google/wiki40b huggingface dataset:
Huangpu (Shanghai)

Huangpu (kinesisk: 黄浦区, pinyin: Huángpǔ Qū) er ett av de ni indre bydistrikter i byprovinsen Shanghai i Folkerepublikken Kina.
I juni 2011 ble det eksisterende Huangpu-distriktet kombinert med Luwan-distriktet, og det forstørrede distriktet heter fortsatt Huangpu. Som resultat har distriktet et areal på 20,43 km² og 678 670 innbyggere (folketellingen i 2010).
Huangpu hadde før sammenslåingen et areal på 12,41 km² og hadde 618 692 innbyggere (2003). Det gav en folketetthet på 49 854 innbyggere per kvadratkilometer. Dette skal være verdens tettest befolkede større byområde.
Huangpu ligger sør i Shanghais bykjerne, ved elven Huangpus venstre bredd. I nord avgrenses Huangpu av Suzhou Creek. Noen kaller distriktet for «Nye Huangpu», ettersom det ble dannet 13. juni 2000 ved en sammenslåing av det daværende og mindre Huangpu med bydistriktet Nanshi, som da ble oppløst.
I Huangpu har man noen av Shanghai viktigste turistattraksjoner: The Bund, Nanjing Lu, Renmin Guangchang, Det gamle bygudtempelet, Yuyuanhagen og Shanghai-museet.
Her ligger også Xiaotaoyuanmoskeen; en av de viktigste muslimske gudstjenestebygningene i byen, og St. Peters katolske kirke.
Stanley Fischer

Utdanning og yrkeskarriere

Fischer er utdannet Bachelor of Science (Econ) og Master of Science (Econ) fra London School of Economics i perioden 1962 til 1966, og han har i tillegg en doktorgrad (Ph.D) fra Massachusetts Institute of Technology (MIT) i 1969. Han var professor ved MIT fra 1977 til 1988.
Fischer jobbet for Bank of Israel allerede i 1980, som gjesteforsker (visiting scholar). I 1985 var han Reagan-regjeringens rådgiver for Israels økonomiske program for å stabilisere økonomien. Han jobbet for Verdensbanken fra 1988 til 1990, som sjeføkonom og visepresident, og fra 1994 til 2001 var han første viseadministrerende direktør i IMF. Etter dette jobbet han for Citigroup, og var president i Citigroup International. 
Han ble medlem av Group of Thirty i 2001, som er en gruppe økonomer og akademikere som jobber med ulike økonomiske problemstillinger, nasjonalt og internasjonalt. Han er også medlem i Den trilaterale kommisjon. 
Han ble utnevnt til sentralbanksjef for Bank of Israel i januar 2005 av Israels regjering, etter at han ble anbefalt av statsminister Ariel Sharon og daværende finansminister Benjamin Netanyahu. Han trådte inn i stillingen 1. mai 2005, og erstattet da David Klein, som gikk av i januar. Fischer ble da israelsk statsborger. 
11. juni 2011 kunngjorde han at han er kandidat for å ta over ledelsen av Det internasjonale pengefondet (IMF) etter avgangen til Dominique Strauss-Kahn. Imidlertid ble hans kandidatur utelukket, fordi han var for gammel. Direktøren i IMF skal ikke være eldre enn 65 år gammel når han tiltrer - Fischer var 67 år gammel.
Han trakk seg som Israels sentralbanksjef 30. juni 2013, halvveis i sin andre periode. Karnit Flug overtok stillingen i november 2013, og ble sentralbankens første kvinnelige sentralbanksjef. 
I januar 2014 lanserte Barack Obama Stanley Fischer som kandidat til stillingen som visesentralbanksjef i Federal Reserve System, USAs sentralbank.
Nikita Baranov

Tidlig karriere

Baranov startet sin fotballkarriere med Puumas ungdomslag. Han har siden spilt for Ararat, Elva og Warrior.

