagt og han døde av lungebetennelse ved 54 års alder.
Axia (gens)

Axia, også stavet Axsia, var en plebeiersk romersk familie som eksisterte i tiden under republikken. Det ser ikke ut til at familien var særlig stor eller betydningsfull, selv om enkelte av dens medlemmer var velstående.

Grener og cognomina

Ingen Axii nevnt av antikkens skribenter er bærere av noe cognomen. Tilnavnet Naso finnes imidlertid for mynter preget av familiemedlemmer. Tilnavnet refererer til en person med stor eller spesiell nese.
Gamle Festsal

Gamle festsal er en sal i Urbygningen (Domus Academica), som er en av de tre bygningene på Universitetsplassen i Oslo sentrum. 
Bygningen eies av Universitetet i Oslo. Salen brukes hyppig til doktorgradsdisputaser og andre formelle arrangementer. 
Gamle festsal var i en periode (1854 til 1866) møtelokale for Stortinget.
Isotomidae

Utseende

Små til middelsstore, sylindriske, gjerne mørkt blålig fargede spretthaler med korte bein og middels lange antenner.

Utbredelse

Familien er utbredt i alle verdensdeler. Denne familien omfatter de største frittlevende land-dyrene på det antarktiske kontinentet, i slekten Cryptopygus (rundt 2 millimeter lange!).

En meget gammel gruppe?

Det eldste kjente insektet (i vid forstand) er den rundt 400 millioner år gamle fossile spretthalen Rhyniella praecursor. Denne er svært lik på moderne Isotomidae og bør muligens regnes til denne familien.
Hyaluronidase

Hyaluronidase er et enzym som bryter ned hyaluronsyre. Hjelper bakterier å komme seg under huden (subcutaneous).
Amatørradiostasjon

En amatørradiostasjon er en radiostasjon operert av en lisensiert radioamatør. En slik stasjon må tilkjennegi sin identitet med et kallesignal utstyrt av regulerende myndighet i det landet stasjonen befinner seg. Radioamatører bygger og opererer flere ulike typer amatørstasjoner, blant de faste stasjoner i bygninger, mobile stasjoner i biler, stasjoner i verdensrommet og midlertidige stasjoner i felt.
De første amatørradiostasjonene ble registrert i USA i 1909 og idag er det titusener av amatørradiostasjoner spredd over de fleste land i verden.
Charana

Utseende

Middelsstore stjertvinger (vingespenn ca. 30 millimeter) med to stjerter på bakvingen, den ene er kort og tynn, den andre mye lengre og bredere. Hannens overside er metallisk grønnlig blå, den ytre delen av forvingen svart.
Undersiden er hvitgul i de indre to tredjedelene, rødbrun i den ytre tredjedelen.

Levevis

Larvene lever på parasittiske planter i slekten Loranthus (mistelteinfamilien).

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sørøst-Asia.
Spassk-Rjazanskij

Spassk-Rjazanskij (russisk: Спасск-Ряза́нский) er en by i Rjazan oblast i Russland. Byen ligger ved bredden av Spassksjøen, rundt 55 km sørøst for Rjazan. Innbyggertall: 8 500 (2005 est.), 8 858 (folketelling 2002).
Spassk-Rjazanskij ble grunnlagt i 1629 som slobodaen Vaskina Poljana. I 1778 fikk den innvilget bystatus og et nytt navn, Spassk. I 1929 ble bynavnet igjen endret, til Spassk-Rjazanskij.
Philotarsidae

Utseende

Små til middelsstore (2-3,5 mm), tettbygde støvlus, grå eller brunlige. De har vanligvis lange vinger, men kortvingede former forekommer. Kroppen og hodet er vanligvis påfallende hårete. Antennene består av 13 ledd. Fasettøynene er ganske små og lite påfallende. Føttene er vanligvis tre-leddete, men to-leddete hos noen Philotarsus-arter. Forvingen er hårete, også på undersiden. Årene Rₛ og M er delvis sammenvokste ved roten. Cellen areola postica (ved forvingens bakkant) er ikke forbundet med åren M. Vingeårene har hår som står på to eller flere rekker. Langs ytterkanten av forvingen er det hår som krysser hverandre.

Levevis

Disse artene lever på barken av trær, eller på steiner og bergvegger. Noen arter lager et tett spinn som de lever under, enten alene eller flere sammen.

