google/wiki40b huggingface dataset:
Argentan

Geografi

Argentan er lokalisert 180 km nordøst fra Rennes, 131 km østnord for Le-Mont-Saint-Michel, 188 km sørøst for Cherbourg, 58 km sørøst for Caen, 133 km sørvest for Rouen, og 100 km nord for Le Mans.

Historie

Argentan var opprinnelig en gammel romersk by som vokste fram langs elven Orne. Byen fortsatte å vokse i løpet av middelalderen som de fleste byer som lå strategisk til ved en elv.
I kjølvannet av invasjoner fra nordboere, vikinger, i det nordlige Frankrike ble «Neustrie» til Normandie. En av vikingenes høvdinger, Gange-Rolf eller Rollo, som han ble hetende i Frankrike, overlot Argentan til en av sine underhøvdinger. Gjennom hele middelalderen var byen vekselvis enten et rikt og fruktbart sted, eller helt brent ned og herjet. Under krigene med England okkuperte de engelske styrkene byen flere ganger. Plantagenet-kongene betraktet byen som en av de viktigste i Normandie.
På Ludvig XIV av Frankrikes tid på slutten av 1600-tallet satte Jean-Baptiste Colbert nabobyen Alençon opp mot Argentan i en økonomisk konkurranse om blonder og kniplinger. Argentan ble en meget viktig by for den tradisjonelle industrien, og fikk økt religiøs betydning via et benediktinerkloster. Det ble bygd to imponerende kirker, Saint-Martin og Saint-Germain.
Med den franske revolusjon ble Argentan mer stille. Under de to verdenskrigene led byen tungt. Mange unge menn fra Argentan døde ved Verdun sammen med 104. infanteriregiment i 1916. Under den andre verdenskrig ble byen bortimot totalt ødelagt.
Under bombingen den 6. juni 1944 som gikk forut for den allierte landgangen i Normandie ble byen delvis ødelagt av amerikanske B-17 Flying Fortress bombefly. Det meste av byen ble så ødelagt i slutten av august det samme året. Den amerikanske tredje arme under kommando av general George S. Patton frigjorde Argentan etter åtte dagers hard kamp mot den tyske 9. panserdivisjon og soldater fra 2. SS panserdivisjon. Det var den amerikanske 80. infanteridivisjon som frigjorde byen om morgenen den 20. august og da var byen brent helt ned.
Nederlandsk mesterskap på skøyter enkeltdistanser menn

Nederlandsk mesterskap på skøyter enkeltdistanser menn (ofte forkortet til NK enkeltdistanser menn) er et årlig enkeltdistansemesterskap på skøyter i Nederland for hver av distansene (500m, 1000m, 1500m, 5000m og 10000m). Det første mesterskapet var 2-delt og ble arrangert i 1987 og ble avholdt på De Uithof i Den Haag (500m, 1000m og 5000m) og på Vechtsebanen i Utrecht (1500m og 10000m). De første mesterne var Menno Boelsma (500m), Bauke Jonkman (1000m), Leo Visser (1500m), Hein Vergeer (5000m) og Robert Vunderink (10000m). Mesterskapet i 1996 var også 2-delt, (men denne gangen på samme arena,) med 500m og 1000m som ble avholdt 3 uker senere. I 1997 var det noe redusert topp deltagelse ettersom det gikk på samme dager som et verdenscup stevne i Davos hvor seks av de bedre nederlandske herrene gikk.
Frontflygerspennen

Historie

Spennen ble introdusert av Riksmarskalk Hermann Göring 30. januar 1941, og var tiltenkt Luftwaffe fly-personell i det tredje rike som gjennomførte et visst antall oppdrag.

Design

Spennene varierer ut ifra hva slags type fly oppdragene ble utført i. Felles er at de består av en ekekrans med hakekors nederst, og emblem for flytype i senter. På begge sidene er «vinger» av ekeblader. Spennen festes med en nål som står vertikalt bak på spennen.
Tenggerørkenen

Tenggerørkenen (kinesisk: 腾格里沙漠, pinyin: Tenggeli Shamo) er en sandørken som dekker om lag 36 700 km² i Kina. Den største del av ørkenen ligger innenfor grensene til ligaen (prefekturet) Alxa i den autonome region Indre Mongolia.
Ørkenens sanddyner, som kan bli svært høye, er kjent for at når vinden blåser, kan det ofte høres en resonerende lyd som kan minne om klokker.
Mys Otto Sjmidta

Mys Otto Sjmidta (russisk: Мыс Отто Шмидта) er et nes i Tsjuktsjerhavet.