Flora

I 2010 signerte Baranov for Flora. Han vant hans første Meistriliiga tittel med Flora i 2011 sesongen, og hans andre i 2015 sesongen.

Kristiansund

Den 15. februar 2017 skrev Baranov kontrakt med nyopprykkede Kristiansund etter en vellykket innsamlingsaksjon blant innbyggerne for å få hentet han til klubben.

Internasjonalt

Baranov gjorde sin internasjonale debut for Estlands herrelandslag i fotball 11. november 2015, i en 3-0 seier under en treningskamp mot Georgia
Anaplagiomus

Levevis

Som de fleste andre trebukker borer larvene i ved.

Utbredelse

Arten er bare kjent fra Kamerun.
Erik Braadland

Bakgrunn

Braadland var sønn av stortingsrepresentant Birger Braadland (1879–1966) og Ragna Abigael Vogt Stang (1881–1972). Hans søster var Elisabeth Dored. Han tok i 1928 eksamen ved Oslo Handelsgymnas og gjennomførte året etter første avdeling ved Krigsskolen. Han studerte deretter økonomi og ble i 1932 cand.oecon.
I 1934 begynte Braadland i Utenriksdepartementet som sekretær. Han arbeidet også som sekretær i Hamburg (1934) og Marseille (1938) før han i 1939 gjennomgikk aspirantprøven i Utenriksdepartementet. Fra 1940 til 1943 var han sekretær i Forsynings- og handelsdepartementet.

Diplomatisk virke

Braadland var i 1943 legasjonssekretær i Stockholm. I 1945 ble han byråsjef i Utenriksdepartementet og ledet de tre påfølgende år handelsdelegasjoner til Tyskland. I 1947 var han også legasjonsråd ved Militærmisjonen i Berlin. Fra 1948 til 1952 var han fungerende sjef ved Militærmisjonen i Berlin. Braadland var deretter chargé d'affaires i Bonn fra 1951 til 1952, sendemann i Beograd fra 1952 til 1954, ambassadør i Moskva fra 1954 til 1958 og ambassadør i London og minister i Dublin fra 1959 til 1961. Han trådte i 1961 ut av utenrikstjenesten.

Politisk virke

I to perioder (1961–1965 og 1965–1969) satt Braadland på Stortinget for Østfold, innvalgt på en fellesliste for Senterpartiet og Venstre. Som stortingsrepresentant var Braadland medlem av utenriks- og konstitusjonskomiteen, samt finanskomiteen. Han var fra 1963 til 1964 medlem i Stortingets delegasjon til NATOs parlamentariske forsamling og delegat til FNs generalforsamling i 1967.

Utmerkelser

Braadland mottok en rekke utmerkelser for sitt virke. Han ble i 1957 utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden. I 1945 ble han hedret med den svenske Vasaordenen, i 1954 med storkorset av Det jugoslaviske flaggs orden og i 1959 med Forbundsrepublikken Tysklands fortjenstorden.
Institut for Menneskerettigheder

Institut for Menneskerettigheders arbeid

Institut for Menneskerettigheder arbeider dels i Danmark og dels i utlandet. Hjemme overvåker instituttet Danmarks overholdelse av menneskerettighetene. Instituttet utgir blant annet en årlig statusrapport om menneskerettighetenes status i Danmark, og rådgir regjeringen og Folketinget. Instituttet er også en forskningsinstitusjon, og har blant annet forsket på statsborgerskap, internettrettigheter, terrorlovgivning og religion i et menneskerettighetsperspektiv. Instituttet står også bak en rekke prosjekter som skal fremme likebehandling i Danmark.
I utlandet arbeider Institut for Menneskerettigheder sammen med lokale samarbeidspartnere i en rekke land om å styrke menneskerettighetene. Instituttet arbeider også med internasjonale virksomheters innflytelse på menneskerettighetene, og rådgir virksomheter som arbeider i utviklingsland.