Utbredelse

Familien forekommer i alle verdensdeler bortsett fra Antarktis. De har få arter i nordområdene, med bare tre funnet i Europa.
Hermod Skånland

Bakgrunn

Hermod Skånland var sønn av skolerektor Peder Skånland (1885–1958) og lærerinne Margit Maurstad (1893–1977). Han tok sin examen artium i 1944, studerte sosialøkonomi med studieopphold i Nederland og USA under Ragnar Frisch, og avla eksamen ved Universitetet i Oslo i 1951.

Karriere

Han begynte som forsker i Statistisk Sentralbyrå, men ble allered eetter ett år ansatt som konsulent i Finansdepartementet. Dette var ikke ukontroversielt, for han kunne vel regnes blant de minst erfarne blant søkerne. Allerede i 1953 hadde han fast ansettelse som fungerende assisterende sekretær. Han forble i Finansdepartementet i mange år, unntatt et studieavbrudd i USA midt på 1950-tallet. 
Skånland satt som sentralbanksjef fra 1985 til 1994, etter 14 år som visesentralbanksjef.
Han ledet en rekke offentlige utvalg, blant annet Prisproblemutvalget, Energiøkonomiseringsutvalget, Kredittstrukturutvalget og Tempoutvalget.
I 1994 tok han til orde for at tempoet i petroleumsutvinning burde reduseres. Hovedargumentet var todelt: dels mente at han politikerne ikke greide å frikoble bruken av petroleumsformuen fra kontantstrømmen fra den løpende utvinnelsen, og dels mente han at ny teknologi ville føre til at man ville kunne utvinne mer senere.

Utmerkelser

Skånland mottok en rekke norske og utenlandske ordener og priser for sitt virke. Han ble i 1987 utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden. I 1998 ble han hedret med utnevnelse til kommandør med stjerne av Finlands løves orden, og han ble samme år utnevnt til kommandør med stjerne av Den islandske falkeorden. Skaanland ble i 1990 utnevnt til kommandør av Luxembourgs Fortjenesteorden. Han ble i 1980 hedret med Fritt Ords honnør, og i 1998 ble han tildelt Sosialøkonomprisen.

Om Skånland

Qvigstad, Jan Fredrik (2005-06-15), «Pengenes aktsomme vokter», Aftenposten, arkivert fra originalen on 2007-09-26
Dragsundbrua

Historie

Den første broen over Dragsundet ble bygget i 1875, broen var bevegelig og ble lagt ut bare ved behov, ellers var det åpent for båttrafikk. I 1912 ble anlagt en rollebro på 25,6 meter lengde og 12 meter åpning for båttrafikken. I 1933 fikk rullebroen elektrisk drift av åpnemekanismen. Broen ble åpnet 30-70 ganger i døgnet. På 1940-tallet var den så svak at passasjerer måtte stige ut av bussen og spasere over. I 1953 ble det bygget en 228 meter lang betongbro med 20 meter seglingshøyde. På 1950-tallet ble Dragsundet fordypet til 4 meter i 17 meters bredde av hensyn til båttrafikken.

Andre verdenskrig

Under andre verdenskrig ble MTB 618 og 627 23. mars 1943 sendt for å angripe og senke tyske lasteskip i Syvdsfjorden som ble brukt som konvoihavn. Planen var å passere Dragsundet om natten. Soldater med kjentmann Harald Notanes gikk på land på Garnes ved en dampskipskai for å undersøke og åpne broen. Femten kommandosoldater ble med på aksjonen for å holde broen åpen til MTBene kunne retunere tilbake etter angrepet. Harald Notanes var maskinmann på MTB 627 og var oppvokst i Dimna. Operasjonsstaben på Shetland visste ikke det fra mars 1942 var utplassert en liten vaktstyrke bestående av en underoffiser og åtte menige soldater. De ble innkvartert i brovokterboligen. Det kom til en skuddveksling. En tysk vakthavende underoffiser ble drept og en annen soldat ble alvorlig såret. Operasjonen ble avbrutt og MTBene returnerte til Shetland. Senere ble området forsterket med en 2.5 cm panservernkanon på Ulstein siden som ble rettet nordover. Den ble montert på et fundament i betong. Flere skytestillinger ble gravet og støpt med betong kom på plass (7 stykk på Ulstein siden og 6 stykk på Herøy siden). 3 bustadhus ble rekvirert som bosted til mer soldater. Det ene til vakthytte. 2 garasjer ble rekvirert til biler. På begge sidene vart miner gravd ned i 30 meters breitt minebelte som gikk fra sjø til sjø. Vaktstyrken ble dagen etter angrepet økt til en offiser, tre underoffiserer og 30 menige soldater. Et nett ble brukt for å sperre seilingsløpet. Det var alarmlinje fra broa til vakthytta. Veien ble sperret med spanske ryttere på natten. Det var forbindelse til Ålesund med telefon og fjernskriver.
Balalaika

