google/wiki40b huggingface dataset:
Morning Has Broken

«Morning Has Broken» er en kristen hymne. Melodien er basert på en skotsk-gælisk folketone kjent som «Bunessan». Teksten ble skrevet av Eleanor Farjeon til annetopplaget av Songs of Praise (1931). Den ble bearbeidet til svensk av Anders Frostenson («Nu är det morgon», 1976) og omsatt videre til norsk av Eyvind Skeie som «Nå er det morgen», salme nr. 127 i Salmer 1997. Skeie oversatte den senere på ny fra den engelske originalteksten som «Dagen har våknet» til 316 salmer og sanger (2007).
«Morning Has Broken» ble popularisert i Cat Stevens' arrangement på albumet Teaser and the Firecat i 1971. Den er også innspilt av blant andre Floyd Cramer (1972, instrumentalt, og 1988), Kenny Rogers and the First Edition (1973), Nana Mouskouri (1974), Roger Whittaker, Judy Collins (1987), Neil Diamond (1992), Aaron Neville (2000) og Helge Borglund (Sanger jeg er glad i, 2008).
Maura

Sport

Bjerke IL er navnet på det lokale idrettslaget i Maura. 
Det er imidlertid langrenn og skiskyting som er de store idrettene i Maura. I dag har Bjerke IL et av de største anleggene i Norge på skiskyttersiden, større enn Holmenkollen. På skiskytterstadion til Bjerke er det nå lagt asfalt, men det er ikke laget rulleskiløyper. Mange kjente og gode skiløpere har gjennom tidene kommet fra Maura i Nannestad. Bjørn Dæhlie, Anette Bøe og Lars Erik Eriksen har alle gått for klubben Bjerke IL.
A5-papir

A5 er betegnelsen for papirstørrelsen med 148mm x 210 mm.
Papiret er halvparten så stort som et A4-papirformat.
Arktisk niøye

Kjennetegn

Arktisk niøye er brungrå med mørk marmorering og flekker på oversiden. Den er 18-63 cm lang, med de største individene i østlige bestander. Unge individer har to ryggfinner, men disse vokser sammen når fisken blir eldre.

Levesett

Arktisk niøye finnes både i ferskvasstasjonære og anadrome bestander. De voksne lever helst nær elveos på grunt vann ned til 50 m. De er ektoparasitter på de fleste fisk av noenlunde størrelse, blant annet laksefisk, flyndre, torsk og sild. Larvene lever av detritus og planteplankton.
Gytingen skjer på sensommeren på grusbunn i sakteflytende (0,6-0,8 m vannføring i sekundet) elver på grunt vann ned til 20 cm. Fra 2 til 8 individer gyter sammen, og begge kjønn er med på å grave gytegropa. Hunnene gyter med flere hanner hver, på ulike tidspunkt. Begge kjønn vokter eggene i dagevis, til dei dør. Larvene ligger nedgravde i ca. 4 år.
Misty (sang)

«Misty» er en amerikansk jazz-standardlåt, skrevet av pianisten Erroll Garner i 1954 og spilt inn på musikkalbum av The Erroll Garner Trio samme år.
«Misty» ble opprinnelig komponert som en instrumental som følger det tradisjonelle 32-takters formatet. Johnny Burke skrev en engelsk tekst i 1955. Den ble signatursangen til Johnny Mathis. Mathis' versjon lå på en tiendeplass på den amerikanske R&B Singles-listen og en tolvteplass på den amerikanske Billboard Hot 100-singlelisten i 1959. Den kom også på den britiske singlelisten 30. januar 1960 og lå der i tolv uker med nummer tolv som høyeste plassering.

Coverversjoner

«Misty» har blitt spilt inn på album i tallrike coverversjoner, kanskje mest kjent med Ella Fitzgerald, Sarah Vaughan (1959), Billy Eckstine (1960), Frank Sinatra og Earl Grant (1961), Lloyd Price (1963) samt Ray Stevens (1975), som en countrysang.
Prices versjon lå på en ellevteplass på den amerikanske R&B Singles-listen og en 21.-plass på den amerikanske Billboard Hot 100-singlelisten i 1963.
Stevens' versjon lå på en tredjeplass på den amerikanske Country Singles-listen og en fjortendeplass på den amerikanske Billboard Hot 100-singlelisten i 1975.
Den kom også på den britiske singlelisten 21. juni 1975 og lå der i ti uker med nummer to som høyeste plassering.

