google/wiki40b huggingface dataset:
Ildfast

Et ildfast materiale er et varmebestandig materiale, det vil si et mineral som er motstandsdyktig mot nedbrytning av varme, trykk, eller kjemiske angrep, og brukes som regel for å beskrive et stoff som beholder styrke og form når det utsettes for høye temperaturer.
ASTM C71 definerer ildfaste materialer som "...ikke-metalliske materialer som har kjemiske og fysiske egenskaper som tåler å utsettes for over 538 Celsius."
Ildfaste materialer brukes i ovner, forbrenningsovner og reaktorer.
Ildfaste materialer brukes også for å lage også brukt til å lage stekeformer, former til glassstøping og metaller, og for overflatebehandling av systemer for rakettoppskyting.
NOR-WAY Bussekspress

Historie

Da NOR-WAY Bussekspress ble lansert 1. april 1988, var det et positivt gjennombrudd for rutebilnæringen. Et tidlig problem var at det ikke ble gitt tillatelse til å kjøre buss parallelt med jernbanen. Men den restriktive politikken myknet etterhvert og det medførte nye bussruter, samt at tidligere ekspressbussruter ble forlenget. Et eksempel er ruten fra Sogn og Fjordane som tidligere bare gikk til Gol, hvor passasjerene måtte skifte til jernbane, før turen fortsatte til Oslo. Gradvis ble ekspressbuss-rutenettet utbygd til et landsomfattende rutenett.
Ospekvistvikler

Utseende

En liten til middelsstor (vingespenn 12-15 millimeter), grå og hvit vikler.
Forvingen er mørkt gråaktig ved roten, den ytre delen er for det meste skinnende hvit. Det er mer eller mindre trekantede, brungrå flekker ved fram- og bakkanten, og mørke flekker ved vingespissen. Bakvingen er lyst brunlig.

Levevis

Larvene lever på osp (Populus tremula), selje og viere (Salix spp.). De borer først inn i spissen av en kvist, senere på baldknopper og rakler.
De voksne viklerne flyr i juli-august.

Utbredelse

Arten er utbredt i Mellom- og Nord-Europa, og i det nordlige Asia. I Norge er den utbredt nord til Møre og Romsdal.
Nólsoy

Geografi

Nólsoy strekker seg ca. 9 km fra nordvest til sørøst. Øya har en avlang form, og er ca. 2,5 km på det bredeste. Øya måler 10,32 km². Nólsoy ligger øst for Streymoy, adskilt av det 4–5 km brede sundet Nólsoyarfjørður. Nólsoy beskytter den naturlige havnen i Tórshavn mot østavær fra åpen sjø. Hans A. Djurhuus gjør et poeng av dette i sin lyriske skildring av Færøyenes geografi, «Lítið yvir Føroyaland».
Det høyeste punktet på Nólsoy, Eggjarklettur på det man kaller Høgoyggjin, ligger ikke mer enn 372 moh., noe som gjør Nólsoy til den laveste øya på Færøyene. Den nordligste delen av øya, Strongin, er forbundet med resten av øya med et smalt eid. Bebyggelsen og havnen på øya ligger tett på vestsiden av eidet.
Lengst sør på øya ligger sjøklippen Borðan. Et fyrtårn på Borðan har betjent skipstrafikken til Tórshavn siden 1893, og ble avbildet på den danske myntserien «Tårnmønter» i 2005. Fyrtårnet var tillike avbildet på et færøysk frimerke i 1985. Fyrtårnet og fyrvokterboligen er bygd av tilhugget basalt og granitt fra stedet. Fyrtårnet på Borðan var modell for «Tårnet ved verdens ende» i William Heinesens roman med samme navn fra 1976.
BirdLife International har definert Nólsoy som et viktig fugleområde, med sine anslagsvis 90 000 par hekkende sjøfugl. Av disse er det rundt 50 000 par havsvaler – noe som gjør det til den største kolonien av sådanne i verden – 30 000 par lunder og 100 par teister. Siden 1900 har bestanden av lunder blir redusert, noe som har blitt forklart med omfattende fuglefangst. Nólsoy har også Færøyenes eneste kjente bestand av ville frosker.

