google/wiki40b huggingface dataset:
Dalsnibba

Nibbevegen

Nibbevegen ble bygget i perioden 1937-39, men veien ble offisielt åpnet først i 1948. Veien ble bygget på initiativ fra Geiranger Skysslag og under ledelse av veivesenet, men ideen hadde veidirektør Hans Hagerup Krag lansert allerede 50 år tidligere da han selv stakk ut Geirangervegen. Etter at motorisert transport tok over for hesten, ble avstanden fra fjorden helt til toppen av Dalsnibba overkommelig. Nibbevegen ble anlagt med en stigning på 1:8, ti svinger (minste radius 6 m) og veibredde 3,5 m. Trollstigen ble åpnet året før Nibbevegen ble påbegynt slik at mange av arbeidsstyrken på 50 mann hadde erfaring fra Trollstigen. Anlegget kostet den gang 145.000 kr og bompengetaksten var 4 kr for personbiler og 12 kr for busser (anleggsarbeiderne fikk til sammenligning omkring 1 kr og 50 øre timen). Veien ble offisielt åpnet av samferdselsminister Nils Langhelle 18.juli 1948 i forbindelse med at «Stella Polaris» som første turistskip etter krigen besøkte Geirangerfjorden.
Sommeren 2013 ble det lagt asfalt på siste del av Nibbevegen.
Sandar kommune

Kommunehistorie

18. mai 1880 ble Gokstadskipet gravd ut av Kongshaugen (Gokstadhaugen) på gården Gokstad i Sandeherred kommune.  
1. januar 1889 ble en del av Sandeherred med 318 innbyggere overført til Sandefjord. 
29. oktober 1930 besluttet formannskapet at herredets navn skulle endres til Sandar kommune fra 1. januar 1931.
I 1931 ble en del av Sandar med 66 innbygger ble overført til Sandefjord. 
I 1950 ble ytterligere en del av kommunen med 226 innbyggere tillagt Sandefjord.
31. mars 1967 besluttet staten og daværende regjeringen å slå sammen herredskommunen Sandar kommune sammen med bykommunen Sandefjord kommune til "storkommunen" Sandefjord som trådte kraft 1. januar 1968.
 Sandar hadde på dette tidspunktet 24 898 innbyggere og var klart den største kommunen, mens Sandefjord hadde kun 6 242 innbyggere på dette  tidspunktet.
Strömsund

Strömsund (sørsamisk: Straejmie) er et tettsted i Jämtlands län i landskapet Jämtland i Sverige. Det ligger rundt 100 kilometer nord for Östersund. Det er Strömsund kommunes administrasjonssenter. I 2010 hadde tettstedet 3 589 innbyggere.
Raouf

Etymologi

Raouf betyr «nådig» på arabisk.
Fennek

Beskrivelse

Fennek minner om en liten gyllengul rev med veldig store ører. Den er minst av alle canidene, og veier kun 0,8-1,5 kg. Det gjør den mindre enn en gjennomsnittlig stor tamkatt. Kroppslengden er ca. 30-40 cm, mens halen utgjør 18-30 cm. Skulderhøyden er ca. 18-22 cm.
Ørene er utvilsomt det mest framtredende på dette lille rovdyret. De er omkring 15 cm lange og utgjør et viktig redskap, både for å lytte etter bytte og som store flater for å kvitte seg med overskuddsvarme. Den silkeaktige tykke pelsen reflekterer solstrålene på dagtid, slik at reven ikke overopphetes, og beskytter godt mot kulde om natten. Fennek har også poter som er godt beskyttet av tykk behåring, slik at den ekstreme varmen fra sanden ikke brenner sålene.
Hos voksne individer er pelsen tykk og silkeaktig, og lys gulbrun/gyllenbrun til blek hvetefarget i fargen. Buksiden og innsiden av ørene, nedre delen av bena og markeringer i ansiktet er lysere, nærmest kremhvit i fargen. Den ytre delen av halen er gjerne noe mørkere, og selve haletippen er mørk brun eller sort.

Utbredelse og habitat

Fenneken er utbredt i ørken og halvørken i Nord-Afrika fra Mauritania og Vest-Sahara østover til Nildalen, og finnes også i nordlige Sinai.
Habitatet er primært ørken, der det finnes spredt med vegetasjon som dyret kan gjemme seg i. De er så veltilpasset dette miljøet at de ikke trenger å drikke.
Arten finnes i: Algerie, Egypt, Libya, Mali, Mauritania, Marokko, Niger, Sudan, Tsjad, Tunisia og Vest-Sahara.