Institut for Menneskerettigheders historie

Institut for Menneskerettigheder ble dannet i 1987 som Center for Menneskerettigheder. I forbindelse med finanslovsforhandlingene i 2002 fremsatte Dansk Folkeparti krav om at instituttet skulle nedlegges. I stedet besluttet Folketinget å legge det sammen med en rekke forskningsinstitusjoner i Dansk Center for Internationale Studier og Menneskerettigheder (DCISM). Etter folketingsvalget i 2011 vedtok Folketinget å nedlægge DCISM og opprette Institut for Menneskerettigheder og Dansk Institut for Internationale Studier som selvstendige organisasjoner.
Abbey Craig

Abbey Craig er en del av Ochil-åsene i Stirling-distriket vest i Skottland. Åsen er kjent for Wallace-monumentet til minne om nasjonalhelten William Wallace på toppen. Ved foten av åsen ligger landsbyen Causewayhead, mens Stirling ligger like i sør.
Abbey Craig er en del av et kompleks kvarts-doleritt-inrtusjon eller lagergang i et lag fra karbontida vest i Central Coal Field, kjent som Stirling-gangen. Kvarts-doleritten som er mye hardere enn området rundt er eksponert på grunn av erosjon.
Stavangerensemblet

Historie

Bandet startet opprinnelig som et eksperimentelt instrumentalband innen jazz og rock med gitarist Anders Bru, pianist Reidar Larsen, trommeslager Knut Køningsberg og gitarist/bassist Terje Munthe og med saksofonist Frode Gjerstad som assosiert medlem. Etter om lag to år endret bandet musikalsk retning til et renere rockeuttrykk og fikk med seg vokalist Frode Rønli. I starten av denne perioden spilte bandet engelskspråklige coverlåter. Etterhvert ble de inspirert til å lage egen musikk på sin egen dialekt og innledet samarbeid med lokale tekstforfattere. Etter litt utskiftninger av medlemmer fikk de også med seg bassist Gunnar Engen, og bandet bestod av kvintetten Rønli, Bru, Larsen, Kønigsberg og Engen. 
Bandet ble møtt med skepsis og latter fra platebransjen for sin Stavanger-rock på sine første demoinnspillinger. I 1978 dro de likevel til Bergen Lydstudio og spilte inn sangene «Kan'kje finna fingen» og «Vidunderlige nye Stavanger» som ble gitt ut som singel senere samme år. Singelen ble blant annet promotert og solgt på torget i Stavanger hvor vokalist Rønli stilte seg opp blant andre selgere med salgsplakaten «I dag: Fersk råkk». 
Året etter spilte de inn sitt første album i Staccato Studio i Stavanger. Debutalbumet fikk navnet Ta ein kjangs! og ble utgitt tidlig i 1980. Til tross for skepsis til rock på dialekt, solgte albumet 15 000 eksemplarer på landsbasis i løpet av året. Før innspillingen av album nummer to, sluttet Reidar Larsen og Gunnar Engen i bandet. Øystein Eldøy ble ny bassist, og bandet valgte å fortsette som en kvartett. I 1981 kom albumet Ska det ver ... så ska det ver!. Albumet solgte 35 000 og er bandets mestselgende album. 
I 1981 inviterte Ketil Bjørnstad Stavangerensemblet med på prosjektet 30-årskrigen. Prosjektet var ment å bli en helaftens rockeopera som skulle omhandle det å bli født på 50-tallet, vokse opp på 60-tallet og bli voksen på 70-tallet. Prosjektet stoppet imidlertid etter utgivelsen av en dobbel LP. Bjørnstad skrev tekst og musikk og deltok på keyboard på innspillingen. Bandet fjerde album, På bommen, kom ut i 1982 og vant Spellemannprisen 1982 i klassen rock. I 1984 kom Knappar og glansbilder som er bandets foreløpig siste studioalbum.
Bandet ble oppløst i 1985, men ble gjenforent igjen i 2001 og var aktivt fram til oktober 2012. I 2006 deltok de på Lasse Myrvolds hyldningsplate Dans til musikken med sangen «Ingen vei tilbake». I mai 2009 ga de ut sin singelen «Den stysta stintå» som er en av to nykomponerte sanger var med på samleplaten Samlekasse som ble gitt ut august 2009. Bandet hadde også de siste årene klar flere nye egenproduserte låter og vurderte å gi ut et nytt album med bare nye sanger.
Ringkvistfly

