google/wiki40b huggingface dataset:
Interseksualitet

Interseksualitet (IS) eller intersex er en medisinsk tilstand som består i at et individ av en organisme som ikke naturlig er tvekjønnet, blir født med trekk som gjør at det er vanskelig å bestemme individets kjønn.
Tidligere ble disse tilstandene hos mennesker kalt intersex. Nå benyttes betegnelsen «Disorders of sex development» (DSD), eller barn med uklare kjønnskarakteristika. Enkelte land bruker en tredje kjønnsbenevnelse for personer som er født tvekjønnet.

Mennesker

Tilstanden er kjent hos mennesket. Hvert år fødes 12-15 barn i Norge med så uklare kjønnskarakteristika at det oppstår tvil om barnets kjønn ved fødsel. Det vil si at man ut ifra de ytre kjønnsorganene ikke kan si om barnet er en gutt eller en jente.

Betegnelse

Tidligere ble disse tilstandene kalt intersex. Nå benyttes betegnelsen «Disorders of sex development» (DSD), eller barn med uklare kjønnskarakteristika. Intersex tilsier at barnet ikke har et kjønn, eller er et mellomkjønn. De ansvarlige norske leger mener imidlertid at barnet har et kjønn, og at det er deres oppgave å finne kjønnet.

Fysiske kjennetegn

Kjønnsorganene hos DSD-barn kjennetegnes av lang klitoris/liten penis, et urinrør som ligger bak klitoris/den lille penisen, området mellom endetarm og klitoris er sammenvokst. Det kan være vanskelig å se om dette området er en liten pung eller hovne kjønnslepper.

Behandling

Undersøkelsene for å fastslå kjønnet, består av granskning av indre og ytre kjønnsorganer samt analyse av kromosomer, gener, hormoner og reseptorer. Etter grundig tverrfaglig overveielse fastslår man hvilket kjønn barnet har.
DSD-barn behandles vanligvis både med hormoner og kirurgi. De behandles enten ved Rikshospitalet i Oslo eller ved Haukeland universitetssykehus i Bergen.
Villa Smedbråten

Historie

Navnet kommer av smeden Jørgen Torgersen som omkring år 1800 var forpakter av en løkke nordvest på Bygdøy. Den ble kalt «Torgersløkken» eller «Smedbråten». Beliggende ved Bestumkilen lå her også vertshuset Karenslyst, eid og drevet av traktør Hans Johan Lorange (1810–1864).
Området ble kjøpt av Johan Henrik Andresen (1815–1874) i 1850-årene.  Eiendommen Smedbråten var omkring 27 dekar stor og Andresen fikk  oppført en villa tegnet av Georg Andreas Bull. Denne ble revet for å gi plass til den nye villaen i 1930-årene.
Mannen som ville bli konge

Handling

To eventyrlystne britiske soldater, Dravot og Carnahan, befinner seg i det koloniserte India på 1880-tallet. Gjennom diverse lyssky forretninger har de tusket til seg penger, men ønsker ikke å ende opp som noen simple tyver. Med 20 rifler og en idealistisk glød legger de derfor ut på en lengre reise for å underlegge seg Kafiristan, et område hvor mange stammer ligger i innbyrdes krig. Etter en lang og strabasiøs ferd havner de i en avsides landsby i Afghanistan, og ved hjelp av sine kunnskaper om moderne krigføring vinner de en rekke stammekriger for landsbyen. En dag oppstår en hendelse som får befolkningen til å tro at Dravot er inkarnasjonen av Aleksander den store. De to utnytter situasjonen og Dravor får status som noe mellom konge og gud. Men etter en stund går denne nyvunnede kongemakten til hodet på Dravor.
Merke (kjennetegn)

Merke er en betegnelse som idag brukes til dels med samme betydning som kjennetegn, men da spesielt bildekjennetegn eller visuelle kjennetegn. Slike kjennetegn kalles også for logoer, spesielt når de inneholder bokstaver eller lignende figurer og stiliseringer. Bokstavmerker kalles monogrammer når de inneholder personers forbokstav(er), såkalte initialer.
I middelalderen – blant annet i sagaene – er ordet merke brukt mest om en fane; se merke (fane)
Ordet merke inngår idag i en rekke sammensetninger som bl.a. varemerke, grensemerke, stempelmerke, bumerke, våpenmerke (våpenskjold), tøymerke, femerke (dyremerke) og tømmermerke.
Ordet inngår også i frimerke fordi dette er merker på brev for å vise at portoen er betalt.
Mange offentlige myndigheter har sine egne merker som de bruker som kjennetegn. Disse merkene er i Norge strafferettslig beskyttet i straffeloven § 165 mot «uhjemlet bruk». Det samme gjelder noe «som lett kan forveksles med slike». Tilsvarende rettsbeskyttelse har internasjonale organisasjoners kjennetegn i straffeloven § 166. Offentlige myndigheters merker kan ikke registreres som – eller inne i – varemerke eller design.
Fylkesvei 7252

