google/wiki40b huggingface dataset:
Nightmare City

Handling

Journalisten Dean Miller befinner seg på en flyplass i en europeisk by der han venter på en vitenskapsmann som han har avtalt å intervjue. Der blir han vitne til et militært fraktfly som foretar en nødlanding. Flyet klarer å lande sånn noenlunde uskadd, men da dørene åpnes strømmer det ut uhyggelige deformerte mennesker som går til angrep på militærpersonellet med både kniver og skytevåpen. Miller ønsker avsløre hendelsen for allmennheten, men General Murchison tillater ham ikke å fortelle noe. Han innser raskt at han må finne sin kone slik at de sammen kan flykte fra de blodtørstige zombieene, som nå har spredd seg over hele byen. Det viser seg etterhvert at zombiene ble skapt på grunn av radioaktiv stråling. Deres instinktive mål er å drepe de levende for så å skape nye zombier slik at de kan overta hele kloden.

Diverse

Nightmare City er en italiensk zombiefilm med tildels sterke voldsscener. Regissør Umberto Lenzi ble på 1980-tallet kjent for en rekke slike voldsfilmer, blant annet Cannibal Ferox. Voldsskildringene gjorde at den fikk problemer med filmsensuren i flere land. 
I Norge var den en av flere titler som i første halvdel av 1980-tallet ble trukket inn i videovolds-debatten. Filmen ble forbudt i flere land, blant dem Norge, Tyskland og Island. I flere andre land ble den utgitt i klippet versjon. 
I Norge var den i begynnelsen av 1980-tallet å finne i en svensk versjon utgitt av Video Invest. Den svenske versjonen hadde påtrykt 20 års aldersgrense på coveret. Det var Videoimport AS som hadde enedistribusjon for denne versjonen i Norge.

Filmkritikerne

Den har fått lunken mottakelse på skrekkfilmnettsteder som Classic-Horror, 1000 MISSPENT HOURS, ReelRundown. De fleste mente at den var dårlig laget, men underholdende.
Anders Buen

Bakgrunn

Etter folkeskolen tok han et 2-årig kurs ved en høyere skole i Vang i Hedmark, og så boktrykkerlære hos W. C. Fabritius i Christiania (1879).
Han var typograf, og ble formann for Den typografiske Forening i Christiania (1897-1898).

Pressemann

Han var redaktør i Social-Demokraten mellom 1900 og 1903, Ny Tid mellom 1903 og 1912, deretter journalist, på ny redaktør i Trøndelag Social-Demokrat mellom 1921 og 1927, deretter journalist i Arbeider-Avisen etter fusjonen.

Politiker

Anders Buen var medlem av Christiania bystyre i en periode mellom 1901 og 1903, samt Trondheim bystyre i åtte perioder fra 1907 til sin død. Han var medlem av Den socialdemokratiske Forening fra starten av.
Buen representerte Lademoen krets i Trondheim som stortingsrepresentant i fem perioder fra 1907 til 1921, de seks siste årene som parlamentarisk leder for Arbeiderpartiets gruppe fram til partisplittelsen i 1921. Han ble da leder av stortingsgruppa til det nyetablerte Norges Socialdemokratiske Arbeiderparti. Han var stortingspresident mellom 1919 og 1921.
Buen var en sterk motstander av den radikale fløyen i Arbeiderpartiet som var ledet av Martin Tranmæl. Han var en klart reformistisk sosialist, og han støttet Gunnar Knudsen sin Venstre-regjering mot Høyre, blant annet under striden om rettskrivingsreformen av 1917. 
Under Arbeiderpartiets første splittelse i 1918 sluttet han seg til den moderate fløy.
Dmitrij Bogrov

Bakgrunn

Dmitrij Bogrov stammet fra en velhavende familie assimilerte jøder. Han studerte jus i Kiev og kom i 1906 i kontakt med  anarkistisk gruppe. I 1907 ble han informant for den tsaristiske etterretningstjenesten Okhrana, og forsynte dem  med informasjoner om anarkistene, sosialdemokratene og det sosialrevolusjonære parti (som han selv var medlem av).

Drapsmann

Dmitrij Bogrov vant full tillit hos sjefen for det hemmelige politi i Kiev, oberstløytnant N.N. Kuljabko. Fra ham fikk han også tak i en billett til en jubileumsfeiring i Kievs operahus. Han myrdet så statsminister Pjotr Stolypin med en pistol i forbindelse med dette besøket i operaen, trass i at huset var sterkt bevoktet. Også tsar Nikolaj II var tilstede. Angrepet fant sted 14. september 1911; Stolypin døde av sine sår fire dager senere. 
Drapet ser ut til å ha blitt begått for å stoppe en populær og vellykket reformator, for slik å gjøre det lettere å gjennomføre en revolusjon. Stolypin var også involvert i anti-jødiske pogromer, som Bogrov ønsket å få stoppet.
Bogrov ble dømt til døden ved hengning av en militærdomstol og henrettet på festningen på høyden Lysa gora i Kiev. Henrettelsen fant sted mot Stolypins enkes appell om å spare hans liv - hun fremholdt at en henrettelse ikke ville bringe hennes mann tilbake. 
Etterforskningene etter bakmenn og forgreninger varte i et år, til tsaren til slutt forbød videre arbeide med saken. Dette har bidratt til spekulasjoner at høyreorienterte elementer i Okhrana var involvert, på grunn av Stolypins agrarreformer og arbeide for parlamentarisme, en tese som er blitt utdypet blant annet i en studie av Aleksandr Solsjenitsyn. Men senere historikere med god dokumenttilgang hevder at det ikke er funnet noe materiale som peker i den retning.
Pseudocobelura

Utseende

Middelsstore, avlange, brunlige trebukker. Dekkvingene kan ha lysere tegninger. Antennene er tynne og litt lengre enn kroppen, pronotum tønneformet, dekkvingene litt rundede.