En balalaika (russisk: балала́йка) er et russisk musikkinstrument av lutt-type. Vanligvis med tre strenger stemt e e a. Resonanskassen er gjerne trekantet med svakt hvelvet bunn og rygg. Spilles med fingrene eller med plekter. Balalaika er kjent fra begynnelsen av 1700-tallet, opprinnelig et folkemusikkinstrument. Bygges nå i 6–7 størrelser.
Ordet er importert til russisk med tyrkisk opphav.
Andersgard

Andersgard er en gard (gnr. 127) og et vegkryss (Andersgardkrysset) i Nordlia i Østre Toten. Ved Andersgard kommer fylkesvei 85 inn på fylkesvei 33. Andersgard ligger ned mot Mjøsa, og her er det ei badestrand som tidligere var mye brukt. Garden har i dag (2007) ca. 215 mål dyrka jord, 255 mål skau og 10 mål beite. Beitet er nå hestehavn, da det på Andersgard er traverhester og næringsvirksomhet knytta til hest. I tillegg er det sag på garden.
Bebyggelsen på Andersgard er hovedsakelig fra rundt 1850, og gardstunet viser derfor stor historisk kontinuitet. Husa danner et ganske regelmessig firkanttun.
Husmannsplassene Andersgardbakken og Andersgardstranda hørte til garden.
Navnet tolkes av Oluf Rygh som opprinnelig Arnþórsgarðr, av mannsnavnet Arnþórr og gard.
Skihopping under AIF-mesterskapet på ski

Skihopping under AIF-mesterskapet på ski omfatter medaljevinnerne i skihopping (spesielt hopp, senior) i det norske arbeidermesterskapet på ski (også kalt Hovedlandsrennet for arbeiderne) og stedene de enkelte mesterskapene ble arrangert. Arbeidermesterskapet ble arrangert i årene 1925–1940 av Arbeidernes Idrettsforbund (AIF), som var blitt stiftet i 1924. AIF og Norges landsforbund for idrett slo seg sammen til Norges Idrettsforbund høsten 1940, og de tidligere arbeideridrettslagene deltok i Norges Idrettsforbunds mesterskap etter at krigen var slutt i 1945.
Spesielt hopp for klassen 20–32 år ble innført i 1933, samme år som spesielt hopp for senior ble innført i hovedlandsrennet (NM) og Holmenkollrennet.
Uro (pyntegjenstand)

Uro er en pyntegjenstand, et leketøy eller kunstverk i form av en bevegelig skulptur som svinger og dreier og utnytter prinsippet om likevekt. Uroer og liknende innretninger innen kinetisk kunst kalles ofte mobiler.

Dekorasjonsgjenstander

Uroer består vanligvis av en snor som er festet i taket eller et stativ og har flere vektstenger der det henger gjentander av lette materialer eller enda flere stenger. Disse gjenstandene balanserer hverandre slik at stengene blir hengende mer eller mindre vannrett. Hver stang henger i bare én snor slik at stengene kan rotere omkring snora og de ulike elementene omkring seg selv. Uroer kan bestå av ulike objekter i likevekt, ofte formet som dyr og andre figurer eller abstrakte former i spennende farger.
Uroer som henger over varmeovner eller i trekk vil være i stadig bevegelse på grunn av luftstrømmene. Mange henger uroer som fokuseringspunkter og dekorasjoner over vogger og småbarnsenger.

I urverk og annet

Uro har flere betydninger. Betegnelsen kan blant annet brukes om liknende innretninger som pyntegjenstandene, det vil si om hjul eller maskindeler for eksempel i et urverk. Der er en uro et regulerende svingelegeme som svinger omkring sin egen akse og blir holdt i midtstilling av en spiralfjær.
Steinheimskallen

Steinheimskallen, eller Homo steinheimensis, er betegnelsen på en fossil menneskeskalle av arten Homo heidelbergensis. Skallen ble funnet den 24. juli 1933 av Karl Sigrist i midten av et 15 meter høyt grustak i Sigristschen Kiesgrube i nærheten av Steinheim an der Murr i Oberamt Marbach, 20 km nord for Stuttgart.
Skallen antas å ha tilhørt en 25 år gammel kvinne som levde for mellom 250 000 og 350 000 år siden.
Skallens form er lett avflatet i pannen. Kraniekapasiteten er av fagfolk estimert litt forskjellig fra å være mellom 1110 og 1200 cm ³, 1179 ±30 og 1270 ±10 cm ³.
Grunnkretser i Bømlo kommune

