google/wiki40b huggingface dataset:
USA-mesterskapet i 24-timersløp 2016

USA-mesterskapet i 24-timersløp 2016 ble arrangert fra 17. til 18. september 2016 i Cleveland i Ohio i USA, som en del av North Coast 24 Hour. 
Fjorårets sølvvinner Olivier Leblond vant 24-timersløpet for menn dette året, mens Jenny Hoffman vant kvinneklassen for tredje år på rad.
Max Friediger

Bakgrunn

Max Friediger var sønn av handelsmannen  Leopold Friediger. Han gikk på gymnasium i Budapest og studerte etter sin abitur ved Kaiser-Wilhelm-Universität - der han ble dr. phil. - og fikk dessuten teologisk utdannelse på Hildesheimer-seminariet i Berlin. Deretter ledet han fra 1909 til 1911 Talmud-Thora-Schule i Praha og var dosent ved lærerseminaret der.

Rabbiner

Han hadde så embeder som rabbiner i Pohrlitz i Mähren og i Oderberg i Schlesien før han i 1920 ble valgt til overrabbiner ved Det mosaiske Troessamfund i København. Han overtok etter rabbi Max Schornstein. Da han tok over, var det oppstått en indre motsetning innen det jødiske samfunn, mellom «Vikingene» (sasimilerte, dansktalende og konservative) og «Russerne» (fattige, svake i dansk, og ofte bundister eller sionister.)
I 1933 var han vert da kong Christian X besøkte synagogen. I 1935 besøkte han Palestina og året etter publiserte han en entusisatisk skildring av besøket; Landet, der genopbygges.
Etter den tyske okkupasjonen av Danmark ble Friediger internert sammen med mange andre danske jøder tatt som gissel av den tyske okkupasjonsmakten i 1943 i det åpne statsfengselet ved Horserød. Han var dermed allerede internert da mange dansker klarte å hjelpe sine jødiske medborgere i sikkerhet til Sverige. Senere ble Friediger sammen med flere jøder deportert med skip og krøttervogn til Theresienstadt konsentrasjonsleir, dit de ankom 6. oktober.
Friediger førte ministerialbok over de ca. 480 danske jøder i leiren og utgav en beretning om livet i Theresienstadt. I april 1945 ble han sammen med mange andre reddet av de svenske Røde Kors-transporter med De hvite bussene, under ledelse av Folke Bernadotte.
Etter andre verdenskrig publiserte han en beretning om livet i konsentrasjonsleiren.
Etiopias herrelandslag i fotball

Historie

Laget spilte sin første offisielle landskamp hjemme mot Djibouti den 5. desember 1947, en kamp de vant 5–0. Etiopia hadde sin storhetsperiode på slutten av 1950-tallet og begynnelsen av 1960-tallet, da laget endte på andreplass ved Afrikamesterskapet i fotball 1957, tredjeplass i 1959 før de vant turneringen i 1962. Laget har siden storhetsperioden vært et av Afrikas svakere lag i henhold til FIFAs verdensranking, men deltok igjen i et Afrikamesterskap etter 30 års fravær da de kvalifiserte seg til Afrikamesterskapet i fotball 2013.
Tidens Tegn (avis)

Tidens Tegn var en dagsavis som kom ut i Oslo fra 1910 til 1941. Avisa ble grunnlagt av Ola Thommessen (1851–1942) som var redaktør fram til 1917, da han ble etterfulgt av sin sønn, Rolf Thommessen. Redaktør 1938–1939 var J. Schanche Jonasen, mens det fra 1940 til 1941 var Ranik Halle.

Eierskap og utbredelse

Tidens Tegn var opprinnelig talerør for Frisinnede Venstre (Frisinnede Folkeparti fra 1932), men ble etter hvert partiuavhengig og kom mot slutten av 1930-åra til å stå den konservative propagandaorganisasjonen Fedrelandslaget nær. Avisa kjøpte den gamle Venstre-avisa Verdens Gang i 1923 og opptok Ørebladet i 1924. En egen aftenutgave, Oslo Aftenavis, ble utgitt 1924–1932. I flere år utgav Tidens Tegn lørdagstillegget Film og radio.
Tidens Tegn fikk snart et betydelig opplag og ble landets nest største avis og et ledende kulturorgan, med flere kjente medarbeidere, blant andre Nils Kjær, Sven Elvestad, Chr. Krohg, Carl Nærup, Ronald Fangen og Sigurd Bødtker. Avisa fikk et dårlig rykte før og etter utbruddet av andre verdenskrig i 1939. Schanche Jonassen ville blant annet avsette kong Haakon under riksrådsforhandlingene i 1940. Tidens Tegn gikk inn i april 1941.

