google/wiki40b huggingface dataset:
Vansbro kommune

Administrativ historie

Kommunens område tilsvarer sognene Järna, Nås og Äppelbo. I disse sognene ble opprettet ved kommunereformen av 1862 landskommuner med tilsvarende navn. Vansbro kommunale samfunn ble opprettet 21. april 1911 og oppløst ved utgangen av 1960. Kommunereformen av 1952 påvirket ikke inndelingen i området.
Vansbro kommune ble opprettet ved kommunereformen av 1971 ved sammenslåingen av Järna, Nås og Äppelbo landskommuner. Kommunen inngikk fra opprettelsen til den 1. september 2001 i Ludvika tingsretts rettskrets og deretter i rettskretsen til Mora tingsrett.

Historie

Rundt Järna har det blitt funnet smeltovner for jernframstilling fra vikingtiden eller eldre, noe som viser at stedet hadde prosessert jern for lang tid, noe som antagelig også er opphavet til stedsnavnet Järna. 
Nås ble omtalt i skriftlige kilder i 1479, Järna og Äppelbo i 1417. Äppelbo var på 1690-tallet setet for Västerdal regiment.
Moderne jernverk ble ikke etablert før tidlig på 1800-tallet og hadde en kort historie før det ble avsluttet mot slutten av århundret. Industrien ble deretter dominert av trevareindustrien. Rundt 1900 var det tre store sagbruk bygd i byen. Da jernbanen ble bygd via byen Vansbro i 1898 ble industrien styrket.
Våpenskjoldet viser på blå bunn tegnet for jern, en øks som symboliserer treindustrien og et sverd.
Komiprisen 2015

Komiprisen 2015 ble utdelt lørdag 22. august på Latter i Oslo. Utdelingen ble ledet av Vidar Magnussen og ble overført direkte på NRK1.
Chtonobius

Utseende

Små til middelsstore, avlange, kortbeinte gullbasser. Kroppen er kraftig punktert, svart, men for det meste dekket av lyst gråaktige skjell.

Levevis

Billene lever underjordisk i tuene til maur og termitter. De voksne billene er trolig rovdyr, larvene lever muligens av dødt plantemateriale som maurene og termittene frakter inn til tua.

Utbredelse

Slekten er utbredt i tropisk Afrika.
Curaçaos riksvåpen

Curaçaos riksvåpen ble vedtatt 24. juli 1964, som våpen for øyområdet som den gang var en del av De nederlandske Antiller (oppløst 2010). Våpenet for Curaçao er kløyvd og har i første felt et seilskip på sølv over en blå nedre del dannet ved bølgesnitt og i andre felt på sølv et grønt appelsintre (laraha) med oransje frukter oppvoksende fra en grønn skjoldfot. Byen Amsterdams våpen står som hjerteskjold. Hele våpenskjoldet er kronet med en kronen for en marki (markgreve).
21 (Adele-album)

Innspilling

I april 2009, da Adele nylig var i sitt første seriøse forhold med en mann 10 år eldre enn henne, begynte hun å komponere oppfølgeren til debutalbumet 19 fra 2008. Som svar på medienes omtale av hennes «gamle sjel» på grunn av sin vintage-lignende produksjon og sin sentimentale karakter i sangene, ønsket Adele å lage en mer lystig og moderne oppfølger. Øktene i studioet ble imidlertid generelt uproduktive, og etter to uker hadde hun bare spilt inn én sang hun var tilfreds med — pianoballaden «Take It All», som ble produsert av Jim Abbiss og som lignet på en del av sangene i hennes debutalbum 19. Skuffet over mangel på inspirasjon og den langsomme fremdriften i studioet, avlyste hun de resterende timene.
Adele skrev «Take It All» i en vanskelig periode i forholdet. Da hun spilte sangen for kjæresten sin, havnet de i en bitter krangel som sluttet forholdet som hadde vart i 18 måneder. Adele satte sine følelser inn i musikken, og utforsket det mislykkede forholdet i perspektivet til den hevngjerrige ekskjæresten, det sårede offeret og den nostalgiske gamle flammen.
Symphonic Game Music Concerts

