google/wiki40b huggingface dataset:
Bury St. Edmunds-katedralen

Bury St. Edmunds-katedralen er en katedral i Bury St. Edmunds. Den har vært en katedral siden 1914, da The Diocese of St. Edmundsbury and Ipswich ble dannet. Den er i nygotisk stil.
KDE Display Manager

KDE Display Manager (KDM) er en display manager (et grafisk innloggingsprogram) som ble utviklet for KDE til bruk i vindussystemet X og Wayland.
Programmet er basert på kildekoden til X display manager og var standard innloggingsprogram i KDE Software Compilation inntil det ble erstattet av Simple Desktop Display Manager i KDE Plasma 5.
Keiser Qinzong av Song

Bakgrunn

Qīnzōng var den eldste sønnen til keiser Song Huizong, mens hans mor var keiserinne Xiangong fra Wáng-familien.

Keiser

Qīnzōng overtok tronen under urolige forhold etter sin fars abdikasjon. Da Sòng-riket sto ovenfor det jursjenske Jin-dynastiets invasjon, abdiserte Huizong fort i Qīnzōng favør. Qīnzōng utnevnte Li Gang til å slå tilbake jursjenene, men Qīnzōng var ikke en besluttsom leder, og han tok den dårlige beslutningen å frata Li alle hans stillinger i håp om å forhandle fram en fredelig løsning med jursjenene.

Fangenskap

Jursjenerne var imidlertid ikke interessert i fred, og invaderte hovedstaden Kaifeng i januar 1127, og fanget da den tjueseks år gamle Qīnzōng, den tidligere keiseren Huizong og hele Sòng-dynastiets keiserfamilie inkludert dusinvis av embedsmenn, noe som ble slutten på Det nordlige Sòng. 
Qīnzōng og hans far ble degradert til vanlige borgere 20. mars 1127, og 13. mai samme år ble de deportert til det fjerntliggende, kalde nordlige Mandsjuria, hvor han tilbrakte sine gjenværende trettifire år i fangenskap. 
I 1128 måtte Qīnzōng og hans far hedre Jin-dynastiets forfedre i deres tempel i Shangjing (nær dagens Harbin) mens de gikk i sørgeklær, og mottok da spottende titler. 
I 1141, da Sòngs relasjoner med Jin var i ferd med å bli normalisert, ga jursjenene Qīnzōng de nøytrale tittelen Tianshui Jungong, etter et kommanderi ved Wei He (i dag i Gansu), mens hans far (som døde i 1135) fikk en tilsvarende, litt høyere tittel; og et par år senere begynte han å få et stipend på grunn av tittelen. Fram til sin død i 1156 eller 1161 ble han holdt som et gissel av Jīn, slik at de kunne presse Sòng. 
Qīnzōng  døde syk og nedtrykt etter mange år hos jursjenene, 61 år gammel. Hans tempelnavn Qīnzōng betyr "Velansett forfader." Qīnzōng hadde én keiserinne og to konkubiner, og fikk med dem tre sønner og én datter.
Kwantunghæren