Atferd

Fennek er et sosialt rovdyr som lever i familiegrupper (flokk) på opptil ti dyr. Gruppen består gjerne av et avlende par (alfapar), årets kull og kullindivider fra et tidligere kull. Alfahannen markerer territoriet for å holde andre hanner borte. De kommuniserer med hverandre gjennom rigid vokalisering og kroppsspråk. Fennek regnes som nattaktiv. De graver ut et hi som de kan hvile i på dagtid. Hiet har ofte flere ut-/innganger. Selve hiet ligger gjerne i tilknytning til vegetasjon, som kan gi støtte til hulen som graves ut. Det er også påvist at flere familier kan dele et sinnrikt nettverk av ganger og bol i samme boligkompleks.

Matvaner

Fennek er altspisende. Dietten består gjerne av små gnagere, firfisler, fugler, egg og insekter, men også frukt, løv og røtter inngår i dietten.
Arendals Søforsikringsselskab

Arendals Søforsikringsselskab var et forsikringsselskap som ble stiftet i Arendal 14. februar 1860.
Da selskapet ble stiftet var Arendal en av Norges største og rikeste sjøfartsbyer. 400 skip var registrert på byen, og det var et behov for et sjøforsikringsselskap. Selskapet ble stiftet med en aksjekapital på 125 000 spesidaler hvor 25% var innbetalt. Skipsreder Christian Stephansen var første formann. Premieinntekt det første året var 26 400 spesidaler.

Selskapets utvikling

Konsul og skipsreder Samuel Eyde, far til industrimannen Sam Eyde, satt som styreformann i 1875, og fra 1895 til 1902. Selskapet var delaktig i opprettelsen av Sørlandske Krigsforsikring A/S i 1915.
Etter hvert utvidet selskapet sin virksomhet i tillegg til sjø- og transportforsikring. I 1912 tilbød selskapet brannforsikring. I 1918 utvidet man forsikringstilbudet ytterligere med auto-, innbrudds- og ansvarsforsikring. For å markere at de ikke lengre kun var et sjøforsikringsselskap endret selskapet navn i 1918 til Arendals Forsikringsselskab A/S.
Et avdelingskontor ble opprettet i Christiania i 1920. I 1928 kjøpte selskapet Rådhusgata 17 i Oslo, hvor de hadde sitt avdelingskontor.
I 1937 kjøpte selskapet forsikringsselskapet A/S Polaris Assuranceselskap med datterselskapet A/S Stella Assuranceselskap.
I 1970 fjernet man s-en i Arendals for å markere at man ikke lengre bare var et lokalt selskap. I 1971 kjøpte selskapet Det norske Garantiselskab.
På midten av 1970-tallet innså selskapsledelsen at det var vanskelig å stå alene. Dette hang sammen med økonomiske utfordringer, samtidtig som det var en utvikling mot større forsikringsenheter. I 1976 ble Arendal Forsikringsselskab solgt til forsikringsselskap Storebrand. Det ble gjort en avtale om at selskapet skulle bestå som et selvstendig selskap i 10 år med hovedkontor i Arendal.
I 1987 endret selskapet navn til Storebrand Arendal A/S. Samtidig flyttet selskapets inn i et nytt administrasjonsbygg på Harebakken i Arendal. Selskapet skiftet navn i juni 1988 til Storebrand Sør A/S.
I 1990 ble selskapet innfusjonert i morselskapet Storebrand Skadeforsikring A/S. Storebrand Sør A/S ble formelt ble opphørt 1. januar 1990.

Arkivet

Arkivet etter Arendals Søforsikringsselskab befinner seg ved KUBEN i Arendal. Arkivet omfatter perioden fra opprettelsen i 1860 til avviklingen i 1990. Arkivet omfatter bl.a. møtebøker, årsberetninger, korrespondanse, premieprotokoller, poliser, havaribøker, skadejournaler, regnskapsprotokoller, statistikk, glassplater, egenproduserte tidsskrifter og materiale knyttet til selskapets mange jubileum.
Des Arc (Arkansas)

Severdigheter

Des Arc har syv eiendommer som er oppført på National Register of Historic Places, inkludert Bethel House, samt gatene Erwin og 2nd, som alle er tegnet av arkitekten Charles L. Thompson.
Forskerforbundet