Fylkesvei 7252 går mellom Forvik og Vistnesodden i Vevelstad kommune. Veien er 3,9 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 111.
Lensepumpe

En lensepumpe er en pumpemekanisme som skal tømme (lense) væske, vanligvis vann, fra en båt, et fartøy, en gruve, en kjeller eller en tank. Pumpen kan være fastmontert eller flyttbar og er bygd som fortrengningspumpe eller sentrifugalpumpe. Drivkraften kan være håndmakt eller maskinell, avhengig av hvor den skal brukes. Det finnes også mekanismer som drives av bølgebevegelser.
I gruver ble lensepumper brukt til å fjerne sigevann, før dampmaskinen kom ble pumpene drevet med hestevandring.
Et vanlig bruksområde er fjerning av lensevann og bunnvann fra båter og skip. For større fartøyer setter FNs internasjonale organisasjon, IMO, i sitt regelverk SOLAS krav til antall, plassering, materiale, alarmer og virkemåte for pumpene . På større fartøy med store rom som skal lenses er det bygd lensebrønner som danner laveste punktet i rommet og som pumpen suger fra.
Mindre båter tømmes ofte med øsekar, mens motorsnekker og større båter bruker lensepumpe. Denne kan være lineært drevet ved at en har et rett rør med en ventil nederst som åpner ved oppsug og lukker ved nedtrykk kombinert med en stang som har en skiveformet ende der ventilen åpnes ved nedtrykk og lukkes når innholdet i røret løftes opp. Innholdet (vannet) ledes så ut over båtsiden. En mere avansert pumpe har en roterende funksjon som enten kan sveives eller drives med en liten elektromotor, avhengig av om båten er utstyrt med elektrisitetsforsyning.
Ved større vannlekkasjer vil en måtte bruke pumper med større kapasitet. Disse fåes med motordrift og er gjerne transportable. Brannvesenets pumper for utlegg til småvann og andre eksterne vannkilder vil også kunne fungere som lensepumper dersom der har vært større vanninntrenging i hus og bygninger.
Grå engmåler

Utseende

En ganske liten (vingespenn 17 – 21 mm), slank, gråhvit måler. Vingene har tre, oftest utydelige, lysgrå tverrbånd og en liten, mørk flekk litt foran midten. Forvingen har også en smal, bølgete, hvit tverrlinje langs ytterkanten. Larven er naken, gulbrun, hvert kroppsledd har et par små, mørke flekker på ryggen.

Levevis

Arten kan forekomme i skog, i hager og parker eller i mer åpne områder av skrotemark. Larven kan leve på en rekke forskjellige arter urter, også på bergflette (Hedera helix). De voksne målerne flyr i juli – august.

Utbredelse

Arten finnes i Nord-Afrika og over det meste av Europa. I Norge er den funnet langs kysten til Rogaland.
Trizogeniates trivittatus

Utbredelse

Billen finnes i den neotropiske faunaregionen, nærmere bestemt i Bolivia og Peru.
Coelocrania

Utseende

Middelsstore (ca. 8 millimeter), avlange, blanke, brune bladbiller, dekkvingene svarte i den bakre delen. Dekkvingene er avlange og jevnbrede. På bakfoten er det første fotleddet ikke lenger enn de to neste til sammen.

Levevis

Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.

Utbredelse

Slekten er utbredt på Ny-Guinea.
Giacomellia

Utseende

Små til middelsstore (vingespenn 35-50 millimeter) påfuglspinnere med avrundede vinger. Den nybeskrevne Giacomellia escobari er ensfarget lysbrun, de andre artene har hvit grunnfarge. Thorax har brune striper på sidene, forvingen har brun forkant og en brun lengdestripe midt i vingen, dessuten gjerne spredte, brune skjell. Bakvingen kan være brunhvit eller rosa.