Historie

Hæren var i tiden under det japanske keiserrike stasjonert på det kinesiske fastland. Den ble i 1919 dannet ut fra den i 1906 grunnlagte Kwantung-garnison og var stasjonert i Port Arthur. Den hadde en styrke på 10 000 mann.
Japan ville beskytte den sørmandsjuriske jernbane. Fra 1907 ble Kwantunghæren satt til dette. Her fremprovoserte den på egen hånd en rekke sammenstøt med den kinesiske hær. Særlig viktig var sprengningen av deres egen jernbanelinje den 18. september 1931. Denne såkalte Mukden-episoden beskyldte japanerne de kinesiske tropper for å stå bak. Deretter besatte Kwantunghæren uten tillatelse fra den japanske regjering det nordøstlige Kina. I 1932 oppstod der lydstaten Manchukuo.
Kwantunghæren skal også ha stått bak episoden på Marco-Polo-broen i 1937, som førte til den annen kinesisk-japanske krig og dermed dannet grunnlag for Stillehavskrigen under 2. verdenskrig.
I 1938 og 1939 kom det til kamper mellom Kwantunghæren og den sovjetiske Røde armé under den sovjetisk-japanske grensekonflikt. Under de omfattende kamper ved Khalkhin Gol (Nomonhan) led Kwantunghæren betydelige tap og viste seg å være Den røde armé underlegen.
I 1941 ble hæren betydelig forsterket. Selv om den var kjent for sin hang til grensekonflikter og egenhendig fremprovoserte episoder, viste den under annen verdenskrig, da Japan ville unngå en konflikt med Sovjetunionen, en for den forbløffende disiplin og fredsommelighet.
Under Sovjetunionens invasjon av Mandsjuria i august 1945 stod Kwantunghæren overfor Den røde armé. På dette tidspunkt hadde Kwantunghæren en styrke på omkring 600 000 mann. Men de beste enheter var imidlertid satt inn på andre krigsskueplasser i Stillehavskrigen, og da hæren i enda høyere grad enn tidligere savnet moderne tunge våpen, var den kun en skygge av seg selv. Den kunne ikke brukes til annet enn grensekontroll og okkupasjon. Den hadde ikke noen sjanse mot de herdede og velutrustede sovjetiske tropper fra krigen mot Tyskland. Selv om det til tider kom til heftig japansk motstand, trengte de sovjetiske styrker hurtig inn i Mandsjuria. Ytterligere kamper ble unngått ved den japanske kapitulasjon. Restene av den legendariske Kwantunghæren var enten døde (ca. 60 000) på slagmarken, på vei til sovjetisk krigsfangenskap (ca. 600 000 hvorav 60 000 døde under fangenskapet) eller forsøkte å komme seg hjem.
Kwantunghæren var også ansvarlig for noen av de alvorligste japanske krigsforbrytelser, som systematiske forsøk med biologisk og kjemisk krigføring, utprøvd på mennesker av Enhet 100 og Enhet 731. Kun tolv medlemmer av hæren ble dømt under krigsforbryterrettssakene i Khabarovsk.
No Particular Place to Go

Musikere

På «No Particular Place to Go» spiller blant annet Odie Payne trommer og Paul Williams piano.
Kildin

Kildin (russisk: Кильди́н; nordsamisk: Gieldasuolu) er ei øy i Barentshavet, beliggende omkring 1-2 km utenfor nordkysten av Kolahalvøya i Murmansk oblast i Russland og 15 km øst for utløpet av Murmanskfjorden. Den er skilt fra fastlandet ved Kildinstredet. Øya er 17,6 km lang og opptil 7 km bred. Landskapet på øya er et kupert, opptil 281 meter høyt, platå av sandstein. Kysten er bratt i nord og vest, mens det i sør og øst er brede terrasser som leder ned mot kysten. Vegetasjonen består av tundra. Øst på øya ligger den unike innsjøen Mogilnoje, som inneholder både ferskvanns- og saltvannsorganismer.
Kildin var på slutten av 1800-tallet og like til 1930 bosted for enkelte Kolanordmenn, som hadde utvandret fra Finnmark. Blant dem som bosatte seg på Kildin var Johan Petter Eriksen (1842–1905) fra Skjerstad, Nordland), og konen Karoline Jørgensen (1842–1903), og hans sønn Karl Johan Eriksen, også kjent som Ivan Eriksen (1872–1942), født på Kola, og konen Anna Kristina Berg (1882–1949) fra  Tromsø) og barnebarna Alfred Kornelius Eriksen (f. 1908, Kildin) og Ingrid Konstantina Eriksen (f. 1912, Kildin). Johan og senere Ivan gikk under hedersbetegnelsen Kong Kildin (Russisk: Кильдинский король/Kildinskij korol').
Studio Sápmi

Studio Sápmi er et samisk talkshow fra NRK Sápmi med programleder Ronald Pulk og studiogjester og aktuelle artister. Programmet ble første gang sendt 22. desember 2016 på NRK2 og NRK TV.
Studio Sápmi publiseres i 2019 på NRK TV på lørdager, og sendes på NRK1 på tirsdager. Programmet vises også på SVT2, SVT24 i Sverige og på SVT Play.
BrewDog

BrewDog er et skotsk bryggeri fra Ellon i Aberdeenshire i Skottland.

