google/wiki40b huggingface dataset:
Julien Watrin

Idrettskarriere

Watrin debuterte internasjonalt ved European Youth Olympic Festival 2009. Der vant han 200 meter, og fikk sølv på 100 meter, bak Alberto Gavaldá. I tillegg vant Belgia 4 x 100 meter stafett. Året etter deltok han ved junior-VM i friidrett 2010, der han kom på 7.-plass på 100 meter med tiden 10,56. Dexter Lee vant denne øvelsen, med tiden 10,21. Han ble også tildelt den belgiske utmerkelsen Golden Spike som mest talentfulle mannlige idrettsutøver i 2010. 
Ved det belgiske mesterskapet innendørs 2011 kom han på 3.-plass på 60 meter. I 2012 vant han sin første nasjonale tittel, da han vant 100 meter ved det belgiske mesterskapet i friidrett, med tiden 10,47. På 200 meter kom han på 2.-plass, bak Jonathan Borlée. Han deltok ved U23-EM i friidrett 2013, der Belgia kom på 2.-plass på 4 x 400 meter stafett. Han kom også på 2.-plass på både 100 og 200 meter ved det belgiske mesterskapet utendørs i 2013. 
Han representerte Belgia ved Lag-EM i friidret 2014, der Belgia deltok i First League, som er den nest øverste divisjonen. Her kom han på 2.-plass på 400 meter, bak Brian Gregan, og han deltok også på Belgias stafettlag som vant 4 x 400 meter stafett. Belgia kom på 9.-plass i First League sammenlagt, og deltar dermed i samme divisjon året etter. Ved det belgiske mesterskapet utendørs kom han på 3.-plass på 400 meter. Ved EM i friidrett 2014 i Zürich kom han på 23.-plass på 400 meter, og han kom på 7.-plass på 4 x 400 meter sammen med det belgiske stafettlaget. 
Ved EM i friidrett innendørs 2015 deltok Watrin på det belgiske stafettlaget som vant 4 x 400 meter stafett. Han løp sammen med de 3 brødrene Borlée, og i finalen løp de inn på ny europarekord med tiden 3:02,87. Han deltok også ved IAAF World Relays 2015, der Belgia kom på 3.-plass på 4 x 400 meter stafett, med ny belgisk rekord på 2:59,33. 
Ved EM i friidrett 2016 i Amsterdam vant Belgia 4 x 400 meter stafett, med ny årsbestetid i Europa på 3:01,10. Laget bestod av alle tre brødrene Borlée, samt Julien Watrin.
Nomen conservandum

Nomen conservandum (latin, «bevart navn», forkortes: nom cons) er et begrep som benyttes innen biologisk taksonomi for et vitenskapelig navn som er bevart foran et alternativt navn som skulle hatt forrang etter regelverkene. Hensikten med dette er å bidra til stabilitet i navnebruk av vitenskapelige navn slik at innarbeida navn ikke skal måtte byttes ut på grunn av formaliteter e.l.

Regelverk - kodene

Reglene for hvordan et navn kan bevares og prosedyrene for å vedta slike beskrives i de respektive kodene for planter (i vid forstand); ICN («International Code of Nomenclature for algae, fungi, and plants») og for dyr (i vid forstand); ICZN («International Code of Zoological Nomenclature»).

Prosedyrer

Prosedyrene for hvordan eventuelle vedtak skal gjøres er ulik innen botanikk og zoologi. Innen botanisk område skjer de formelle vedtakene på den internasjonale kongressen («International Botanical Congress») som avholdes ca. hvert sjette år etter saksforberedelse av IAPT («International Association for Plant Taxonomy»). Innen zoologisk område er det det tilsvarende sekretariatet, ICZN («International Commission on Zoological Nomenclature») som tar de endelige beslutningene etter forutgående saksbehandling.