Navnet

Rundt år 1400 ble øyas navn skrevet Norsæy. Det første leddet kommer sannsynligvis av norrønt *nor eller *nǫr, i betydningen «noe smalt», jamfør norrønt *nǫrr, «smal». Navnet er således beslektet med moderne skandinavisk «nål».

Historie

Nólsoy var hjemstedet til Nólsoyar-Páll, en nasjonalhelt på Færøyene på grunn av diktning og innsatsen for å gjøre slutt på handelsmonopolet.

Samfunn

Ruten mellom Tórshavn og Nólsoy har tidligere vært trafikkert av passasjerferger, senest av MS «Ritan», men fra 2010 av bilfergen M/F «Ternan». Overfarten tar omtrent 25 minutter. Det er få veier og lite biltrafikk på øya.
Øyfjordvær

Øyfjordvær er et fraflyttet fiskevær i Lenvik kommune i Troms. Stedet ligger på vestsida av Øyfjorden på Senja, mellom de to andre fraflyttede bygdene Toften (Tofta) og Breivika, på motsatt side av fjorden og litt lengre ut enn Husøya.
Øyfjordvær var i gammel tid senteret i Øyfjorden, og hadde blant annet kirke, butikk, fiskebruk og skole. Det er usikkert når kirka ble bygd, men det kan ha vært før 1440-tallet. På 1600- og begynnelsen av 1700-tallet sto kirka til nedfalls. Det er heller ikke kjent når kirka ble revet, men så sent som i 1954 var kirketomta synlig i terrenget.
Stedet lå nært fiskefeltene, men lå utsatt til for vær og vind og manglet i likhet med mange andre fiskevær ei god, naturlig havn. Dette ble særlig viktig etter at motorbåten kom på 1900-tallet. Statens Havnevesen anla tre båtstøer i Øyfjordvær i 1890/91, men steinvorrene ble flere ganger ødelagt av vinterstormer og måtte settes i stand igjen. Rundt 1915-20 ble det reist krav om at det måtte bygges en molo i Øyfjordvær, og i 1932 konkluderte Havnekomiteen med at det skule bygges en jeté der et større fiskebruk kunne bygges. Men byggingen ble aldri gjennomført, og fiskerne i Øyfjordvær reiste til Husøya og solgte fisken på fiskebruket der.
I 1935 bestemte veinemnda i Hillesøy kommune, som Øyfjordvær da tilhørte, at det skulle bygges vei mellom Toften, Øyfjordvær og Breivika. Veiarbeidet ble påbegynt i 1938/39, men ikke fullført. På 1940-tallet var det rundt 25 våningshus i Øyfjordvær, og innbyggertallet var rundt 150.
Havnedirektør Alf Scott-Hansen tok i 1928 eller 1929 til orde for at folket i Øyfjordvær burde flytte til Husøya, men tanken ble da avvist av handelsmannen i Øyfjordvær. I 1944 tok Hillesøy kommune opp med Havnedirektøren spørsmålet om fraflytting fra Øyfjordvær, og i november 1946 søkte Øyfjord Fiskarlag om fraflytningsbidrag til folket i Øyfjordvær, slik at de kunne flytte til Husøya. Ifølge søknaden ønsket 22 familier å flytte, mens væreieren, handelsmannen og poståpneren med sine familier ville bli værende. I oktober 1947 ødela en springflo kaiene i Øyfjordvær og skadet steinvorrene, naust og båter i fiskeværet. Selv om det gikk mot slutten for bosettingen på den ytre delen av vestsida av Øyfjorden, ble det i 1949 strukket telefonledninger mellom Tofta og Øyfjordvær, og videre til Breivika i januar året etter.
Stortinget bevilget i 1950 penger til kjøp av tomter og oppføring av hus, vannverk og veier på Husøya, og supplerende bevilgninger ble gitt i 1952 og 1953. 18 familier fra Øyfjordvær flyttet til Husøya i 1952/53, og i løpet av de neste årene flyttet også de fleste andre fastboende fra Breivika, Tofta og Trælvika til Husøya. De to siste familiene i Øyfjordvær flyttet i 1961, mens de siste på Tofta flyttet i 1964.
Øyfjordvær poståpneri var i drift fra 1. april 1908 til 31. desember 1957.
Horda Tidend