Grammy Hall of Fame

Misty i originalversjonen ble innlemmet i Grammy Hall of Fame i 1991, og Mathis' versjon ble innlemmet i Grammy Hall of Fame i 2002.

Misty - mørkets melodi

Sangen spiller en nøkkelrolle i intrigen til filmen Misty - mørkets melodi (1971). Clint Eastwood og Universal betalte $ 25 000 for å anvende sangen i filmen.
Ludašsjøen

Ludaš eller Ludošsjøen (serbisk Ludaško/Ludoško jezero, ungarsk Ludas) er en grunn innsjø i provinsen Vojvodina, nord i Serbia, i nærheten av Subotica. Den er en del av et naturreservat og siden 1977 vært en del av Ramsar-konvensjonen. Navnet kommer fra det det ungarske ludas som betyr gås.

Geografi

Innsjøen ligger om lag 12 km sørøst for Subotica, 10 km fra motorveien E75, i nærheten av landsbyene Šupljak og Hajdukovo. Innsjøen er om lag 4,5 km lang og strekker seg fra nord til sør. Den ligger i sandfylt terreng mellom elvene Donau og Tisza, mot løssplattået Bačka. Den nordlige delen er bredere og myrlendt, mens den sørlige delen er omgitt av tre til fire meter høye bredder av løss. Bunnen av innsjøen består av hvit leire dekket av mudd. Vannet er grunt; gjennomsnittsdybden er bare en meter, og innsjøens dypeste punkt er på 2,5 meter. Innsjøen fyser over om lag tre måneder om vinteren, og kan nå så høy en vanntemperaturer som 30 °C om sommeren.
Innsjøen har eolisk opprinnelse, og sjøbunnen ble dannet for om lag en million år siden, da vind skapte sanddyner langs leirplattået. Før området ble regulert, var innsjøen ei myr som fikk vann fra flere små, naturlige kilder. Vannet renner fra innsjøen og ut i elven Kereš, som er en sideelv av Tizla. I dag får innsjøen også tilført vann fra kanalene Palić-Ludaš og Bega.

Biologisk mangfold

Innsjøen og omgivelsene inneholder et mangfoldig habitat (akvatisk, myrlendt, enger og stepper) med mange plante- og dyrearter. Det finnes mye av en bestemt orkidé, Orchis laxiflora, på engene rundt innsjøen. Flere andre sjeldne planter finnes her, som mjeltarten Astragalus exscapus, kubjelle, salvie og gravmyrtarten Vinca herbacea. Det er registrert 214 forskjellige fuglearter her, hvorav 140 er vernet. De fleste av artene er trekkfugler. Det er det rike fuglelivet her som er hovedårsaken til at området er vernet. Skjeggmeis er den mest sjeldne av fugleartene man finner her, mens andre truede fuglearter er hvithodeand, hvitøyeand og tamarisksanger.
Av landdyr finner man om lag 20 arter, hvorav oteren er nær en utryddelse i området.
Albertus Pictor

Albertus Pictor (egentlig Albrekt Ymmenhusen, men også kalt Albert Pictor, Albert Målare, Albrekt Pärlstickare eller Albrekt Målare; (født ca. 1445 i Hessen, Tyskland, død 1509) var en tysk-svensk maler og perlestikker med verksted i Stockholm.
I sin samtid ble han kalt Albrekt Målare, men han signerte sine motiv med det latinske Albertus Pictor. Han var en av Sveriges mest fremstående malere rundt 1500.
Albertus Pictors malerier finnes bevart i 36 kirker hvorav 6 er signert. Som forlegg benyttet han i noen tilfelle tresnittene i Biblia pauperum, men han utviklet seg i en friere retning. Han drev et stort verksted i Stockholm og var først og fremst virksom i Mälardalen.
Tor Haugerud

Cirka Teater

Haugerud har vært med på flere av Cirka Teaters produksjoner, som skuespiller, komponist og musiker i Hundreårsnatten (1989), Den 5. årstid (1990/91) og Mekatonia (2012-2014). Mekatonia ble til i samarbeid med Alpaca Ensemble og Eirik Hegdal.