Forskerforbundet (tidligere Norsk forskerforbund) er en norsk fag- og interesseorganisasjon for kunnskapsarbeidere: ansatte innen forskning, høyere utdanning og kunnskapsformidling. Forskerforbundet har over 20 000 medlemmer. Medlemmene er ansatt i vitenskapelige, administrative og bibliotekfaglige stillinger ved universiteter, høgskoler, forskningsinstitutter, museer, arkiver, helseforetak og i offentlig forvaltning. Forskerforbundet har også mer enn 1 500 studentmedlemmer.
Forskerforbundet har som formål å arbeide for høyere lønn og bedre arbeidsvilkår for medlemmene, og å ivareta medlemmenes interesser i forsknings- og utdanningspolitiske spørsmål.
Forskerforbundet er tilsluttet Unio, som ble stiftet 1. juli 2005. Forbundet var tidligere tilsluttet Akademikerne, men meldte seg ut i 2005 sammen med Presteforeningen grunnet uenighet knyttet til lønnspolitikk, arbeidsvilkår og offentlig forvaltning.
Forskerforbundet er også medlem i Education International, i Studentenes og Akademikernes Internasjonale Hjelpefond (SAIH) og Scholars at Risk (SAR) Norway.
Forskerforbundets engelske navn er Norwegian Association of Researchers (NAR). Forskerforbundets nordsamiske navn er Dutkiidsearvi.
Forskerforbundet utgir fagbladet Forskerforum, som kommer med ti årlige utgaver.
Professor Petter Aaslestad ble i 2012 valgt til leder av Forskerforbundet. Han overtok etter Bjarne Hodne som ledet Forskerforbundet i perioden 2006-2012. Aaslestad ble høsten 2015 gjenvalgt for en ny treårsperiode, og var leder i seks år (2013-2018).
Høsten 2018 ble Guro Elisabeth Lind valgt til leder av Forskerforbundet for perioden 2019-2021. Hun er den andre kvinnelige lederen gjennom tidene og den første på 35 år. Lind (f. 1977) er gruppeleder ved Institutt for kreftforskning, Oslo universitetssykehus og har en bistilling som professor II ved Universitetet i Oslo.
Kristin Dæhli (NTNU) er nestleder og styremedlemmer 2019 til 2021 er Ellen Karoline Dahl (UiT), Sebastian Eiter (NIBIO), Brita Haugum (Akershus universitetssykehus), Belinda Eikås Skjøstad (UiO), Steinar Vagstad (Universitetet i Bergen), og varamedlemmer Lena Marie Kjøbli (NMBU), Berit Bratholm (USN) og Brynjar Kulset (Nasjonalbiblioteket).
Hilde Gunn Avløyp er generalsekretær. Hun overtok etter Sigrid Lem 1. august 2014.
Rettvinger

Utseende

Rettvinger er mellom 1 og 12 cm. De norske artene er noe ikke større enn 6 cm. De største kan ha et vingespenn på over 22 cm. 
De fleste artene har vinger som voksne. Det finnes både arter med velutviklede flygevinger, reduserte vinger og noen helt vingeløse.
Bakbeina er velutviklede med et kraftig lår, spesialiserte for å hoppe. De har bitende munndeler, gjerne med kraftige kjever.

Levevis

De finnes på mange ulike leveområder (habitat). De fleste artene finnes i varmere strøk. Bare et fåtall finnes i Norge. 
Rettvinger lever i vegetasjonen, i høyt gress, busker og trær. Mange er varmekjære. De og liker solfylte steder og foretrekker gjerne tørre steder med sparsom vegetasjon og gjerne med sand. Men det finnes unntak, i Norge finnes det gresshopper som lever i fjellet eller på fuktige steder (myr). 
De er plantespisere, men noen er rovdyr og kan ta andre mindre dyr.
Rettvinger er for det meste dårlige flygere og flyr sjeldent. Vingene benyttes mest til å sveve med, etter at de først har gjort et høyt hopp. Noen arter kan fly langt, som den Europeisk Europeiske vandregresshoppen. Noen arter kan opptrer i svermer som vandregresshoppene og kan da være fryktede skadedyr på avlinger i landbruket. 
Eggene legges både i jorden eller på blad (planter). Noen stikker eggene ned i jorden, noen limer de fast til planter, eller de kan slippe dem mer tilfeldig.
Rettvinger har ufullstendig forvandling, overgang fra nyklekt larve til det voksne kjønnsmodne insektet går gradvis gjennom flere nymfestadier.