Utseende

Et stort (vingespenn 56 – 62 mm), kraftig, grått nattfly med smale forvinger. Den hviler med vingene rullet tett inntil kroppen og ligner da på en avbrukket kvist. Denne arten ligner mye på slektningen vanlig kvistfly (Xylena vetusta), men kan kjennes på at forvingene er mørkere uten et klart skille i farge mellom den fremre og bakre delen, at den har et tydelig ringmerke og at den har en pilformet, svart flekk som peker fra ytterkanten mot nyremerket, men ikke når fram til dette. Hodet, den fremste delen av forkroppen og bakkroppen er lyst gulbrune, ryggsiden av forkroppen (thorax) svartbrun. Forvingen er gulgrå med lys bestøvning og diffuse, mørke lengdestreker. Framkanten er noe mørkere enn resten. Nyre- og ringmerkene er tydelige, mørk-kantede, nyremerket er lyst i midten. Fra vingens ytterkant går det ut en pilformet, svart flekk som peker mot nedre del av nyremerket, men den når ikke fram til dette. Bakvingen er grå med gulaktig innerkant. Larven er naken, blågrønn med en rekke av åttetall-formede, svarte flekker på hver side av ryggen og en smal, gul lengdestripe under disse. Langs sidene har den en rødgul sidestripe.

Levevis

Larvene lever på ulike slags lave planter. De voksne sommerfuglene flyr om natten i september – oktober før de overvintrer og flyr på ny i april.

Utbredelse

Ringkvistflyet er utbredt i Nord-Afrika, Kanariøyene, Europa (inkludert Island), Midtøsten og Asia østover til Japan, sørover til Himalaya. I Norge er den bare funnet i nyere tid på Asmaløy i Hvaler, Østfold, men det finnes eldre funn fra Risør og Klepp i Rogaland. Den er listet som sårbar (V) på den norske rødlisten.
Fylkesvei 223 (Oppland)

Fylkesvei 223 (Fv223) i Oppland gikk mellom Hedalen stavkirke og Blautmyrsetra i Sør-Aurdal kommune. Veien var 7,2 km lang.
2019 ble veien del av fylkesvei 243.
Olafr Havrevold

Arbeid

Etter examen artium 1914 og et studieår i Liberal arts ved University of Washington i amerikanske Seattle utdannet han seg til kjemiingeniør ved NTH 1920, og fikk i studietiden smaken for teater.  Han debuterte som skuespiller ved det kortlivede Intimteateret i 1922, i stykket Vårbrytning av Frank Wedekind (1864–1918), som var Agnes Mowinckel (1875–1963) sin debut som instruktør. Olafr hadde da studert teater i Berlin ett års tid, men fikk ikke selv debutert som instruktør før i 1948, da med Løgnen og lykken av legen Alex Brinchmann (1888–1978). I 1939/40 klarte han å få Kritikerprisen for rollen som den trette i skuespillet Mens vi venter av Johan Borgen (1902–79).  Blant hans mer kjente jobber for Radioteatret er Victoria (roman) i 1956 der han er forteller og samboer Liv Dommersnes har hovedrollen. I Jakten fra 1959 av Erik Løchen (1924–83) høres dog kun Olafrs stemme som monolog. 
Fra 1923 til 1965 var han fast ansatt ved Nationaltheatret, der han også satt i representantskapet fra 1946 til 1964. Fra 1920 til 1939 hadde han reist følgende steder på tur: Berlin, Dresden, München, Praha, Wien, Budapest, Lyon, Paris, Stockholm og København. Fra 1947 til 1949 var han lærer ved teaterets elevskole. Ellers hadde Olafr en formannsperiode i Norsk Sceneinstruktørforening fra 1954 til 1959, var med i styret for Statens Teaterskole fra 1956 og noen år. Olafr trakk seg fra scenen omkring 1965 på grunn av gikt, og begynte i stedet med opplesning på NRK radio. Han hadde i 1951 fått Kongens fortjenstmedalje i gull og var ridder av 1. klasse av den svenske Vasaordenen etter gjestespillet Vildanden i Stockholm i 1948 fra 1888.  Hans opplesning av Terje Vigen blev i en årrekke fast innslag klokken 17.30 på nyttårsaften i NRK radiokanal P1.
FHS/Sjefskurs