Historie

BrewDog ble grunnlagt i 2007 av vennene James Watt og Martin Dickie. Fra april 2007 til november 2012 lå bryggeriet ved Kessock Industrial Estate i Fraserburgh. Etter å ha vokst ut av dette lokalet ble det bygd et nytt og større bryggeri i Barmacassie i Ellon i 2012. Det første brygget der ble satt 1. november 2012. Utvidelsen ble finansiert gjennom andelssalg til kunder, et prosjekt man har kalt «Equity for Punks».
BrewDog er Skottlands største uavhengige bryggeri. Fra å ha hatt to ansatte og produsere 105 000 liter øl i 2007 har bryggeriet vokst til å produsere rundt 34 millioner liter og ha over 1 000 ansatte i 2017.

Øl

BrewDog produserer flaskeøl i mange ulike sorter, som ale, stout, IPA og lager. Ølet distribueres til hele Storbritannia og eksporteres til mange land, som Japan, Taiwan, Estland, Finland, Danmark, Sverige, Norge, Nederland, USA, Canada og Australia.
Den amerikanskinspirerte Punk IPA har i flere år vært Storbritannias raskest voksende varemerke fra et mindre bryggeri.

Verdens sterkeste øl

Sent i november 2009 presenterte BrewDog et nytt øl med navnet Tactical Nuclear Penguin, med 32 % alkohol, som da ble regnet som det sterkeste ølet som noen gang hadde blitt brygget. Den høye alkoholprosenten hadde mann nådd ved frysedestillering.
Senere brygget man ett øl til, nå for å overgå et tysk øl som var sterkere enn Tactical Nuclear Penguin. Dette heter Sink the Bismarck på 41 % og kom i februar 2010.
BrewDog ble igjen forbigått, men brygget i juli 2010 ølet The end of History på 55 %, og hadde igjen verdens sterkeste øl, og også verdens dyreste Noen uker seere kom det nederlandske bryggeriet 't Koelschip med Start of the Future på 60%, og slo BrewDog på både alkoholstyrke og pris.

Utmerkelser

BrewDog vant Prince's Scottish Youth Business Trust Young Entrepreneur of the Year award i 2008
Hardcore IPA vant gullemdalje i World Beer Cup i 2010.

BrewDog-barer

BrewDog har også 59 barer over hele verden, hvor av to i Stockholm, én i Göteborg, og én i Helsinki.
Rekvisitt

En rekvisitt er en type kulisse.
En rekvisitt er en mindre kulisse som brukes til å frammheve hva en mener og peker til i et teater eller en fjernsyns- eller filmproduksjon.
Personen som har ansvaret for rekvisittene kalles rekvisitør. En rekvisitt kan brukes til å lage lyd og lys.
E-meter

E-meter er et apparat som blir brukt i scientologi. E-meteret har vært gjenstand for omfattende debatt og flere rettstvister, og som følge av en føderal rettsavgjørelse i USA opplyser scientologikirken nå i sine bøker og publikasjoner om at E-meteret «i seg selv gjør ingenting», og at det blir brukt for åndelige formål.
Lignende gjenstander har blitt benyttet i forsøk på mennesker, og er blant annet en av flere komponenter i Leonarde Keelers polygraf (løgndetektor), som har blitt utsatt for omfattende kritikk for å være ineffektiv og pseudovitenskapelig av juridiske eksperter og psykologer.
Skáldatal

Skáldatal («liste over skalder») er en islandsk liste over norske og islandske skalder fra de tidligste tider fram til 1200-tallet, ordnet etter hvilke konger, jarler og høvdinger som de var i tjeneste hos og diktet om. Listen er delt inn i fire seksjoner: en for hver av de svenske, danske og norske kongsskalder, og en fjerde for skalder som var hos jarler, høvdinger og andre stormenn. Innenfor hver kategori er høvdinger og skalder oppført i noenlunde kronologisk rekkefølge.