Historie

Rester og ruiner av jakthytter, samt spor etter en gammel fortifisering indikerer lang tids bruk av dette neset.
Det lokale navnet på neset er Il-Kappeya, som betyr «Hvalross» på tsjuktsjisk. James Cook kalte neset for «Cape North» i 1778 da han seilte gjennom Beringstredet og inn i Tsjuktsjerhavet
Gjennom dette kunne han påvise at Russland og Alaska var adskilte landområder. Neset ble senere oppkalt etter en sovjetisk vitenskapsmann Otto Schmidt.
Engan skanse

Engan skanse er en skanse i Ålen i Trøndelag. 
Den ble trolig anlagt i 1678 etter Carl Sparres innfall i Trøndelag. Skansen fikk sin ilddåp under Gyldenløvefeiden 1. august 1679. 
Den 28. juli rykket svenskene, med general Planting i spissen, frem til Røros med 12 kompanier ryttere, inndelt i 3 eskadroner, og 20 kompanier fotfolk, inndelt i 5 bataljoner. Etter å ha brent ned bebyggelsen på Røros, satte Planting kursen nordover, der hans mål var å innta garnisonen i Trondheim. Siden Sparres besøk året før, hadde man i Ålen imidlertid anlagt en skanse mellom elvene Gaula og Rugla. Her stod oberst Schultz med en styrke på tilsammen 1 200 mann, fotfolk, ryttere og bondesoldater, samt 6 små feltkanoner. Deres oppdrag var å forhindre svensk framrykning. En liten forvakt på 150 mann, under ledelse av ridefogdens tjener, sto plassert lengre oppe i dalføret. Da svenskene kom, ble det gjort kraftig motstand, men de hadde ingen sjanse til å stå i mot svenskehæren alene. Da forvakten trakk seg tilbake, ble Schultz i tvil om han skulle oppgi stillingen og det ble gitt ordre om tilbaketrekking. Men kommisarius Mikkel Pedersønn mente at det var "skam å vende rygg" før man hadde prøvd seg mot svenskene, og han overtalte obersten til å holde stand til tross for at flere offiserer var uenige. Da svenskene nådde skansen kom det til hissige trefninger, som varte fra kl. 5 om morgenen til kl. 14. Da måtte Planting trekke seg tilbake samme vei som han kom. Antall sårede og falne på svensk side er ukjent, men hos nordmennene ble kun et par mann såret.
Skansen ved Engan er i dag bra bevart, og det er funnet flere kanonkuler i nærheten av skansen i den senere tid. På grunn av det store antall soldater på både svensk og norsk side, blir slaget ved Engan skanse regnet som det største slaget som har utspilt seg på trøndersk jord.
For noen få år siden ble det skrevet manus til et utendørs skuespill om dette slaget, og "Slaget ved Engan Skanse" har tilsammen vært satt opp tre ganger, siste gang i juni 2008.
Krypvier

Utbredelse

Krypvier vokser i Europa og er i Norden utbredt i sør nord til Romsdal og Bottenviken, lengre nord i Finland og Sverige enn i Norge. Hos oss vokser den på det østlige Østlandet, i en bred kystsone av Sørlandet og vestlandet nord til omkring Molde. Den vokser ikke i fjellet.
Meinhard von Gerkan

Bakgrunn

Meinhard von Gerkan kommer fra en baltertysk familien. Han er i slekt med den tysk-baltiske klassiske arkeolog og byggforsker Armin von Gerkan.
Meinhard von Gerkans far falt i kamp som soldat på Østfronten under andre verdenskrig, moren døde kort etter flukten fra Posen. Gerkan vokste opp som  pleiebarn i Hamburg, fra 1949 i en pastorsfamilie.
Etter gymnasiet studerte han først jus og fysikk i Hamburg, og bestemte seg deretter for et arkitekturstudiem i Berlin.

