google/wiki40b huggingface dataset:
Kongedømmet Toledo

Historie

I april 1065 beleiret emiren Al-Muqtadir fra Zaragoza byen Barbastro. Guvernøren, grev Ermengol II av Urgel, ble drept i et utfall, og noen få dager senere falt også byen for muslimene. De spanske og franske garnisonene ble lagt under sverdet, som det heter, det vil si de ble halshugget. Det ble også slutten på pave Alexander IIs korstog mot maurerne i Iberia.
På omtrent samme tid brøt Al-Muqtadir forbindelsene med Castilla, og Ferdinand I av León, el Magno («den store»), også greve av Castilla, ledet en straffeekspedisjon til Zaragoza, erobret Alquézar og dro deretter inn Valencia. Til tross for at emir Al-Mamun av Toledo betalte tributt til Castilla, ledet han en hær inn for å støtte sin svigersønn, emir Abd al-Malik. Al-Mamun kom deretter til å avsette Abd al-Malik og la Valencia inn under taifa Toledo. Ferdinand I ble livsfarlig syk og trakk seg fra slagmarken. Han døde i desember 1065 og hans rike ble delt mellom hans tre sønner: Sancho II i Castilla; Alfonso VI i León; og García II i Galicia.
I mai 1085, etter med dyktighet å ha klart å sette flere muslimske konger opp mot hverandre og beseiret en sammenslutning av taifaer (muslimske kongedømmer) fra Sevilla, Badajoz og Zaragoza, var Alfonso VI i stand til å gå inn i byen Toledo. Sistnevnte taifa ble underlagt Castilla og byen ble gjort til hovedstad i det forente kongedømme León og Castilla. Landområdene til det tidligere taifa forble stridsemne for langvarige kamp med muslimske naboer som varte fram til slaget ved Las Navas de Tolosa i 1212, og det samtidige herjingen og blodbadet av jødene i Toledo samme år.
Det tidligere muslimske Toledo ble et underrike av det kristne riket tilhørende kronen i Castilla, men hadde sitt eget hoff og herskere. Da landområdene ble mer ensartet ble det på 1700-tallet omtalt som «Nye Castilla», således skille det sørlige området av Castilla fra de nordlige som ble kalt for «Gamle Castilla». Det gamle kongedømmet Toledo ble oppløst i 1833, og dets land og besittelser ble delt opp og fordelt i flere provinser i det moderne Spania.
NTB scanpix

Historie

Scanpix ble dannet etter en fusjon mellom Scanfoto og fotodelen av NTB Pluss i 1999. I 2010 hadde Scanpix totalt femti medarbeidere og i tillegg et stort nettverk av frilansere og internasjonale samarbeidspartnere. Organisasjonen Scanpix opphørte i 2011 da hele virksomheten ble en del av NTB.
Anne Beate Odland

Roller

Spilt tittelrollene i Victoria av Knut Hamsun, regi Sverre Udnæs, Hedda Gabler, regi Pål Løkkeberg, Sally Bowles i Cabaret, Den syngende narr i Tor Åge Bringsværds Da er jeg en klingende bjelle, musikk Terje Rypdal, regi Svein Erik Brodal, Offenbachs Fagre Helena” (nynorskversjon av Hartvig Kiran) regi Göran Eriksson,  Eline i Fru Inger til Østeraad, regi Sven Erik Brodal, (turné også i Sverige), Nattviol i Cappelens Eufemianatten på Akershus festning, regi J. Møyen,  Fru Linde i Et dukkehjem, regi Johan Huldt, (også turné i Sverige), Heksa fra Nord i Trollmannen fra Oz i Sam Besekows regi,  Heksa i Nesegrevet,  til OL på Lillehammer, og Festspillene i Bergen, regi Edith Roger, Jubelbrus med champagnesus, regi Arne Lindtner Næss, Fru Hedvig Anker i grunnlovsjubileumsforestillingen i og rundt Eidsvollsbygningen: Spillet om Eidsvold i Barthold Halles regi. 
Utlånt til millenniumskiftets festforestilling ved Haugesund Teater i tittelrollen ”Gutlarina” med stort kor og orkester, og turnerte også med bl.a. Wenche Foss i My Fair Lady.
Spilt i den finske filmen ”Jon” regi Jaco Pühälle, foto Kari Solberg, prisbelønnet i Europa. Siden bl.a. filmen ”Mistet”, regi Lisa Gamlen, foto Anna Myking, filmen prisbelønnet ved filmfestival i Oslo. Også medvirket i Radioteatret og i TV.
Av Aftenpostens teaterkritiker kalt ”ett av de mest uttrykksfulle ansikter i norsk teater”. 
Har spilt på rundt 200 steder i Norge foruten Svalbard og gjestespill i Sverige.
Hun har også diplomeksamen etter utdannelse i  grafisk  design og reklame ved Kunsthåndverkskolen i Bergen og Konstindustriskolan i Göteborg, og har stilt ut arbeider i grafikk og maleri.
USA-mesterskapet i motbakkeløp 2015

