Kanadisk gælisk

Tidlige brukere

I 1621 lot kong Jakob VI av Skottland korsaren William Alexander å opprette den første skotske kolonien. Den utvandrende gruppen av høylendere – som alle snakka gælisk – slo seg ned ved Port Royal, på Nova Scotias vestkyst, med kolonien mislyktes før ett år hadde gått. Senere forsøk på å gjenopprette kolonien ble oppgitt i 1631 etter at Saint-Germain-en-Laye-traktaten av 1632 førte Nova Scotia tilbake til fransk styre.
I 1670 ble Hudson's Bay Company gitt eksklusive handelsrettigheter til alle nordamerikanske områder med elver som renner ut i Hudson Bay – rundt 3,9 millioner km² (et område større enn India). Mange av handelsmennene var orknøyinger og skotske høylendere, og de sistnevnte brakte med seg gælisk. De som giftet seg med den lokale urbefolkningen (First Nations) videreførte språket, slik at det på midten av 1700-tallet fantes et stort antall handelsmenn med blandet skotsk og indiansk opphav som snakket gælisk.

Bosetting

Nova Scotia fortsatte å være Frankrikes eiendom fram til 1758, da Louisbourg falt for britene, fulgt av resten av Ny-Frankrike i det etterfølgende slaget ved Plaines d'Abraham. Som et resultat av konflikten sikra de såkalte høylenderregimentene, som sloss for britene, seg et rykte for enestående standhaftighet og kampmot. I sin tur ble landet kjent blant høylenderne for sin størrelse, skjønnhet og rike naturressurser.
Høylenderne husket på Canada da den første Fuadaich nan Gàidheal (Highland clearance) i 1762 tvang mange gæliske familier vekk fra sine hjemland. Det første skipet med hebridiske kolonister ankom på «St.-John’s Island» (Prince Edward Island) i 1770; det kom også flere skip i 1772 og 1774]. I 1773 ankom skipet «The Hector» til Pictou, Nova Scotia med 169 nybyggere som for det meste kom fra Isle of Skye. I 1784 ble det siste hinderet for skotsk bosetting – en lov som la restriksjoner på landeierskap på Cape Breton Island – fjerna, og ikke lenge etter var majoriteten av innbyggerne på Prince Edward Island og Nova Scotia gælisktalende. Det er beregnet at mer enn 50 000 gæliske bosettere innvandret til Nova Scotia og Cape Breton Island mellom 1815 og 1870.
Da Den amerikanske uavhengighetskrigen ble avslutta kom nyankomne innvandrere fra Skottland, foruten med lojalister som rømte fra forfølgelse av amerikanske patrioter. Disse nybyggerne flyttet til Canada i stor skala og slo seg ned i de dyrkbare landene i Britisk Nord-Amerika, og ikke minst et store antall som slo seg ned i Glengarry County i dagens Ontario, og i Eastern Townships i Québec.

Red River-kolonien

I 1812 anskaffet Lord Selkirk av Skottland seg 300 000 km² for å opprette en skotsk koloni der Red River deler seg, i det som senere ble Manitoba. Han brakte med seg over 70 skotske nybyggere, hvorav mange var gælisktalende, og etablerte en liten gårdskoloni der. Bosettinga tiltrakk seg snart oppmerksomheten til lokale First Nations-grupper, hvilket resulterte i et unikt samvær mellom skotske (lavlendere, høylendere og orknøyinger), engelskmenn, cree, franskmenn, ojibwa, saulteaux og métiser.
På 1840-tallet ble presten John Black fra Toronto sendt for å preke for bosettinga, men hans «mangel på gæliskkunnskaper var en stor skuffelse» for soknebarna. Med fortsatt innvandring økte befolkninga av skotske nybyggere til over 300, men innen 1860-tallet var det flere fransk-métiser enn skotter, og stridigheter mellom de to gruppene var en stor faktor i det etterfølgende Red River-opprøret.

Det nittende århundre

Innen 1850 hadde gælisk blitt det tredje vanligste morsmålet i Britisk Nord-Amerika etter engelsk og fransk, og antas å ha blitt snakket av over 200 000 britisk-nordamerikanere på den tiden. Et stort antall innvandrede som dannet skotskgæliske samfunn og og irske bosettinger i Newfoundland utviklet det relaterte språket Newfoundland-irsk. På Prince Edward Island og Cape Breton var det store områder som var enspråklig gæliske, og samfunn av gælisktalende hadde etablert seg i nordøstlige Nova Scotia (rundt Pictou og Antigonish); i fylkene Glengarry, Stormont, Grey og Bruce i Ontario; i Codroy-dalen i Newfoundland; i Winnipeg i Manitoba og i Eastern Townships i Québec.
I 1867, var gælisk det vanligste morsmålet blant Konføderasjonens fedre. I 1890 fremmet Tòmas Raibeart Mac Aonghais, en partiuavhengig senator fra Britisk Columbia (født i Lake Ainslie, Cape Breton Island), et lovforslag kalt «An Act to Provide for the Use of Gaelic in Official Proceedings». Han nevnte i denne ti skotske og åtte irske senatorer som snakket gælisk, og trettito medlemmer av Underhuset som snakket enten skotsk eller irsk gælisk. Lovforslaget ble nedstemt med 42 stemmer mot 7. Til tross for myndighetenes ignoranse av gæliske saker, finnes det vitnesbyrd på minst én rettssak som har foregått kun på gælisk, en gang mellom 1880 og 1900 i Baddeck, med Seumas Mac Dhòmhnaill som dommer.