Gresshoppesangen

Rettvinger har lydframbringende organer og hørselsorganer. De lydframbringende organene hos rettvingene kalles stridulasjonorganer. Hos løvgresshopper sitter disse taggene på vingen og kalles stridulasjonskammer, for å lage lyd gnir de vingene sammen. Markgresshopper har små torner på innsiden av låret og kalles stridulasjonsfiler. Når de gnir baklårene mot en skarp kant på vingen, oppstår sangen. 
Hørselsorganet kalles tympanalorgan, og er en rund eller spalteformet åpning. Løvgresshopper og sirisser har de på frambeina, litt høyt oppe på leggen. Ved å snu på seg kan de også rettningsbestemme hvor lyden kommer fra. 
Når de lager lyd, kalles denne for sangen, eller at gresshoppen synger. Denne sangen er spesifikk fra art til art, og hensikten er å finne en make for parring. Ved å lytte til sangen kan en skille artene fra hverandre. De fleste eldre mennesker har redusert hørsel, og vanligvis er den blitt såpass dårlig at de ikke oppfatter den høyfrekvente gresshoppe-sangen mer. De kan si at gresshoppene har blitt borte, men det er nok feil.
Barueri

Historie

Ifølge historikerne går historien til stedet Barueri tilbake til 11. november 1560 med etableringen av Nossa Senhora Da Escada Chapel av jesuitt-misjonæren José de Anchieta og videre bosetting fulgte.
Min song og hjarteskatt

Min song og hjarteskatt er et musikkalbum med Beate Lech.
Albumet ble utgitt 11. november 2011. Dette er hennes første album som soloartist.
Worcester Summit

Worcester Summit er en fjellrygg med en høyde opp mot om lag 2 030 moh ved østsiden av Jaeger Table i Dufek Massif i Pensacolafjellene. Den ble navngitt av Advisory Committee on Antarctic Names (US-ACAN) i 1979 etter Robin D. Worcester som sammen med David W. Bennett, dannet det første satellitt-kartleggingslaget i U.S. Geological Survey (USGS) ved Amundsen-Scott-stasjonen vinteren 1973.
Skyting under Stillehavslekene 1987

Skyting under Stillehavslekene  1987. Skyting var en av flere sporter som var med i de åttende stillehavslekene som ble arrangert i Nouméa på Ny-Caledonia i perioden 8. til 20. desember 1987. Det var første gangen som skyting var med på programmet under stillehavslekene. Det var atten øvelser, ni individuelle og ni lagkonkurranser.
Phantazoderus

Utseende

En middelsstor, slank, svart trebukk med gult pronotum. Antennene er slanke og litt kortere enn kroppen. Pronotum har en kraftig tann på hver side nær bakhjørnet, i midten to litt bølgete, svarte lengdestriper. Dekkvingene er parallellsidige, mattsvarte, spissen er gul.

Utbredelse

Arten er utbredt i Chile og det sørlige Argentina.
Ludwigkirchplatz

Ludwigkirchplatz, før 1895 Straßburger Platz, er en plass i ortsteilen Wilmersdorf i den tyske hovedstaden Berlin. Plassen ligger mellom Pfalzburger Straße og Pariser Straße, og fikk sitt nåværende navn i 1895 da grunnsteinen for den katolske kirken Sankt Ludwig ble lagt.
Omegatåken

Omegatåken, M17 eller NGC 6618 er en lys stjernetåke i stjernebildet Skyttens ytterkant. Den har en form som minner om tallet 2, eller en greske bokstaven omega. Derfor har den fått navnet Omegatåken, men kalles også Svanetåken.
Omegatåken ble oppdaget av Jean-Philippe de Cheseaux i 1745.
Stålorm