Karriere

Etter arkitekturutdannelsen, som ble avsluttet ved den tekniske høyskolen i Braunschweig (Technische Hochschule Braunschweig), med eksamen i 1964, etablerte han sammen med Volkwin Marg arkitektkontoret Gerkan, Marg und Partner (gmp) i Hamburg i Tyskland i 1965. Arkitektkontoret vant allerede i sine tidlige år en rekke arkitektkonkurranser, og uten å tidligere å ha realisert et stort prosjekt fikk Gerkan ansvaret for å tegne Flughafen Berlin-Tegel. Han fikk også i oppdrag å tegne nye terminaler til lufthavnen i Hamburg. 
I 1974 ble han utnevnt til professor i arkitektur ved den tekniske høyskolen i Braunschweig.
Hans siste prosjekter var ombygningen av Olympiastadion i Berlin og oppførelsen av Berlin Hauptbahnhof, Europas største jernbanestasjon, og den første store jernbanestasjon bygget i Europa på over hundre år. Den stod ferdig i 2006. På dette sted stod tidligere Lehrter Bahnhof.
Etter årtusenskiftet befattet hans arkitektfirma gmp seg også intensivt med prosjekter i Folkerepublikken Kina. Et eksempel er planbyen Lingang New City; den forble ikke bare på et planleggingsstadium, men i 2003 omsatt i virkelighet. 
Han har to døtre, Florence og Manon von Gerkan.
Jacopo Marin

Resultater

Ved innendørs-EM 2009 i Torino vant Italia gull på 4 x 400 meter, med tiden 3:06.68. Laget bestod av Jacopo Marin, Matteo Galvan, Domenico Rao og Claudio Licciardello.
Kretssimulator

En kretssimulator er et computerprogram som kan simulere elektriske og elektroniske kretser. Komponentene blir modellert og koplet sammen og hele kretsen blir så simulert etter gitte kriterier. I moderne programmer skilles det ikke mellom digitale og analoge simulatorer.
Sjettepenger

Sjettepenger menes at kongen hadde krav på en sjettedel av arv som skulle føres ut av riket.
Henry Darcy

Biografi

Henry Darcy var født i Dijon i Frankrike i 1803.  Faren døde da han var 14 år, men han greide likevel å fullføre utdannelsen ved hjelp av pengelån.  I 1821 begynte han ved den tekniske høyskolen École Polytechnique  i Paris, og to år senere flyttet han over til den like prestisjefylte École nationale des ponts et chaussées , også i Paris.
Etter fullført utdannelse fikk Darcy tilsettelse i det statlige Corps des Ponts et Chaussées, og i 1827 ble han utnevnt til ingeniør for hjembyen Dijon. Året etter giftet han seg med Henriette Carey, av engelsk avstamning.
I 1848 ble Darcy utnevnt til sjefsingeniør for  departementet Côte-d'Or, der Dijon er hovedstad.  Dette var samme år som  (Frankrike)|, en politisk urolig tid.  Darcy måtte etter kort tid forlate Dijon av politiske grunner.  Han flyttet da til Paris og en stilling som sjefsdirektør for vannforsyningen der.
På grunn av sviktende helse måtte Darcy trekke seg tilbake fra stillingen i Paris i 1855, men fikk tillatelse til å flytte tilbake til Dijon og fortsette vitenskapelig arbeid der.  Det var i denne perioden i Dijon han gjennomførte eksperimentene som resulterte i Darcys lov.
I 1857 ble Darcy nominert til det franske vitenskapsakademie, men ble ikke innvalgt.
Under en reise til Paris døde Darcy i 1858 av lungebetennelse.  Han er gravlagt i Dijon.

Arbeid

En av oppgavene som byingeniør i Dijon i 1830-årene var å lede byggingen av et stort anlegg for distribusjon av vann til byen.  Darcy beregnet vannforbruket til å være 150 liter per innbygger per dag.  Vannet ble fraktet nesten 13 kilometer fra Rosoir, der naturlige kilder i kalkbergarter sørget for rikelig vanntilførsel.  Høydeforskjellen mellom Rosoir og Dijon er cirka 46 meter, og vannet ble fraktet i en tildekket akvedukt fram til to store vannreservoarer i byen.  Over 100 små og store fontener gjorde vannet tilgjengelig i byen.
I 1843 foreslo Darcy en rute for jernbanen gjennom Darcy, og i 1845 ledet han arbeidet med den fire kilometer lange Blaisy-tunnelen.
Som sjefsdirektør i Paris arbeidet Darcy med forskning knyttet til væskestrøm i rør, spesielt beregninger av friksjonstap i slike.  Han videreutviklet pitotrøret, som brukes til å måle hastigheten til en væskestrøm, fram til den formen som er i bruk idag.
NM i hopp uten tilløp 1932