Horda Tidend, startet som Vossingen, var en dagsavis utgitt i Voss fra 1925 til 1989. Avisen kom første gang ut 1. september 1925 som Vossingen, men skiftet navn til Horda Tidend i april 1929, og ble samtidig offisielt partiorgan for Senterpartiet for Voss og Hardanger.
Avisen konkurrerte først og fremst med den bergensbaserte Bondebladet, en avis som gikk inn i 1935. Utgivelsen av Horda Tidend stanset under den tyske okkupasjonen, og etter krigen kom ikke avisen i gang igjen før i april 1949.
Johs K. Ringheim var redaktør for avisen fra 1949 til 1981, hvoretter det kom fem forskjellige redaktører de neste åtte årene. Avisen var lenge den nest største avisen i Voss etter Hordaland, og prøvde å overleve ved å forlate fullformatet og bli politisk uavhengig. Fornyelsen førte til et lite oppsving i opplagstall, med en topp på 2413 utgaver i 1987, men 6. januar 1989 ble avisen til slutt lagt ned.
Nesna lærerhøgskole

Nesna lærerhøgskole var en høgskole for lærerutdanning på Nesna i Nordland. Skolen ble etablert som Nesna offentlige lærerskole i 1918 og ble i 1994 reorganisert som Høgskolen i Nesna.
Etter at Ivar Hjellvik kom til Nesna som sogneprest i januar 1918 lyktes det ham på overraskende kort tid å etablere en offentlig lærerskole i bygda, og samme høst startet første kull med Hjellvik som rektor: en klasse med 1-årig småskolelærerutdanning og en klasse 3-årig lærerutdanning. Saken var overmoden etter vedtak i fylkestinget i 1916, og stedet var egnet, i og med at det tidligere hadde vært amtsskole på Nesna. Skolen het Nesna lærerskole fra 1967 og Nesna lærerhøgskole fra 1981.
Skolen utvidet med førskolelærerutdanning i 1973.
Halsnes

Halsnes er et friområde ved innsjøen Mjermen i Aurskog-Høland kommune i Akershus. Halsnes er en halvøy sentralt i Mjermen. Halsnes er to tidligere gårder som ble kjøpt av Aurskog-Høland kommune, delvis med statlige midler. Den første gården ble kjøpt på 1960-tallet. Den andre på 1990-tallet. Det er opparbeidet offentlig badeplass og båtutsettingsrampe for allmennheten på Halsnes.
Karl Johans torg (Stockholm)

'
Karl Johans torg ligger på nordsiden av Slussen (slusen) i Stockholm, rett ved siden av den faktiske slusen og mellom de to sluseportene som fører til Södermalm (Mälarrampen og Skeppsbron). Navnet ble vedtatt i 1932, men er allerede inntegnet på et kart fra 1855. Navnet kommer fra Karl XIV Johan-statuen som står på trappen mot torget.

