Bob Hayes

Tidlig liv

Hayes gikk på Matthew Gilbert High School i Jacksonville, hvor han var en reserve halfback på amerikansk fotballaget. Gliberg High Panthers avsluttet 1958-sesongen 12–0, og vant Florida High School Athletic Associations delstatsmesterksap for "sorte skoler" med en 14–7 seier over Dillard High School fra Fort Lauderdale foran over 11 000 tilskuere. Som et resultat av datidens rasepolitikk skulle laget ikke bli anerkjent som ett av de beste lagene i Florida High School Athletic Association før 50 år senere.

College-karriere

Hayes var en høyt ettertraktet atlet, og endte opp med å ta imot et fotballstipend fra Florida A&M University, som var et historisk sort college, hvor han utmerket seg i friidrett.
Han tapte aldri ett løp i 100 yard eller 100 meter, men ble ikke invitert til noen av de offisielle arrangementene av de større skolene i hans område. I 1962 inviterte University of Miami ham til ett arrangement på deres campus, hvor han tangerte verdensrekorden på 9,2 sekunder i 100 yards, som hadde blitt satt av Frank Budd fra Villanova University året før. Han var også den første personen til å løpe 60 yards på under seks sekunder da han satte en innendørs verdensrekord på 5,9 sekunder.
Til tross for at han ikke brukte en tradisjonell løpestil slo han i 1963 rekorden på 100 yards med 9,1 sekunder, en rekord som stod i 11 år før Ivory Crockett senket den til 9,0 i 1974). Samme år satte Hayes en verdensrekord på 200 meter (20,5 sekunder, men tiden ble aldri ble anerkjent) og løp 220 yards på 20,6 sekunder (med motvind på 8 miles per time (13 km/t)). Han ble valgt til å representere USA under Sommer-OL 1964 i Tokyo. Hans fotballtrener Jake Gaither var negativt innstilt til å gi Hayes fri til å trene for olympiaden, som førte til at sittende president Lyndon B. Johnson personlig ringte Gaither for å sørge for at Hayes skulle få sjansen til å holde seg i form.
Han var AAU-mester på 100 yards tre år på rad, fra 1962 til 1964, og var i 1964 også NCAA-mester på 200 meter. Han gikk glipp av deler av sitt år som senior fordi han gjorde seg klar for OL.
I 1976 var han i den første gruppen som ble innlemmet i Florida A&M University Sports Hall of Fame. I 1996 ble han innlemmet i Southern Intercollegiate Athletic Conference Hall of Fame. I 2011 ble han innlemmet i Black College Football Hall of Fame.

Dallas Cowboys

Dallas Cowboys valgte Hayes i syvende runde (#88) i NFL Draft 1964 med et fremtidig draft pick, og tok en sjanse på at en olympisk løper med mangel på erfaring og talent i amerikansk fotball kunne egne seg som en wide receiver. Han ble også valgt av Denver Broncos i 14. runde (#105) i AFL Draft 1964 med et fremtidig pick. Det skulle vise seg å være et smart valg. Hayes har av mange blitt nevnt som en av grunnene til at one defense og bump and run coverage ble utviklet, i et forsøk på å stanse ham.
Hayes fant mest suksess i sine to første sesonger, og ledet NFL i mottatte touchdowns med henholdsvis 12 og 13. I 1966 tok Hayes imot seks pasninger for 195 yards mot New York Giants i Cotton Bowl. Senere, i en kamp mot Washington Redskins, tok Hayes imot ni pasninger for 246 yards (en franchiserekord som varte til Miles Austin slo den med 250 yards den 11. oktober 2009 mot Kansas City Chiefs). Hayes' hastighet tvingte andre lag til å bruke zone defense siden ingen andre spillere kunne holde følge med ham. Ettersom at motstanderlaget måtte spre spillerne sine ut for å ha en bedre sjanse mo Hayes kunne Cowboys også fokusere på løp, med spillere som Don Perkins, Calvin Hill, Walt Garrison og Duane Thomas. Hayes er også beryktet for to forskjellige hendelser, fra NFLs tittelkamp i 1966 og '67, begge ganger mot Packers. Under kampens siste viktige play i 1966 glemte Hayes å blokkere linebackeren Dave Robinson, som førte til at Don Meredith nesten ble sacked og måtte ta en sjanse på et kast til end zonen som endte opp med en interception av Tom Brown. I 1967, "Ice Bowl" som ble spilt på nyttårsaften, skal Hayes ha avslørt hvorvidt Cowboys' neste play var et løp eller pasningsspill da han varmet hendene sine i buksene sine for å holde dem varme når Cowboys skulle spille et løp, så Packers visste at de ikke trengte å dekke ham. Den 17. juli 1975 ble han byttet til San Francisco 49ers mot et draft pick i tredje runde (#73-Duke Fergerson).

San Francisco 49ers

I 1975 spilte Hayes som starter sammen med Gene Washington for San Francisco 49ers. Han ble waived den 23. oktober etter å ikke ha levd opp til forventninger, og ble erstattet med wide receiver Terry Beasley.