Sjefskurset (inntil 2008 Forsvarets høgskole) er en seminarpreget, 12-ukers utdanningstilbud som «tilbyr studier knyttet til et vidt spekter av sikkerhetspolitiske temaer uten avsluttende eksamen [...] for sentrale militære og sivile beslutningstagere». Sjefskurset drives i dag av avdeling sjefskurs under Forsvarets høgskole.
Undervisningen foregår på Akershus festning. Kurset gis både i vår- og høstsemesteret.
Avdeling sjefskurs tilbyr i tillegg et intensivkurs i januar; informasjonskurset, og strategisk krisehåndteringskurs, som tar for seg ulike former for krisehåndtering, herunder terror, cyber, atomhendelse, pandemi og sikkerhetspolitisk kriser. Kurset skal bidra til å bedre sentrale lederes evne til å håndtere kriser og beredskapsutfordringer, og går over to uker hver vår.
Alle kurs ved Sjefskurs holdes under Chatham House Rule.
Skolen selv definerer sin rolle slik: «Det er behov for at personer i nøkkelstillinger og sentrale verv i vårt samfunn i relevante sikkerhetspolitiske forhold og har kjennskap til de virkemidlene som det norske samfunn disponerer over». De sivile er stortingsrepresentanter, sentrale og regionale statlige embetsmenn (politimestre, lensmenn, prester, høgskolelærere), leger, mediafolk, organisasjonsledere, bedriftsledere og kommunale ordførere og rådmenn.
Tipping

Det norske spillet Tipping

Tipping er et pengespill som arrangeres av Norsk Tipping som har monopol på dette og andre pengespill i Norge. Spillet går ut på å spille på («tippe») riktig resultat i flest mulig av tolv fotballkamper som er oppført for en spilleomgang. Tipping tilbys hver uke på onsdager (midtuke), lørdager og søndager. Det er mulig å spille på både pause- og fulltidsresultater. Fra 23. februar 2009 går 55% av omsetningen til premier og 45% til kostnadsdekking i selskapet og såkalte samfunnsnyttige formål (tidligere 50;50 fordeling). Premier utbetales for 12, 11 og 10 rette. Spillet ble første gang arrangert 13. mars 1948, og var lenge det eneste produktet Norsk Tipping markedsførte.
I 1955 ble det for første gang 12 like tippetegn, og utbetalingen tl spillere med 12 hjemmeseiere fikk kun 25 kroner pr. rekke.
Pausetipping, hvor spillerne kan spille på halvtidsresultatene i den tradisjonelle fotballtippingen, ble innført 6. september 1997.
I uke 45/1998 innførte Norsk Tipping to tippekuponger i helgen, en lørdagskupong og en søndagskupong.
I uke 9/99 ble Midtukekupongen lansert. Rekkeprisen på Midtukekupongen var 2 kroner frem til uke 21/2000, da prisen ble redusert til 1 krone, altså det samme som Lørdags- og Søndagskupongen. Prisen for ei tipperekke har for øvrig bare økt to ganger siden 1948. Først fra 25 til 50 øre i 1974 (uke 19) og deretter fra 50 øre til 1 krone i 1982.
Siste nyskapning er Bonuspotten, som ble lansert uke 16/2001. Premien går til den spiller som er alene om å ha 12 rette til full tid eller til pause på en av ukens tippekuponger. Bonuspotten øker uke for uke, ettersom 15 prosent den totale premiepotten for hver spilleomgang holdes igjen og legges i potten.
Ion