Grunnkretser i Bømlo kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Bømlo kommune, Hordaland, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Girlander

Girlander, fra fransk, guirlande (blomsterkrans), er et klassisk motiv som består av blader, blomster eller frukter bundet sammen i en hengende lenke. Til høytider utsmykket man i antikken templenes alter og triumfbuer med slike blomsterlenker. Motivet ble siden tatt opp i billedkunsten. Siden renessansen har motivet blitt anvendt som et dekorelemement. Man finner bruk av girlandere i arkitekturens ornamentikk og motivet var spesielt mye brukt i Louis-seize-stilen.
Fra sent 1700-tall, men særlig fra 1800-tallet, finnes det i mange våpenskjold en girlander på hver side av hjelmen i stedet for et hjelmklede som ellers er vanlig. Hver girlander kommer da ut eller ned fra hjelmen, den går ut til et punkt eller en ring på hver side av hjelmen, med girlanderne hengende ned så langt som til skjoldets nederste del. Dette kan vi se i mange segl for privatpersoner og i andre våpenavbildninger, bl.a. i seglene på den norske Grunnloven 17. mai 1814 for Lars Johannes Irgens og Gregers Winther Wulfsberg.
Hullsleiv

En hullsleiv, er et redskap til å ta opp faste stoffer fra flytende væske. Hullsleiver har et gjennomhullet blad slik at det meste av væsken renner av. Hullsleiver er brukt til å løfte fiskestykker, grønnsaker og annen mat opp av kjelen, og de er brukt til å øse opp ostemasse ved ysting.
Eldre hullsleiver har vært laget av tre eller metall, men i nyere tid lages de og i plast. Om metalløser med stort dypt blad med perforert bunn brukes gjerne betegnelsen dørslag.
Noen synonymer: Hølsleiv, høløse, kjuksleiv, sasspon. Betegnelsen fiskespade er brukt både om flate, runde hullsleiver til å ta fisk opp av kokevannet og om perforerte serveringsspader for fisk.
Welsh Cup

Finaleformer

Til og med 1961 ble det spilt én finalekamp. Ved uavgjort finale ble det spilt omkamp.
I perioden 1961/62-1970/71 ble det spilt to finalekamper, hjemme og borte, og gitt vanlige seriepoeng for seier eller uavgjort. Ved likt antall poeng etter to kamper ble det spilt en tredje, avgjørende kamp.
I perioden 1970/71-1984/85 ble det også spilt to finalekamper, hjemme og borte. Ved lik målforskjell etter to kamper ble laget som hadde scoret flest mål på bortebane, kåret til vinner.
Fra og med sesongen 1985/86 ble det igjen spilt en enkelt finalekamp, som ved uavgjort ble avgjort med ekstraomganger og eventuelt straffesparkkonkurranse.
Thor Wærner

Andre verdenskrig

Thor Wærner kom til London i april 1940 som jungmann ombord på en Wilhelmsen-båt etter å ha fått valg av sin far om privatskole eller å dra til sjøs. Wærner var god i engelsk, og det var behov for tolker hos de engelske troppene som skulle til Nord-Norge. Etter å ha løyet om sin 17-årige alder reiste han med fenriks grad til Bodø. Etter kapitulasjonen ble han med et engelsk fartøy tilbake, og meldte seg til tjeneste i London. Som en av de første og yngste fikk han sin flyverutdannelse i Little Norway.
Sommeren 1942 ble Wærner beordret til 332 skvadron. Fra basen Nord-England fløy han en rekke tokt over kontinentet. På tokt sammen med blant andre Finn Thorsager ble han skutt ned i Nord-Frankrike og måtte buklande på et jorde. Han ble tatt hånd om av franske motstandsfolk, og etter et opphold i en dekkleilighet i Paris reiste han via Pyreneene til Spania og videre med skip til England, hvor han ankom i mars 1943.
Han fortsatte med operativ flyvning, og da de to norske skvadronene 331 og 332 ble slått sammen til 132 Norwegian Wing var han med under invasjonen og overflyttingen til Normandie og videre fra flybaser i Frankrike, Belgia og Nederland, nå primært med luft-til-bakke-operasjoner.

Etter krigen

Wærner fortsatte med flyvning i sjø- og landfly et års tid, før han gikk inn i sin fars firma P.D. Wærner A/S i Kirkegata 1 i Oslo. Han opprettet også sitt eget firma i Düsseldorf, hvor han søkte om flere patenter. Etter mange år i Tyskland vendte han hjem som leder av familiefirmaet. I sine senere år pleiet Wærner sin interesse for motortrebåter.