Innhold

Til sammen er det navngitt 148 forskjellige skalder som har vært i tjeneste hos, eller diktet om, 89 forskjellige nordiske konger og stormenn.
De eldste skaldene i fortegnelsen er mer eller mindre mytiske; For eksempel nevnes Starkad den gamle (Starkaðr inn gamli) som får æren av å ha innført versemålet fornyrdislag. Brage den gamle (Brage Boddason), den første dróttkvætt-skalden, som er listet, har blitt hirdskald hos de litt usikre svenske kongene Östen bele, Ragnar Lodbrok og Bjørn på Håga. Lista avsluttes med datidens (1200-tallets) samtidige skalder som godt kan være identisk med Skáldatals forfatter, slik som Snorre Sturlason og Olav Tordsson. Også Snorre står på lista, han har diktet om seks konger og jarler.

Manuskriptet

Skáldatal antas å være påbegynt i Snorre Sturlasson tid, kanskje av Snorre selv, men har trolig blitt fullført av en av hans nevøer Sturla Tordsson eller Olav Tordsson. Det viktigste grunnlaget for denne antagelsen er at Skáldatal bare har blitt bevart i manuskriptene til Snorres egne verk, i den såkalte Codex Upsaliensis fra tidlig på 1300-tallet med betegnelsen DG 11 som er en av de viktigste versjonene av Den yngre Edda og hovedmanuskriptet til Snorres Heimskringla fra 1250-tallet. Dette dokumentet ble ødelagt i Københavns brann i 1728, men manuskriptet var blitt kopiert av professor Árni Magnússon, og er nå i et manuskript merket AM761 4to. I denne versjonen av Skáldatal er det også satt inn poetiske vers som fullstendig mangler i Uppsalamanuskriptet. En vitenskapelig utgave av Skáldatal er publisert i det tredje bindet av Edda Snorra Sturlusonar, utgitt av Arnamagnæanska Legatet i København i 1887.

Troverdighet

Skáldatals opplysninger overensstemmer i stor grad med det som er kjent fra andre, ofte helt uavhengige kilder. Men lista er på ingen måte komplett. Vi vet at ikke alle hirdskalder er inkludert, men på den annen side inkluderer Skáldatal flere skalder som i dag er helt ukjent i andre kilder.

Skaldenes bevarte dikt

Mesteparten av skaldediktningen som lå bak Skáldatals lange navneliste har nå gått tapt. Men de fleste av skaldene som er inkludert i lista har i det minste fått enkelte strofer bevart, ikke minst fordi Snorre i sine kongesagaer brukte skaldekvadene som kilder, men også fordi han i prosa-Edda, spesielt i Skaldskaparmål, så ofte valgte å eksemplifisere skaldenes ulike versemål med sitater fra de daværende skaldediktene.
Reportere uten grenser

Reportere uten grenser (på fransk Reporters sans frontières, på engelsk Reporters Without Borders (RWB) og på spansk Reporteros Sin Fronteras (RSF), på tysk Reporter ohne Grenzen (ROG)) er en internasjonal journalistorganisasjon som arbeider for pressefrihet. Den har hovedkontor i Paris og avdelinger i en rekke land.
Organisasjonen ble stiftet i 1985 av radiojournalisten Robert Ménard, Rony Brauman (som da var president i Leger uten grenser) og journalisten Jean-Claude Guillebaud for å få mer reportasjer fra land i den tredje verden (ikke bare katastrofer), samt for å få fengslede journalister frigitt og påvise brudd på presse- og ytringsfriheten.
Reportere uten grenser har kontorer i London, Washington D.C., New York, Bangkok og Tokyo. Organisasjonen har også et stort kontaktnett som melder fra om brudd på presse- og ytringsfrihet.
Generaldirektør fra 2012 er Christophe Deloire. Han er kjent som en av gravejournalistene (sammen med Christophe Dubois), som avslørte franske toppolitikeres sexskandaler i boken Sexus Politicus, som utkom i 2006.
Årlig utgir organisasjonen en rangering av land etter pressefrihet.
To kvinner (roman)