Historie

Etter at Nils Ericsons sluse ble innviet i 1850 var Slussenområdet strengt symmetrisk med den nye Ericsson-slusen i nord og den gamle Polhems-sluse i sør, er det sistnevnte som er omgitt av en basar kalt Fiskarhuseht, tegnet av arkitekt Per Axel Nyström. I mellom var det et stort, nesten kvadratisk torg, Karl Johans torg med rytterstatuen av Karl XIV Johan plassert midt på torget.Veien førte forbi langs øst-og vestsiden av Øst-Slussgatan respektive Vestra Slussgatan. Anlegget var avgrenset nord til Gamla stan av Slussplanen og i sør (på Södermalmssiden) av den Lavere Slussgatan. På Karl Johans torg på østsiden av den lave Fiskarehamnen med markedsplass for fiskehandel.
På Slussplans trapp over torget står Karl XIV Johan-statuen som ble avduket i 1854, og som symboliserer hans inntreden i Stockholm 2. november 1810. Billedhuggeren var Bengt Erland Fogelberg. Statuen stod fra begynnelsen et lite stykke lenger sør på plassen til Karl Johan-slussen. Plassen var blitt anlagt av Oscar I , men Fogelberg likte ikke det valget, han hadde heller sett statuen mer sentralt plassert. I forbindelse med Slussens sanering 1931-1935 ble den flyttet slik at prinsen er nå rir ut av byen mot Södermalm. En inskripsjon på sokkelen forteller det. Den hadde opprinnelig en sokkel av carrara-marmor som ble forvitret og ødelagt og ble erstattet med den nåværende av granitt som er høyere enn det opprinnelige.
Golden Raspberry Awards

Golden Raspberry Awards eller Razzies er en filmpris som ble dannet av John J. B. Wilson i 1980, som et motstykke til Oscarprisen. Prisen gis til dårligste skuespiller, manus, sang, regissering og film som filmindustrien tilbyr det aktuelle året. De forskjellige prisene stemmes fram av medlemmene av «the Golden Raspberry Award Foundation». Tradisjonelt blir de nominerte til prisene annonsert dagen før the Motion Picture Academy utlyser sine nominerte til Oscarprisene, og likeledes blir prisene også gitt ut dagen før Oscarseremonien.
Inisfallen-annalene

Inisfallen-annalene er en krønike som omhandler middelalderens historie i Irland. Den har mer enn 2 500 opptegnelser som strekker seg i år mellom 433 og 1450 e.Kr., men man antar at den ble skrevet i tidsrommet mellom 1100-tallet og 1400-tallet. Det var munker i klosteret Inisfallen Abbey på øya av samme navn i Lough Leane i nærheten av Killarney som skrev verket.
Foruten de kronologiske opptegnelsene inneholder manuskriptet en kort, fragmentert fortelling om historien til det førkristne Irland, kjent som den prepatrickianske seksjonen etter Sankt Patrick av Irland (ca. 385 – ca. 461) som innførte kristendommen på øya. Denne seksjonen har mange elementer til felles med manuskriptet Lebor Gabála Érenn.
Selv om verket er skrevet på Irland og omhandler irsk historie er det mange referanser som har betydning for historikerne for å forstå skotsk historie.
Annalene blir nå oppbevart i biblioteket Bodleian Library i Oxford i England. I 2001 krevde kommunestyremedlemmet for partiet Fianna Fáil i Killarney, Brian O'Leary, at annalene skulle bli tilbakelevert til Irland og byen.
Cherry Filter

Cherry Filter ble opprettet i 1997 da tre gutter og en jente formet et koreansk rockeband som spilte på klubber før de gjorde det større. Deres musikk, som består av følelsesmessige ballader, punkrock, techno-rave og trance, har hittil kommet i to album og hjulpet dem til å bli kjent over hele verden.
Bandet består av Cho Youjeen som er vokalisten, som siden forlot bandet og gjorde en vellykket solokarriere i Japan, men kom tilbake til bandet to år etter, Zin på gitar, Yaenhead på bass, og Sonstar på trommer.
Wenzhou kullkraftverk

Wenzhou kullkraftverk nr 2 er et kullkraftverk i byen Wenzhou som ligger langt sør i provinsen Zhejiang, i det østlige Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 1200 MW fordelt på 4 turbiner a 300 MW hver. Anlegget stod ferdig i 2004. Selskapet China Resources Power Co Ltd har en 40% eierandel i anlegget, som er et joint venture.
Roberto de Assis Moreira

Karriere

Roberto de Assis Moreira startet sin profesjonelle karriere i Grêmio i 1988. Han har også spilt for Sion, Sporting CP, Vasco da Gama, Fluminense, Consadole Sapporo, Corinthians og Montpellier.
Timaios fra Tauromenion

Timaios fra Tauromenion (født ca. 345 f.Kr., død ca. 250 f.Kr., gresk Τίμαιος, latin Timaeus) var en gresk historiker fra antikken, født i Tauromenion på Sicilia. Hans viktigste verk var et omfattende arbeid om Sicilias historie fra de eldste tider og fram til 264 f.Kr. Et annet verk skildret Pyrrhos’ felttog i Italia.