Levevis

Som vanlig hos påfuglspinnere kan larvene finnes på mange forskjellige busker og trær. De spinner ikke noen kokong, men graver seg ned i jorden for å forvandle seg til en puppe i et utgravd kammer. De voksne sommerfuglene tar ikke næring til seg.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sør-Amerika.
Montrose (Angus)

Historie

Tidlige navn synes å vise til nærvær fra en norsk eller norrøn bosetning i området rundt den nåværende havnen. Nordmenn slo seg ned flere steder i Skottland, mest i nord på de ytterste øyene, men også et stort antall i områdene Moray og Banff og så langt sør som Galloway. De ble fort assimilert i den øvrige befolkningen, og gælisk synes å bli det foretrukne språket. Disse inngifte ble kjent som gallgaels (fremmede gallere), skjønt også som murchadah (sjøkrigere). Montroses opprinnelige bosetning lå en kilometer vest for dagens sentrum, på vestsiden av Montrose Basin i Old Montrose.
Første gang Mentrose blir dokumentert skriftlig er i et brev, et charter, om rettigheten av burgh fra kong David I av Skottland, som nå er gått tapt. Det sto en middelalderkirke på det stedet som den nåværende kirke, Old Church, står i dag, sammen med et sykehus rett ved som strekker seg tilbake til 1200-tallet. I 1180 var det et kongelig slott i Montrose, men det ble ødelagt av William Wallace i 1297 og det finnes intet spor etter det i dag.
Det samme året som Robert I av Skottland døde, i 1329, donerte han penger til en lærer, den tidligste opptegnelsen på skoleinstitusjonen i området, det nåværende Montrose Academy.
I middelalderen var det regulær handel med den hanseatiske handelskartellet i Nord-Tyskland og sydlige Skandinavia, og på 1700-tallet var byen et betydelig senter for smugling.
Montrose hadde en prominent rolle under reformasjonen. John Erskine av Dun, George Wishart og Andrew Melville var betydningsfulle reformatorer mens John Knox feiret den første protestantiske nattverden i Erskines hus.

Golf

Montrose har også den femte eldste golfbanen i verden, Montrose Medal, dateres tilbake til 1562. Det er også en kvalifisert bane for The Open Championship (også kalt for The British Open).

Kjente personer

Vest for byen ligger Montrose Basin, det største basseng for innlandssaltvann i Storbritannia.
Den skotske poeten Helen Cruickshank vokste opp i dette området.
Kumgangfjellet

Kumgangfjellet turistregion

I 1998 ble sørkoreanske turister tillatt å besøke Kumgangfjellet. De ble først fraktet fra Sør-Korea i skip, men i 2003 ble det åpnet en vei som krysset den demilitariserte sonen som skiller de to koreanske statene. I 2002 ble området rundt fjellet skilt ut fra Kangwonprovinsen for å bli et eget spesielt selvstyrt område i Nord-Korea.
I november og desember i 1998 besøkte 15500 turister området, i 1999 148.000 og i år 2000 endte besøkstallet på 213.000. I 2001 kom det til uenigheter over landtransport og besøkstallet sank til 58.000. Etter 2002 stabiliserte antallet seg på vel 240.000 turister hvert år. I juni 2005 offentliggjorde Hyundai Asan at besøkende nummer 1 million ble registrert.
Området er åpnet av nordkoreanske myndigheter for skaffe til veie hard valuta. Besøkende kan derfor ikke betale med sørkoreanske won, ei heller med nordkoreanske won, men må benytte amerikanske dollar. I 2003 ble det tillatt at enkelte nordkoreanere solgte de sørkoreanske turistene mat og suvenirer. Men de fleste som arbeider på det nordkoreanske turistanlegget er kinesere av koreansk hærkomst, og som snakker koreansk. Området er utviklet av Hyundai Asan, som også har planer om å utvikle området med et eget skisenter og golfbane.