Symphonic Game Music Concerts (tysk: Symphonische Spielemusikkonzerte) er en serie årlige tyske videospillmusikk-konserter, kjente for å være de første spillmusikkonsertene utenfor Japan. De blir produsert av Thomas Böcker og blir fremført av diverse orkestre dirigert av Andy Brick og, fra og med 2008, Arnie Roth.
Spinothecidae

Utseende

Spretthaler av kulespretthale-typen.
Alfred Herrhausen

Attentatet

Om morgenen den 30. november 1989 kjørte Herrhausen fra sitt hus i Bad Homburg. Omkring tre minutter etter detonerte en bombe, som befant seg på en sykkel i veikanten. Herrhausen omkom, mens hans privatsjåfør ble sterkt skadet. 2. desember 1989 ble det funnet et skriv hvor RAF tok på seg ansvaret for drapet.
Trocadero (London)

Trocadero er en restaurant og music hall ved Piccadilly Circus i London.
Trocadero ble etablert som music hall i 1882 i et lokale på Shaftesbury Avenue som tidligere var kjent som Argyll House, et slags finere horehus. I 1895 ble etablissementet supplert med en fasjonabel restaurant som ganske snart ble innbegrepet av storslagen engelsk restaurantkultur. Det er etter dette stedet Trocadero-barer, restauranter og nattklubber over hele verden har fått sitt navn.
I 1965 opphørte restauranten, og stedet ble etter hvert til et andreklasses underholdningssenter retta mot turister, med tilhørende kino og kjøpesenter. En tid kunne stedet skilte med turistmagnetene Sega World og Guinness World Records Exhibition, men disse eksisterer ikke lenger.
Anni-Frid Lyngstad

Liv

Lyngstad ble født utenfor ekteskap i Bjørkåsen utenfor tettstedet Ballangen, i Ballangen kommune sør for Narvik i Norge 15. november 1945. Hennes mor, 19-årige Synni Lyngstad (19. juni 1926–28. september 1947), var norsk og faren, Alfred Haase (født 1919), var en gift tysk sersjant. Da hun var to år gammel tok mormoren med seg barnebarnet til Sverige, fordi den lille familien fryktet overgrep fra den norske befolkningen. Synni Lyngstad oppholdt seg i Sør-Norge en tid, men ble gjenforent med sin mor og datter i Sverige. Hun døde imidlertid av nyresvikt, 21 år gammel, i 1947, og Anni-Frid vokste opp hos bestemoren i Eskilstuna i Sverige. Først 16 år gammel søkte hun om og fikk innvilget svensk statsborgerskap.
Lyngstad fikk sin første jobb som jazzsangerinne 13 år gammel, og startet etter hvert sitt eget band, Anni-Frid Four.
I 1967 vant Lyngstad en talentkonkurranse på TV, og lagde et album for EMI. Hun lagde en ny plate i 1971, produsert av Benny Andersson. Dette var utgangspunktet for ABBA. Hun giftet seg første gang i 1964. Fra dette ekteskapet har hun to barn. Hun giftet seg med ABBA-medlemmet Benny Andersson 6. oktober 1978; de ble skilt i 1981. I 1992 giftet hun seg med sin mangeårige kjæreste, Heinrich Ruzzo Reuss von Plauen, en tysk prins av det kjente fyrstehuset Reuss, og ble dermed prinsesse. De bodde dels i Sverige og dels i Sveits. Ektemannen var oppvokst i Sverige og hadde gått på samme kostskole som medlemmer av det svenske kongehuset, og  Lyngstad ble gjennom ekteskapet kjent med flere av de svenske kongelige. Ektemannen døde av kreft i 1999.
Etter at ABBA-epoken var over, gjorde hun solokarrière med plater som Something's Going On (1982), Shine (1984) og Djupa Andetag (1996). Den største hiten var singelen «I Know There's Something Going On» som toppet listene i Belgia, Frankrike og Sveits.
Lyngstad bor nå i Sveits og engasjerer seg hovedsakelig i veldedighet. Hun eier også et gods i Sør-Sverige.
Yramea

Utseende

Middelsstore, forholdsvis smalvingede perlemorvinger. Oversiden er oransje med svarte flekker, som vanlig for denne gruppen. Undersiden er mest brunlig.