USA-mesterskapet i motbakkeløp 2015 (USATF Mountain Championship) ble arrangert 25. juli 2015, i Bend i Oregon.
Sinahula

Sinahula er en hule av fjellblokker som befinner seg i Bø i Vesterålen. Hulen ble brukt av forfatterinnen Serine (Sina) Regine Normann som skrivested, da hennes ektemann ikke brydde seg om at hun skrev. Hulen brukes årlig til Reginedagan som foregår hvert år i slutningen av juli og varer en uke.
Langsæ gård

Langsæ gård er en gammel gård i Arendal kommune, i gangavstand til Arendal sentrum. Eiendommen ble brukt som lystgård av Arendals kjøpmenn og som kjøpmannsgård på slutten av 1800-tallet. Hovedbygningen  er en sveitserstilvilla oppført i 1857 som en av de første sveitserstilbygninger i Aust-Agder. 
Første kjente eier av eiendommen var Lauritz Pedersen Brinch (1632-1703), som var gruveeier, reder og kjøpmann. Han forpaktet også Barbu kvern, og Barbuelven var i en årrekke tilknyttet gården.  
Gården ble senere kjøpt av skipsreder Jens Lassen Ugland i 1880.  I årene 1888-1892 bodde skipsreder Christoffer Hannevig snr med familie på Langsæ gård. Han solgte eiendommen til Arendal kommune i 1899. 
Arendal kommunale husmorskole hadde fra 1935 til 1975 lokaler i hovedbygningen på Langsæ. I 1939 ble det bestemt at Langsæ gård skulle brukes til museumsformål. Tanken var at det gamle Arendals Museum skulle utvides til et fylkesmuseum, og at man skulle bygge opp et stort friluftsmuseum omkring det gamle gårdstunet. Eiendommen inneholder i dag hovedbygning, flere mindre bygninger og Aust-Agders fylkesmuseum Kuben, bygget i nyere tid.
Eiendommen Langsæ omfattet opprinnelig store arealer fra Langsævannet og ned til sjøen. En stor del av bebyggelsen i Arendal sentrum er oppført på tomter som var bygslet fra Langsæ gård. Her var fra 1585 noen av Norges første og beste jerngruver. En kort tid ble det også drevet jernverk i nær tilknytning til Langsæ gård. Barbu Jernverk ble etter en tid nedlagt og nytt verk ble etter en tid etablert i Holt, og det er direkte linjer til dagens Næs jernverk.
El Caballito

El Caballito er en bronsestatue av den spanske arkitekten og skulptøren Manuel Tolsá som forestiller kong Karl IV av Spania til hest. Den ble lagd i Mexico by mellom 1793 og 1802, mens Mexico fremdeles var en spansk koloni, og har stått på en rekke forskjellige steder i byen. Den befinner seg nå på Plaza Manuel Tolsá foran Palacio de Minería i byens historiske sentrum. Fra 1852 til 1979 sto den i krysset mellom Paseo de la Reforma og Avenida Bucareli, ei rundkjøring som ble kjent som Glorieta del Caballito.
Johan Jakob Dahl

Utmerkelser

Dahl var innehaver av St. Olavs Orden, Dannebrogordenen og Sverdordenen.
Fylkesvei 21 (Oppland)