Mottagelse og ettermæle

Timaios ble meget kritisert av andre historikere, særlig av Polybios som var særlig skarp. En grunn var at Timaios var selv kritisk til sine forgjengere og ivrig etter å påpeke feil, noe som ga ham tilnavnet Epitimaios («feil-finneren»), noe som åpnet opp for gjengjeldelse. De to historikerne var svært ulike; Polybios var en praktisk soldat og statsmann mens Timaios var en bokorm uten militær erfaring eller personlig kjennskap til de stedene han beskrev. Den mest alvorlige anklagen mot Timaios var at han bevisst forvrengte sannheten når han var påvirket av personlige betraktninger, og var mindre rettferdig overfor Dionysios I av Syrakus og Agathokles, mens han var høylytt i sin lovprisning av Timoleon. Polybios’ kritikk av Timaios kan også framstå både kuriøs som tendensiøs da han i sitt eget verk brukte kollegaen som et negativt eksempel på hvordan en historiker burde opptre i motsetningen til en god historiker (som ham selv). Men selv Polybios innrømmet at Timaios konsulterte alle tilgjengelige autoriteter og opptegnelser. Timaios’ forhold til myter, som han hevdet at han hadde bevart i deres enkle form, ga ham omtalen av en som samler på gamle kvinners skravl, en negativ henvisning til hans nidkjære oppsamling av trivielle detaljer.
Til tross for dette negative bildet har både Dionysios fra Halikarnassos og Longinos karakterisert ham som en modell for den «kjølighet» som kreves av en historiker, og sistnevnte bemerket også at han var dyktig skribent. Cicero, som var en grundig leser av Timaios, uttrykte et langt mer positivt syn på ham, og roste særlig hans vidløftighet i emnene og hans uttrykksfullhet. Timaios var en av de viktigste autoritetene som ble benyttet av senere historikere som Pompeius Trogus, Diodorus Siculus og Plutark (i hans biograf om Timoleon).
Alexandre Song

Fotballkarriere

Alexandre Song ble tatt inn i SC Bastias ungdomslag i 2003/2004-sesongen, der han spilte fast, hvor han spilte 34 kamper den sesongen. Da han spilte for Bastia fikk han interesse fra store klubber som Inter, Manchester United, Lyon og Middlesbrough FC. Han prøvespilte i Arsenal i 2005/2006-sesongen, og han imponerte nok til at manager Arsene Wenger lånte han resten av sesongen. I juni 2006 ble Arsenal og SC Bastia enige om en overgangsum på én million pund.
Song fikk Premier League-debuten sin som innbytter i Arsenals 2–0-seier over Everton FC den 19. september 2005. Den sesongen spilte han Mesterligakamper og fikk starte i Premier League-kamper, når spillere som Cesc Fàbregas og Gilberto Silva var skadet eller hvilte.
Han scoret sitt første mål for Arsenal mot Liverpool FC, da Arsenal vant 6–3 på Anfield i Carling Cup den 9. januar 2007. Song var på lån i Charlton i 2006/2007-sesongen. Han ble solgt til FC Barcelona i august 2012.
Den 1. september 2015 ble Song lånt ut til West Ham United FC ut 2015/2016-sesongen. Song var også på lån i samme klubb den foregående sesongen.
Blámansfjall

Blámansfjall (790 moh.) er et fjell på Eysturoy på Færøyene.
Fjellet er det fjerde høyeste på Eysturoy og Færøyenes ellevte høyeste.
Carl Nielsen