NM i hopp uten tilløp 1932 var en del av NM i friidrett 1932.
Mesterskapet ble arrangert i Fredrikstad 20. mars. Arrangør var Fredrikstad IF.
Trichrous

Utseende

Middelsstore, rødlige og svarte trebukker. Selv om navnet skulle tilsi at de er tre-fargede har de fleste av artene bare to farger - hode og pronotum, og gjerne den fremre delen av dekkvingene, er rødlige, mens i alle fall den bakre delen av dekkvingene er svart.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Karibia.
Skylstad

Skylstad er en grend i Nordangsdalen i Ørsta kommune. Kjent for Skylstadbrekka opp mot fjellet Slogen (1564m), og fødested for forfatteren Marie Takvam (født Skylstad). Den norsk-amerikanske katolske biskop av Spokane i USA, William Stephen Skylstad, som var president for United States Conference of Catholic Bishops (den amerikanske katolske bispekonferanse) fra 2004 til 2007, stammer også fra Skylstad. Den norske billedkunstneren Kristian Skylstad har også røtter fra Skylstad/Øye.
Se også biografi om Rasmus Skylstad , utgitt som artikkel i Årbok 2008 fra Hjørundfjord sogelag.

Verd å vite?

Ifølge SSB (2006) er det 72 personer i Norge med etternavnet Skylstad.
Lynetten

Lynetten er et spillvannsrenseanlegg og et tidligere festningsanlegg i København.
Batteriet Lynetten ble oppført i 1767-1780, men først armert i 1848.
Anlegget renser årlig 100 millioner kubikkmeter vann fra private husholdninger og industri samt nedbør. Anlegget drives under navnet Lynettefællesskabet av de åtte kommunene Frederiksberg kommune, Gentofte kommune, Gladsaxe kommune, Herlev kommune, Hvidovre kommune, København kommune, Lyngby-Taarbæk og Rødovre kommune.
Margit Møy

«Margit Møy» er et skillingstrykk. Den ble presentert i 1956 i visespalten til Alf Prøysen i «Magasinet for alle».

Teksten

1.Det var ein fager vårdag med sol og bekkebrus,

og lauv og gras som grodde i vårens ville rus,

og fuglar song og kvittra og leika i kvar busk

og vatnet skein kring kvar ein stein med glim og bylgjehusk.
2.På Gjervoll er det bryllaup med stas i gammalt tun,

der turar dei eit bryllaup med real sveis og dun.

Han Gjervoll-Knut er brurgom og Margit Solstad brur

der song og lått og feleslått kling lydt mot skog og ur.
3.Men oppi Haugegilet der elva syng i stein,

der eit på høgste tsupet ein stur og sorg gal ein,

han sit der unde heggen so glitrefrisk og våt,

i sus frå elv han sit og skjelv i sår og vonlaus gråt.
4.På Gjervoll er det gilde, der vilgjar dei mi møy,

mi livsens sol hev slokna no lyt eg ut og døy.

Når solskinnsdagen sloknar då vert det svalt mot kveld,

det gustar kaldt i mot meg alt frå dalens aude fjeld.
5.Så takk da, vesle Margit, for alt du til meg gav,

og gløym so svikne voner og at eg ligg i grav,

for no er leiken slutta og eg har allting brendt,

min siste song og så eit sprong, og all min sorg er endt.
6.Han syng og so han haukar imot den blåe kveld,

med avdagsglansen gløder som gull kring alle fjell.

Det svarar stilt frå nuten so skir og klår ein klang

og so han spring i bylgjering han kvarv i elvefang.
7.No er det lenge sidan vel mane hundre år,

men Bjørne-elva strøymer og fløymer kvar ein vår.

Og kvar gong når det skuggar ein vårkveld over hei

då kved det mildt og minnar stilt omd et som Gunnar leid.
8.Då talar det om elsk og svik og han som måtte døy

og mullar på ei vise om vesle Margit Møy.