Ulike typer ioner

I et nøytralt atom er tallet på protoner og elektroner likt. Dersom et ion har flere protoner enn elektroner har det positiv ladning og er et kation. Dersom det har flere elektron enn proton er ladningen negativ og ionet er et anion. 
Ioner kan lages av et enkelt atom (for eksempel klorid, Cl⁻) eller av molekyler som sammensatte ioner. For ioner dannet av ett atom, er ioneradiusen til anionet større enn atomradiusen til grunnstoffet. Ioneradiusen til kationet mindre enn atomradiusen.

Formler for ion

I kjemien uttrykkes ladningen til et ion ved hjelp av et hevet pluss- eller minustegn etter formelen for ionet, med et tall foran ladningen dersom den er større enn en. Det enkle hydrogenionet skrives for eksempel som H⁺, mens sulfat blir skrevet SO₄²⁻.

Biologisk betydning

Ioner er viktige for alt liv. For eksempel har ion av natrium, kalsium og kalium flere oppgaver i cellene, spesielt i cellemembranen. 
Planter tar opp mineraler i ioneform. Ettersom de må bruke energi for å flytte de elektrisk ladde partiklene inn i roten, har de en rekke ionepumper der kationer de trenger blir byttet mot positive hydrogenioner, mens anion blir byttet mot negative hydroksidioner. Ettersom planter som regel tar opp flere kationer enn anioner, vil jorda rundt rotnettet etter en tid bli sur.

Historie

Michael Faraday var den første som omtalte ion rundt 1830 for å snakke om de delene av molekylet som enten gikk til en negativt ladd anode eller til en positivt ladd katode. Han brukte det greske ordet ἰόν, 'en som går'. Anion betyd da «noe som går opp» mens kation betyr «noe som går ned».
Det var likevel først i 1884 at mekanismene bak det som skjedde i Faradays elektrolyse ble forklart av Svante Arrhenius i hans doktoravhandling. Da teorien til slutt ble godtatt, ble han tildelt Nobelprisen i kjemi i 1903.
Ferrari 275

Ferrari 275 (1964–1968) er en serie sportsbiler laget av italienske Ferrari. De hadde 3.3-liter 12-sylindret motor (V12) på om lag 300 hk, med forgasser.  Hver sylinder har volum 275 ccm, derav navnet 275.
275-bilene var 2-setere. For de som ville ha fire seter fantes Ferrari 330 som ble produsert omtrent samtidig.
Det startet i 1964 med 275 GTB som var en coupe-utgave med tak, og en etterfølger av Ferrari 250 GT Lusso. Den var tegnet av Pininfarina og bygget av Scaglietti på en 2.4 meters akselavstand. Motoren var Tipo 213 med 280 hk. Fra 1965 kom en Serie II med noe lengre nese (12 eksemplarer).
Racerutgaven 275 GTB Competizione fra 1964 hadde lettere vekt og sterkere motor fra Ferrari 250 LM.  4 eksemplarer.  Samme motoren satt i 12 stykk 275 GTB/C.
Det fantes også 275 P som egentlig var 250P utstyrt med 275-seriens 3.3-liters motor. Det fantes enda til en 275 P2 med ett sete.
Omkring 200 stykk 275 GTS var cabriolet for USA-markedet, bygget av Pininfarina (ikke Scaglietti),  og videreført som Ferrari 330 GTC i 1968.
Senhøstes 1966 kom 275 GTB/4 med 4-kams Tipo 226 motor (basert på 275 P2-motoren) med seks forgassere og nytt karosseri.  280 ble laget, i tillegg til ti produserte enheter av spesialserien 275 GTB/4 N.A.R.T. Spyder (NART=North American Racing Team) solgt i USA.  275 GTB/4 ble videreført i Ferrari 365 GTB/4 Daytona.
Wesmaelius nervosus

Utbredelse

Wesmaelius nervosus finnes i hele Norge, men er ikke vanlig.