Utseende og levevis

En kan lett se at stålormen ikke er en slange på at den har øyelokk som kan åpnes og lukkes. Dessuten har slanger alltid bare én rad med skjell under buken, med unntak av arter med et akvatisk eller underjordisk levevis, mens øgler har flere.
Stålormen blir opptil 40 - 46 cm lang, og er stålgrå eller kobberbrun. Fordi den har beinplater i huden under skjellene, er den stiv i bevegelsene. Hannen er som regel ensfarget grå, mens hunnene er lysebrune eller kobberfarget med mørkere sider, og en mørk stripe langs ryggen. Ungenes utseende ligner hunnen, men med lysere, gullaktig grunnfarge. En sjelden gang kan en se eksemplarer med blå flekker, helst hos hanner i parringstida på forsommeren. Det vitenskapelige navnet kommer av at stålormen, i likhet med firfisla, kan slippe fra seg halen om en fiende angriper (autotomi). 
Arten er mest aktiv i skumringen og demringen, ettersom de viktigste byttedyrene er snegler og meitemark. Om dagen gjemmer den seg under steiner og trestammer, men kan komme fram i regnvær. I Norge kommer den ofte ut i solskinn, på veier eller åpent glenner i skogen for å utnytte solvarmen. Den har en todelt tunge, og et velutviklet Jacobsons organ, så luktesansen er viktig når stålormen skal finne bytte. Selv blir den jaktet på av blant annet rovfugler, kråke, skjære, piggsvin og grevling. Den er et viktig byttedyr for slettsnoken.
Stålormen trives best i løv- og blandingsskog med fuktig mark, men kan også treffes i kulturlandskap, så lenge det er nok fuktighet og tett vegetasjon. På samme måte som firfisle er den ikke eggleggende. Den er ovovivipar og ruger ut eggene i kroppen. Ungene blir født i august – september. Vinterstid ligger stålormen i dvale, og da kan en ofte finne mange individer samlet på et sted.
Dette dyret er helt ufarlig.

Utbredelse

Nominatunderarten Anguis fragilis fragilis finnes over store deler av Europa, og mangler bare lengst nord, i Irland og Sør-Spania, og på middelhavsøyene. I Sørøst-Europa, Lilleasia, Transkaukasia og Iran erstattes den av underarten A. f. colchica. Stålormene i Sør-Hellas (Peloponnes, Zakynthos og Kefallinia) ble tidligere ført til underarten A. f. peloponnesiacus, men regnes nå som en egen art, Anguis cephalonnica.
I Norge er stålormen vanlig på Øst-, og Sørlandet, og på Vestlandet nord til Bergen. Nordgrensen er dårlig kjent. Ifølge Artskart er nordgrensen ca på høyde med Sognefjorden. Artsobservasjoner har et utbredelseskart.
Ryuichi Hirashige

Karriere

Ryuichi Hirashige startet sin profesjonelle karriere i Sanfrecce Hiroshima i 2007. Han har også spilt for Tokushima Vortis, Tokyo Verdy, Thespakusatsu Gunma, Roasso Kumamoto og Kataller Toyama.
Han ble tatt ut i Japans tropp til VM i fotball U-20 2007.
Mosalsk

Mosalsk (russisk: Моса́льск) er en by i Kaluga oblast i Russland. Den ligger rundt 80 km vest for Kaluga (veiavstand: 103 km). Innbyggertall: 4 200 (2005 est.), 4 380 (folketelling 2002), 4 610 (folketelling 1989).

Historie

Bosetningen ble første gang nevnt i historiske kilder i 1231 som Masalsk (russisk: Масальск). Den ble senter for et av de Øvre Fyrstedømmer på 1300-tallet. Etter at Ivan III av Storfyrstedømmet Moskva annekterte fyrstedømmet i 1493, emigrerte de lokale fyrstene enten til Storhertugdømmet Litauen (hvor de ble kjent som Massalskifyrstene), eller til Moskva (hvor de ble kjent som fyrstene Koltsov-Masalskij). Mosalsk fikk byrettigheter som en del av Kaluga gubernija i 1776. 
Byens viktigste landemerke er Nikolaikatedralen fra 1818.
Mississippis herre

Mississippis herre (engelsk: The Master of the Mississippi) er en Disney-tegneseriehistorie skrevet og tegnet av Don Rosa. Den ble første gang utgitt i «her er dit liv, Joakim» (Danmark) August 10, 1992. Mississippis herre er kapittel to i Skrue McDucks liv og levnet

Handling

I New Orleans møter Skrue McDuck onkelen sin, onkel Angus McDuck. sammen drar de ut for å lete etter en forsvunnet elvebåt, "Svanen", som hadde gull i lasten. Sammen med Petter Smarts bestefar, Julius Smart, tar de opp jakten på skatten. Men de har en sleip konkurrent: E. G. McBacon, som får hjelp av B-gjengens bestefedre. Etter diverse forviklinger kommer de endelig over Svanen. Den ligger begravd under en gård, etter at elva skiftet løp. Det hele ender med at B-gjengen fengsles og myndighetene beholder skatten. Men Skrue og co får i det minste dusør for å ha fakket B-gjengen.
Angus McDuck trekker seg tilbake som elvebåtkaptein og blir forfatter i stedet. Skrue og Julius tar over bedriften, og tar innersvingen på B-gutta nok en gang. Men elvebåten blir vraket, og Skrue bestemmer at dette livet ikke er noe for ham. derfor setter han kursen mot vest, som fyrbøter på Kanonkulelinjen.
Det er i denne episoden at Skrue får idèen til å skaffe en, binge full av penger, gjennom en kommentar Angus kommer med mot slutten.

