Alvis Scorpion

I operativ tjeneste

Falklandskrigen i 1982 var første gang Scorpion så kamp. Avdelingen Blues and Royals sendte 3. og 4. tropp fra eskadron B., hver med to Scimitar, to Scorpion og en Samson. De gikk i land med angrepsstyrken og gravde seg ned i påvente av argentinsk motangrep.  Hovedmotstanden kom fra det argentinske flyvåpenet, og en Scimitar hevdet å ha skutt ned en A4 Skyhawk med 30 mm-kanonen sin.
Natten mellom 11. og 12. juni støttet Scorpionene angrepet på Mount Longdon med 76 mm-ild. Mellom 13. og 14. juni støttet de 3. tropp 2 PARAs angrep på Wireless Ridge, mens 4. tropp støttet 2. bataljon Scots Guards sitt angrep på Mount Tumbledown. Før disse angrepene gikk en Scorpion ute på en avledningsmanøver på en landmine, men mannskapet ble ikke alvorlig skadet. Under konflikten tilbakela Scorpionene gjennomsnittlig 560 km hver over vanskelig terreng. Vognene viste seg pålitelige, og bare én girkasse måtte byttes ut.  Scorpionene fyrte gjennomsnittlig av 60 skudd med 76 mm-kanon, og Scimitarene gjennomsnittlig 120 30 mm-skudd hver.
Undet Gulfkrigen i 1991 ble britiske 1. Armoured Division sendt inn med et middelstungt oppklaringsregiment, 16th/5th Queen's Royal Lancers (16/5L). Scorpion var ute av sitt vante element, da den flate irakske ørkenen gjorde den sårbar, samtidig som de nyere Challenger-stridsvogner gikk fortere i terrenget enn den eldre Scorpion. Som en følge ble 16/5L satt under den britiske artillerisjefens kommando, og avgitt til 32nd Heavy Regiment, et artilleriregiment med M110 203 selvdrevne haubitser, og 39th Heavy Regiment, en artilleriregiment med MLRS rakettkastere. De ble en del av General Support/Recce Strike Group, og 16/5L fikk et batteri artilleriobservatører og tre luftstøttekontrollører  for å koordinere nærstøtte fra A-10 og F-16.
På morgenen 26. februar var 16/5L 80 km inne i Irak uten å ha støtt på noen motstand. Ved daggry identifiserte de irakske posisjoner, som viste seg å være et forsterket mekanisert bataljon.  De ble tatt under ild med MLRS og A-10, og mens de fremdeles bedrev ildledelse kom alle fire eskadroner i kamp med irakiske styrker. Etter å ha tapt flere T-55 til Swingfire-missiler, oppga en irakisk panserkolonne å forsterke stillingen.  
Under operasjon Grapple i Bosnia i oktober 1992 sendte britiske myndigheter ned en kampgruppe med mekanisert infanteri for å støtte UNPROFOR. Oppklaringseksadroner fra 9th/12th Royal Lancers og The Light Dragoons ble sendt ned etter tur. I mars 1994 ble en til kampgruppe med mekanisert infanteri sendt nedover, med enda en oppklaringseskadron.

Teknisk

Vognføreren sitter framme på høyre side, med motoren på venstre side. Tårnet har vognkommandøren til venstre og skytteren til høyre. Tårntraversen er manuell, og går rundt 360 grader.  
Scorpion er bevæpnet med en 76 mm L23A1-kanon, som kan elevere fra −10° til +35°. 40 skudd er med på vogna, og er vanligvis en blanding av HESH, HE og røyk- og lysgranater. HESH brukes mot middelstungt panser, men er også brukbart mot bunkere og andre mål på slagmarken. En L43A1 7,62 mm mitraljøse er montert koaksialt til venstre for kanonløpet, med 3 000 skudd. Ut til 1 100 meter kan mitraljøsen brukes til å sikte inn hovedskytset, men dette er ikke noe som blir brukt av den britiske hæren.  
Scorpion var det første britiske pansrede kjøretøyet med aluminiumspanser i produksjon. Det skal gi beskyttelse mot opp til kaliber 12,7 mm foran og 7,62 mm på sidene. I tillegg skal det beskytte mot splinter fra 105 mm artilleriammunisjon i en avstand på 30 m. Sent på 1970-tallet ble det observert sprekkdannelse i panseret, og i 1978 ble alle vognene gått over.
Motoren er en Jaguar J.60 4,2 liter rekkesekser med forgasser. Den har lavere kompresjon enn den sivile utgaven for å kunne bruke dårligere drivstoff, noe som reduserer effekten til 195 hk (fra 265) ved 5 000 rpm. Den lave vekten gjør at vognen akselerer raskt og har lavt marktrykk i forhold til andre stridsvogner av samme generasjon. Girkassen er en semiautomatisk syvtrinns Merrit-Wilson TN15X, en variant av den som er brukt i Chieftain.
Hjulene er hengt opp i torsjonsstaver, med støtdempere på det første og siste hjulsettet.  Beltene er 432 mm brede og hjulene er gummiert både under og på siden for å minske lyden fra beltene. Levetiden på beltene ligger på rundt 4 800 km, avhengig av hvor hardt vogna er brukt.
Scorpion er amfibisk hvis man rigger opp en flyteskjerm, noe som tar rundt 10 minutter. I vannet driver beltene kjøretøyet framover med en hastighet på 6,5 km/t.
Scorpion var den første stridsvognen som ble levert med lysforsterker som standard. Vognføreren og skytteren hadde hver sin, men ikke vognkommandøren.
Stridsvognen er tilgjengelig i mange varianter med forskjellig utstyr, inkludert ildledning, laser avstandsmåler, dieselmotor, 90 mm kanon, luftvernmitraljøse og klimaanlegg.

Brukere

Scorpion og varianter er eller har vært brukt av Belgia, Brunei, Honduras, Iran, Irland, Malaysia, New Zealand, Nigeria, Oman, Spania, Tanzania, Thailand, Togo, Filippinene, De forente arabiske emirater, Storbritannia og Venezuela.