Skyteepisode

Om morgenen den 11. juli 2008 ble en 58 år gammel sørkoreansk kvinne skutt og drept mens hun gikk på turistanleggets strand. Hun kom innenfor grensene til et militært område, og ble deretter skutt to ganger av nordkoreanske soldater. Nordkoreanske myndigheter hevder hun ikke stanset da hun ble bedt om det, og at dette førte til skyteepisoden. Sør-Korea krevde å få inspisere stedet, noe de ikke fikk anledning til. Nordkoreanske myndigheter mener ansvaret for hendelsen er både offerets og sørkoreanske myndigheters eget, og bygger dette på sakens fakta.
Som en følge av skyteepisoden avbrøt Sør-Korea alle nye turistreiser over grensa til Kŭmgangsan. I mars 2010 truet nordkoreanske myndigheter med å sette i verk ekstraordinære tiltak om turistforbundet ikke ble hevet. 23. april 2010 konfiskerte Nord-Korea fem eiendommer eid av Sør-Korea på området, og forklarte dette med at det var kompensasjon for den skade Nord-Korea ble påført på grunn av opphøret av turiststrømmen. Konfiskeringen ble også sett på som et svar på at Sør-Korea beskylte Nord-Korea for senkningen av det sørkoreanske marinefartøyet Cheonan.
Siden april 2010 har Nord-Korea tillatt bedrifter å arrangere turer fra den nordkoreanske siden, noe som gjør det stadig mindre sannsynlig at turene fra Sør-Korea vil gjenopptas.
Imidlertid ble turistanlegget tatt i bruk i oktober og november 2010 for å gjennomføre en familiegjenforening av 200 koreanske familier som har levd adskilt siden Koreakrigen.
Sykling under Panamerikanske leker 1951

Sykling under Panamerikanske leker 1951. Sykling var med som en av sytten sporter i de første Panamerikanske leker 1951 som ble arrangert i Buenos Aires i Argentina fra 15. februar til 9. mars. Det var fire individuelle og en lagkonkurranse i banesykling og to individuelle og en lagkonkurranse i landeveissykling. Argentina ble beste nasjon med sju gullmedaljer foran Chile med en.
Grey Goo Symposium

Grey Goo Symposium er en årlig konferanse med nanoteknologi i fokus som årlig blir avholdt av Timini, linjeforeningen for masterstudiet i nanoteknologi ved NTNU, i samarbeid med Nano@NTNU. Navnet er hentet fra det fiktive scenarioet om "grey goo" der nanoteknologi sprer seg hurtig over hele verden.
Konferansen ble for første gang avholdt 13. februar 2014, og fikk oppmerksomhet i mediene gjennom blant NRK Trøndelags radiosending og en artikkel i Gemini. Arrangementet går ut på at masterstudenter og bedrifter blir invitert til å fortelle om seg selv og hva de driver med, i forskningsøyesmed. Temaene som gikk igjen i det første Grey Goo Symposium var alt fra isavstøtende belegg og kretforskning til grafen, nanotråder og biosensorer. Hensikten er å skape en plattform for nanoteknologi, et meget nytt fagfelt i sterk vekst.
Konferansen har blitt arrangert hvert år siden oppstarten .
Elvira Öberg

Sesongen 2016/17

Öberg deltok i ungdomsklassen under Junior-VM i skiskyting 2017, der hun kom på tredjeplass på 10 km individuell start og 16.-plass på sprinten. Hun deltok også i junior-SM i langrenn, og fikk der bronse på 10 km fristil i klassen D17-18 år. Hun vant vant sprinten og jaktstarten i 18-19-årsklassen under junior-SM i skiskytingm og vant distanseøvelsen i 18-19-årsklassen under SM i rulleskiskyting. Hun ble kåret til «Årets nykommer» under det svenske mesterskapet i skiskyting. 
I den svenske cupen i skiskyting kom hun på fjerdeplass i klassen D18-19 og 17.-plass i klassen D22.

Sesongen 2017/18

Hun vant jaktstarten i klassen D18-19 i junior-SM i skiskyting i 2018, og vant også klassen D20-21 i den svenske cupen i skiskyting. I IBU-cupen for junior 2017/18 kom hun på delt niendeplass, sammen med Kamila Zuk. Hun vant distanserennet i klassen D18-19 under SM i rulleskiskyting i 2018. Under SM i skiskyting ble hun kåret til «Årets rakett».
Hun deltok i Junior-EM i skiskyting 2018 i Pokljuka i Slovakia, og kom der på niendeplass på sprinten, men gikk seg opp til andreplass på jaktstarten, bak Polina Sjevnina fra Russland. På 12,5 km enkeltstart kom hun på tiendeplass, og på mix-stafetten kom Sverige på åttendeplass. Hun deltok også i Junior-VM i skiskyting 2018, og fikk der tre gullmedaljer; hun vant sprint og 10 km individuell start individuelt, og deltok på Sveriges stafettlag som vant 3 × 6 km stafett, der hun gikk sammen med Amanda Lundström og Ella Halvarsson. På jaktstarten kom hun på femteplass. 
Hun vant distanserennet i klassen D18-18 under det svenske mesterskapet i rulleskiskyting. Hun ble tatt ut på Sveriges landslag i skiskyting etter denne sesongen. Sommeren 2018 vant hun 18-19-årsklassen i SM i rulleskiskyting, og hun vant kvinnenes skytefinale og den påfølgende superfinalen i skyting under Blinkfestivalen 2018, der hun slo Erlend Bjøntegaard.