Levevis

I alle fall noen av artene har larver som lever på fioler (Viola spp.), i likhet med de fleste andre perlemorvinger.

Utbredelse

Slekten er utbredt i den Neotropiske økosonen der de lever langs Andesfjellene og i det sørligste Sør-Amerika.
Slaget ved Solferino

Beskrivelse

Over 200 000 soldater tok del i dette viktige slaget, det største siden slaget ved Leipzig i 1813. Det var over 100 000 østerrikske tropper og en samlet styrke på 118 600 franske og sardinske soldater. Etter dette slaget trakk den østerrikske keiser seg fra å lede styrkene direkte.
Slaget ved Solferino var en viktig del av andre italienske frigjøringskrig (den sardinske krig), et viktig steg i den italienske Il Risorgimento (Gjenreisningen). Målet med krigen, både geografisk og politisk, var å gjenforene Italia etter lenge å ha vært delt mellom Frankrike, Østerrike, Spania og Kirkestaten. Slaget fant sted nær landbyen Solferino i dagens Italia. Mellom byene Milano og Verona, like sør for Gardasjøen.
Konfrontasjonen var mellom østerrikerne, på fremmarsj gjennom Nord-Italia, og de franske og piedmonteske styrker som ønsket å stoppe deres fremskritt. Slaget var et langvarig og hardt slag. Det varte i 9 timer og førte til over 3 000 østerrikske soldater drept, 10 807 skadde og 8 638 savnet eller tatt til fange. Den alliertes tap var 2 492 drepte, 12 512 sårede og 2 922 savnede eller tatt til fange. 
Tilbakemeldingene om sårede og døende soldater som ble skutt eller stukket med bajonetter på begge siden medvirket til å gjøre dette slaget til et grusomt slag. Til slutt ble de østerrikske styrkene nødt til å trekke seg tilbake og de allierte styrkene vant en taktisk, men kostbar seier.

Følger

Slaget var keiser Franz Josephs første nederlag. Ved freden i Zürich den 10. november 1859 ble så den sardinske krig endelig avsluttet. I Freden av Zürich avstod Østerrike Lombardia – med unntak av festningene Mantova og Peschiera del Garda som ligger ved Mincio som var grenseelv til Venezia – til keiser Napoleon III, som i sin tur gav Lombardia videre til Sardinia.
Slaget fikk ringvirkninger på hvordan man utførte militære handlinger i fremtiden. Forretningsmannen Jean Henri Dunant  (1828–1910), som selv opplevde virkningene av slaget da han ankom stedet samme dag, ble inspirert av de grusomme smertene til de skadde soldatene på slagmarken. Dette la grunnlaget for Genève-konvensjonen og opprettelsen av Det internasjonale Røde Kors.
Til symbol for slaget og i siste instans for de seierrike piemonte-sardinske og de franske styrker ble bygd Italias spion (italiensk: Spia d'Italia), et 28 meter høyt tårn på en ca 100 meters høyde. 
Napoleon III lot en gate i Paris oppkalle etter slaget (Rue Solférino).
Mecynargus monticola

Utseende

Mecynargus monticola er en liten edderkopp. Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). Forkroppen er bredt oval, litt flat og forholdsvis liten. Bakkroppen hos hunnen er stor og kuleformet. Avstanden fra det fremste øyet til hodets fremkant er forholdsvis stor, mye mer enn to ganger øyets diameter.
Artene i denne slekten er ganske like hverandre, samtidig som de kan være fargevariable av utseende. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens genitalier, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Frihetsmonumentet (Ruse)