MisterYtor

Haugerud etablerte sitt eget avantgarde-band MisterYtor (Nordland Musikkfestuke 2006, Trondheim Jazzfestival, Nattjazz m.m) med Ståle Storløkken og Hans Christian Frønes. Disse ble senere erstattet av Øystein Moen og Stian Westerhus.

Trio Alpaca

På SoddJazz 2006 debuterte han med Trio Alpaca. Han er (per 2015) medlem av Alpaca Ensemble som har gitt ut platene Tapet Tapet, Elevator og Moving Slow med musikk av Eirik Hegdal.

Jazztrioen ÉnÉnÉn

Haugerud spiller i jazztrioen ÉnÉnÉn med Eirik Hegdal og Michael Francis Duch.

Gruppen BOL (senere BOL&SNAH)

Gruppen BOL utvidet i 2010 med gitaristene Hans Magnus (Snah) Ryan (kjent fra Trondheimsbandet Motorpsycho) og Stian Westerhus. I 2012 ga de ut cd-en Numb, Number i 2012. Westerhus forlot siden samarbeidet, og gruppen skiftet navn til «BOL&SNAH». I november 2015 ga de ut sitt nye album So? Now? på selskapet Gigafon.
I 2008 sluttet han seg til fri-improgruppen Murmur/Muringa bestående av Kim Myhr, Martin Taxt, Klaus Holm og Haugerud.Denne gruppen utga albumet The Unknown Knowns i 2012 på SOFA. 
Tor Haugerud spiller i improv-duoen Vertex med Petter Vågan. De ga ut albumet Shapes & Phases på plateselskapet SOFA i 2010, og turnerte blant annet i Skandinavia, Europa, USA, Japan og Sør-Afrika.

Teater Fot

Haugerud er fast medlem i Lise Hoviks Teater Fot som musiker og tidvis skuespiller. Teater Fot lager interaktivt teater for barn, og har blant annet utviklet forestillingene De røde skoene (2008) og trilogien Du skal få høre fuglesang (2012).

Annet

Han startet i 2013 duosamarbeid med pianisten Oscar Grönberg. Haugerud har også et eget soloprosjekt. 
Han har vært en sentral aktør i Trondheim Jazzorkester, og har (per 2015) medvirket på 14 produksjoner og 10 albumutgivelser sammen med dem. Den siste var med Kim Myhr og Jenny Hval på utgivelsen In the end his voice will be the sound of paper, på plateselskapet Hubro.

Akademisk virke

Haugerud er ved siden av sin frilansvirksomhet som musiker deltidsansatt som førsteamanuensis ved jazzlinja på NTNU.
Den stortyske løsning

Den stortyske løsning (Großdeutsche Lösung) eller stortysk er betegnelsen på én av to politiske strømninger på 1800-tallet, som hadde som mål å danne en tysk nasjonalstat bestående av alle medlemmene i Det tyske forbund. Denne bevegelsen stod i motsetning til den lilletyske løsning, som hadde som mål å danne en nasjonalstat uten Østerrike, og dermed under prøyssisk ledelse.

Marsrevolusjonen i 1848

Den stortyske bevegelsen hadde størst støtte i de sydtyske statene (Baden, Württemberg, Bayern, Østerrike), og dens tilhengere var stort sett politisk liberale eller nasjonalliberale.
Under marsrevolusjonen i 1848 gikk tilhengerne inn for en tysk nasjonalstat som omfattet alle tyskspråklige områder i Det tyske forbund og av historiske og kulturelle grunner dessuten det delvis tyskspråklige Bøhmen og de østerrikske provinsene Krain og Küstenland ved Adriaterhavet. Dette ville imidlertid bare være mulig gjennom en deling av Østerrike-Ungarn.
Begrepet «stortysk» ble første gang brukt av presidenten for nasjonalforsamlingen i Frankfurt i 1848, Eduard von Simson. Den stortyske bevegelsens farver har tradisjonelt vært sort-rød-gull.

Keiserriket 1871-1918

Da Tyskland ble samlet som nasjonalstat i 1871 ble den lilletyske løsning valgt. I Østerrike og sydtyske stater fortsatte likevel den stortyske løsningen å ha oppslutning i brede lag av folket.

