Friedrich Spee

Navn

Slektsnavnet for adelsslekten Spee lød «Spede» i tidligere tider; over århundrene ble det til «Spe» eller «Spee». Det tilkom etterhvert et «von Langenfeld», knyttet til herkomst fra riddergodset Haus Langenfeld i Wachtendonk-Wankum.
Formen «Friedrich von Spee», som ofte sees i litteraturen, er egentlig feilaktig. En rekke skoler er oppkalt etter ham, som Friedrich-Spee-gymnasiene i Geldern, Rüthen og Trier.

Bakgrunn

Friedrich Spee var sønn av en høyere kurkölnerisk embedsmann. Hans foreldre var Peter Spee (død før 1612) og hans hustru Mechtel (Mechtild) født Nunum kalt Dücker (født ca 1565) fra Altenkriegenbeek. Han hadde antagelig to søstre og to brødre.

Fersk jesuitt

Han fikk en god grunnutdannelse, og inntrådte i 1610, mot sine foreldres vilje, som 19-åring inn i jesuittordenen i Trier. Det pesten utbrøt i Trier, ble han sendt til Fulda, og der avla han sine første ordensløfter i 1612. Etter treårig novisiat studerte han  1612–1615 filosofi i Würzburg. 
Hans ønske om å ble utsendt som misjonær til India, ble avvist av ordenen i 1617. 
Årene 1616/17 underviste han under rektor pater Wilhelm Wolff von Metternich zur Gracht ved jesuittenes kollegium i Speyer.

Kritikk av tortur og heksepanikken

Omtrent på samme tid som Johann Matthäus Meyfarts Christliche Erinnerung innen lutherdommen, og 30 år etter Anton Praetorius' skrift «Gründlichen Bericht von Zauberey und Zauberern», utkom anonymt Spees skrift Cautio Criminalis i mai 1631. Heri ble det fremført argumentasjon med innvendinger mot tortur og hekseforfølgelser. En tydeligere tittel ville ha vært for eksempel «Mot heksepanikken»; den ville ha rammet de fremherskende forestillinger helt direkte. Betegnelsen cautio – forsiktighet var egnet til at forfatteren (og trykkerne og forleggeren) kunne utsettes for meningsmotstanderes anklager -- at de i virkeligheten stod på Satans side ved det at man ville beskytte heksene. At skriftet utkom anonymt, var nok en fornuftig forholdsregel. 
Etter nyere forskning (Franz 2001, s. 122f) er det ikke sikkert om pater Spee selv i egenskap av skriftefar hadde hatt å gjøre med kvinner anklaget for hekseri, eller hadde ledsaget noen slike til retterstedet. Men det er sikkert at han hadde fått med seg hekseforfølgelser på nært hold, ut fra de steder han hadde gjort tjeneste. 
I strid med den rettsoppfatning som den gang fremhersket, fremla han fornuftsargumenter mot bruk av tortur - som førstemann påviste han at tortur ikke nødvendigvis førte til sannhetstro utsagn. fra sine resonnementer utledet han den sterke formodning at de mistenkte kvinner var uskyldige, selv om de skulle ha tilstått under tortur.
Innen jesuittordenen kunne ikke hans forfatterskap til det anonyme skrivet holdes hemmelig. Det bygde seg opp et trykk mot ham, noen mente han måtte utelukkes av ordenen. Men ordenens ledelse stod på hans side, og var etter alt å dømme såpass på hans side at den oppfordret til bokens annet opplag (1632).
En tante av Friedrich Spee, Anna Spee von Langenfeld, ble den 20. september 1631 henrettet som «heksedronningen av Bruchhausen».

Lyriker

Spees lyriske hovedverk utgjør en kunstfullt sammenstilt samling av 52 av åndelige sanger - Trutznachtigall oder geistlich-poetisch Lustwäldlein. De ble utgitt posthumt, i 1649, av Wilhelm Friessem i Köln. Heri viser Spee seg som en meget selvstendig og original barokkens dikter, som etter eget utsagn ikke hadde noe annet ønske enn «at Gud også skulle ha sine poeter også på det tyske språk, som kunne prise hans navn likeså kunstfullt som andre på sine språk kan synge og forkynne.»
Spee fremstår her som poeta doctus, som i form knytter an til antikkens hyrdediktning; men det gamle hedenske billedspråk er omvandlet slik at det aksentuerer katolsk teologi og kristologi og blir til åndelig pasjonslyrikk. Spee er, etter at han ble gjenoppdaget under den tyske romantikken, blitt betraktet som den mest betydningfulle katolske dikter fra den tyske barokken. 
Ved siden av verket Trutznachtigall har Friedrich Spee også forfattet et stort antall salmer; alle ble utgitt anonymt. Noen av salmene er opptatt i både katolske og protestantiske salmebøker.