Hensikt og konsekvenser

Bevaring av navn gjøres for å forhindre at et godt innarbeidet navn må forkastes til fordel for et annet lovlig og eldre navn. Selv om vitenskapelige navn endres av og til på grunn av endret oppfatning av hvordan taksa skal oppfattes, er det sjelden ønskelig at å bytte ut et innarbeida navn på bakgrunn av rent formelle årsaker (annet navn er eldre, aktuelle navnet ble ikke korrekt publisert osv.). Ofte vil navnet som formelt sett er det rette bli gitt status som «forkastet navn» (nomen rejiciendum) og skal derfor ikke brukes mer.
Julekveld på landet

Julekveld på landet er et musikkalbum med Heidi Hauge, utgitt i 2007.
Parque Harriague

Parque Harriague er en park i Salto by i det nordvestlige Uruguay.
Parken avgrenses av Av. Juan Harriague, Treinta y Tres, Rincón og Misiones. I parken finnes en dyrehage, markeder og et teater.
Parken ble i 12. desember 1951 oppkalt etter Juan Harriague.
Taggvingefly

Utseende

Et ganske stort (vingespenn 47 – 52 mm), slankt og smalvinget nattfly. Arten kan ikke forveksles med noen andre. Både kropp og vinger har vanligvis et markert, rosa skjær hos nyklekte eksemplarer. Forkroppen er kledt med lange, lyst gulbrune hår som danner en høy krage bak hodet. Forvingen er lang og smal, med tannet ytterkant. I hvile holdes den delvis opprullet og vingespissen stikker da bakover som "frakkeskjøter". Vingen har et bredt, V-formet, brunt tverrbånd, dette er lysere midt i med en liten, trekantet, brun kjerne. Bakvingen er silkeaktig lyst gråbrun med to smale, brune tverrbånd.
Larven er naken og blekgrønn på farge.

Levevis

Denne arten kan sannsynligvis foreta lange vandringer, noen år er den ganske tallrik i Sør-Norge, andre år sjelden. Larvene lever på ulike urter, spesielt nesle (Urtica spp.) og tvetann (Lamium spp.). De voksne sommerfuglene kan påtreffes fra mai til oktober, i Norge er de vanligst om høsten. De har minst to generasjoner hvert år.

Utbredelse

Taggvingeflyet finnes i Nord-Afrika, på Azorene, i det meste av Europa og videre østover til Turkmenistan. I Norge er den funnet nord til Lom i Oppland og Sogn og Fjordane, hyppigst ved kysten, mer sporadisk i innlandet.
Casey Wright

Sesongen 2012/13

Wright fikk flere topp 10-plasseringer i Australia/New Zealand Cup i langrenn 2012, og endte på 13.-plass sammenlagt med 130 poeng. Hennes lagvenninne Esther Bottomley vant Australia/New Zealand Cup denne sesongen. I januar 2013 deltok hun i Junior-VM på ski 2013 i Liberec, og kom der på 50.-plass på sprinten og 73.-plass på 5 km fristil. Australia kom på 14.-plass på 4 x 3,3 km stafett.

Sesongen 2013/14

Hennes beste enkeltplassering i Australia/New Zealand Cup i langrenn 2013 var en femteplass på sprinten i Perisher Valley i august, og hun endte på niendeplass i Australia/New Zealand Cup sammenlagt, med 157 poeng. 
Hun deltok i Vinteruniversiaden 2013 i Italia, og kom der på 54.-plass på 10 km skiathlon, 58.-plass på sprinten og 59.-plass på 5 km fristil. Hun deltok også på kvinnestafetten, der Australia kom på 14.-plass, og på mix-sprintstafetten der Australia kom på 30.-plass. Under Junior-VM på ski 2014 i Val di Fiemme kom hun på 48.-plass på sprinten, 62.-plass på 10 km skiathlon og 65.-plass på 5 km klassisk.

Sesongen 2014/15

I Australia/New Zealand Cup i langrenn 2014 fikk hun en fjerdeplass i sprint som beste enkeltrenn, og hun fikk til sammen 172 poeng, som holdt til åttendeplass sammenlagt. 
Hun deltok også i US Super Tour denne sesongen, der hun fikk en 20.-plass som beste enkeltresultat, og i Nor-Am Cup der hun endte på 44.-plass sammenlagt. 
I USA-mesterskapet på ski 2015 kom hun på 27.-plass på sprint klassisk, 63.-plass på 10 km fristil, 36.-plass på 20 km klassisk og 38.-plass på sprint fristil. Under USA-mesterskapet del 2 i mars kom hun på 37.-plass på 30 km fristil. Hun ble tatt ut til å delta i Ski-VM 2015, og hun kom der på 47.-plass på 30 km klassisk, fellesstart. Hun deltok også i lagsprint, der hun kom på 18.-plass sammen med Jessica Yeaton, og på stafetten der Australia kom på 14.-plass.

