Christina Georgina Rossetti

Barndom og utdannelse

Christina Rossetti ble født i 38 Charlotte Street (nå 105 Hallam Street), London av foreldrene Gabriele Rossetti, en dikter og politisk flyktning fra Vasto, Abruzzo, og Frances Polidori, søsteren til Lord Byrons venn og lege, John William Polidori. Hun hadde to brødre og en søster: Dante ble en viktig dikter og kunstner og både William og Maria ble forfattere. Christina var yngst og var et livlig barn. Hun dikterte sin første fortelling til moren før hun selv kunne skrive.
Rossetti fikk skolegang hjemme av foreldrene, og de fikk henne til å lese religiøse tekster, klassikere, eventyr og romaner. Rossetti likte særlig å lese Keats, Scott, Ann Radcliffe og Matthew Lewis. Hjemmet var sterkt påvirket av verkene til Dante Alighieri, Francesco Petrarca og andre italienske forfattere, og dette skulle senere prege hennes forfatterskap. Hjemmet var også åpent for omreisende italienske lærde, kunstnere ig revolusjonære. Familiens hjem i Bloomsbury og senere i Charlotte Street lå i kort avstand fra Madame Tussauds, London Zoo og den nylig åpnede Regent's Park, som hun jevnlig besøkte. I motsetning til sine foreldre var Rossetti i stor grad et «Londonbarn», og det virker som om hun var et lykkelig barn.
I 1840-årene fikk familien alvorlige økonomiske problemer på grunn av farens sviktende fysiske og psykiske helse. I 1843 ble han diagnostisert med kraftig bronkitt, muligens tuberkulose, og stod i fare for å miste synet. Han sluttet som lærer ved King's College og til tross for at han levde i ytterligere elleve år, ble han aldre fysisk frisk igjen og led i tillegg av depresjon. Rossettis mor begynte som lærer for å holde familien vekke fra fattigdom, og Maria ble guvernante, en skjebne Christina Rossetti fryktet. Begge brødrene jobbet også ute, og Christinas liv hjemme ble mer og mer ensomt. Da hun var 14 år gammel, fikk hun et nervøst sammenbrudd, og sluttet på skolen. I perioden etter ble hun også rammet av depresjon og relaterte lidelser I denne perioden ble hun, moren og søsteren dypt interessert i den anglo-katolske bevegelsen som vokste frem innen den engelske kirke. Religiøs hengivelse kom til å spille en viktig rolle i Rossettis liv.
Mot slutten av tenårene ble hun forlovet med maleren James Collinson, den første av tre friere. Han var, i likhet med brødrene hennes, en av grunnleggerne av den avantgardistiske kunstnergruppen Det prerafaelittiske broderskap. Forlovelsen ble brutt i 1850, da hun gikk tilbake til den katolske kirke]. Senere ble hun forlvet med lingvisten Charles Cayley, men ville ikke gifte seg med ham, også denne gangen av religiøse grunner. Det tredje tilbudet kom fra maleren John Brett, som også ble avvist.
Rossetti var modell for flere av Dante Rossettis mest berømte malerier. I 1848 var hun modell for jomfru Maria i hans første fullførte oljemaleri, The Girlhood of Mary Virgin, som var det første verket som ble signert med initialene «PRB», som senere ble avslørt å stå for det prerafaelittiske broderskap. Året etter satt hun modell for hans fremstilling av engelens budskap til Maria, Ecce Ancilla Domini. En linje fra diktet hennes «Who shall deliver me?» var inspirasjon til Fernand Khnopffs berømte maleri I lock my door upon myself". I 1849 ble hun igjen alvorlig syk av depresjon, og en gang rundt 1857 hadde hun en alvorlig religiøs krise.

