Himmel og helvete

Produksjonshistorie

Filmen ble laget for å skremme norsk ungdom bort fra narkotika. Bak filmen stod den rutinerte regissøren Øyvind Vennerød, som var kjent som den store lystspillregissøren og den mest hardtarbeidende norske regissøren i 1960-årene. Han hadde før Himmel og helvete blitt kjent for sine brede folkekomedier som Støv på hjernen (1959), Millionær for en aften (1960) og de to Sønner av Norge-filmene (1961, 1962). Ideen for filmen ble realisert i samarbeid med overlegen Victor Borg fra Blå Kors-klinikken i Oslo som selv mente av film var det beste mediumet en kunne bruke for å informere folk om narkotiske stoffer. Begge mente også at filmen måtte være sterk og provoserende for å ha noen virkning på sitt publikum.

Handling

Filmens handling foregår i Oslo. Den begynner med at en husmor kommer hjem og finner sin datter Ingrid halvdød av narkotika. Datteren dør et par timer senere på sykehuset. Mens politiet gjennomsøker Ingrids rom, dukker pusheren Johan opp. Politiet finner ham mistenkelig, men har ikke hjemmel til å pågripe ham. Det viser seg senere at Johan jobber for den jugoslaviske doplangeren Zatek, som smugler inn hasj fra Sverige ved bruk av bildekk. Studenten Oddvar blir introdusert i handlingen; han jobber også for Zatek. 
Senere i filmen møter vi vestkantungdommene Eva og Arne, som på et skoleforedrag i gymnassamfunnet får høre den liberale psykologen Orheim hevde at hasj er et ufarlig rusmiddel. På en fest velger de to ungdommene sammen med noen andre elever å røyke hasj som vennen Arne har stjålet fra broren Oddvar. Etter å ha røykt stoffet et par ganger, ønsker Eva og Arne å få tak i mer. De røyker først opp resten av det som ble igjen etter festen. Senere stjeler Arne hasj fra Oddvar, og samtidig mister Eva interessen for skolearbeidet sitt. I desperasjon spør begge  elevene Oddvar om hvor de kan få tak i mer hasj – og da nevner Oddvar at Zatek opererer på Klubb 13 (en referanse til Club 7). Eva går til sengs med Zatek for å skaffe seg hasj. Zatek blir senere mistenksom, og tar livet av Oddvar med kniv. Mens Evas foreldre forsøker å finne ut hva som er galt med datteren, og får høre om Orheims foredrag på Klubb 13, etablerer Arne og Eva forbindelse med noen hippier i Slottsparken. De to overnatter sammen med sine nye bekjentskaper i en kondemnert leilighet i Oslo sentrum. 
Zatek blir utvist til Sverige etter at myndighetene fatter mistanke om at han står bak drapet på Oddvar. Eva blir på sin side skrevet inn på en avrusningsklinikk. Etter en stund rømmer Eva sammen med Arne til København for å prøve nye narkotiske stoffer. Når Evas mor får vite at datteren har stukket av, får hun sjokk. Evas far tar livet av Orheim med en brevpresse. I Danmark havner Eva og Lars i pengeknipe, og Eva begynner å prostituere seg for å tjene penger til mer stoff. I en vill LSD-rus hopper Arne fra taket over hotellvinduet sitt og dør. Filmen slutter i det Eva i LSD-rus ser seg selv i speilet som et flådd lik.

Mottagelse og ettermæle

Himmel og Hevete fikk mye oppmerksomhet da den kom ut. Den ble en av de mest sette filmene i 1969, og spilte inn nærmere 400 000 kroner i løpet av den første uken på kino. Anmeldelsene forble derimot lunkne. Selv om flere mente at filmen tok opp ett viktig tema på en realistisk måte, fikk Vennerød kritikk for den tamme og skjematiske regien og replikkinstruksjonen. Sigrid Huun og Lillebjørn Nilsen ble derimot lovprist for sin innsats. Filmkritikeren Harald Kolstad skrev at filmen var «(f)ascisme med statsstøtte», og beskyldte filmen for å være både rasistisk (ettersom filmen antyder at det er utlendinger som forderver ungdommen) og fascistisk (ettersom filmen hevder at i kampen mot narkotika bør alle rettsprinsipper settes til side). Han avsluttet anmeldelsen sin med å oppfordre de unge skuespillerne til å gå ut offentlig og ta avstand fra filmen, en oppfordring Lillebjørn Nilsen fulgte opp kort tid etter i et innlegg i Dagbladet.   
Filmen ble vist på ungdomsskoler over hele landet, og kan til en viss grad regnes som datidens propaganda. Himmel og helvete regnes i dag som den største norske kultkalkunen gjennom tidene. Den ble særdeles godt besøkt av ungdommer, og det oppstod en rekke debatter om ungdom og narkotika i dens kjølvann. Panikken som filmen avspeilet spiller også en liten rolle i Lars Saabye Christensens roman Beatles fra 1984. 
Filmen ble gitt ut på VHS i 1994 i serien Norske Klassikere fra Egmont Film.