Forløper for VG

Etter at Tidens Tegn ble nedlagt, drøftet motstandsbevegelsen om avisa eventuelt skulle gjenoppstå etter frigjøringa. Diskusjonene, der blant andre forfatteren Ronald Fangen stod sentralt, førte til at to prosjekter ble forberedt: Et kristent dagblad med basis i okkupasjonstidas kirkebølge (Vårt Land) og et radikalt hjemmefrontsorgan som kunne bære ideen videre fra krigssamarbeidet i «Kretsen» og andre ledergrupper (Verdens Gang). Tidens Tegns eiendom, lokaler og rettigheter ble derfor overtatt av det nystartede VG i 1945.
Søve gruver

Søve gruver er et nedlagt gruveanlegg i Fensfeltet nær Ulefoss i Telemark fylke.  
«Cappelengangen» ligger ved Søvestranda og «Hydrogangen» ligger mellom Søvestranda og Tangen.  
Drifta var basert på kalksteinsmineralet søvitt, som ble oppdaget i 1920. I 1921 publiserte professor C.W. Brøgger sitt store verk Das Fengebiet in Telemark, Norwegen. Der introduserte han benevnelsen «søvitt». I 1934 analyserte to andre geologer, dr. Brøgger og Harald Bjørlykke, prøver av søvitten fra Søve. De fant ut at steinen inneholdt mye nioboksid, men analyseresultatene vakte ikke allmenn interesse. 
Kalksteinen i Søve gruver inneholder 0,8 % niob, forbundet med svovelkis og magnetitt foruten små mengder med uran og thorium. Søvitten inneholder dessuten mellom 10 og 12 % apatitt.

2. verdenskrig

Under 2. verdenskrig ble det mangel på råstoff til produksjon av kunstgjødsel, og søvittens innhold av fosfor og kalk gjorde mineralet interessant som gjødselråstoff. I juni 1942 mottok Norsk Hydros anlegg på Herøya 50 tonn søvitt fra Søve gruver, og startet forsøk på å fremstille gjødsel til landbruket med utgangspunkt i dette råstoffet. Arkivmaterialet som kan dokumentere resultatene av disse forsøkene var unntatt fra offentlig innsyn frem til 2005, i likhet med dokumenter som omhandler den tyske okkupasjonsmaktens forsøk på å utnytte niobforekomstene i Søve gruver. Norsk Hydro var skeptisk til om søvittforekomstene i Søve egnet seg til å drive effektiv gjødselproduksjon, og innstilte forsøkene i 1944. Tyskerne fortsatte imidlertid å utvikle raketter som krevde tilgang på niob, og Søve gruver fikk dermed en strategisk betydning for den tyske krigsmakten. I juli 1943 ankom en gruppe tyske geologer Ulefoss. De skulle undersøke om nioben fra Søve gruver kunne benyttes i framstillingen av de såkalte V1- og V2-rakettene, som Hitler få uker tidligere hadde gitt høyeste prioritet etter å ha skrinlagt ambisjonene om å utvikle atomvåpen. 
Parallelt med at de tyske geologene undersøkte niob-forekomstene i Søve gruver, arbeidet ingeniørstudenten Ragnar Winsnes fra Skien på oppdrag fra de allierte med å avdekke tyskernes V1- og V2-program på tysk jord. Winsnes var student i Dresden, og ble involvert i denne etterretningsvirksomheten av den østerrikske kjemikeren Paul Rosbaud, som var agent for det britiske MI6.

Etterkrigstiden

Produksjonsnivået var til tider opp til 100 000 til 130 000 tonn i året. Av denne massen fikk de på det meste tatt ut ca. 350–400 tonn niob. 
Den totale arbeidsstokken var på 110 gruvearbeidere og 15 funksjonærer. Gruvedriften pågikk frem til 1963, da gruva ble nedlagt.
Fylkesvei 7568

Fylkesvei 7568 går mellom Kjerringvika og Skarstad i Ballangen kommune. Veien er 15,9 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 741.
Depresjon (geologi)