Og all hans sprengte lengsler stig opp i fossebrus,

det klagar gråt og felelåt i Haugagilets sus.
Årdal Boligbyggelag

Årdal Boligbyggelag er et boligbyggelag i Årdal i Sogn og Fjordane og ble etablert 12. juli 1962.
Boligbyggelaget har ca. 1 300 medlemmer og forvalter 758 boliger i 29 borettslag.
Årdal Boligbyggelag er en del av Norske Boligbyggelags Landsforbund (NBBL).
Kvernevik

Før dansketiden

I Kvernevik og omegn er det kjent at det har vært bosteder siden ca. år 5000 f.kr. Det ble gjort funn av en blant annet en slipehelle i sandstein på 1980-årene. Det er kjent til 3 steinalderboplasser i Kvernevik området. På Hafrsfjordsundet ble det funnet en jakthytte på 2x2,5 meter som per dags dato (2018) er Norges eldste jakthytte. Det ble tidligere også funnet en grav på Smiodden fra Bronsealderen. Kvernevik ble også mye brukt under vikingetiden. I Københavnerbukta ble det funnet et båtnaust fra ca år 850 som var 8,5 meter langt og 2,7 meter bredt. I tillegg til det ble det også funnet en rekke jernbiter, spikre og fiskeutstyr. Med funnet av et 19,7 meter langt naust på Randabergsiden av Kvernevik ble det bekreftet at her måtte det ha bodd en velstående vikinghøvding . Kvernevik, eller Nordre-Sunde som det het på den tiden, ble rundt år 1125 lagt under Apostelkirken i Bergen. Under svartedauden ble de fleste gårdene på Nordre-Sunde lagt øde.

Dansketiden

Københavnerbukta lå perfekt til ved inngangen til Hafrsfjorden, der skipene kunne legge til havn før de evt. skulle inn i Hafrsfjorden, eller videre til Stavanger og nedover mot Danmark. De byttet korn mot varer som bøndene kanskje hadde i Kvernevik. Litt senere kom det også skip fra både Danmark og andre europeiske land til denne bukta i Kvernevik som solgte krukker og leirpotter. De fikk til gjengjeld med seg tørrfisk og saltfisk. Av de 200 naustene som er funnet i Norge er hele 40 av dem funnet i Hafrsfjord og Kvernevikområdet. Opp til 1660 ble de fleste gårdene på Nordre-Sunde bygd opp igjen, og det ble til og med anlagt to gårder til her. Utover årene skiftet Nordre-Sunde hender mange ganger, til den til slutt ble splittet i 1784. Først i 1786 ble noen av jordene på Nordre-Sunde solgt til en bonde. I 1787 er nesten hele Nordre-Sunde i bondeeie. Kvernevik ble som nesten hele resten av landet ble oppbygd med infastruktur og postvesen.
Vigsteinen

Vigsteinen er en over to meter høy bautastein på gården Vigstein i Nannestad, Akershus. Den står ute i dyrket mark, omtrent 100 meter sør for rundkjøringen der Hans Gaarders vei kommer inn på fylkesvei 176, rett vest for den vestligste rullebanen på Gardermoen lufthavn.
Det er ikke uvanlig at det knytter seg sagn til bautasteiner, men ved Vigsteinen er det usedvanlig mye som fortsatt er levende på stedet.
Et opphavssagn forteller at en kveld for lenge siden kom en frigitt trell til gården og ba om husrom. Bonden nektet ham det, og jaget ham på dør. Trellen gikk, men da han var kommet ut på jordet vendte han seg om og lyste en forbannelse over bonden og gården. De skulle få se at han ikke lot seg fjerne så lett, og at det ville gå den ille som prøvde å fjerne ham. Og dagen etter var trellen blitt til stein, der ute på jordet; Vigsteinen.
Og der ble den stående, helt til en gang på 1800-tallet, da en grunneier på Vigstein gård fikk bruk for stein til en grunnmur, og han brukte Vigsteinen. Det er flere versjoner av hva som så skjedde. En tradisjon sier at et eller flere hus brant, en annen at en eller fler av kuene døde på bås. Uansett, Vigsteinen ble tatt ut av grunnmuren og satt på plass igjen på jordet, der den har stått siden.
En annen tradisjon er Vigsteinen som fruktbarhetssymbol, langt utover den rent idemessige assosiasjon med fallossymbol. Den var fruktbarhetsbringende. Barnløse koner kunne, langt ned mot vår egen tid komme langveis fra for å klappe på Vigsteinen. Dette skulle løse problemet.
I dag vet vi at Vigsteinen må ha vært del av et gravfelt fra jernalderen. Alle hauger vest for veien er slettet ved dyrking, men i skogen øst for veien ligger forsatt 24, tildels ganske store, gravhauger.
Estelí