Sesongen 2015/16

Wright kom på tredjeplass sammenlagt i Australia/New Zealand Cup i langrenn 2015, etter én andreplass og to tredjeplasser i enkeltrenn denne sesongen. 
Hun deltok i World Loppet Australia i august 2015, og kom der på tredjeplass på 34 km fristil.

Sesongen 2016/17

Under USA-mesterskapet på ski 2017 kom hun på 28.-plass på sprint klassisk stil. På 10 km fristil kom hun på 61.-plass. Hun deltok i U23-VM på ski 2017, og kom der på 29.-plass på sprinten og 40.-plass på 10 km fristil. 
Hun fikk til sammen 16 poeng under US Super Tour 2017, som holdt til 46.-plass sammenlagt.

Sesongen 2017/18

Hun deltok også i Australia/New Zealand Cup i langrenn 2017, og kom der på 12.-plass sammenlagt. World Loppet Australia var 42 km i 2017, og Wright kom denne gangen på sjetteplass. 
USA-mesterskapet på ski 2018 ble arrangert i Anchorage, og Wright kom der på 52.-plass på 10 km fristil, 27.-plass på sprint fristil og 20.-plass på sprint klassisk.  
Hun representerte Australia under Vinter-OL 2018, og kom der på 63.-plass på sprinten og 81.-plass på 10 km fristil.
Tulcus

Utseende

Middelsstore, kraftige, brunlige trebukker. Antennene er litt kortere enn kroppen. Pronotum er trapesformet og bredere enn langt. Dekkvingene har skarpt utstående "skuldre" og er jevnt avsmalnende bakover.

Utbredelse

Slekten er vidt utbredt i Mellom-Amerika og Sør-Amerika sørover til Bolivia.
Holla kirkeruin

Holla kirkeruin er en tidligere steinkirke ved Ulefoss i Nome i Telemark. Kirken ble bygget i tidsrommet 1100-1250, og den ble utvidet i første halvdel av 1700-tallet. I 1878, kort tid etter oppførelsen av Nye Holla kirke, ble den gamle kirken revet og bare 50 år senere ble kirkeruinen gjenstand for bygningsarkeologiske undersøkelser. 
Et par hundre meter sørvest for kirkeruinen er Holla prestegård.
Kahe oljekraftverk

Kahe oljekraftverk er et varmekraftverk i Stillehavs-delstaten Hawaii i USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 528 MW, fordelt på 6 blokker / turbiner. Dette er delstatens største kraftverk målt etter installert produksjonseffekt. Alle kraftverk på Hawaii er oljefyrte.
Anlegget ble påbegynt omkring 1963 og stod ferdig i 1981. Brenselkilden er fyringsolje.
NTNUI-koiene

NTNUI-koiene er et nettverk av over 24 små hytter rundt om i Trøndelag, drevet av og for studenter ved NTNU. Koiene var tidligere fordelt på de to gruppene Koiene Gløshaugen og Koiene Dragvoll, men er nå samlet i en felles gruppe innenfor NTNUI. 
Koiene kan brukes av alle som er tilknyttet NTNUI, Hyttas Venner eller NTNU-BIL. De ligger i varierte turområder i ulik avstand fra Trondheim. De nærmeste går det an å sykle til, mens andre ligger mer bortgjemt. De mest populære kan sees på som «festkoier», og har ofte plass til 10-20 personer. Andre preges av gammeldags sjarm – som utett tak og plass til to personer på gulvet. 
De siste årene har totalt antall overnattingsdøgn ligget på 10-12000 per år.
Counter-Strike: Source

Historie

Counter-Strike: Source ble opprinnelig lansert som en beta til medlemmer av Valve Cyber Café Program 11. august 2004. 18. august 2004 ble betaversjonen sluppet til eiere av Counter-Strike: Condition Zero og de som hadde mottatt et Half-Life 2 gavekort sammen med noen ATI Radeon skjermkort. ATI Radeon skjermkort.
Konfusjon

Konfusjon (fra latin: confundere, «forvirre») foreligger når debitor (skyldneren) i et rettsforhold selv blir kreditor (fordringshaver) for samme fordring – med andre ord samles både rettigheter og plikter for samme rettsforhold hos én person. Dette kan skje ved at debitor betaler en fordring som det foreligger pant i, og får transportert panteretten til seg, eller ved at debitor arver kreditor eller motsatt.
En slik fordring må anses som bortfalt. Et praktisk eksempel kan være hvor et selskap som står i gjeld til et annet, fusjonerer med dette.
Kaptein Sabeltann og skatten i Lama Rama