Kryptodepresjon

I områder med mye nedbør, kan depresjoner fylles med vann og få naturlig utløp til havet. Vannspeilet vil da ligge høyere enn havoverflaten, mens innsjøbunnen ligger under den. Slike depresjoner kalles kryptodepresjoner.
Et kjent eksempel på kryptodepresjon er Bajkalsjøen. I Norge er blant annet Mjøsa, Tinnsjø og Hornindalsvatnet kryptodepresjoner.
Stavanger svømmehall

Stavanger svømmehall er en svømmehall i Stavanger kommune som sto ferdig i 1971. Byggets arkitekter var Gert Walter Thuesen og Jacob Grytten. Bygningen har en grunnflate på 1250 kvadratmeter. Den kostet rundt 20 millioner kroner og 7000 kubikkmeter betong ble brukt. Svømmehallen har et 25 meters basseng med stupetårn, et barnebasseng samt badstu og solarium.
Isolasjonsmasse som inneholder asbest ble brukt i taket for å dempe støy. Denne sprøytemassen begynte i februar 2007 å løsne etter sprengningsarbeider i Olav Kyrresgate rundt rådhuset. Svømmehallen ble stengt frem til 1. september 2007.
Rådhuskvartalet og svømmehallen varmes mest av 500 kW varmepumpe og biogass fra kloakk.
Marie Stritt

Biografi

Marie Stritt ble født som Marie Bacon i Sighișoara, som eldste av ti søsken (seks av dem døde som barn). Faren hennes, Josef Martin Bacon (1820–1885), var advokat og representant i Ungarns Landstag. En av hennes brødre, Josef Bacon (1857–1941), var stadsfysikus og grunnlegger av bymuseet i hjembyen.
Moren, Therese Bacon, var fra tidlig av engasjert i kvinnesaken, og det var hun som i begynnelsen av 1890-årene introduserte Marie til kvinnesaken i Dresden.
I 1873 forlot Marie hjembyen for å bli skuespiller. Hun besøkte konservatoriet i Wien og fikk sitt første engasjement i 1976 i Karlsruhe. Der forble hun til 1881. Deretter arbeidet hun ved teatret i Frankfurt am Main, Hamburg og Dresden.
Hun giftet seg med operasangeren Albert Stritt (1847-1908), som hun fikk to barn med. I 1889 forlot hun scenen og slo seg ned i Dresden. Der ble hun aktivt engasjert i kvinnesaken.

Prestasjoner

Marie Stritt blir ansett for å være en banebryter når det gjelder kvinnesaken i Tyskland. I juni 1904 prydet hennes bilde forsiden av massebladet Berliner Illustrierte Zeitung, som opptakt til den internasjonale kvinnekongressen i Berlin, hvis forkvinne hun var (som leder av Bund Deutscher Frauenvereine). 
I 1894 grunnla hun den første rettsvernforeningen for kvinner i Dresden. I 1896 var hun en av medforfaterne til protestkampanjen Frauen-Landsturm mot utkastet til Bürgerliches Gesetzbuch. Mellom 1899 og 1910 var hun forkvinne for Bund Deutscher Frauenvereine. Hun ble avløst av Gertrud Bäumer, representanten for det konservative flertall. Grunnen var Stritts kompromissløse stand mot § 218 av kriminaliserte abort.
Mellom 1900 og 1920 var hun sjefredaktør for BDFs publikasjonsorgan. Inntil 1913 het det Centralblatt, for senere å hete Frauenfrage. Mellom 1911 og 1919 var hun leder for Deutscher Verband für Frauenstimmrecht, og mellom 1913 og 1920 var hun sekretær for Verdensforbundet for kvinners stemmerett. Etter at Tyskland innførte allmenn stemmerett for kvinner i 1918 ble Marie Stritt sendt som Tysklands representant til internationalen Kongress des Verdensforbundet for kvinners stemmerett i Bern.

Marie Stritt-stiftelsen

Stiftelsen ble opprettet etter at Marie Stritt trakk seg tilbake fra stillingen som forkvinne for Bund Deutscher Frauenvereine. Renteavkastningen skulle tilfalle Marie Stritt mens kapitalen skulle bli BDFs eiendom. På grunn av inflasjonen ble stiftelsen oppløst.

Heder

I Dresden finnes det en gate som er oppkalt etter henne, og der er det et minnesmerke for henne.
Vreta kloster

Vreta kloster ble grunnlagt som et benediktinsk nonnekloster i det nåværende Vreta kloster sogn og forsamling i Østergøtland.