Estelí er en by nordvest i Nicaragua. Den er hovedstad i departementet med samme navn. Estelí har 112 084 innbyggere (2005).
Estelí er sentrum for sigarproduksjon av høy kvalitet, for det meste drevet av eksil-cubanere.
Merzbow

Biografi

Han studerte kunst ved Tamagawa-universitetet, med hovedvekt på malerkunst. I slutten av 1970-årene begynte han å eksperimentere med støy, og ga ut flere kassetter på «plateselskapet» Lowest Music & Art. Han har en lang utgivelsesliste og har samarbeidet med grupper og musikere som Mike Patton, Melt-Banana, Hanayo, Violent Onsen Geisha, Incapacitants, Zbigniew Karkowski, Russell Haswell, Keiji Haino og Boris.
Norsk Bergforening

Norsk Bergforening, forkortet NBF, er en selvstendig, upolitisk landsomfattende medlemsorganisasjon, hvor medlemmene utgjøres av enkeltpersoner som har en tilknytning eller interesse for bergindustrien i Norge. Bergindustrien omfatter bedriftene og tilknyttede leverandører, samt utdanningsinstitusjoner og forvaltning.

Opprinnelse

Norsk Bergforening ble stiftet i år 2000. Foreningen er dannet ved sammenslåing av de to organisasjonene Norske Bergingeniørers Forening og Norsk Bergindustri Forening. Begge disse foreningene ble stiftet i år 1900.

Mineralproduksjon

Norsk Bergforening utgir tidsskriftet Mineralproduksjon.

Homans Fond

Homans Fond er opprettet ved en testamentarisk gave fra Bergingeniør Chr. H. Homan, død 8.6.1933. Fondets renter skal benyttes etter testators bestemmelse til ekskursjoner og festlige sammenkomster i Norsk Bergforening.
Poecilus versicolor

Utbredelse

Poecilus versicolor finnes i nesten hele Europa og Asia. Finnes i Norge, ikke uvanlig nord til Midt-Norge.

Utseende

Poecilus versicolor er 9-12 mm lang, med metallisk farge i grønt, kobber, messing eller blått, sjeldent mer svart. Også hunnen har metallisk farge. Antennens tre første ledd (nærmest hodet) er noe sammentrykt fra siden og de har en kjøl på oversiden. Antennene to første ledd er gul-røde. Den er svært lik cupreus, men hodets overside er bare svakt punktert (knudret overflate).

Levevis

Poecilus versicolor lever på tørre stein og grusmarker. Kan ofte sees om våren, da de er aktive i solskinn. Larvene og de voksne (imago) lever som predatore.
Den tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Golf under Asialekene 1994

Golf under Asialekene 1994. Golf var en av sportene under de tolvte Asialekene som ble arrangert i Hiroshima i Japan. Det var fjerde gangen som golf var med på programmet i Asialekene. Golfturneringene ble avviklet i perioden 3. til 6. oktober 1994. Det var fire konkurranser, lag og individuelt både for menn og damer. Det var 61 utøvere fra 12 nasjoner som deltok i golfturneringene.
Stigmella betulicola

Utseende

En knøttliten (vingespenn 3,5-4,5 millimeter), bronsefarget møll. Antennen er trådformet, mørk og knapt halvparten så lang som forvingen. Det innerste, kraftig utvidete leddet er hvitt. Hodet er gulhåret, kroppen mørk. Forvingene er glinsende, bronseaktig brun med ett ganske bredt, sølvhvitt tverrbånd omtrent to tredjedeler ut i vingen. Bakvingen er smal, grå, med lange frynser. Arten ligner sterkt på flere andre Stigmella-arter og kan ikke bestemmes sikkert ut fra ytre utseende alene.

Levevis

Denne arten har larver som minerer i bladene på bjørker, særlig på dvergbjørk (Betula nana) men også på små dunbjørker (Betula pubescens) som vokser på fuktige steder. Arten har trolig to generasjoner hvert år, de voksne sommerfuglene flyr i mai-juni og igjen i juli. Larven lager en uregelmessig slynget, 3-4 centimeter lang mine i bjørkebladet.

Utbredelse

Arten er utbredt fra Europa østover til Japan. I Norge er den funnet på Sørlandet, indre deler av Østlandet og videre nord til Troms. Den ser ut til å mangle på Vestlandet, kanskje også på det sørlige Østlandet.