Filmatisering

Romanen ble i 1960 filmatisert av Vittorio de Sica, med Sophia Loren i rollen som Cesira og Jean-Paul Belmondo som Michele.
Militærhospitalet

Militærhospitalet i dag

I dag (2017) holder den militære enheten Forsvarsmateriell til i Militærhospitalet.
Tidligere hadde anlegget huset ulike offentlige kulturinstitusjoner. Norsk kulturråds administrasjon, Fond for lyd og bilde, Statens kunstnerstipend og Musikkfondene flyttet fra Militærhospitalet til Mølleparken 2 ved Akerselva i 2013. Selskabet for Oslo Byes Vel holdt også til i Militærhospitalet, men flyttet ved utgangen av 2015 til andre lokaler i nærheten. Etaten Forsvarsmateriell, som ble opprettet 1. januar 2016, flyttet inn i Militærhospitalet i 2016.

Historie

Opprinnelig ble Militærhospitalet oppført på Damløkken, Akersgata 44, i 1807 av arkitekt og byggmester Johan Raphael Pousette. Militærhospitalet måtte bygges da det var så mange syke og sårede soldater innen på Akershus festning at dette ble et sikkerhetsproblem. I tillegg raste Napoleonskrigene i Europa, og man ville være forberedt på at behovet kunne øke ytterligere.
Som følge av uavhengigheten i 1814, hadde Norge som gjenoppstått suveren stat behov for å få et eget Rikshospital, og alle bygningene i kvartalet ble ominnredet til dette formålet. Ved denne anledningen ble Militærhospitalet kledd med utvendig panel. Nasjonens nye rikshospital åpnet i disse i 1826, og holdt til her fram til 1883, da det flyttet inn i nye bygninger i Pilestredet. Deretter huset kvartalet offentlige kontorer, både for departementer og politiet og påtalemyndigheten.
Ved rivningen av Empirekvartalet ble bygningen demontert og lagret på Norsk Folkemuseum på Bygdøy. I 1983 ble bygningen gjenreist der den står idag.
Dimitrov-prisen

Dimitrov-prisen (bulgarsk: Димитровска награда) er en bulgarsk pris innstiftet 23. mai 1949 ved dekret utstedt av presidiet i Bulgarias nasjonalforsamling til belønning av fremragende individuell eller kollektiv innsats innen vitenskap, kunst og ingeniørkunst. Prisen er oppkalt etter kommunistlederen Georgi Dimitrov. Den hadde fra 1949 til 1960 tre klasser, men dette ble omgjort slik at den fikk én klasse.
Med prisen fulgte en medalje og ærestittelen «mottager av Dimitrov-prisen». Ærestittelen rangerte som den femte av de ni ærestitlene i Folkerepublikken Bulgaria.
Medaljen ble først gjort i bronse, men ble senere laget i gull. Den bærer et venstrevendt portrett av Georgi Dimitrov til høyre flankert av en laurbærkvist. På revers står innskriften «Лауреат На Димитровска Награда» (mottager av Dimitrov-prisen) over tre linjer under en femtagget stjerne. Medaljen er opphengt i et mørkerødt bånd.
Til sammen 1 288 personer ble tildelt Dimitrov-prisen.
NM i bryting 1933

NM i bryting 1933 ble arrangert i Kristiansund. Arrangør var IL Braatt. Kongepokalen ble vunnet av Ivar Karlsen.
Gloppen Friidrettslag

«Gloptimisten»

Tittelen til klubbavisa, «Gloptimisten», er bestemt form av et lokalt begrep, gloptimist. Begrepet beskriver den optimistiske og positive personen fra Gloppen kommune. Begrepet er sentralt i verdiene til klubben.
Avisa utkommer med 3 til 4 nummer i året
Sebastonyma

Utseende

Middelsstore, brune smygere. Oversiden er brun med lyse flekker, undersiden har en lys tverrstripe på bakvingen.

Levevis

De aller fleste har larver på gress eller andre enfrøbladete planter.