Barks-kjennetegn

Skrues eventyr på Mississippi ble omtalt i tre Barks-historier:
- "Det stor elvebåtracet" (DD nr. 2-4/1961)
- "Onkel Skrues fantastiske elvekappløp" (Pocket nr. 4 fra 1969, og "Gylne streker" fra 1989)
- "Havfruedronningen" (Månedshefte nr. 3/1968)
Herfra hentet Rosa figuren E.G. McBacon og B-gjengen. Det faktum at Skrue tok arbeid på et tog for å forlate byen, ble nevnt i "Kvegkonge-kvaler" (DD nr. 18-20/1968) Historien om "Svanen" er en gammel vandrehistorie fra Louisville-området.
Bab Christensen

Bakgrunn

Christensen var datter av skuespillerne Gerda Ring (1891–1999) og Halfdan Christensen (1873–1950), og lillesøster til skuespilleren Pelle Christensen (1923–95).
Quodlibet (herreklubb)

Quodlibet var en vennekrets eller herreklubb startet i Bergen 11. februar 1813. I tillegg til uhøytidelig selskapelig samvær fungerte sammenkomstene som diskusjonsforum hvor temaene gjerne var litteratur og politikk. Frem til 1814 ble det avholdt flere debattmøter over selvstendighetsspørsmålet og planene om en norsk grunnlov.
Klubben hadde fra starten av ni medlemmer; Georg Jacob Bull, Christopher Benedict Bøgh, Wilhelm F. K. Christie, Edvard Hagerup, Johan Arnoldus von Westen Kahrs, Hans Cornelius Klingberg, Peter Motzfeldt, Jonas Rein og Lyder Sagen. På et senere tidspunkt fikk den to medlemmer til; Johan Andreas Budtz og Christies yngre bror Werner.
De første årene hadde klubben møter en gang i uken. Det ble ført protokoll over alle sammenkomstene, men kun den siste er bevart. 
Siste kjente møte var 9. mai 1836.
Av klubbens medlemmer var Christie og Rein medlemmer av Riksforsamlingen på Eidsvoll i 1814, senere samme høst ble Hagerup valgt til det første overordentlige storting.
Kristin Roset

Bakgrunn

Hun vokste opp på Fitje, sør for Sandane sentrum, hun har to eldre brødre, og hennes eldste bror, lensmann i Gloppen, Nils Ove Roset, var hennes trener gjennom det meste av karrieren. Han var selv en habil 400 meterløper og representerte Norge som juniorutøver. Hun gikk idrettsfag ved Firda vidaregåande skule fra 1995 til 1998. Kristin Roset bor på Lillehammer.

Journalistkarriere

Roset tok sin journalistutdannelse ved Høgskolen i Oslo, og arbeidet deretter som journalist i lokalavisen Firda Tidend på Sandane. Hun ble daglig leder i Rogaland Friidrettskrets, og bosatte seg i Stavanger. I desember 2007 ble hun ansatt som redaktør for sportsmagasinet Birkebeiner'n. Etter mammapermisjon i 2014 / 15 startet hun som journalistfrilans for Dagbladet og skriver bloggen Springerinne.

Idrettskarriere

Roset drev tidlig med utholdenhetsidretter, og var en god langrennsløper, men fant seg best til rette på friidrettsbanen. Hun representerte Sandane Turn og Idrettslag i de aldersbestemte klassene, og Gloppen Friidrettslag som junior og seniorutøver. I 1999 vant hun 800 meter under NM, og fulgte opp med ytterligere to seire i 2000 og 2001. Hun fikk sølv i 2002 og bronse i 2003. Hennes personlige rekord på 800 meter er 2.03,64 satt under et stevne i Drammen, 8. juli 2001. Resultatet gjør henne til Norges åttende beste 800 meter løper gjennom tidene (per august 2008). På 1500 meter har hun bestenoteringen 4.10,56, fra et stevne i Cork i Irland 6. juli 2002. Det resultatet gir henne niendeplass på listen over 1500 meterløpere gjennom tidene i Norge.
Dantu

Dantu (kinesisk: 丹徒区; pinyin: Dāntú Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Zhenjiang i provinsen Jiangsu i Folkerepublikken Kina.
Dantu har et areal på 611 km² og teller 361.100 innbyggere (2004).