Fylkesvei 21 (Fv21) i Oppland gikk mellom Bjørgeseter og Bjørgeseter stasjon i Lunner kommune. Veien var 760 meter lang.
2019 ble veien del av fylkesvei 2300.
Monteverdi (bil)

Monteverdi var et sveitsisk luksusbilmerke. Produksjonen ble startet i 1967 av Peter Monteverdi (1934–1998). Virksomheten var basert i Binningen, Sveits. Monteverdi bygget, solgte og kjøre en rekke spesialbiler på 1950- og 1960-tallet, samtidig som han utviklet verkstedet faren hadde startet til en stor forhandler for merkene Ferrari, BMW og Lancia.
I 1967 bestemte Monteverdi seg for å starte serieproduksjon av eksklusive, luksuriøse sportsbiler med høye ytelser. Den første modellen, toseteren Monteverdi High Speed 375S coupé, ble presentert på bilutstillingen i Frankfurt am Main samme år, og fikk en positiv mottakelse. Bilen var designet av Pietro Frua, og hadde et aluminiumskarosseri, rørramme, bakaksel fra De Dion, en Chrysler V8-motor med 380 hk, og et luksuriøst interiør. De påfølgende årene ble flere andre 375-modeller introdusert med samme basiskonstruksjon, men med variasjoner i akselavstand og ytelser. Blant annet ble en 2+2, en fireseter med 4 dører og en toseters cabrioletversjon lansert.
En mindre, BMW-basert 2000 GTI-modell ble presentert i 1969, men ble aldri satt i produksjon.
Den midtmotoriserte toseteren Monteverdi Hai 450 ble presentert på bilutstillingen i Genève i 1970, men på grunn av en adskillig høyere pris enn konkurrerende modeller fra Ferrari og Lamborghini var den ingen suksess, og kun to eksemplarer skal ha blitt produsert.
I 1976 gikk sportsmodellene ut av produksjon, og Monteverdi konsentrerte seg om utvikling og bygging av Safari, Sierra og Sahara – terrengkjøretøy som i begynnelsen var utstyrt med den samme V8-motoren fra Chrysler, men som senere fikk Nissan-motor. Disse modellene solgte i større antall enn de tidligere sportsmodellene, og forble i produksjon frem til 1982. Mellom 1980 og 1982 produserte Monteverdi også en firedørs versjon av Range Rover, før fabrikanten selv introduserte en firedørs utgave.
Til tross for at mange andre modeller var under planlegging, og prototyper ble bygget i noen tilfeller, kom ingen i produksjon, og i 1982 var det slutt for Monteverdi som bilprodusent. Fabrikken ble bygget om til museum, Monteverdi Car Collection, som åpnet dørene i 1985.
I 1990 returnerte Monteverdi til racing ved kjøp av Formel 1-laget Onyx, som ble omdøpt til Monteverdi-Onyx i 1990-sesongen. Laget overlevde frem til det tiende løpet før det ble lagt ned.
EM i fotball 1992

Arrangørland og oppsett

Sverige ble valgt som arrangør i desember 1988 i konkurranse med Spania. Spania hadde på dette tidspunktet allerede blitt tildelt Sommer-OL 1992, noe som ble ansett som en ulempe i konkurransen om å få arrangere EM en måned før OL startet. Lennart Johansson (UEFAs president fra 1990 til 2007) arbeidet sterkt for å få valgt Sverige som vertsland, men selve beslutningen ble tatt av Executive-komiteen og altså før han ble valgt som UEFA-president.
Mesterskapet var det siste EM med åtte lag i turneringen, f.o.m 1996 var 16 lag med. Det var også det siste EM hvor seier i gruppespillet medførte 2 poeng - alle EM og VM i ettertid har gitt 3 poeng for seier i gruppespillet.