Historikk

Klosteret ble grunnlagt omkring 1100 av kong Inge den eldre og dronning Helena på oppfordring av paven. Klosteret er det eldste kjente i Sverige. Det ble konvertert til et nonnekloster for cistercienserordenen i 1162 da kong Karl Sverkersson gjorde Vreta kongsgård om til kloster. Med kongsgården fulgte også kirken ved siden av og landområder. Kongsgården var fra begynnelsen av en uanselig trehus med ildsted midt i rommet. Nonnene begynte på en større utvidelse, men måtte flere ganger begynne på nytt på grunn av brann. Den pavelige nuntien Vilhelm av Sabina besøkte Sverige på midten av 1200-tallet. Han ga nonnene tillatelse til gi avlat. Bygningen sto ferdig i 1289 og ble innviet i nærvær av Magnus Ladulås. Gjennom rike gaver fra mange velgjørere ble klosteret ett av de mest distingverte i Sverige. Ingegerd, søster til kong Karl Sverkersson, var klosterets første abbedisse og styrte på framgangsrikt vis klosteret gjennom hele førti år.
Fra 1533 ble klosteret eiendommer leid ut av Gustav Vasa som også konverterte klosterkirken til luthersk sognekirke. Den siste abbedissen døde i 1538, men det fantes fortsatt nonner i Vreta så sent som i 1562.
Klosterbygningene ble utgravd i årene 1916–1926 og betydelige ruiner finnes nå synlige nord for den helt bevarte klosterkirken som ble restaurert i årene 1914–1917. Funn fra utgravningene, inkludert en unik vannledning i tre, finnes i museet på stedet.
Den eneste bygningen som gjenstår av Vreta kloster er det velbygde kornmagasinet (nærmest ned i venstre hjørne på bildet av klostermodellen). De andre bygningene som bare gjenstår som ruiner er gruppert rundt en gård. I klosteret finnes dormitorium og refektorium. Cellene i et cistercienserkloster var noe større enn i andre ordner. Cisterciensernonnene hadde rett til å sove i en annen drakt enn den de bar på dagtid og det var derfor gitt plass i cellen til å kle seg om. Steinene i refektoriet benyttes for øvrig til å bygge opp tårnet i Linköpings domkirke.
Askeby kloster i nærheten av Linköping, Riseberga kloster i Närke og Solberga kloster på Gotland er datterklostre til Vreta.
Det hvite hus (Haukeland)

Det hvite hus ligger i Haukelandsbakken 9 like ved Barneklinikken ved Haukeland universitetssykehus i Bergen og er én av to bevarte bygninger på stedet fra tiden før sykehuset ble etablert.
Det hvite hus er oppført i sen-empire og er trolig bygget etter et arveskifte i 1849. Lystedets byggherre er ukjent, men det er mulig at det var Adam Walter Müller. Lyststedet Det hvite hus har visse likhetstrekk med det mer monumentale Kronstad hovedgård.
I 1911 kjøpte Haukeland sykehus Det hvite hus og lyststedet ble brukt som direktørbolig fram til 1942, og rommer i dag kontorer for psykiatrisk divisjon.
Det hvite hus er forelått fredet i landsverneplanen for helsevesenet. Det strider mot sykehusets egne planer for nybygg og huset er i dag rivningstruet. Tidligere førsteantikvar Per Jahn Lavik har i en kronikk gått til kraftig angrep på det han kaller «gribber på Haukeland».
Norske Herredags-Dombøger

Norske Herredags-Dombøger er en serie utgivelser utført av Den norske historiske Kildeskriftskommisjon fra 1892 til 1972. Herredagsdombøkene er protokoller over herredagens virksomhet i Norge på 1500- og 1600-tallet. Herredagen var et møte av det danske riksrådet samt andre høye embetsmenn (kansleren, lensherrer og andre). Disse møtene fungerte som en slags høyesterett for Norge. Protokollene var kjent under navnet «herredagsdombøker», men E. A. Thomle bemerker at dette navnet egentlig var uheldig, ettersom protokollene også inneholder andre ting enn egentlige dommer, slik som retterbøter og alle andre slags avgjørelser truffet av herredagene. Det finnes herredagsprotokoller for årene fra 1578 til 1664, da institusjonen ble avskaffet.
Tanken om å få utgitt herredagsdombøkene ble først tatt opp av professor Frederik Brandt. Arbeidet ble først utført etter hans død, i første omgang av E. A. Thomle, som utga det første heftet i 1892. Alle herredagsbøkene ble utgitt i fire «rekker» 1892–1959. I 1966 kom det dessuten et tillegg, og i 1976 et sak- og lovregister utarbeidet av Per Sira og Tom Arbo Høeg.
I'll Be Home