Handling

Den unge foreldreløse Pinkys største drøm er å bli dekksgutt på skuta til selveste kaptein Sabeltann - kongen av havet - men han har én stor ulempe: Han kan ikke svømme. Men når han blir kidnappet av kaptein Sabeltanns erkefiende Bjørn Barsk på kapteinens egen skute Den Sorte Dame, får han muligheten til å være med på et eventyr likevel. Og det eventyret inkluderer å dra til det mystiske kongeriket Lama Rama og prøve å stjele den verdifulle «Kongens Perle» sammen med kapteinen og hans mannskap. På veien finner Pinky også ut mer om faren sin.
Stjernemagnetfelt

Et stjernemagnetfelt er et magnetfelt generert av bevegelsen av konduktiv plasma inne i en stjerne. Denne bevegelsen skapes gjennom konveksjon som er en form for energitransport som involverer fysisk bevegelse av materialer. Et lokal magnetfelt utøver en kraft på plasmaen og gir en effektiv økning i trykket uten en tilsvarende økning i tettheten. Som et resultat stiger den magnetiserte regionen relativt til den resten av plasmaen helt til den når stjernens fotosfære. Dette danner stjerneflekker på overflaten i tillegg til det relaterte fenomenet koronalooper.

Målinger

En stjernes magnetfelt kan måles ved hjelp av Zeemaneffekten. Normalt vil atomene i en stjernes atmosfære absorbere visse typer energifrekvenser i det elektromagnetiske spekteret og produsere karakteristiske mørke absorpsjonslinjer i spektrum. Når atmoer er i et magnetflet kan i imidlertid disse linjene bli splittet til flere linjer med tett linjeavstand. Energien blir også polarisert med en retning som avhenger av retningen til magnetfeltet. Dermed kan styrken og retningen av en stjernes magnetfelt fastslås ved hjelp av linjene fra Zeemaneffekten.
Et stjernespektropolarimeter brukes for å måle magnetfeltet til en stjerne. Instrumentet består av en spektrograf kombinert med et polarimeter. Det første instrumentet som ble dedikert til studien av stjerners magnetfelt var NARVAL, som var montert påp Bernard Lyot-teleskopet ved Pic du Midi de Bigorre i de franske Pyreneene.
Forskjellige målinger – inkludert magnetometermålinger over de siste 150 årene; ¹⁴C i tre ringer; og ¹⁰Be i iskjernene – har etablert betydelig magnetisk variasjon på solen over tidsskalaer på tiår, århundre og årtusener.
Sportsklubben Trane

Sportsklubben Trane er et fotballag fra Bergen som hører til i Landåsområdet. Elever fra Slettebakken, Nattland og Storetveit er spillere som gjentatte ganger er representert på de forskjellige Trane-lagene. Klubben har hjemmebane på Slettebakken, hvor de også har et klubbhus. A-laget har hjemmebane på Krohnsminde og ligger nå i 6. divisjon. Sportsklubben eier også Tranehytten som ligger i Skitnedalen. Hytten har vært under rehabilitering de senere år og det nærmer seg nå avslutning på arbeidet.
Klubbens motto er «Til fremme av idrett og friluftsliv i sunne form er gjennom samarbeid og kameratskap».
Kjente spillere: 
Bård Finne
Eirik Birkelund
Agami Hando
Knut Walde
Some Enchanted Evening (sang)

«Some Enchanted Evening» er en amerikansk sang med melodi av Richard Rodgers og tekst av Oscar Hammerstein II. Den var med i musikalen South Pacific (1949).
I musikalen blir sangen fremført av den franske plantasjeieren Emile de Becque, som forelsker seg i den amerikanske marinesykepleieren Nellie Forbush. I denne sangen synger han om å gripe øyeblikket så det ikke glir bort. I den opprinnelige Broadway-oppsetningen ble rollen som de Becque spilt av Ezio Pinza. Sangen gjorde den tidligere bassangeren på Metropolitan til en favoritt hos publikum og lyttere som vanligvis ikke besøkte eller lyttet på opera.
I filmversjonen ble den fremført av Giorgio Tozzi, som dubbet for Rossano Brazzi
Ifølge kommentaren på DVD-utgivelsen av South Pacific bidrar denne sangen med et eksempel på Hammersteins bruk av verb i sanger. DVD-kommentaren nevner at Lehman Engel mintes hvordan Hammerstein II ønsket å skrive en sang som brukte verb, men ventet ti år med å gjøre det før han skrev denne sangen. Sangen er rik på verb, slik som see, hear og find.
Sangen ble fremført av en omreisende chanteuse i en sentral scene i spillefilmen Crossing Delancy
Foruten innspillinger med Ezio Pinza (albumet med den originale rollebesetningen) og Perry Como ble flere andre versjoner spilt inn på plate.