Sesongen 2018/19

Normaldistansen under SM i skiskyting sesongen 2018/19 ble arrangert i november 2018, og Öberg kom der på niendeplass. Under Junior-VM i skiskyting 2019 fikk Sverige bronse på 3 x 6 km stafett i juniorklassen, der Öberg gikk sammen med Amanda Lundström og Annie Lindh. Individuelt kom hun på 17.-plass på 12,5 km enkeltstart, fjerdeplass på sprinten og 23.-plass på jaktstarten. 
I mars deltok  hun i Junior-EM i skiskyting 2019, der hun kom på 47.-plass på normaldistansen, 14.-plass på sprinten og 24.-plass på jaktstarten. Sverige kom her på 11.-plass på mix-stafetten.
Hamarøy kirke

Historie

Hamarøy tilhørte Salten fogderi.
Hamarøy var i 1589 et residerende kapellani under Steigen prestegjeld. Hamarøy ble ifølge Erlandsen utskilt som eget prestegjeld ved reskript 9.6.1809. Dette reskriptet har ingen slik bestemmelse, men sier at Hamarøy residerende pastorat ved den nåværende vakanse i Steigen soknekall må få tilbake de tiendeinntektene som lå til Steigen, men som før hadde ligget til Hamarøy. Hamarøy var vel et av de kapellanier som ble egne pastorat eller soknekall som følge av reskriptet 1.4.1740.
Ved kgl.res. 28.10.1882 ble det bestemt å rive Hamarøy gamle kirke og bygge en ny kirke med 700 sitteplasser. Til ny kirketomt og til utvidelse av kirkegården skulle det avgis ca. 20 ar fra prestegården.
Ved kgl.res. 19.9.1885 ble det tillatt å flytte Hamarøy gamle kirke til gården Karlsøy som et kapell for Sagfjorden. I Sagfjord kapell skulle det holdes 7 gudstjenester årlig, og det skulle anlegges gravplass ved kapellet. Ved kgl.res. 11.1.1909 ble det årlige gudstjenestetallet for Sagfjorden kapell økt til 12. Grensen mellom Hamarøy og Nordfold sokn er beskrevet i kgl.res.16.2.1933. Tømmerneset kapell ble oppført i 1952. (Kilde: Riksarkivet).

Lofotpresten Hans Egede

Hans Egede, «Grønlands apostel», kom til presten Niels Schielderup i Hamarøy omkring 1700, en uvanlig dyktig mann som ga gutten innføring i gresk, hebraisk, latin og teologi. Eksamen tok han med utmerkede karakterer, og det var kanskje på grunn av denne grundige opplæring at han ble uteksaminert fra Universitetet i København i 1705 med rosende vitnesbyrd om «stor flid og hurtighet» etter bare ett og et halvt års studier.
Malmøya (Larvik)

Malmøya er med sine 1190 dekar Larviks største øy i saltvann.
Malmøya ligger dels vendt mot havet, dels inn mot Viksfjord. Det offentlige kjøpte Malmøya av Fritzøe Skoger i 2002, og Larvik kommune har forvaltningsansvaret. Navnet Malmøya er sammensatt av det gammelnorske malmr og ey. Malmr betyr malm eller erts, men også sandmo eller grusslette. Den eldste skriftformen er Malmøy fra 1398. I 1600 og på 1700-tallet skrives navnet helst Malmøe, og fra 1838 er den matrikulert som Malmø. Den høyeste toppen der er Brunås.

Historie

Malmøya har sannsynligvis vært brukt av fiskere utover i middelalderen, med en viss dyrkning fra 1600-tallet på flatene i nord. Gården Malmøya hadde en skyld på 1 markebol omkring 1400, som må ha hatt basis i fisket her. I 1626 var skylden 1/2 tønne makrell, og Malmøya var da halvgård. I 1649 ble den overført til ødegård, og beholdt denne statusen i matrikkelen for 1667. Gården fikk da 1/2 skpd tunge i skyld, men i praksis fortsatte makrellskylden på 1/2 tønne å gjelde. I 1838 ble skylden satt til 4 dlr 4 ort 7 skilling, og 1886 til 8,49 skm, fordelt på to bruk.