Norsk versjon

B. Stølan har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Jeg savner meg selv».

Listeplasseringer

Versjonen til The Flamingos lå som # 5 på Billboards R&B-liste.
Versjonen til Pat Boone lå som # 1 i fem uker på den britiske singlelisten og 24 uker på listen sammenlagt. Den lå som høyest på en sjetteplass på den amerikanske Billboard-listen.
Kolyvan

Kolyvan (russisk Колыва́нь) er en by i Novosibirsk oblast, ved elven Ob, 30 kilometer nord for Novosibirsk. Folkemengden var på 12 140 innbyggere tidlig i 2013.
Byen het Tsjausski ostrog til 1822.
Kolyvan er fremst kjent for de rike omgivende sølvfunnene.
Fujairah

Klima og natur

Fujairahs klima er fuktigere og mindre varmt enn de fleste andre emiratenes. Hajarfjellene skiller emiratet fra ørkenområdene i vest. Fjellene strekker seg helt ned til kysten, bortsett fra helt i sør. På østkysten vokser mangroveskog, og det er opprettet en del naturreservater på fugleøyer langs den. 
I april 2009 ble Wadi Wurayah Fujairah utnevnt til FAEs første beskyttede fjellområde av emiratets regent. Dette emir-dekretet (N°2 / 2009) er et resultat av et tre år langt prosjektsamarbeid mellom Emirates Wildlife Society, WWF (EWS-WWF) og byen Fujairah med støtte fra HSBC Bank Middle East ltd. Wadien er på 129 km² og befinner seg i området mellom byene Masafi, Khor Fakkan og Bidiyah.

Økonomi

Siden 1990-årene har området fått en viss utbygging for turisme, mens det de siste årene har opplevd en akselerert turistutbygging, særlig i nord og i byen Fujairah.
Fujairah by har omlastningshavn og bunkringshavn for olje, hvor rørledninger fra Abu Dhabi bringer olje over Hajarfjellene og utenom Hormuzstredet. Omlastningshavnen har en stor mengde anløp av oljetankere, som tidvis fører til forurensing av havområdet rundt Fujairah by. Også Khor Fakkan har en meget stor havn, mens området nordover mot Dibba og Hormuzstredet er under rask utbygging med nye hoteller, og et resortområde for de emiratiske herskerfamiliene. Dibba er en travel fiskerihavn. En annen viktig næringsvei er stenbruddene i Hattafjellene.
Emiratets strender er omfattet av raske og omfattende utbygginger av turisme og havner. Det er en økonomisk frisone i Fujairah by hvor også utlendinger får eie land og drive egen næringsvirksomhet.

Utdanning

Emiratet har ikke eget universitet, men en avdeling av Ajman University i Khor Fakkan, samt en egen høyskole for kvinner og en for menn – begge i Fujairah by.
Aksel Hillestad

Liv

Han var sønn av ekspedisjonssjef Aksel Kristofer Hillestad (1871–1946) og Karen Nissen Hagemann. Etter å ha blitt cand. jur. i 1931 fortsatte han studiene i Frankrike og Tyskland, før han ble fullmektig hos advokat Michael Puntervold i 1932. Fra 1934 til 1937 var han dommerfullmektig ved Tønsberg sorenskriverembete, og fra 1937 til 1939 juridisk fullmektig ved Oslo Kreditorforening. I 1939 ble han ansatt som sekretær i Justisdepartementet, og året etter overført sammen med Gjenreisningsdepartementet til Innenriksdepartementet, hvor han var fungerende byråsjef fra 1942. I 1945 ble han byråsjef i Forsynings- og gjenreisningsdepartementet. Fra 1948 til 1952 var han byråsjef i Arbeidsdepartementet. Han var dommer i Oslo byrett fra 1952, og fra 1973 til 1979 domstolens justitiarius.
Fra 1980 til 1983 ledet han «Hillestadutvalget» eller Småkravsutvalget, et offentlig utvalg nedsatt av Justis- og politidepartementet som skulle vurdere forenkling av rettergangsreglene for mindre rettssaker og revidere forliksordningen.
Hillestad interesserte seg for filosofi. Han utga tre artikler om rettsfilosofi i Tidsskrift for Rettsvitenskap mellom 1955 og 1965.
Levetiracetam

Keppra (generisk navn: levetiracetam) er et antiepileptikum, dvs. legemiddel som brukes til å behandle epilepsi.