Frihetsmonumentet (bulgarsk: Паметник на свободата, Pametnik na svobodata) i Ruse i Bulgaria, ble bygget i begynnelsen av det 20. århundret av den italienske skulptøren Arnoldo Zocchi. Idag utgjør skulpturen en del av byvåpenet.
Monumentet har en pyramidal form. Statuen på toppen er en kvinneskikkelse som holder et sverd i den ene hånden mens hun med sin venstre hand peker i den retningen som de nasjonale frigjørerne kom fra. En av de to løvene i bronse ved sokkelen river med kjevene sine i stykker slaveriets lenker mens den andre forsvarer frihetens skjold. På pidestallen er det relieffer med scener av motstandskampen. To kanoner er plassert på baksiden. 
Det nøyaktige årstallet for avdukingen av statuen er usikkert, men det antas å være enten 1906, 1908 eller 1909. Under enhver omstendighet er det enighet om at det skjedde 11. august.
Grunnsteinen ble lagt i 1890 i ungdomsparken under nærværet av knjaz Ferdinand I av Bulgaria. Fem år senere ble det besluttet å flytte monumentet til byparken, en tidligere tyrkisk kirkegård, som på dette tidspunktet var blitt byens sentrale kvarter. Parken som opprinnelig var omgitt av et smijernsgjerde og lukket om natten, ble først oppkalt etter knjaz Boris, den nylig fødte arving til tronen. Senere ble området kalt Botev kvartalet og etter 9. september 1944, Leninplassen. 
Den opprinnelige planen gikk ut på at monumentet skulle bære en statue av ”frigjøringstsaren” Aleksander II av Russland, slik det finnes en av i Sofia, Bulgarias hovedstad. Videre skulle det være to statuer av revolusjonære ved sokkelen. I 1907 ble det bestemt å fravike planene om Aleksander på toppen av pidestallen.
Ferdinand den første som nylig hadde blitt utnevnt til tsar etter samlingen av Bulgaria, ble forespurt om å avgjøre monumentets åpningsdag. I mangel av svar fra tsaren ble 11. august valgt. Dette var også var den avgjørende dato for slaget ved Shipka under Den russisk-tyrkiske krig (1877-1878). Seremonien gikk over tre dager, med avdukingen som avslutning.
Enhancer

En enhancer er en DNA region som kan øke uttrykkingen av et (eller flere) gen, men som ikke ligger like foran genet. En enhancer kan ligge langt unna genet det regulerer, opptil flere hundretusen basepar unna. Det kan ligge foran eller bak målgenet, eller til og med inne i et intron. Selv om enhanceren ligger langt unna målgenet når man måler i basepar, så kan DNAet i cellen være bøyd slik at regionene fysisk er i nærheten av hverandre. Transkripsjonsfaktorer som gjenkjenner sekvensene inne i enhanceren vil binde til den, og vil kunne binde til og påvirke RNA polymerasekomplekset ved promotoren.
Noen av de DNA sekvensene som har blitt best bevart gjennom evolusjonen, fra fisk til mennesker, fungerer som enhancere for gener som er viktige i fosterutviklingen.
Verdensmesterskapet i landeveissykling

Verdensmesterskapet i landeveissykling arrangeres av Det internasjonale sykkelforbundet (UCI) hvert år i september/oktober, og består av tre øvelser: landeveisritt, individuelt temporitt og lagtempo. VM ble første gang arrangert i 1921.
Temporittet er vanligvis i underkant av 50 kilometer, mens landeveisrittet er rundt 260 kilometer, fordelt på 12-18 runder. I landeveisrittet er syklistene organisert i nasjonslag. Derfor må de som til daglig er lagkamerater på profesjonelle lag sykle "mot" hverandre, og bare de største sykkelnasjoner får stille med fullt lag. Lagtempo ble gjeninnført i 2012 etter å ha vært ute av programmet siden 1994. Fra 2012 skal lagene bestå av seks ryttere, og det er kommersielle lag, ikke nasjoner, som deltar. Her sykler man altså sammen med de man til daglig er lagkamerater med. Fram til 1995 var det egne konkurranser for amatører.
De samme konkurransene arrangeres også for kvinner og for U-23, men er da noe kortere.