Verkfortegnelser

Dan Fog og Torben Schousboe ga i 1965 ut en katalog over Carl Nielsens verk. Verknumrene angis oftest med initialene FS, f.eks. har den 5. symfoni "FS 97". Katalogen er ufullstendig og beheftet med mange feil og mangler og som erstatning ga Dansk Center for Musikudgivelse i 2014 ut en digital tematisk-bibliografisk fullstendig fortegnelse over alle verk, kilder og litteratur (inklusive ulike versjoner av samme verk), Carl Nielsen Works Catalogue, (CNW).

Carl Nielsen Udgaven

Rundt 1995 ble det konstatert at Carl Nielsens verk ikke var utgitt i en form som tilfredsstiller kravene til dagens musikkliv og musikforskning. Det skyldes blant annet at han skrev slurvete og var skjødesløs med korrekturlesingen, og velmenende musiker- og komponistkollegers «korreksjoner» i kildene. Flere af de mest betydelige verkene forelå kun i håndskrevne kopier, og mange av de trykte verkene var mangelfulle. 
På denne bakgrunn ble Carl Nielsen Udgaven (1993-2009) gitt ut med støtte fra Kulturministeriet. I denne er det gjennomført en grundig kildegranskning med tanke på å gi ut den første samlede praktisk/vitenskapelige utgaven av Carl Nielsens musikk. Resultatet er 35 bind med tilhørende klaverpartiturer (til operaer, korverk og konserter), samt stemmemateriale.

Kulturkanonen

Maskarade, Symfoni nr. 4 'Det Uudslukkelige' og sangen Vi sletternes sønner er tatt opp i den danske Kulturkanonen.
Nielsen skrev melodien til Jeppe Aakjærs sang «Jens Vejmand» som ble svært populær på begynnelsen av 1900-tallet og ble opptatt i Højskolesangbogen. Som 12 av sangene i denne er sangen tatt opp i den danske kulturkanon.
Louis Meyer

Biografi

Meyer ble født på nedre Manhattan, New York 21. juli 1904 som sønn av franske innvandrere. Meyer vokste opp i Los Angeles, hvor han begynte med bilsport på ulike baner i California. Han gikk videre til å bli den første sjåføren som vant det prestisjefylte løpet Indianapolis 500 tre ganger. Han begynte med å kjørte startbilen i 1928 (han var avløser for Wilbur Shaw året før), og deretter igjen i 1933 og 1936. I 1933 startet Meyer tradisjonen med å drikke melk (kjernemelk på den tiden) i Victory lane i Indianapolis 500-løpet når han drakk et glass melk. Etter hans Indianapolis 500-seier i 1936 drakk han fra flaske i stedet, som de fleste løpsvinnerne har gjort siden. Etter forslag fra tidligere løpsvinner, Tommy Milton, ble han det året den første føreren til å få startbilen som en del av løpets gevinster. Meyer vant United States National Driving Championship i 1928, 1929 og 1933.
Meyers kone, June, visste ikke at Meyer deltok i Indianapolis 500 i 1928. Tidligere på dagen var hun i Pennsylvania for å hente en havarert bil, og etter dette gikk hun for å se sin svoger Eddie Meyers løp i Lesing. Hun fant ut om sin manns seier etter at løpets hallomann i Lesing ba publikum gi en stor applaus til Eddie Meyer, bror til vinneren av Indianapolis 500.
Meyer døde den 7. november 1995 i Searchlight, Nevada, 91 år gammel. Der hadde han bodd som pensjonist siden 1972. Han ble innlemmet i International Motorsports Hall of Fame, og ble gravlagt i Inglewood Park Cemetery i Inglewood, California.