Bruk

Legemiddelet brukes alene eller sammen med andre antiepileptikum til å forebygge og reduserere forekomsten av anfall hos epileptikere. Primert brukes den til å behandle partielle epilepsianfall med eller uten sekundære generaliserte anfall. Men den kan også brukes som tilleggsbehandling ved generelle tonisk-kloniske anfall (GTK-anfall).
Annen bruk inkluderer behandling av Tourettes syndrom,autisme og angstlidelser.

Bivirkninger

De fleste vil ikke oppleve bivirkninger. Men av de som vil oppleve bivirkninger er tretthet den vanligste, denne vil i mange tilfeller forsvinne etter en tids bruk. Av de litt mindre vanlige bivirkninger kan følgende nevnes: kraftløshet, svimmelhet, hodepine og irritabelitet. Blant de sjeldnere bivirkninger kan være: depresjoner.
Nyere litteratur foreslår å bruke vitamin B6 (pyridoksin) til å forebygge psykiatriske bivirkninger.
Sugemotor

En sugemotor er en forbrenningsmotor, som hverken får hjelp av en turbolader eller kompressor ved innsugingen. Navnet kommer av at motoren bare «suger» bensin/luft-blandingen inn fra forgasseren eller innsprøytingssystemet.
Praktisk talt alle motorfabrikanter for personbiler tilbyr sugemotorer, og prinsippet var fra massebilismens gjennombrudd fram til 1980-tallet dominerende for bensinmotorer til privat bruk. Fordelen med en sugemotor framfor turbo/kompressor-motorer er at det er en enklere konstruksjon, mens ulempen er at det er vanskeligere å bygge en sugemotor som både er økonomisk ved lav belastning og sterk nok når det trengs.
Volleyball under Middelhavslekene 1979

Volleyball under Middelhavslekene 1979. Volleyball var en av flere sporter under de åttende middelhavslekene som ble arrangert i Split i Jugoslavia i perioden 15. til 29. september 1979. Det var sjette gangen som volleyball var med på programmet under Middelhavslekene. Det var to volleyballturnering, en for menn og en for kvinner, åtte herrelag og seks damelag deltok. Jugoslavia vant finalen med 3-0 over Frankrike og Algerie vant bronsefinalen mot Hellas med 2-1.
Mahmona Khan

Bakgrunn

Khan gikk på Bredtvet gymnas, studerte engelsk og reiseliv på Wang, før hun tok grunnleggende studier ved Institutt for Journalistikk. Khan fullførte senere to-årig forfatterutdanning ved Norsk barnebokinstitutt. 
Khan var initiativatageren bak det første trykte ungdomsbladet X-plosiv for unge med minoritetsbakgrunn i 1995. Hun jobbet som redaktør for dette bladet frem til 1998. Hennes arbeid førte til jobb som reporter i Dagbladets politiske avdeling i 1998. Khan var fra 2000 til 2009 journalist i LOs blad, LO-Aktuelt. 
I 2009 ga Khan ut boka Tilbakeblikk – Da pakistanerne kom til Norge, som formidler historier til fem pakistanere som kom til Norge tidlig på 1970-tallet. NRK-programleder Noman Mubashirs far er blant de intervjuede i boka. Våren 2011 ga Khan sammen med Nazneen Khan-Østrem ut boka Utilslørt – Muslimske råtekster, en tekstsamling fra 19 norsk-muslimske kvinner. Høsten samme år debuterte Khan som skjønnlitterær forfatter med ungdomsboka Skitten snø, som handler om voldtekt i det norsk-pakistanske miljøet. Dagsavisens anmelder kalte den «en solid skjønnlitterær debut».
Khan ble plukket ut som en av to norske representanter til å delta i Presidential Summit on Entrepreneurship i Washington D.C. i april 2010. Møtet var initiert av president Barack Obama og ble nevnt i den historiske Kairo-talen i 2009. Khan deltok senere i International Visitors Leadership Program i 2011. Hun har hatt en rekke verv, blant annet i Forbrukerpolitisk forum, Senter for tverrfaglig kjønnsforskning, Medietilsynets utvalg for minoritetsspråklige tidsskrifter, Minoritetspolitisk råd, arbeidsgruppen for minoritetsbarn og unges oppvekst og vilkår. 
Hun har senere vært aktiv i Norsk barnebokinstitutts styre, Medieutvalget for minoritetsspråklige utgivelser, Referansegruppe for ABM-Utvikling og Norwegian Friends of Pakistan.