Eiere

Oslo bispestol eide Malmøya 1398, men før reformasjonen ble den lagt under Olavsklosteret i Tønsberg. Malmøya ble inndratt under kronen omkring 1536, og var krongods i over 100 år. Brunlas lensherre Nils Lange forvaltet bygselretten 1649–1652, deretter Tønsberg len noen år. I 1658 pantsatte kronen Malmøya til kjøpmann Kjell Eriksson i Larvik, og han overdro den til sin svoger, sogneprest i Andebu, Peder Christiansstad. Grev Gyldenløve overtok skjøtet på Malmøya i 1680. Gyldenløve la Malmøya under Residensen i Larvik. Etatsråd F.W. Treschow overtok Malmøya sammen med det øvrige grevskapsgodset i 1835.
Løiten Brænderi

Løiten Brænderi ble etablert som råspritbrenneri i 1855 og var i drift fram til 1995.

Historikk

Løiten Brænderi ble dannet som et interessentselskap for å produsere råsprit basert på potetleveranser. Fordi selskapets første direksjonsmøte ble avholdt 14. mars 1855, ble det i 1885 bestemt at denne datoen skulle være å anse som selskapets stiftelsesdato. Det ble da utstedt 36 aksjer til 32 medunderskrivere. Brenneribygningen ble reist på gården Norderhaug østres grunn like ved elva Fura. Driften ble startet 15. januar 1856 og alt i første driftsår begynte brenneriet både med rensning av varen og med destillasjon. I 1871 ble det vedtatt at selskapet skulle «oprette og indtil videre drive en Destillation med Lager og Udsalg af renset Brendevin i Christiania» (se privatarkiv nr. 252 - Løiten Brænderis Destillation - i Statsarkivet i Hamar). Da Staten ved Vinmonopolet overtok all produksjon og salg av norsklaget sprit, ble Løiten Brænderis Destillation nedlagt. Løiten Brænderi fortsatte da med produksjonen av råsprit på lisens for Vinmonopolet. I 1930-årene startet brenneriet med annen virksomhet, bl.a. omsetting av bær og frukt. I 1936 ble varemerket Løiten Brænderis Fruktsaft registrert og brenneriet drev en stor saft- og syltetøyproduksjon frem til 1989. Husmassen ble da solgt til Løten Kommunale Eiendomsselskap, mens spritproduksjonen ble utskilt i eget selskap som så i 1995 ble kjøpt av NOPO, som la ned spritproduksjonen i Løten.
Arkivet etter Løiten Brænderi er oppbevart ved Statsarkivet i Hamar.
Lerinsøyene

Lerins-øyene, på fransk Îles de Lérins er en liten øygruppe ca. fem km utenfor den franske middelhavskysten nær Cannes. Det består av fire øyer: Sainte-Marguerite, Île Saint-Honorat, Saint-Ferréol og Île Saint de la Tradeliere, skjønt de to siste er svært små. Saint-Ferréol er satellitt av Saint Honorat i øst, og Saint-Ferréol grenser i øst mot  Sainte-Marguerite. 
Tidligere var Île Saint de la Tradeliere noe større enn Saint-Ferréol; i dag er det omvendt. Totalt dekker øyene 7,6 kvadratkilometer. Øygruppens navn går tilbake til noen tidligere latinske navn på to av øyene: Sainte-Marguerite het Léro, og Saint-Honorat het Lérina.

Historier og myter

Øya Sainte-Marguerite er blant annet kjent for sitt fengsel der den høyadelige fangen mannen med jernmasken ble holdt; han ble kjent ved Alexandre Dumas d.e.s  roman «Le Vicomte de Bragelonne», kalt «ti år etter» (Dix ans après). Fengselet skulle ha vært på den øya, og det var D'Artagnan som bragte den kongelige tvillingbror dit på kongens egen befaling. 
Den nest største øya, Saint-Honorat, har et kloster som er bebodd den dag i dag. Det ble grunnlagt ca. 400/410 av den hellige Honoratus av Arles. Herfra kom en stor rekke av 400- og 500-tallets katolske misjonsbiskoper, og ifølge legendene var Patrick av Irland én av dem som ble utdannet der.
Under den franske revolusjon fikk øyene det nye navnet  «Îles Marat et Lepeletier», til minne om to politikere som var blitt myrdet.