Etter den første verdenskrig, Anschluss

Etter første verdenskrig krevde det østerrikske parlamentet at de tyskkulturelle områdene i Østerrike-Ungarn skulle forenes med Det tyske rike, og da seierherrene nektet dem dette, tok den østerrikske republikken navnet Republikken Tysk Østerrike, noe som de senere også ble tvunget til å endre.
Da Østerrike likevel under Anschluss ble innlemmet i det nasjonalsosialistiske Tyskland i 1938, ble det fra nazistenes side argumentert med at de hadde skapt en stortysk løsning.
Stortinget i 1848

Stortingsvalget

1847 var året for dyrtid i Europa, en medvirkende årsak til revolusjonene som brøt ut i Frankrike og Tyskland i 1848. I Norge fantes det en opposisjon mot regjeringens politikk i form av bondeopposisjonen, men den hadde ikke noe fast program eller store reformkrav. Ludvig Kristensen Daa hadde i sin bok Varsko fra 1846 spådd at Stortinget i 1848 ville bli fredeligere og mer regjeringsvennlig enn det forrige.
Ved valgene høsten 1847 ble det valgt 48 embetsmenn, 40 bønder og 14 handelsmenn og håndverkere. Ludvig Kristensen Daa ble valgt fra Søndre Bergenhus amt, men valget ble underkjent som et forsøk på å omgå grunnloven, ettersom Daa var bosatt i Christiania.

Stortinget og februarrevolusjonen

Mens Stortinget var samlet kom meldingen om februarrevolusjonen i Paris til Christiania. Alt to dager etter at nyheten var kjent bragte Morgenbladet en artikkel som oppfordret til «handling og beslutning, ikke snakken frem og tilbake». Artikkelen ble oppfattet som nærmest revolusjonær, og regjeringsvennlige studenter holdt pipekonsert foran redaktør Stabells hus. 26. april fremla opposisjonens ledere (Fauchald, Ueland, Johnsen, Krogness og Stabell) et forslag til en adresse til kongen, hvor de beskyldte regjeringen for å være en minoritetsregjering som ikke tok hensyn til folkeviljen. Dette var en åpen mistillitserklæring hvor det også ble truet med bevilgningsnektelser hvis ikke kongen endret sammensetningen av regjeringen. Adresseforslaget ble så voldsomt angrepet i de regjeringsvennlige avisene at opposisjonen fikk kalde føtter og lot saken drøye så lenge under komitébehandlingen at den aldri kom til avstemning.
I det hele tatt valgte Stortinget å komme regjeringen i møte i mange av de sakene som hadde blitt vedtatt i 1845, men så hadde fått sanksjonsnektelse. Dette lyktes ikke for Veiloven og Lensmannsloven, som fortsatt ble nektet sanksjon selv om ordlyden var blitt endret. Bondeopposisjonen viste seg fremdeles illiberal i flere spørsmål; for eksempel stemte den imot opphevelse av Jødeparagrafen og mot regjeringens forslag om statsrådenes adgang til å delta i Stortingets forhandlinger.
Blant lovene som ble vedtatt av dette Stortinget var Lov om almueskolevesenet i kjøpstedene, som regulerte de offentlige skolene i byene, og Botsfengselsloven, som var en reform av fengselsvesenet, ved at det skulle opprettes egne fengsler for forbrytere, som hittil hadde vært anbragt i straffanstalter sammen med ikke-forbrytere.
Først etter at Stortinget var oppløst skulle radikalismen som var utløst av februarrevolusjonen finne utløp i form av Thranitterbevegelsen, som begynte å organisere seg mot slutten av 1848. Bernt A. Nissen mener dette Stortinget med dets mislykkede «mistillitsadresse» representerer avslutningen av en epoke i norsk politikk, ettersom frontene på senere storting ble klarere og opposisjonen mer programmessig utbygd.
Vaneau (Paris Metro)

Vaneau er en stasjon på metroen i Paris.
Stasjonen betjener linje 10.
Kanetisa digna

Utseende

En middelsstor, brun sommerfugl. Oversiden er brun med et gulaktig tverrbånd som vanligvis ikke når helt ut til for- og bakkantene, og en svart flekk i spissen av forvingen.
Forvingens underside er grågul med gråspraglete kanter, bakvingens underside er gråspraglete.