Norsk versjon

Finn Bø har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «En fortryllet aften».
Frederick J. Bliss

Liv og virke

Bliss var sønn av den protestantiske geistlige Daniel Bliss, grunnleggeren av Syrian Protestant College i Beirut. Foreldrene hadde straks etter sitt bryllup i 1855 reist til Syria som misjonærer, 
Han studerte ved Amherst College, der han i 1880 fikk sin Bachelor of Arts (B.A.). Deretter lå han i tre år ved Syrian Protestant College. Deretter  studerte han til 1887 ved Union Theological Seminary i New York City. Mellom 1888 og 1890 forsket han i det nåværende Syria. I 1890 fikk han av  Palestine Exploration Fund (PEF)  sjansen til å etterfølge Flinders Petrie som leder av utgravningene i Tell el-Hesy, som Petrie hadde  innledet. Etter en kort upplæring fra Petrie i Meidum begynte Bliss med sitt arbeid på Tell el-Hesy. De videre utgravningene pågikk i to år. Hans vellykkede innsats der førte til at han fikk flere oppdrag for PEF. Slik virket han fra 1894 til 1897 i Jerusalem. Der ble han assistert av Archibald Dickie. Som det neste sendte PEF ham inn i Sjefela. Han arbeidet da med R. A. S. Macalister. Dasmmen gjennomførte de utgravningene av  Tell Zakariya, Tell es-Safi, Tell el-Judeidah og Tell Sandahanna.
I 1900 måtte Bliss avslutte sitt arbeide for Palestine Exploration Fund. Dels skyldtes det hans svekkede helse, dels at hans funn ikke var spektakulære nok for PEF. William Foxwell Albright fremholdt senere at PEF med dette hadde begått en dumhet som var til skade for den levantinske arkeologi.
Barskogglansvikler

Utseende

En liten (vingespenn 10-14 millimeter), svartbrun vikler. Forvingen har en kommaformet, hvit flekk ved bakkanten, langs framkanten 4-5 korte, hvite tverrstreker med brun kjerne. Den ytterste tredjedelen av vingen er noe lysere enn resten og har et buet, sølvforget tverrbånd on en "rist" av tre parallelle, svarte lengdestreker nær bakhjørnet. Vingefrynsene er mørkbrune bortsett fra en liten, hvit flekk litt foran midten. Bakvingen er mørkt gråbrun.

Levevis

Larven utvikler seg under skadet bark på gran (Picea abies).
De voksne viklerne flyr fra mai til juli.

Utbredelse

Arten er utbredt i Mellom- og Nord-Europa (funnet for første gang i Storbritannia i 2010) og i det nordlige Asia.
I Norge er den bare funnet langs kysten av Øst- og Sørlandet vest til Arendal.
Charade – Hvem svindler hvem?

Handling

Regina, kalt «Reggie» kommer hjem fra en skiferie og finner huset sitt i Paris helt tomt og ektefellen død – myrdet. Han har imidlertid gjemt en stjålet formue på en kvart million dollar. Fire menn er på jakt etter Regina, fordi de tror at hun vet hvor pengene er. Regina forelsker seg etter hvert i Peter, en av de fire mennene. Han virker svært hjelpsom i begynnelsen, men er han virkelig verdt å stole på?

Om filmen

Den ble meget populær i USA hvor den innbragte $13,5 millioner. 
Siden filmselskapet Universal Pictures utgav filmen uten riktig copyright-merking, ble Charade umiddelbart offentlig eiendom i USA.
Filmen ble spilt inn i Paris, og Henry Mancini komponerte filmmusikken. Han komponerte også tittelsporet «Charade», som ble nominert til Oscar for beste sang. Maurice Binder lagde den animerte tittelsekvensen. Charade fikk god kritikk, og flere anmeldere påsto at filmen lånte elementer fra filmsjangre som screwballkomedien og spionthrilleren. Den har blant annet blitt kalt «den beste Hitchcock-filmen som Hitchcock ikke lagde». Grant og Hepburn ble også nominert til hver sin Golden Globe og British Academy Film Award for sine rolleskildringer, og Hepburn vant BAFTA-prisen for sin.
Eulasia