Regnbuetrøya

Verdensmesteren i landeveisritt får rett og plikt til å sykle i den stripete regnbuetrøya i alle landeveisritt fram til neste mesterskap. Verdensmesteren på tempo får tilsvarende rett og plikt i alle temporitt.
Alle tidligere verdensmestere har disse regnbuestripene på kraven og nederst på ermet.
Stenostola dubia

Utseende

En middelsstor (9-14 mm), slank, svart trebukk, kroppen med en svak, blå eller blågrønn metallglans. Den er svært lik på slektningen Stenostola ferrea, men sistnevnte er slankere og mangler metallglans. Antennene er svarte og tydelig kortere enn kroppen. Hodet er svart, noe rundet sett ovenfra, ganske tett kledt med lysgrå hår. Pronotum er rektangulært, litt bredere enn langt, nokså matt, med lysgrå hår. Dekkvingene er lange, slanke og parallellsidige, en del bredere enn pronotum, svarte, med grove punkter og med smale lengderibber i den fremre delen. Beina er middels lange og mørke. For å skille denne arten fra Stenostola ferrea med sikkerhet kreves det gjerne at man dissekerer kjønnsorganene.

Levevis

Larvene utvikler seg i nylig døde greiner av løvtrær, særlig lind, rogn og hassel, både slike som fortsatt sitter på treet og slike som ligger på bakken. Utviklingen tar to år. De voksne billene er ute i mai-juni og kan særlig finnes rundt greinhauger som ligger igjen etter hogst.

Utbredelse

Arten er utbredt i Europa, bortsett fra de vestligste delene. I Norge er den funnet langs kysten av Sørlandet og Østlandet, det synes også å være bestander i indre fjordstrøk flere steder, med spredte funn nord til Troms.
Théophile Gautier

Liv og virke

Gautier ble født i 1811 i Tarbes, hovedstad i départementet Hautes-Pyrénées i sørvestlige Frankrike. Hans far, Pierre Gautier, var en rimelig kultivert lavere offentlig tjenestemann og hans mor var Antoinette-Adelaïde Concarde. Familien flyttet til Paris i 1814 og fant seg bolig i det gamle distriktet Le Marais.
Gautiers utdannelse begynte på den prestisjefylte Collège Louis-le-Grand i Paris (andre som hadde vært elever var Voltaire, Charles Baudelaire, Victor Hugo, og Marki de Sade), men etter tre måneder måtte han holde seg hjemme grunnet sykdom. Han fullførte sin gjenværende utdannelse ved Collège Charlemagne, men hans mest betydningsfull lærling kom fra hans far som skolerte ham til å bli dyktig latin før han fylte atten år. På skolen ble han kjent med Gérard de Nerval, og de fikk et livslangt vennskap. Via Nerval ble han kjent med Victor Hugo som ble en betydelig innflytelse.
Gautier begynte å skrive poesi så tidlig som 1826, men mesteparten av livet drev han som journalist for ulike aviser, særlig La Presse, noe som sendte ham utenlands. Gjennom sitt liv ble han svært reisevant, han besøkte Spania, Italia, Russland, Egypt og Algerie. Hans mange reiser inspirerte hans forfatterskap, inkludert Voyage en Espagne (1843), Trésors d’Art de la Russie (1858), og Voyage en Russie (1867). Gautiers reisebøker er betraktet som blant de beste fra 1800-tallet, ofte skrevet i en mer personlig stil, og gir et innblikk i hans egen kunst- og kultursmak. Etter 1835 tjente Gautier til livets opphold som journalist, romanforfatter og reiseskribent. Han skrev tallrike leilighetsartikler og reportasjer for Paris-pressen og utviklet seg til en innflytelsesrik kritiker av kunst, litteratur og teater.
Han regnes som en av de aller fineste og lødige franske forfattere i den romantiske perioden. Han utmerket seg allerede i ung alder som essayist og dikter, ble sammen med Victor Hugo og Gérard de Nerval, medlem i en klikk av fremstående forfattere som bekjent seg til de romantiske idealer. Hans begavelse for malerisk fantasi og uvanlige talegaver, som kom tilsyne i Albertus (1832) og Dødens komedie (1838), nådde sitt høydepunkt i Emalje og kaméer (1852). Gautiers følsomhet for skjønnhet og trang til formal perfeksjon inspirerte Charles Baudelaire og Parnass-bevegelsen.
Han første betydelige roman, Frøken Maupin (1835), ble innledet av et vittig og provoserende manifest om Kunsten for kunstens egen skyld. En fruktbart oppfinnsom mengde prosa fulgte, innbefattet Unge Frankrike (1833), et hengivent satirisk portrett av utskeielsene hos hans samtidige: Den døde elsker (1836), en uforliknelig skrevet spøkelsehistorie, og Mumiens kjærlighetshistorie (1856), en historisk roman fra det gamle Egypt.
Gautier drev en utstrakt reisevirksomhet for å skaffe stoff til En romantiker i Spania (1845), Reiser i Italia (1852), Dagens Konstaninopel (1853), Reiser i Russland (1867) og en roman lagt til England, Vakre Jenny (1865). Han skrev også to skuespill, men hans forsøk på skrive drama var mindre vellykket enn hans to ballettmanuskripter, Giselle (1841) og La Peri (1843).
Han ble begravet på Cimetière de Montmartre.
Berliner Stadtbahn