Utbredelse

Arten er beskrevet fra det nordlige India, der den ble funnet ca. 5000 meter over havet.
Den er også kjent fra Afghanistan.
Statstidende

Statstidende er et offentlig dansk dagblad som utkom første gang i 1904. Det ble opprinnelig utgitt av Statsministeriet, men har siden 1964 blitt utgitt av Justitsministeriet. Siden 2005 har Statstidende utelukkende blitt utgitt i elektronisk form på internett.
Statstidende inneholder hovedsakelig meddelelser med rettsvirkning for borgere, virksomheter og myndigheter. Det inneholder videre aktuell informasjon fra Folketinget, centraladministrationen og EU. 
Et tillegg, Tingbladet, har meddelelser om tinglysninger.
Under typografstreiken  i 1947 ga man ved en særlov opplesning i radio samme rettsgyldighet som kunngjørelser i Statstidende.
Ueli Schnider

Karriere

Schnider deltok ved Ski-VM 2015 i Falun, der han fikk fjerde beste tid i prologen, og vant sin kvartfinale, men ble slått ut i semifinalen. Han endte dermed på 8.-plass på sprinten.
Lushatthumle

Kjennetegn

Lushatthumla har nesten alltid gulbrun farge på ryggsiden av brystet, og de første leddene på bakkroppen. Resten har svart pels, bortsett bakkroppsspissen som har lysegrå pelsfarge. Kroppen er lang og smal. Hodet er langt og smalt, og har en lang tunge 
Lushatthumla er den siste av våre humler som kommer fram om våren, som regel i slutten av mai, begynnelsen av juni. Dette er en tilpasning til sin vertsplante. Før tyrihjelm begynner å blomstre samler lushatthumla nektar og pollen på mange forskjellige planter, særlig på planter med lange kronrør. På forsommeren kan man se lushatthumla i store mengder på sibirertebusk før tyrihjelm begynner å blomstre. Men så snart tyrihjelm er i full blomstring så forsvinner lushatthumla fra de andre plantene. Forsøk fra Canada har vist at mens de andre humleartene må lære hvordan de skal kunne finne nektaren på Aconitum, så vet lushatthumlene dette fra første forsøk.
Tungelengden til lushatthumla øker ikke proporsjonalt med humlas størrelse slik som hos de andre humleartene. Den relative lengden avtar for de største individene slik at tungelengden for mellomstore og store humler er tilnærmet like lang. For kort og for lang tunge vil gjøre innsamling av nektar mindre effektiv. Lushatthumla er så godt tilpasset at den helt utkonkurrerer de andre humleartene. Her må selv hagehumla som har den nest lengste tunga gi tapt når bestanden av lushatthumle er stor nok. 
Det er svært stor størrelsesforskjell på arbeiderne. De aller minste ser man imidlertid sjelden ute i det fri, da det normalt er de største arbeiderne som sanker nektar og pollen. De største arbeiderne kan bli like store som dronningene, og det kan være svært vanskelig å skille dem fra hverandre bortsett fra i atferd. Men arbeiderne mangler fettlegemet i bakkroppen som benyttes under overvintring. Hannene er lange og slanke og er noe mer butte i bakkroppen enn arbeiderne. De vil også kunne kjennes på de litt lengre antennene.

Bolet

Bolet til lushatthumla er normalt lite. Det ligger som regel i et gammelt musebol nede i jorda. Men mer eller mindre overjordiske bol kan også forekomme. Noen ganger må lushatthumla krabbe flere meter for å komme fram til bolet. Lushatthumla tilhører de såkalte "pocketmakers", humler som lager egne lommer direkte på larvekammerne som humlene plassere pollen i. Larvene spiser så direkte på denne pollenputen som arbeiderne dytter ned i lomma.

Utbredelse

Lushatthumla er utbredt fra Norge i vest til Japan i øst. Vi finner lushatthumla over hele Norge hvor vi finner tyrihjelm. Men vi mangler den i de aller sørligste og nordligste deler av landet. 
Lushatthumla er av og til blitt forvekslet med åkerhumle Bombus pascourum (Scopoli), men av alle verifiserte funn er det bare et kjent funn (Abisko) av et enkelt lushatthumle individ utenfor utbredelsesområdet til lushatt.
Oonopidae

Utseende

Bittesmå (1-3 mm), lyse edderkopper, gjerne rødlige på farge. De har vanligvis seks øyne som er forholdsvis store og opptar mesteparten av den fremre delen av forkroppen. Det finnes også arter med fire, to eller ingen øyne. Forkroppen er oval, tilsmalnet framover, noen ganger utvidet mot sidene. Bakkroppen er avlangt oval, og kan ha harde rygg- og bukplater (underfamilien Gamasomorphinae). Hannens palpeorganer er vanligvis formet som en enkel sprøyte, men kan også ha en mer komplisert oppbygning.