Utseende

Middelsstore (gjerne 15 - 20 millimeter), avlange, livlig fargede biller. Pronotum og dekkvingene har gjerne mer eller mindre metalliske farger. Oversiden er sparsomt kledt med lange, lyse hår. hos noen arter er hårene mye tettere og lengre. Hodet er tydelig avsatt fra pronotum, antennene har en nokså liten klubbe. Pronotum er rundet. Dekkvingene er avsmalnenden bakover, noe sprikende i spissen slik at de ikke dekker hele bakkroppen. Beina er ganske lange.

Levevis

Lite er kjent om biologien. De voksne billene flyr om dagen og kan finnes svermende over blomster og busker i sandige områder. Larvene finnes blant annet i sanddyner ved kysten, der de spiser på råtnende plantedeler.

Utbredelse

Slekten er utbredt i den sørlige delen av den Palearktiske økosonen.
Trechus obtusus

Utbredelse

Trechus obtusus  finnes vest i Europa.  Den er utbredt  i Nord-Afrika og Nord-Amerika.   Finnes i Norge.

Utseende

Trechus obtusus er en liten brunlig løpebille, mellom 3,5-4 millimeter lang.  Antennens fjerde ledd med  fine korte hår og en lang børste/børster i spissen. (Krever forstørrelse for å se). Delgruppe Trechina skiller seg ut fra de andre løpebillene, ved at lengderillen nærmest midten av dekkvingen, bakerst ved spissen, svinger og fortsetter opp i vingen, omtrent der femte lengderille er. Hos de andre løpebillene ender alltid rillene ved bakkanten av dekkvingen.

Levevis

Trechus obtusus er vanligvis nattaktiv og lever som predator på andre dyr. 
Den tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår  en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de  voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Putbus

Putbus er en by på den sørøstlige kysten av øya Rügen, i Vorpommern-Rügen i delstaten Mecklenburg-Vorpommern, nær Østersjøen.
Per 1. januar 2014 hadde byen 4471 innbyggere. Putbus er et viktig turistmål med mange badestrender. Det er den eldste ferieby på øya, og i 1997 fikk Putbus status som «Staatlich anerkannter Erholungsort». Byen har et museum for leketøy og marionetter («Puppen- und Spielzeugmuseum»), og et museum for ur og klokker («Uhrenmuseum»).
Putbus ble grunnlagt i 1810 av Prins Wilhelm Malte zu Putbus og ble bygget i klassistisk stil, slik at byen dannet en harmonisk enhet med parken og slottet. Malte anla også badebyen Lauterbach, som ligger om lag 2 kilometer fra Putbus. Byen kalles "Den hvite byen" (Weiße Stadt); kallenavnet kommer av dens hvitmalte hus; et annet kallenavn er "Rosebyen" (Rosenstadt), på grunn av de mange rosebuskene som pryder byen. Navnet Putbus er avledet fra det slaviske pod boz, som betyr "bak (eller under) busken".
Den adiaforistiske strid

Den adiaforistiske strid var et internt luthersk teologisk stridspunkt under den kirkepolitiske reformasjonen i Tyskland, mellom gnesiolutheranerne og filippistene. Philipp Melanchthon og hans tilhengere inntok det standpunkt at protestantene i de såkalte «adiaphora» (gresk = mellomting, det vil si likegyldige ting) i den katolske kirke kunne forholde seg likegyldige, - men ikke hva gjaldt de sentrale trosartikler.
Som adiafora anså Melanchthon elementer som seremonier og riter, blant annet høyaltere, lys, messegevandter og tidebønner. Han gav i de Leipzig-artikler som han utarbeidet dermed konsesjoner i katolsk retning. Men dette ble møtt med sterk motstand fra gnesiolutheranerne, som i lys av bekjennelsen ikke anså noe slikt for likegyldige ting. Deres protest mot Leipzig-artiklene ble fremført særlig av Matthias Flacius. Ut av dette utviklet det seg en rekke andre indrelutherske stridsspørsmål.
Denne adiaforiststriden under Interimstiden fra 1548 og fremover kalles av og til for «den første adiaforiststrid» og skiller den dermed side om side med «den annen adiaforiststrid» som var en mer «individualetisk variant»; denne varianten handlet om hvorvidt verdslige fornøyelser som for eksempel dans var tillatelig.