Historie

Omkring 1870 fantes det åtte hovedjernebanelinjer i Berlin, som alle hadde hver sin terminal utenfor byen. Dette gjorde det nødvendig for reisende å ta drosje for å skifte tog. Av denne grunnen ble det planlagt en jernbanestrekning som skulle forbinde de forskjellige stasjonene. I 1872 foreslo selskapet Deutsche Eisenbahnbaugesellschaft i Berlin en jernbanelinje fra Schlesischer stasjon over Charlottenburg og frem til Potsdam. I desember 1873 gikk staten Preussen og de private jernbaneselskapene Berlin-Potsdamer, Magdeburg-Halberstädter og Berlin-Hamburger inn i prosjektene og grunnla sammen med Deutsche Eisenbahnbaugesellschaft Berliner Stadteisenbahngesellschaft. Ettersom utbyggingsselskapet ikke klarte å betale sine regninger ble prosjektet i 1878 overtatt av den prøyssiske stat, som drev linjen og de tilknyttede linjene med finansiell deltagelse fra de fire private jernbaneselskapene.
Byggingen av banen ble startet i 1875, den 7. februar 1882 ble den åpnet for bytrafikk, 15. mai samme år ble fjerntrafikk satt i drift. To av holdeplassene var ikke i drift ved åpningen – Tiergarten ble tilføyet 5. januar 1885, Savignyplatz den 1. august 1896. I 1888 ble banen forlenget vestover til Charlottenburg-Westend og østover til Stralau-Rummelsburg.
Contrapàs

Contrapàs er en gammel dans som ble danset frem til midten av det nittende århundre. Dansen er knyttet til Andorra og regnes som forløperen til den mer moderne ringdansen sardana.
Dansens navn kommer av trinnene, der et skritt etterfølges av et annet i motsatt retning til den første.
Contrapàs ble danset kun av menn i en sirkel, som ikke var lukket. Dette tilsier at dansen kan ha gresk opprinnelse. Etter hver kom kvinner til dansen og den utviklet seg til sardana, en dans for både kvinner og menn.
Leif Kvamme Lysne