Kvalifisering

Kvalifiseringsspillet var uendret. Lagene var fortsatt gruppert i sju grupper med fire eller fem lag i hver gruppe. Både Sovjetunionen og Jugoslavia vant sine grupper og kvalifiserte seg til sluttspillet. Den tidligere Sovjetunionen deltok i sluttspillet med et samlet mannskap under navnet «Samveldet av uavhengige stater (SUS)». Etter sluttspillet ble unionen også oppløst på fotballbanen, og de 15 tidligere sovjetrepublikkene dannet sine egne landslag. Jugoslavia ble utestengt fra sluttspillet på grunn av borgerkrigen i landet. Den offisielle grunnen var sikkerhetshensyn, og Jugoslavias sluttspillplass gikk i stedet til Danmark, som kom på andreplass i Jugoslavias kvalifiseringsgruppe. 
Norge måtte nok en gang bli hjemme, men leverte likevel sin hittil beste prestasjon i en EM-kvalifisering. Høydepunktet var den flotte seieren over Italia på Ullevaal. Norge klarte også å bite godt fra seg mot Ungarn og Sovjetunionen, og Egil Olsens mannskap endte til slutt på tredjeplass i gruppa. Det er også verdt å merke seg at Færøyene, som deltok i EM-kvalifiseringen for aller første gang, sjokkerte fotballverden ved å slå Østerrike i sin første kamp.
Dean Windass

Biografi

Ble som ung vraket fra Hulls aldersbestemte lag og tok i stedet opp en karriere som murerlærling. Han spilte for North Ferriby fra august 1990 og fram til oktober 1991 da Hull City ga han en profesjonell kontrakt. I denne klubben spilte han over 150 ligakamper i løpet av fire år før han ble solgt til den skotske klubben Aberdeen for £700 000 den 1. desember 1995. Her ble han værende i to og et halvt år før Oxford kjøpte han for £475 000 foran 1998/99 sesongen.
Etter 15 ligamål på 33 ligakamper ble han kjøpt av Bradford for £950 000 i mars 1999 og her spilte han fram 2001. Da kjøpte Middlesbrough han for £600 000. Denne klubben spilte han for i nesten to sesonger, men var i løpet av denne perioden på lån til både Sheffield United og Sheffield Wednesday. I januar 2003 gikk han gratis til Sheffield United, mens han sommeren samme året gikk gratis til Bradford City.
I 2007 gikk han tilbake til Hull, først på lån, senere på en fast kontrakt. Han bidro sterkt til lagets gode sesong, og bidro til at de klart play-off for opprykk. 24. mai 2008 ble Hull klare for Premier League etter seier 1-0 i playoff-finalen mot Bristol City. Windass ble matchvinner i sin første og sannsynligvis siste kamp på Wembley, med en spektakulær volley etter 38 minutter. Dette er aller første gang Hull er i den øverste divisjonen i England.
Har våren 2010 rykket ned til NPower championship igjen...
Hofuf

Hofuf (også transkribert Hufuf, Hofof, med eller unfer den foranstilte artikkel al-, الهفوفarabisk: ‎al-Hufūf) er en by i det østlige Saudi-Arabia, med et innbyggertall (pr. 2004) på cirka 288.000. Byen er sentralt i området kjent som al-Hasa-oasen, og ligger i landets Østprovins. Den er kjent som et sentrum for saudisk kultur og utdannelse.
Internet Engineering Steering Group

Internet Engineering Steering Group (IESG) er ansvarlig for standardiseringsarbeidet innen Internet Engineering Task Force (IETF), og har ansvar for den daglige ledelsen av IETF (men ikke det administrative ansvaret, som ivaretas av IETF Administrative Oversight Committee (IAOC)). 
IESG's hovedoppgave er å foreta den endelige tekniske gransking og godkjenning av standarder og andre dokumenter produsert av arbeidsgruppene innen IETF før de blir publisert som RFC-er. IESG er også ansvarlig for å godkjenne opprettelsen av nye arbeidsgrupper, samt endringer i arbeidsgruppenes målsetning og oppgaver. En stor del av IESG's rolle styres av BCP 9 og BCP 25. 
IESG består av de områdeansvarlige (Area Directors) innen IETF (to for hvert område) samt lederen for IETF, for tiden 15 stk. IETF's leder er også leder for IESG, samt områdeansvarlig for «General Area». IESG består for tiden av følgende medlemmer. De områdeansvarlige utnevnes for to år, etter forslag fra IETFs nominasjonskommité (NomCom) og bekreftelse fra Internet Architecture Board, i henhold til reglene i BCP 10.
Charles-Michel Mesaiger