Utbredelse

Slekten er utbredt i det sørlige Kina og Tibet.
Fuglefluer

Utseende

Knøttsmå til små (1 – 6 mm) fluer, vanligvis mørke på farge, ganske sterkt hårete. 
Brystet (thorax) er ganske bredt, med tydelig hårkledning og mange børster. Bakkroppen er mer eller mindre sylindrisk, uten påfallende store ytre kjønnsorganer. Beina er vanligvis slanke men hannene hos noen arter har fortykkede legger (tibiae). Ingen kraftige børster på beina. Vingene er brede, mer eller mindre trekantede, klare uten fargemønster. Vingefremkanten (costa) har to tydelige brudd. 
Hodet er stort, mer eller mindre rundt, med store, runde fasettøyne og kraftige børster. I pannen, som er ganske bred, sitter tre punktøyne (ocelli), med et par børster mellom det fremste og de to bakerste. Langs innerkanten av hvert fasettøye er det flere par børster. Antennene er tre-leddete, men kan variere mye i formen. Munndelene kan være forskjellig utviklet, av og til forlenget til en lang, leddet sugesnabel. Palpene (munnfølerne) er sterkt forstørret hos noen arter. Kinnbørste (vibrissa) finnes vanligvis men den kan være ganske liten. 
Larvene er avlange, mer eller mindre S-formet, tydelig oppdelt i 11 ledd. De er tilpisset i hodeenden. Ved bakkanten av hvert ledd på undersiden sitter to tverr-rader av korte kroker som hjelper larvene å få feste til underlaget. På det bakerste leddet sitter to åndehull (spirakler) på sylindriske vorter.

Levevis

De fleste larvene i denne familien lever av råtnende organisk materiale, de er såkalte saprofager. Men familien er meget mangfoldig når det gjelder levesteder. Larver kan finnes i kadavere, råtnende plantermateriale, møkk, død ved, sår på trær, frø, maurtuer, vepsebol og fuglereir. Den siste vanen har gitt familien dens norske navn, men er neppe representativ for hele gruppen. Noen små arter følger store rovinsekter som knelere, edderkopper og rovfluer, og spiser på bytte som disse har fanget. Andre besøker blomster og drikker nektar.

Kilder

Papp, L. og Wheeler, T.A. 1998. Family Milichiidae. I: Papp, L. og Darvas, B. (red.): Contributions to a Manual of Palaearctic Diptera. 3: 315-324. Science Herald, Budapest.
Nettressursen Fauna Europaea, utbredelsesdatabase for europeiske dyr.
Gigantour

Gigantour er en seks uker lang heavy metal-festival som reiser fra sted til sted. Gigantour ble arrangert av Megadeth-formann Dave Mustaine for første gang i 2005, da kun på amerikansk jord. I 2006 tar Gigantour turen innom Australia.
En dobbel-CD med opptak fra 2005-turneen har blitt gitt ut 22. august 2006 og inneholder totalt 19 sanger. En dobbel-DVD med opptak fra 2005-turneen vil bli gitt ut 5. september 2006.
Navnet Gigantour er inspirert av anime-serien Gigantor fra 1960-tallet.
Breibåndfly

Utseende

Et stort (vingespenn 53 – 60 mm), kraftig, livlig farget nattfly. Den virker renere i fargene enn andre båndfly. Den er samme størrelsen som vanlig båndfly (Noctua pronuba), men skilles lett fra denne på bakvingens brede svarte tverrbånd. Forkroppen og forvingen er ofte lysgrå med et oransje skjær, men kan også være ganske mørke, sjokoladebrune. I så fall er vingens ytre del vanligvis lysere. Forvingen har lyskantede nyre- og ringmerker og en lys, krummet ytre mellomlinje ca. 2/3 ut i vingen. Langs ytterkanten går det en smal, lys bølgelinje. Bakvingen er guloransje med et bredt, svart tverrbånd som opptar omtrent halve vingebredden. Den har ikke noen mørk flekk i midten. Larven er lyst kanelbrun med runde, mørke flekker på sidene.

Levevis

Breibåndflyet finnes helst i løvskog, men kan også forekomme andre steder. Larven kan finnes på ulike løvtrær, busker og urter. De voksne sommerfuglene flyr om natten i juli – september.