Variert offensiv trussel

I tillegg til å spille som receiver var Hayes punt returner for Cowboys, og ledet ligaen med 20,8 yards per return i snitt med to touchdowns, inkludert én på 90 yards mot Pittsburgh Steelers. Han ble utvalgt til Pro Bowl tre ganger og var på All-Pro førstelag to ganger, og andrelag to ganger. Han var med Dallas over fem Eastern Conference-titler, to NFC_titler, nådde to Super Bowl og spilte en viktig rolle i Dallas' første Super Bowl-seier i 1972, som også gjorde Hayes til den første og eneste spilleren til å vinne en olympisk gullmedalje og en Super Bowl ring. Ettersom ligaens forsvar forbedret sitt zone defense, tildels som en respons på hvor stor trussel Hayes var, var han fremdeles nyttig for Cowboys, om enn mer som en avledningsmanøver enn som en trussel dypt på banen.

Rekorder med Cowboys

Hayes var den andre spilleren (etter Franklin Clarke) i Dallas Cowboys' historie til å nå over 1 000 yards (på løp eller gjennom luften) i én sesong, noe han gjorde i sin nykommersesong med 1 003 yards. I samme sesong ledet han laget med 46 mottagelser, og satte en franchiserekord med 13 touchdowns totalt, og 12 på pasninger. Ved slutten av sin 11 år lange karriere hadde han mottatt 371 pasninger for 7 414 yards og 71 touchdowns, med 20 yards per pasning i snitt (både touchdowns og yards per pasning i en karriere er fremdeles franchiserekorder). Han hadde også 68 yards på rush, 581 yards på 23 kickoff returns, og 1 158 yards og tre touchdown fra 104 punt returns.
I 1965 startet han også en rekke (1965–1966) på syv kamper på rad med minst én mottatt touchdownpasning, som fremdeles er en delt franchiserekord med Franklin Clarke (1961–1962), Terrell Owens (2007) og Dez Bryant (2012).
Med 7 295 mottatte yards er han rangert som #4 i Cowboys' historie. Hayes holder ti rekorder for seriespill, fire for punt returns og 22 totalt i franchisen, som gjør han til en av de beste receiverne i Cowboys' historie.
I 2004 ble han inkludert i Professional Football Reasearchers Associations Hall of Very Good.

Død

Den 18. september 2002 døde Hayes i sin hjemby Jacksonville fra nyresvikt, etter en lengre kamp mot prostatakreft og leverproblemer.

Kontrovers i 2004

Hayes var nær å bli innlemmet i Pro Football Hall of Fame i 2004, men ble stemt ut i siste runde. Avgjørelsen var merket av kontroverser, da mangle mente at Hall of Fame Senior Selection Committee hadde et vendetta mot medlemmer av Dallas Cowboys og noen andre NFL-lag. Andre mente at det var Hayes' trøbbel med loven og rusmisbruk som hadde ført til avgjørelsen. Ikke lenge etter at årets nye medlemmer av Hall of Fame i 2004 ble annonsert sa skribent for Sports Illustrated Paul Zimmerman opp sin plass i utvelgingskommiteen i protest. Zimmerman skulle eventuelt returnere til kommiteen, men er ikke lenger et medlem.

Innlemmelse i 2009

Den 27. august 2008 ble Hayes nevnt som en av to "senior candidates" for valget til Hall of Fame i 2009. Lørdag den 31. januar 2009 ble han offisielt innlemmet i æresgalleriet.
Dagen etter utga Lucille Hester et brev hun sa Hayes hadde skrevet tre år før han døde, den 29. oktober 1999, i tilfelle han skulle dø før han ble innlemmet.
You know I am not sure I am going to be around if I get into the Pro Football Hall of Fame so you must read this for me, I am not sure, I guess I am feeling sorry for myself at this time but you must remember everything I want you to do and say. Mother said you would do what I want because you always did. So read this for me.
I would like to thank everyone who supported me to get into the NFL Hall of Fame, the Dallas Cowboys organization, all of my team mates and everyone who played for the Cowboys, (thank the San Francisco 49rs   too). Thank the fans all around the country and the world, thank the committee who voted for me and also the ones who may did not vote for me, thank Mother and my family, thank Roger Stauback  and tell all my teammates I love them dearly.
Thank the Pro Football Hall of Fame, all the NFL teams and players, Florida A&M University, thank everyone who went to Mathew  Gilbert High School, thank everyone in Jacksonville and Florida and everyone especially on the East Side of Jacksonville. Thank everyone in the City of Dallas and in Texas and just thank everyone in the whole world.

I love you all.
Hester leste brevet opp personlig foran hundrevis i publikum og på riksdekkende TV, og øyeblikket ble beskrevet som "... one of the most compelling and touching scenes the Hall of Fame has seen." Ikke lenge etter ble det avslørt at brevet, som det ble påstått at var personlig signert, var printet med skrifttypen Calibri, som ikke eksisterte før fem år etter Hayes døde. Andre familiemedlemmer stilte seg mot Lucille Hesters handlinger og påstander om Bob, og sørget for at hun ikke var en del av Hall of Fame-seremonien.
Den 8. august 2009 ble Hayes innlemmet i Pro Football Hall of Fame. Roger Staubach, en av Hayes' lagkamerater under hans tid med Dallas Cowboys, og Hayes' sønn Bob Hayes Jr. avduket bysten, som var utformet av Scott Myers. Seks medlemmer av Bobs mesterskapslag fra Gilbert High School var også tilstede.
Han ble i 2017 innlemmet i Texas Track and Field Coaches Hall of Fame.