Bakgrunn

Charles-Michel Mésaiger trådte inn i jesuittenes novisiat i Paris i september 1706. Fra 1710 til 1715 underviste han i grammatikk og humaniora ved Collège Louis-le-Grand; så studerte han teologi der til 1720. Etter å ha undervist i retorikk ved jesuiittenes college i Eu i departementet Seine-Maritime) i et år, ble han sendt ut som misjonær.

Virke i Ny-Frankrike

Pater Mesaiger ankom Ny-Frankrike (Canada) i 1722 og tilbragte endel år med misjonsarbeid blant ottawaindianerne med base i Fort Michilimackinac. Han fikk ansvaret for misjonsposten Saint-Joseph (sannsynligvis på stedet for det nåværende Niles i Michigan), der han arbeidet iherdig for å få til en forsoning mellom stammene fox (meskwaki) og illinois og andre vestlige indianerstammer. Han avla sine endelige ordensløfter i Michilimackinac den 25. juli 1723.
Han arbeidet senere blant mandanindianerne og blant franske katolikker og ble som deres sjelesørger med Pierre Gaultier de Varennes et de La Vérendrye og hans ledsagere da de la ut på en omfattende oppdagelsesreise inn i områdene vest for Fort Kaministiquia. Han bidro til å få sendt ut den første gruppen som bygde Fort St. Pierre ved Rainy Lake i 1731. I 1732 ble han med la Vérendryes til det fortet, og videre til Lake of the Woods der de bygde Fort St. Charles.
Svekket helse tvang pater Mesaiger til å dra tilbake til øst i 1733. Han hadde influert begynnelsen av La Vérendryes utforskning av områdene i vest. Han ble også den første misjonær som kom så langt vestover. Den presten som tok over etter ham, pater Jean-Pierre Aulneau, skulle lide martyrdøden.
I 1735 var han ved jesuittenes kollegium i Quebec, men var syk. Året etter underviste han i hydrografi, og i 1740 var han dessuten finansansvarlig. I  1741 ble han Québec-kollegiets prokurator og dessuten for hele den kanadiske misjon, og ble i dette embede til 1749. 
Han returnerte så til Frankrike for å overta etter pater Charlevoix som prokurator i Paris for jesuittmisjonene i Canada. Samtiden tok han seg av Quebec-ursulinenes interesser; hans bevarte brever gir inntrykk av at han hadde sunn dømmekraft, klar tanke og positiv innstilling. Henimot 1754 sviktet helsen hans igjen; pater Alain de Launay etterfulgte ham som prokurator i 1755. 
Man vet ikke mer om hans senere leveår annet enn at han endte sine dager i Rouen, etter at jesuittordenen var blitt tvangsoppløst i Frankrike i 1762. Han døde 7. august 1766.
NITO Takst

NITO Takst er en organisasjon for takstmenn, og har ca. 540 medlemmer over hele landet. Den er en del av NITO, Norges ingeniør- og teknologorganisasjon. Medlemmene har minimum byggteknisk ingeniørutdanning og/eller mesterbrev. Organisasjonen utdanner nye takstmenn, og tilbyr sine medlemmer både etter- og videreutdanning for å opprettholde høy faglig kompetanse.
Río Branco (kommune)

Historie

Río Branco ble grunnlagt i 15. mars 2010.