Utbredelse

Den er utbredt over det meste av Europa og det nordlige Asia østover til Turkmenistan og Novosibirsk-området i Russland. I Norge finnes breibåndflyet bare langs sørkysten vestover til Rogaland.
Horatio Carter

Biografi

Horatio Carter, ofte kalt Raich Carter, startet sin fotballkarriere som amatør i Sunderland november 1930. Et år senere ble han profesjonell i samme klubb og han var i Sunderland fram til desember 1945. 
I løpet av denne perioden fikk han med seg et ligamesterskap i 1935/36-sesongen, et cupmesterskap i 1937 og seks landskamper for England.
I desember 1945 ble han kjøpt av Derby County for £6 000, og også i denne klubben var han med på å vinne FA-cupen. I mars 1948 gikk han til Hull City der han ganske raskt ble spillende manager. Også i denne klubben hadde han suksess, Hull vant 3. divisjon, avdeling nord i 1948/49. Han gav seg som manager i Hull i september 1951, og som spiller i april 1952. I januar 1953 gjorde han comeback i den irske klubben Cork Athletic, men i mai 1953 la han opp som fotballspiller for godt.  
Horratio Carter debuterte på landslaget mot Skottland den 14. april 1934. Han spilte 13 landskamper, og scoret 7 mål for England.  
Som heltidsmanager var hans første jobb Leeds United, og han var 5 år i denne klubben. Deretter ble det tre år i Mansfield Town, og tre år i Middlesbrough.
Heidi Mohr

Landslag

Mohr vokste opp med fire brødre, og kom slik fort i kontakt med fotball. Hun bemerket seg også som fotballspiller, og spilte tidlig på det tyske kvinnelandslaget. På kvinnelandslaget markerte hun seg i stor grad. Hennes historie sirkulerer rundt Island; Hun debuterte riktignok mot Norge den 19. mai 1986, men hun scoret sitt første mål mot Island den 27. juli samme år. Hennes siste kamp var den 29. september 1996 mot Island, og det var også hennes siste mål. 
Som landslagsspiller var Mohr relativt tidlig med, og hun scoret i finalen i EM i 1989 i Tysklands 4-1-seier over Norge. I 1991 gjentok hun bedriften mot Norge i EM-finalen, og hun markerte seg som målscorer også under VM i 1991, der hun kom på andreplass på toppscorerlisten bak Michelle Akers med 7 mål. Mohr fortsatte å score for landslaget, og hun scoret to mål, kvalifiseringen inkludert, i Tysklands seneste (per 2011) europamesterskap de ikke har vunnet. I VM i 1995 ble hun tremålsscorer, og dermed endte hun på en nidelt tredjeplass, og ble også delt tysk toppscorer i det verdensmesterskapet. Mohrs siste turnering var under OL i Atlanta, der hun scoret ett mål på de tre kampene Tyskland spilte før laget røk ut. Etter dette spilte Mohr bare tre landskamper, en treningskamp mot Nederland og en kvalifiseringsrunde mot Island, der hjemmekampen mot Island ble hennes siste landskamp.
Mohr scoret tilsammen 83 mål på 104 kamper. Fram til 2005 var Mohr toppscorer på landslaget, men Birgit Prinz har passert henne.

Klubblag

I tillegg markerte hun seg på klubbnivå for laget TuS Niederkirchen. Hun ble toppscorer fem sesonger på rad mellom 1991 og 1995. I 1992–93-sesongen kom laget hennes til finalen, og i finalen scoret hun to mål, ett på straffe, og snudde kampen fra 0–1 til en 2–1-seier. Mohr forble i Niederkirchen til 1994–95-sesongen, da hun noe overraskende byttet til TuS Ahrbach. Byttet varte ikke lenge, og allerede neste sesong var Mohr tilbake i Niederkirchen fram til hun la opp. Mohr hadde også en fortid i SG Praunheim, en forløper til 1. FFC Frankfurt.
I 1999 ble Heidi Mohr kåret til «Europas århundrets fotballspillerske».