Utseende

Wesmaelius nervosus er en brunlig bladlusløve. Kroppen er omtrent 10 mm. lang. Ryggsiden på brystpartiet (thorax) har et lysere midtfelt og mørkere sider. Hodet er nedoverbøyd, med munndelene på undersiden (ortognath).
Wesmaelius nervosus har en bue, en tilbakeløpende tverribbe i framvingen. Den tilbakeløpende tverribben er den første, nærmest kroppen, mellom de to første årene langs vingeframkanten (costa og subcosta).
Slektene Megalomus, Hemerobius og Wesmaelius har alle to rekker av skråstilte tverribber i bakvingene.
Artene i slekten Wesmaelius kan være vanskelige å skille fra hverandre. For enkelte arter er bare hannens genitalia som er et sikkert artskjennetegn. Hannen hos W. nervosus har genitalier, er lett gjenkjennelige, sett fra siden, de kan minne om en fiskekrok, med en mothake. Også arten W. subnebulosus har en slik fiskekrok, men mothaken er enda mer markert.
En form med mørke brunsvarte individer med mørkt årenett på vingene finnes.

Levevis

Wesmaelius nervosus er rovdyr og lever vanligvis av bladlus.
Emeileptura

Utseende

Middelsstore, avlange, blanke, brunlige trebukker. Antennene er tynne og omtrent så lange som kroppen. Hodet er snuteformet forlenget mellom de store, litt utstående fasettøynene. Pronotum er klokkeformet med en tydelig avsnørt "hals" foran, dekkvingene avsmalnende bakover. Beina er nokså lange, lårene litt fortykkede.

Levevis

De aller fleste blomsterbukkene har larver som lever i død ved, men det finnes også enkelte som lever i urter, i nedfalne kongler etc. Ingen angriper levende planter. De voksne billene, som oftest er aktive midt på sommeren, besøker gjerne blomster, særlig skjermplanter og andre planter med hvite, åpne blomster. Dette gjelder dog ikke alle artene. Blomsterbukkene er livlige insekter i motsetning til de fleste andre trebukker som virker ganske trege.

Utbredelse

Slekten er utbredt i det sørlige Kina (Sichuan, Guizhou, Yunnan).
St. Florian og St. Mikael katedralbasilika

St. Florian og St. Mikael katedralbasilika (Bazylika katedralna św. Floriana i św. Michała) er en katedral i bydelen Praga i Warszawa. 
Kirken er en treskipet basilika med transept. Den har to høye tårn (75 m), og et tredje lavere tårn. Frontelevajsonen er bygd i rå murstein og dekorert med mosaikker over inngangene. Kirkens form knytter an til den såkalte masoviske gotikk eller Wisła-gotikk, og regnes som et av de fremste verk innen polsk sakralarkitektur.

Historie

Kirken ble reist i årene 1887–1904 etter tegninger av Józef Pius Dziekoński, som selv betraktet den som sitt livsverk. Kirken ble pyntet innvendig med mauretanske polykromier av Strzałecki-brødrene, og plassert ved Veteranplassen attmed Pragas kommunikasjonsknute. Den skulle utgjøre en motvekt til St. Maria Magdalena ortodokse kirke og flere andre bygninger til den tsaristiske administrasjonen. 
Kirken ble innvidd i 1901. På 1920-tallet ble tårnkonstruksjonen skadet, og tårnene måtte derfor gjøres lavere. Kirken ble sprengt i luften av tyskerne i 1944, og ble gjenoppbygd etter krigen i årene 1947–1972. I 1992 ble kirken katedralen til bispedømmet Warszawa-Praga, og fikk i 1997 status som Basilica minor.