Levevis

Disse edderkoppene er nattaktive jegere som ikke spinner fangstnett. De tilbringer dagen i en løst vevd celle av silke, der legger hunnene også sine egg, bare to om gangen. Edderkoppene har en karakteristisk måte å bevege seg på, med prøvende, langsomme bevegelser avbrutt av svært raske spurter. Noen arter lever i termitt-tuer, andre kan lever som parasitter i nettene til større edderkopper. For enkelte arter er hanner ukjente, og man antar at de kan være parthenogentiske.

Utbredelse

Familien er svært artsfattig i Skandinavia, men er ellers vidt utbredt. Den har påfallende mange arter på Seychellene. Fra Australia er det foreløpig bare beskrevet åtte arter, men det er estimert at museumssamlingene inneholder 250-300 arter fra dette kontinentet alene.
Bundesschule des Allegemeinen Deutschen Gewerkschaftbundes

Historie

Bygningene ble oppført i perioden 1928 til 1930 etter tegninger av arkitektene Hannes Meyer og Hans Wittwer. Bygningene er for 2017 foreslått oppført på UNESCOs liste for verdens kulturarv, som en utvidelse av Bauhaus-skolen.
Hannes Meyer var under planleggingen av skolebygningene direktør for Bauhaus i Dessau, og ledet arbeidet i hele byggeperioden. Hans Wittwer som fra mars 1928 hadde vært mester ved byggeavdelingen og leder av byggekontoret, deltok i arbeidet inntil 1929. Forøvrig deltok en rekke studenter og verksteder ved Bauhaus-skolen, i arbeidet.
ADGB-skolen er i tillegg til Bauhaus-bygningen i Dessau, oppført 1925/26 av Walter Gropius, den andre skolebygningen oppført av medlemmer av Bauhaus-miljøet. Bygningene glir naturlig inn i det landskapet hvor de er oppført.
Anlegget ble utvidet i 1950-55 av arkitekt Georg Waterstradt.
Reichwein

Reichwein er en utdødd dansk-norsk adelslekt tilhørende lav- og sverdadelen.

Historie

Slekten er tysk og kom til Norge med den senere generalmajor og stiftbefalingsmann Georg Reichwein som var født i Marburg i Hessen-Kassel, hvor hans far skal ha vært skredder. I 1655 mottok Reichwein adelsbrev av Frederik III. 
Han var far til oberst Georg Reichwein den ynrge (d. 1715) og kapein Frederik Christian Reichwein (ca. 1600–1730). Førstnevnte var far til stiftsamtmann i Akerhus, generalmajor Lorentz Reichwein (ca. 1680–1735). Frederik Christian Reichwein var far til generalmajor Nicolai Frederik Reichwein (1692–1761). Slekten døde ut i 1864 med hans brorsønn, postmester i Ærøskøbing, krigsråd Frederik Theodor Reichwein (1795–1864).

Våpen

Slektsvåpenet har i blått skjold en rustningskledt arm som holder en rød drueklase med grønne blad. På hjelmen er hjelmtegnet to røde flagg og mellom disse en sammenviklet rød vimpel med hvitt kors. Hjelmkledet er i blått og gult.
Tafsir (Saadia)

Tafsir (arabisk: تفسير, Kommentar) er tittelen på den bibeloversettelse til arabisk som ble foretatt av Saadia Gaon (882–942). Dette er den første fullstendige av samtlige bøker i den jødiske Tanakh (svarer nesten nøyaktig til Det gamle testamente). Denne oversettelse ble så utbredt blant jøder, samaritaner og kristne. Forfatteren Saadia Gaon benyttet verket i sine diskusjoner med Karäer.   
Saadia Gaons Tafsir er skrevet på klassisk arabisk. Deler herfra ble overtatt av Abraham ibn Esra (1092–1167) for en jødisk lesekrets, fortsatt på arabisk men med hebraiske bokstaver.