Lingvistiske trekk

Uttalen av kanadisk gælisk har skilt seg fra standard gælisk slik det snakkes i Skottland på flere måter. Gæliske begreper som er unike for Canada finnes, men det finnes ikke forskning som sier eksakt hvor mange som finnes. Språket har også hatt stor innflytelse på Cape Breton-engelsk, den lokale dialekten av engelsk.

Kunst og kultur

A.W.R. MacKenzie grunnla Nova Scotia Gaelic College i St. Ann’s i 1939. St. Francis Xavier University i Antigonish, Nova Scotia har en avdeling for keltiske studier med gælisktalende ansatte, og er den eneste slike avdelingen utenfor Skottland som tilbyr fire hele år med instruksjon i skotsk-gælisk. Eòin Baoideach fra Antigonish utga det månedlige gæliske magasinet An Cuaintear Og Gaelach («Den gæliske turisten») rundt 1851. Verdens lengstløpende gæliske tidsskrift Mac Talla («Ekko») ble utgitt av Eòin G. Mac Fhionghain i elleve år mellom 1892 og 1904, i Sydney, Nova Scotia. Eòin og Seòras Mac Shuail, som antas å være verdens eneste svarte med gælisk som morsmål, ble født på Cape Breton, og ble som voksne venner med Rudyard Kipling. I 1896 skrev Kipling romanen Captains Courageous, som handlet blant annet om en isolert gælisktalende afrokanadisk kokk fra Cape Breton.
Mange engelsktalende kunstnere av kanadisk gælisk opphav har brukt kanadisk gælisk i sine verk, blant annet Alistair MacLeod (No Great Mischief), Ann-Marie MacDonald (Fall on your Knees) og D.R. MacDonald (Cape Breton Road). Den gæliskspråklige sangeren Mary Jane Lamond har utgitt flere album på gælisk, blant annet den kjente sangen «Horo Ghoid thu Nighean» («Jenny Dang the Weaver).
Queen’s Universitys skoleslagord er «Oilthigh na Banrighinn a’Banrighinn gu brath!» («Dronningens college for alltid!»), og synges tradisjonelt etter touchdown-mål i kanadisk fotball-kamper. Universitetets lag har kallenavnet Golden Gaels («Gylne gælere»).
Nova Scotias gæliske karakter har påvirka provinsens industri og tradisjoner. «Glen Breton Rare» på Cape Breton er verdens eneste maltwhisky produsert utenfor Skottland. Gæliske nybyggere i Windsor, Nova Scotia tilpasset den populære gæliske sporten shinty til å spilles på is med skøyter – forløperen til moderne ishockey.
Den første gæliskspråklige filmen laga i Nord-Amerika, Faire Chaluim Mhic Leòid («The Wake of Calum MacLeod») er en seksminutters kortfilm filmet på Cape Breton.

Framtida

Den siste personen i Ontario som snakket gælisk flytende, som stammet fra de opprinnelige nybyggerne i Glengarry County, døde i 2001.
I 2006 ble den andre årlige Halifax Celtic Fèis avlyst på grunn av arrangørene følte de ikke kunne «gi publikummet et førsteklasses festival»; planer er imidlertid på vei for framtidige hendelser. I 2005 ble hjemmesiden til det populære kanadiskgæliskspråklige magasinet «Am Braighe» lagt ned, og magasinet blir ikke lenger utgitt.
Forbindelser mellom Nova Scotia og Skottland har blitt etterspurt, og den første avtalen mellom de to, Memorandum of Understanding, ble underskrevet i 2002. Gælisk tilbys i dag som introduksjonskurs på ungdomsskolenivå, i tillegg til de mer avanserte kursene på St. Francis Xavier University og Nova Scotia Gaelic College. Privatskoler og privatlærere er også tilgjengelige på Nova Scotia og i bystrøk ellers i Canada. I 2007 opprettet Nova Scotias regjering «Office of Gaelic Affairs» på grunn av den økte oppslutningen rundt gælisk kultur i området i de siste årene. I pressemeldinger har de kunngjort at planene er at det skal være minst 25 000 personer som snakker gælisk flytende innen 2027.