Forfatterskap

Rossetti begynte å skrive og datere dikt fra 1842, i hovedsak var dette etterligninger av favorittdiktene hennes. Fra 1847 begynte hun å eksperimentere med verseformer som sonetter, hymner og ballader, og trakk inn fortellinger fra Bibelen, folkefortellinger og helgeners liv. Hennes tidlige verker var ofte meditasjoner rundt død og tap, i den romantiske tradisjonen. Hun publiserte sine to første dikt («Death's Chill Between» og «Heart's Chill Between») i bladet Athenaeum i 1848 da hun var 18 år gammel. Under pseudonymet «Ellen Alleyne» skrev hun i det litterære tidsskriftet The Germ som ble gitt ut av det prerafaelittiske broderskap fra januar til april 1859, redigert av broren hennes William. Dette var begynnelsen på hennes offentlige virke.
Den mest kjente samlingen hennes, Goblin Market and Other Poems, kom i 1862 da hun var 31 år. Den fikk svært gode kritikker, og etablerte henne som en av de ledende, kvinnelige poetene i tiden. Forfattere som Hopkins, Swinburne og Tennyson skrøt av arbeidet hennes, og etter Elizabeth Barrett Brownings død i 1861 ble Rossetti holdt fram som dennes naturlige arvtaker. Diktet som har gitt samlingen navn er av Rossettis mest kjente. Det handler øyensynlig om to søstres møte med «gobliner» (nisser), har det blitt tolket på svært ulike måter; som en allegori over fristelse og frelse, en kommentar på viktoriatidens kjønnsroller og kvinnens rolle eller som et verk om erotiske lyster og sosial gjenopprettelse. Fra 1859-1870 var Rossetti frivillig på et senter for tidligere prostituerte, og det har blitt foreslått at «Goblin Market» kan ha blitt inspirert av kvinnene hun traff der. Det er paralleller til Coleridges «The Rime of the Ancient Mariner» med tanke på diktenes religiøse tematikk rundt synd, nåde, og stedfortredende lidelse. I 1883 dediserte Swinburne samlingen A Century of Roundels til Rossetti etter som hun hadde tatt i bruk en av hans diktformer i flere dikt, blant annet «Wife to Husband» Hun var ambivalent til kvinnelig stemmerett, men mange forskere mener å ha funnet feministisk tematikk i diktene hennes. Hun var motstander av slaveri (i de amerikanske sørstatene), dyremishandling (særlig dyreforsøk) og utnyttelse av mindreårige jenter til prostitusjon.
Rossetti hadde en svært stor krets av venner og folk hun korresponderte med, og hun fortsatte å skrive og publisere hele livet, med et særlig fokus på åndelige skrifter og barnedikt. I 1892 skrev hun The Face of the Deep, en bok med åndelige vers, og hadde oppsyn med en ny og utvidet utgvelse av Sing-Song som kom ut i 1893.
De siste tiårene av livet led hun av Graves' sykdom, som hun ble diagnostisert med i 1872. Hun døde nesten av sykdommen i begynnelsen av 1870-årene. I 1893 fikk hun brystkreft, og selv om svulsten ble fjernet, fikk hun tilbakefall i  1894. Hun døde samme år. Stedet hun døde, på Torrington Square, er markert med en steintavle.

Ettermæle

Selv om Rossetti aldri ble like populær som Elizabeth Barrett Browning i lpet av sin livstid, ble hun værende populær etter sin død. På begynnelsen av 1900-tallet, falt interessen for henne etter som modernismen vant fram. Forskere begynte å utforske freudiansk tematikk i verkene hennes, som religiøs og seksuell fortrengelse, og man så etter personlige og biografiske tolkninger av diktene. På 1970-tallet begynte akademikere å se på verkene hennes igjen, og så forbi den søtladne og til hvordan hun mestret språk og form. Feminister holdt henne fram som et symbol for undertrykt, kvinnelig genialitet, og plasserte henne som en av de ledende poetene fra 1800-tallet. Hun hadde stor påvirkning på arbeidet til forfattere som Ford Madox Ford, Virginia Woolf, Gerard Manley Hopkins, Elizabeth Jennings og Philip Larkin. Kritikeren Basil de Selincourt har sagt at hun var «vår beste kvinnelige poet … kanskje vår beste kvinnelige kunstner … kanskje blandt de tolv beste engelske poeter.»
Rossettis juledikt «In the Bleak Midwinter» ble etter hennes død kjent, da det ble tonesatt som en julesang, først av Gustav Holst, deretter av Harold Darke. Også diktet «Love Came Down at Christmas» (1885) har blitt kjent som en julesang. Rossetti blir hedret med en minnedag i den anglikanske liturgiske kalenderen. Dette er 27. april.
I 1918 satt komponisten John Ireland musikk til åtte av diktene fra Sing-Song: A Nursery Rhyme Book i hans sangsyklus Mother and Child.
Tittelen på J.K. Rowlings roman The Cuckoo's Calling er basert på en linje i Rossettis dikt «A Dirge».