Regjeringen

Ordføreren (alcalde) i kommunen er Robert Pereira.
Tidtakingens historie

Tidtakingens historie går tusener av år tilbake, og mange ulike innretninger har blitt brukt for å måle og holde rede på tid. Dagens seksagesimale system for å angi tid kan dateres til om lag 2000 år f.kr i Sumer. Oldtidens Egypt delte dagen inn i to 12-timers perioder og brukte store obelisker for å følge solens bevegelse. De utviklet også vannur, slike ble også brukt i oldtidens Hellas. 
Det antas at Shang-dynastiet benyttet vannur i samme tidsperiode, brakt til Kina fra Mesopotamia. Andre innretninger i oldtiden for tidtaking er stearinlysur, brukt i Kina, Japan, England og Irak, tidsstaver og timeglass.
De første innretningene for å måle tid baserte seg på skygge fra solen, såkalte solur og de fungerte følgelig ikke når det var natt eller overskyet, et annet problem med solur var tilpasning av solurets viser etter årstidene. Den første klokkekonstruksjonen som overførte rotasjon til pendelbevegelse ble fremstilt i Kina på 700-tallet og muslimske oppfinnere utviklet klokker drevet av vekter på 1000-tallet. Mekaniske klokker ble først brukt i de muslimske delene av Spania rundt 1100-tallet og spredte seg videre i Europa på 1200-tallet, ulike mekaniske klokkekonstruksjoner var standard for å måle tid inntil etter første verdenskrig. I 1927 ble det første tidsmålingsinstrument basert på kvartskrystaller konstruert i Canada og etter andre verdenskrig ble det første atomuret konstruert i USA, verdens hittil mest nøyaktige instrument for tidsmåling. I dag kan man kjøpe forholdsvis billige radiostyrte ur som kan følge atomurene ganske nøyaktig (typisk feil: ± 1 sekund).
Bushehr kjernekraftverk

Historie

I 1975 signerte tyske Kraftwerk Union AG, et fellesforetak av Siemens AG og AEG Telefunken en kontrakt på å bygge to 1 196 MWe trykkvannsreaktorkraftverk i Bushehr, som skulle ferdigstilles i 1981. Som følge av revolusjonen i januar 1979 stanset Kraftwerk Union byggingen med en reaktor 50% ferdig, og den andre reaktoren 85% ferdig. I juli samme år trakk selskapet seg helt ut av Iran. Kraftverkene ble stående uferdige, og ble skadet under Iran-Irak-krigen på 80-tallet.
På begynnelsen av 90-tallet dannet Den russiske føderasjon en felles forskningsorganisasjon med Iran kalt Persepolis, som tilbød Iran russiske atomeksperter, og i 1995 signerte Iran en avtale med det russiske selskapet Atomstrojeksport om å installere en 915 MWe VVER-1000 trykkvannsreaktor i Bushehr I. Reaktoren ble ferdigstilt i mars 2009, og en åpningsseremoni ble holdt 21 august 2010. Innkjøringen tok imidlertid lenger tid enn ventet, og ble først tilkoblet strømnettet 4. september 2011. 12. september ble det holdt en ny åpningsseremoni, der blant andre Russlands energiminister Sergej Sjmatko og Rosatoms leder Sergej Kirijenko deltok.
Stemmocryptidae

Utseende

Små (2,0 – 2,4 mm), slanke, tynnhudete teger, kroppen er sparsomt kledt med oppstående hår. Hodet er litt lengre enn bredt, fasettøynene flate. Punktøyne (ocelli) finnes. Antennene består av fire ledd, det andre leddet er omtrent så langt som de to ytterste til sammen. Sugesnabelen er fremoverrettet og omtrent så lang som hodet. Pronotum er trapesformet, scutellum trekantet og nokså stort. Vingene er velutviklede, membranøse med redusert årenett. Bakkroppen er ganske lang og parallellsidig, når et stykke bakenfor vingene, hannens kjønnsorganer er karakteristisk asymmetriske. Beina er temmelig korte, føttene er tre-leddet bortsett fra hunnens forføtter som ha bare to ledd.

