Henry Campbell-Bannerman

Bakgrunn

Hans etternavn fra fødselen var Campbell - resten er et senere tillegg, som kom fra morssiden. Faren var James Campbell av Stracathro (1790-1873), Lord Provost (omtrent: borgermester) av Glasgow, moren var Janet Bannerman (1799-1873). Henry var deres annen sønn og yngste barn i en søskenflokk på seks. Han ble utdannet ved Glasgow High School, så Universitetet of Glasgow og så Trinity College i Cambridge.

Parlamentsmedlem

1868 ble han valgt for det liberale parti til Underhuset. I 1884 kom han med i Gladstones annet kabinett som minister for Irland. I Gladstones tredje (1886) og fjerde (1892–1894) kabinett såvel som i Roseberys regjering (1894–1895) var han krigsminister. Hans største fremgang som dette var at han klarte å bevege hertugen av Cambridge, en fetter av dronning Victoria, til å trekke seg fra posten som øverstkommanderende for de væpnede styrker. Dermed ble det mulig å gå i gang med viktige reformer i hæren. I denne forbindelse ble Campbell-Bannerman slått til ridder.
Campbell-Bannerman talte fransk, tysk og italiensk flytende. Hver sommer tilbragte han og hans kone et par måneder på det europeiske kontinent, vanligvis i Frankrike og i kurbyen Marienbad i Bøhmen.
I 1898 ble han etterfølger etter William Vernon Harcourt som de liberales anfører i Underhuset. Campbell-Bannerman hadde den vanskelige oppgave å få de sprikende fraksjoner i partiet å holde sammen.

Statsminister

Etter at den konservative Balfour-regjeringen fratrådte i desember 1905 fikk Campbell-Bannerman oppdraget å danne ny regjering. Et forsøk fra anførerne av partiets høyrefløy å få skjøvet ut av veien Campbell-Bannerman til Overhuset ved hjelp av den såkalte Relugas Compact, slo feil. Tvert i mot vant Campbell-Bannerman en svært sterk posisjon som leder i Underhuset. Ved den store valgseieren i nyvalget han selv utskrev i 1906 ble hans stilling ytterligere styrket ved at hans parti fikk flere nye mandater, og mange flere folk som stod på hans side.
Campbell-Bannermans tid som statsminister viste seg å bli heller besværlig, fordi de konservative lordene i Overhuset blokkerte de liberale reformene. Ikke desto mindre klarte han sammen med sin utenriksminister Edward Grey å få på plass et forbund med Russland. I januar 1906 godkjente regjeringen samtaler mellom Storbritannias og Frankrikes hær og marine, men uten at landet skulle binde seg til noe. Ut av dette kom den uforpliktende plan at det skulle sendes 100.000 britiske soldater innen to uker i tilfelle krig mellom Frankrike og Tyskland. Campbell-Bannerman ble ikke informert om dette til å begynne med, men da Grey gjorde det, fikk han statsministerens velsignelse. Dette var det historiske utgangspunktet for British Expeditionary Force som skulle bli sendt til Frankrike i 1914 etter utbruddet av første verdenskrig.
I løpet av sin tid ble Campbell-Bannerman til Father of the House (det parlamentsmedlem med den lengste uavbrutte mandattid). Han var i 2014 fortsatt den eneste britiske statsminister som hadde vært dette.
Langt fra alle Campbell-Bannermans reformer på det sosiale område lot seg gjennomføre, grunnet den forhaling og blokkering som ble utøvd fra Overhuset. Derfor er det gjerne etterfølgeren, H.H. Asquith, som tilskrives endel av Campbell-Bannermanns visjoner. Han klarte imidlertid å få gjennom at lokalregjeringene i landet kunne tilby gratis skolemat til elever på sine skoler (det ble ikke påbudt dem), at arbeiderne fikk utvidet sine rettigheter i tilfelle arbeidsskade, og alternativer til fengselsstraff for unge lovbrytere.

Fratreden og død

Etter en tid gikk det verre med hans helse. Han trådte derfor tilbake fra statsministerembedet den 3. april 1908, og døde den 22. april 1908 i Downing Street No. 10. Hans etterfølger ble Herbert Henry Asquith.