Arv og minner

Sønnen Louis (Sonny) Meyer, jr. hjalp ham med motorarbeid i forretningen, og arbeidet på de ulike Ford-motorer i USAC racing, herunder bygning 15 Indianapolis 500-vinnende motorer. Sønnesønnen Ludvig III (Butch) bygget Oldsmobile Aurora-motorer for Team Menard i IndyCar-serien som vant 1996-97 (18-måneders sesong) og mesterskapet i 1999 før Indy Pro-Serien (nå Indy Lights) direktør.
Han var ikke i slekt med Zeke Meyer.
Otto Klemperer

Bakgrunn, tidlig karriere

Klemperer ble født i Breslau. Han begynte sine studier på Dr. Hoch’s Konservatorium i Frankfurt am Main og fortsatte det i Berlin ved Stern’sches Konservatorium under James Kwast (klaver) og Hans Pfitzner (komposiajon og orkesterledelseg). Da han i 1905 fikk dirigere fjernorkesteret for Gustav Mahlers 2. symfoni under Oskar Fried, traff han komponisten personlig. De to ble venner, og Klemperer fikk i 1907 på Mahlers anbefaling stillin som korleder og senere kapellmester ved Deutsches Landestheater i Praha. I 1910 assisterte han Mahler ved uroppførelsen av hans 8. symfoni.

Teaterkarriere i Det tyske rike

Han kom deretter til Stadt-Theater Hamburg (1910–1912) og Stadttheater Barmen (1912–1913). Fra 1914 til 1917 var han Pfitzners stedfortreder ved Stadttheater i Straßburg og sjefsdirigent for Straßburger Philharmoniker. Deretter fulgte en tid som kapellmester, så som generalmusikkdirektør ved Operaen i Köln (1917–1924).
Ved den katolske geistlige Franz Xaver Münch, som han ble venn med, fant han i 1918 kontakt til Abtei Maria Laach og konverterte i 1919 til katolisismen. I Köln giftet han seg i 1919 med sangerinnen Johanna Geisler.
Fra 1924 til 1927 virket Klemperer som Generalmusikdirektor i Wiesbaden. Dette var etter eget utsang hans beste år. Deretter ledet han til 1931 Krolloper i Berlin. Klemperer ble berømt for sine oppsetninger av samtidsverker som for eksempel Arnold Schönbergs Die glückliche Hand, Leoš Janáčeks opera Aus einem Totenhaus, Igor Stravinskys Oedipus Rex og Paul Hindemiths Cardillac.
Klemperer opparbeidet seg ved sine oppsiktsvekkende oppføringer i tidssrommet mellom første verdenskrig og Hitlers Machtergreifung i 1933 ry på seg som en av Tysklands helt ledende dirigenter.

Emigrasjon 1933

I 1933 ble Klemperer brennemerket som «Kulturbolschewist» og ilagt yrkesforbud som dirigent. Samme år emigrerte han til USA, der han ble dirigent for Los Angeles Philharmonic Orchestra. I sin tid i Amerika konsentrerte han seg om verkene til tyske klassikere og romantikere som Ludwig van Beethoven, Johannes Brahms og Gustav Mahler.

Retur til Europa 1947

Ryyrt annen verdenskrig vendte han tilbake til Europa og ble musikalsk leder ved Statsoperaen i Budapest (1947–1950). Etter at han i tre år så var ved blant annet Montreal Symphony Orchestra, slo han seg ned i Sveits i 1954 og arbeidet for det meste med Philharmonia Orchestra i London, der han i 1959 fikk posten som sjefsdirigent på livstid.

Komponistrn Klemperer

Drlv om Klemperer ikke er stå kjent som komponist, skrev han faktisk en rekke egne verker, blant annet seks symfonierm en messe, ny strykekvartetter, om lag hundre lieder og en opera bed navn Das Ziel.

Siste leveår

Mot slutten led Klemperer av en delvis lammelse som antagelig hadde bakgrunn i en hodeoperasjon i 1939. Dessuten fikk han en bipolar lidelse (manisk-depressiv sykdom) som han tidvis trengte klinisk behandling for. Ikke desto mindre var han yrkesaktiv til 1971. Mot slutten av livet gikk han tilbake til sin opprinnelige jødiske tro.