Liv og karriere

Leif Kvamme Lysne er født og oppvokst på "Ovegarden" på Ljøsne i Lærdal. Som 15-åring debuterte Lysne for Lærdal IL sitt A-lag, noe som gjorde ham til klubbens yngste spiller gjennom tidene.
I 2011 ble Lysne hentet av Sogndal Fotball. Han debuterte for Sogndal i 1.-rundekampen i NM 2012 mot Florø på Florø stadion den 1. mai 2012, hvor Florø noe overraskende slo ut Sogndal og gikk videre til andre runde. Lysne stod hele kampen mot Florø. Søndag 15. juli 2012 fikk han sin debutkamp i Tippeligaen 2012 i en hjemmekamp mot Stabæk hvor han kom inn ved pause etter at 1.keeperen Kenneth Udjus forlot banen, Sogndal vant andre omgangen med 2–0 og kampen med 3–1. Han fikk sin andre tippeligakamp den 26. august borte mot Sandnes Ulf etter å på nytt ha kommet inn for Udjus, men nå først etter 59. minutter på stillingen 2-0 til Sandnes Ulf. Sogndal tapte kampen 3–0.
Demokratiske Sosialister

Demokratiske Sosialister (AIK) var et politisk parti i Norge, som ble dannet i 1973 med grunnlag i Arbeiderbevegelsens informasjonskomité mot norsk medlemskap i EF (AIK), som var den organiserte motstanden mot norsk medlemskap i daværende EF, nåværende EU, innad i Arbeiderpartiet. De organiserte EF-motstanderne valgte å bryte med partiet og etablerte Demokratiske Sosialister (AIK), som deltok i Stortingsvalget i 1973 som en del av Sosialistisk Valgforbund. I 1975 var partiet med på etableringen av Sosialistisk Venstreparti (SV) og som en konsekvens av dette la partiet seg selv ned i 1976.
Første leder i Demokratiske Sosialister (AIK) var stortingsrepresentant Berit Ås og ble dermed landets første kvinnelige partileder. Ås ble også den første lederen i SV.
Abrota ganga

Utseende

En stor (vingespenn 70-90 millimeter) og kraftig, mørkbrun sommerfugl. Vingenes overside har gulhvite striper – to lengdestriper og et skråbånd på forvingen, to bånd på bakvingen.
Noen ganger er de lyse stripene så brede at den lyse fargen dominerer.

Utbredelse

Arten er kjent fra Sikkim til Taiwan.
Into the White

Mottakelse

Dagbladet, VG og Dagsavisens anmeldere gav filmen terningkast fire. 
Øystein David Johansen i VG mente filmen rommet «glitrende skuespillerprestasjoner» selv om historien var noe velmenende: «Gjennom smått absurde, fint timede «husholdningsutfordringer» utvikler historien seg nesten til en «buddy»-film etter de førte uforsonlige møtene». Inger Merete Hobbelstad i Dagbladet omtalte den som en «dramakomedie som er noe nær en feelgood-film fra okkupasjonstiden, med stort hjerte og mellomhøy panne». Hun mente filmen var  varm og inkluderende, men tam. Espen Svenningsen Rambøl fra Dagsavisen roste skuespillerne og mente den var «tradisjonell, men vellaget».
Hammarby IF BF

Hammarby IF BF er en bandyklubb, grunnlagt i 1905 og som holder til i Stockholm i Sverige. Klubben ble svensk mester i bandy for herrer i 2010 og 2013.
Mayne Province

Mayne Province, også omtalt som Province Mayne, var en tidligere provins i Britisk Nord-Borneo. Den ble etablert ved opprettelsen av protektoratet i 1888, og omfattet landområder rundt Darvelbukta på østkysten, fra Tanjung Hog (Hog Point), som var det østligste punktet på Nord-Borneos «fastland», i nord og sørvestover rundt bukta. Dette tilsvarer de to distriktene Lahad Datu, med unntak av den helt vestlige delen, og Kunak i Sabah.
På begynnelsen av 1920-tallet ble Nord-Borneos provinser erstattet av 17 distrikter.