William Cohen

Tidlig liv og utdannelse

Cohen ble født i Bangor, Maine. Hans far, Reuben Cohen, var en russisk-jødisk immigrant til USA og baker. Hans mor var av irsk avstamning. 
Han tok eksamen ved Bangor High School i 1958, og gikk så ved Bowdoin College, der han fikk graden cum laude med en Bachelor of Arts grad i latin i 1962. Mens han gikk på high school og college spilte Cohen basketball, og fikk spille på Maine all-state high school and college basketball team, og ved Bowdoin ble han inntatt i the New England All-Star Hall of Fame. Cohen studerte så jus ved Boston University School of Law og gikk av med en Bachelor of Laws grad i 1965.
Cohen skilte seg fra sin første kone, Diana Dunn, 15. februar 1987.
14. februar 1996 giftet Cohen seg med Janet Langhart. Langhart er en tidligere fotomodell, og har arbeidet i fjernsyn i Boston, og som korrespondent. Janet Langhart ble kjent som «Pentagons førstedame» mens Cohens var forsvarsminister.

Tidlig karriere

Etter jusstudiene, ble Cohen etterhvert partner i et advokatfirma i Bangor. Cohen begynte så å arbeide for påtalemyndigheten i Penobscot County, Maine i perioden 1968 til 1970. I 1968 ble Cohen lærer ved Husson College i Bangor, og litt senere ved University of Maine (1968–1972).
Cohen ble valgt inn i byrådet i Bangor City i perioden 1969 til 1972, og ble ordfører i Bangor i 1971 til 1972.

Representantenes hus og Senatet

I 1972 vant Cohen en plass i Representantenes hus, som representant fra Maines 2. kongressdistrikt, han etterfulgte William Hathaway, som ble valgt inn i Senatet.
I sin første periode i Kongressen, ble Cohen dypt involvert i etterforskningen av Watergate-skandalen. Som et medlem av House Committee on the Judiciary, ble han en av de første republikanerne som brøt med partiet og stemte for å stille president Richard Nixon for riksrett. På denne tiden utnevnte Time ham til en av «Amerikas 200 fremtidige ledere».
Etter tre perioder i Huset, ble Cohen innvalgt til Senatet i 1978. Cohen ble gjenvalgt i 1984 og 1990, og var totalt 18 år i Senatet fra 1979 til 1997.
I 1994 etterforsket Cohen den føderale regjeringens prosess for å kjøpe informasjonteknologi, og hans rapport Computer Chaos: Billions Wasted Buying Federal Computer Systems, sørget for mye debatt. Cohen trakk seg fra Senatet i 1996; Susan Collins, som hadde arbeidet for Cohen, ble valgt som hans etterfølger (Maines andre senator, Olympia Snowe, hadde også jobbet for Cohen, mens han var i Representantenes hus).
Mens Cohen var i Senatet, var han med i både United States Senate Committee on Armed Services og United States Senate Committee on Homeland Security and Governmental Affairs (1979–1997) og han var medlem av United States Senate Select Committee on Intelligence i perioden 1983–1991 og 1995–1997. Han var også med i utformingen av flere kjente lover relatert til forsvarssaker, som Competition in Contracting Act (1984), Montgomery GI Bill Act (1984), Goldwater-Nichols Act (1986), Intelligence Oversight Reform Act (1991), og Federal Acquisition Reform Act (1996).

Forsvarsminister

Etter å ha trukket seg fra Senatet, ble Cohen utnevnt av President Bill Clinton som forsvarsminister under Clintons andre periode som president, fra 1997 til 2001. Denne utnevnelsen var sjelden, da det var en av de få utnevnelsene som krysset partilinjene i nyere historie. Cohen ble enstemmig godkjent av Senatet 24. januar 1997.
Som forsvarsminister spilte Cohen en stor rolle i det amerikanske engasjementet i Irak og Kosovo, inklusive fjerningen av Wesley Clark fra sin post som NATO Supreme Allied Commander. Både Operasjon Desert Fox i Irak og Operasjon Allied Force i Kosovo skjedde bare måneder etter at al-Qaida gjennomførte bombeangrepene i 1998 mot de amerikanske ambassadene i Dar-es-Salaam i Tanzania, og Nairobi i Kenya.

Internasjonale relasjoner og situasjoner

En av Cohens første oppgaver som forsvarsminister var spørsmålet rundt utvidelsen av NATO, noe han støttet, og forholdet mellom forsvarsalliansen og Russland. På et toppmøte mellom President Clinton og den russiske president Boris Jeltsin i Helsingfors, mars 1997, anerkjente Jeltsin at en utvidelse av NATO var uunngåelig. To måneder senere gikk Cohen med på, etter forhandlinger med de andre NATO-landene, å etablere et forum som inkluderte Russland, NATOs generalsekretær og representanter for de andre NATO-landene, der russerne kunne lufte en vid rekke sikkerhetsspørsmål som var viktige for dem. Den formelle avtalen banet veien for en invitasjon i juli 1997 fra NATO til flere nasjoner, inklusive Polen, Ungarn og Tsjekkia, om fremtidig medlemskap i alliansen.
Det foreslåtte amerikanske rakett-forsvarssystemet fikk oppmerksomhet på Helsingfors-toppmøtet, der Clinton og Jeltsin ble enige om en tolkning av ABM-avtalen fra 1972 som tillot USA å fortsette med et begrenset rakett-forsvarssystem som var under utvikling. Spesifikt ble Clinton og Jeltsin enige om å skille mellom et nasjonalt rakett-forsvarssystem, rettet mot strategiske våpen, noe ABM-avtalen ikke tillot, og et rakett-forsvarssystem for å beskytte seg mot våpen med kortere rekkevidde. Noen kritikere mente at en hver avtale av denne art ville gi uønskede begrensninger på kortrekkende raketter og forsvarsystemer. Helsingfors-møtet ga også fremdrift i våpenreduksjons-forhandlingene mellom USA og Russland, en sak høyt på Cohens agenda. Jeltsin og Clinton ble enige om behovet for en tidlig russisk ratifisering av START I og START II og forhandlinger av START III for å redusere ytterligere de strategiske atomvåpnene hos begge landene.
Fortsettelsen, i det minste fram til midten av 1998, av eksisterende fredsbevarende operasjoner med amerikanske styrker i Bosnia og muligheten for nye slike oppdrag, bekymret Cohen, som tidligere hadde vært imot slike operasjoner. Humanitære tiltak som ikke involverte fredsbevarende styrker, slik som i Rwanda, virket også mere sannsynlige i fremtiden. Andre framtredende nasjonale sikkerhetsspørsmål, inklusive problemene med Irak, Libya og Nord-Korea, samt konflikten mellom Israel og Palestina, var problemstillinger som opptok Cohen.