Levevis

Stemmocrypta antennata er funnet mellom løvstrø. Den flyr godt og er også fanget i lysfeller. Man antar at den er et rovdyr som sniker seg innpå små byttedyr, men beinas form tyder på at den ikke kan bevege seg særlig raskt.
Alpine grener under Arctic Winter Games 2016

Alpine grener under Arctic Winter Games 2016 ble arrangert fra 8. til 10. mars 2016 i Sisorarfiit i Nuuk på Grønland.
Det ble konkurrert i slalåm, storslalåm, parallellslalåm og lagkonkurranse, der de individuelle konkurransene var inndelt i gutter og jenter, samt aldersklasse junior og ungdom.
Ryoichi Fukushige

Karriere

Ryoichi Fukushige startet sin profesjonelle karriere i Kyoto Purple Sanga i 1993. Han har også spilt for Otsuka Pharmaceutical.
Horsens kommune

Geografi

I Horsens kommunes nordlige del, sør for Mossø, ligger Danmarks nest høyeste naturlige punkt, Yding Skovhøj (170,77 moh). Et lite stykke vest ligger det høyeste naturlige terrengpunkt, Møllehøj (170,86 moh), og tredje høyeste Ejer Bavnehøj (170,35 moh), begge i nye Skanderborg kommune.
Sphaeropsocidae

Utseende

Knøttsmå, hvelvede støvlus. Forvingene, dersom de ikke er reduserte, er harde og hvelvede, dette gjør at insektene overflatisk ligner på små biller. Antennene består vanligvis av 15 ledd, de innerste leddene med ringmønster. På hodet er fasettøynene redusert til 3-10 fasetter på hvert øye, punktøyne mangler. På beina sitter hoftene (coxae) tett sammen, føttene er tre-leddete. Forvingene er korte, harde og hvelvede med en grynete overflate, de kan også være sterkt reduserte. Bakvinger mangler.

Levevis

De lever helst på bakken mellom løvstrø og annet råtnende plantemateriale. de er også kjent fra lagrede matvarer.

Utbredelse

Familien er utbredt i alle verdensdeler bortsett fra Asia.
Balilihan

Balilihan er en kommune i provinsen Bohol på Filippinene. Under folketellingen i 2000 kom man til et befolkningstall på 16 837 i 3 101 husstander.
Luksefjell

Luksefjell er et område i Skien kommune. Området er tynt befolket med 46 innbyggere i 2019. 
Luksefjell kirke ligger i Luksefjell. Det er ellers kjent for sine turmuligheter. Luksefjell grenser i nord til Kongsberg kommune.
Øyskjeggene

Øyskjeggene (norrønt: eyjarskeggjar) var en opprørsflokk som gjorde opprør mot kong Sverre i borgerkrigstiden i Norge. Flokken ble reist på Orknøyene hos Orknøyjarlen Harald Maddadsson våren 1193. Initiativtakerne var lendmannen Hallkjell Jonsson, som var gift med Ragnhild, datter av Erling Skakke, Olav Jarlsmåg, svoger av Harald Maddadsson og Olavs fostersønn Sigurd, frillesønn av kong Magnus Erlingsson. Olav Jarlsmåg introduserte Sigurd Magnusson for Harald Maddadsson, og Harald tok vel i mot ham, siden Sigurds far Magnus hadde vært en god venn av Harald. Harald lot alle de av hans menn som ønsket det, bli med øyskjeggene. Både orknøyinger og hjalter (personer fra Hjaltland, det norrøne navnet på Shetland) sluttet seg til flokken, og de svor troskapsed til Sigurd og tok ham til konge. Sommeren 1193 kom øyskjeggene til Viken og kongehyllet Sigurd i Tønsberg. Samme høst sluttet også Sigurd Jarlsson (Erlingsson), Sigurd Magnussons onkel, seg til øyskjeggene og ble en av høvdingene for flokken.
I 1194 gikk øyskjeggene på nederlag mot kong Sverre og birkebeinerne i slaget ved Florvåg. Her falt både Sigurd og Olav Jarlsmåg, og øyskjeggene gikk i oppløsning på grunn av store tap. Kong Sverre ville sende en hær til Orknøyene for å hevne seg på Harald Maddadsson og orknøyingene fordi de hadde gått i mot ham, men Harald reiste i 1195 til Norge for å forlike seg med Sverre. Sverre krevde å få herredømmet over Hjaltland fra Harald, og lot også Harald fortsette å være jarl på Orknøyene kun med det vilkår at Sverre skulle ha halvparten av Haralds skatteinntekter. Kampen mot kong Sverre fortsatte imidlertid med en ny motstandsflokk, baglerne, som ble opprettet to år etter.