Levevis

Larvene lever i død ved.

Utbredelse

Slekten er kjent fra Panama, Ecuador og det nordlige Brasil.
Polymetylmetakrylat

Polymetylmetakrylat (forkortet PMMA og også kjent som akrylglass) er en gjennomsiktig termoplast ofte brukt som et lettvekts eller knuseresistent alternativ til glass.
Selv om det ikke er en type silisiumbasert glass, er substansen, som mange termoplaster, ofte teknisk sett en type glass (en ikke-krystallinsk, gjennomsiktig fast stoff), og har historisk sett ofte blitt kalt  akrylglass. Kjemisk, så er det en syntetisk polymer av metylmetakrylat. Materialet ble utviklet i 1928 i flere forskjellige laboratorier av flere kjemikere som William Chalmers, Otto_Röhm  og Walter Bauer og ble først brakt til markedet i 1933 av Rohm and Haas Company under varemerket Plexiglas. Det har siden blitt solgt under mange forskjellige navn, deriblant Acrylite, Lucite og Perspex.
PMMA er et rimelig alternativ til polykarbonat når ekstrem styrke ikke er påkrevd. I tillegg inneholder ikke PMMA det potensielt skadelige stoffet bisfenol-A som finnes i polykarbonat. PMMA er ofte foretrukket på grunn av de moderate egenskapene, i tillegg til at det er enkelt å behandle og prosessere. Ikke-modifisert PMMA oppfører seg sprøtt og kan knuse under belastning, spesielt ved en kollisjonskraft, og er mer sensitivt for riper enn konvensjonelt uorganisk glass. Modifisert PMMA kan oppnå høy ripe- og kollisjonsmotstand.
Secret Code

Secret Code er Aya Kamikis (Japansk:上木彩矢) første album, og ble utgitt den 12. juli 2006.
Ny Tid (Oslo)

Ny Tid var en ukeavis som ble etablert av dagsavisa Friheten i 1954 som dennes landsutgave.
Friheten som ble utgitt av og var partiorgan for Norges Kommunistiske Parti, var i 1954 sammen med Nordland Arbeiderblad i Narvik den eneste gjenværende NKP-avisa. Friheten var med sine 20 000 i daglig opplag i realiteten partiets riksavis, med den følge at en måtte holde seg med en dyr landsomfattende distribusjon.
I 1954 vedtok partiets landsstyre å etablere en ny ukeavis spesielt beregnet på de områdene av landet som ikke ble dekket av Friheten. Dette skulle skje ved at en av Frihetens utgaver fikk lokalstoff på forsiden samt to sider inne i avisa. Prosjektet ble startet i september 1954 under navnet Ny Tid.
I 1958 ble også Nordland Arbeiderblad lagt ned, og Friheten og Ny Tid var tilbake som eneste partiorgan for NKP.
Partiets stadige fall i oppslutning gikk også ut over Frihetens størrelse og økonomi, og i april 1967 ble avisen lagt om fra dagsavis til ukeavis. Samtidig ble Ny Tid lagt ned.
Sylhetti

Sylhetti (devanagari: ছিলটী silôṭi; bengali: সিলেটী ṣileṭī) er et indoarisk språk som tales i Surmadalen i den nordøstlige delen av Bangladesh, i Barakdalen i den nordøstlige indiske delstaten Assam, samt det nordlige Tripuradistriktet i Tripura. Språket tales også av en betydelig befolkning i andre nordøstlige stater i India og blant indiske innvandrere til Storbritannia, USA og de arabiske gulfstater. Språket er noen ganger klassifisert som en dialekt av bengali, men betraktes av andre lingvister som et separat språk.
Vestibularisnevritt

Etiologi og patogenese

Sykdommen rammer voksne personer av begge kjønn i alderen 30-60 år. Den kan gå i epidemier.
Den skyldes en betennelse på balansenerven (n. vestibularis som flettes inn i n. vestibulocochlearis – den VIII. hjernenerve), som mest sannsynlig skyldes et ukjent virus.

Symptomer og forløp

Betennelse på balansenerven gjør at signalene fra labyrinten blir forstyrret, og dette gir utslag i svimmelhet med påfølgende kvalme og ufrivillige øyebevegelser (nystagmus). Dette kan være svært invalidiserende for den som blir rammet, og sykemelding er nødvendig.
Sykdommen kan vare i flere uker, men går alltid over av seg selv.
Fonden ad usus publicos

Fonden ad usus publicos  (fondet til offentlig nytte/bruk) var et dansk fond som ble opprettet av Frederik V ved resolusjon av 15. juni 1765 og besto inntil det ble opphevet 26. februar 1842.
Fra en beskjeden begynnelse hva angår både midler og formål vokste fondet i betydning og en gjennomgang av dens virksomhet viser en del om hva den danske stat over en lang periode gjorde for å fremme vitenskapelige, kunstneriske og utdannelsesmessige interesser.
Fondets opprinnelige formål var å yte ekstraordinære tilskudd (såkalte gratifikasjoner) til fortjente embetsmenn samt til offentlige praktiske oppgaver. Etter hvert skiftet det karakter. Etter år 1800 ble fondets midler i stigende grad benyttet til å støtte særlig vitenskap, litteratur og kunst, og i 1820-og 1830-årene var dette helt overveiende fondets hovedformål.
Fondet hadde flere inntektskilder som ble fastlagt og regulert ved kongelige resolusjoner. Årlig tilbakevendende inntektskilder var betalinger for karakterer (dvs. titler og kun frem til 1784), inntekter fra ekstraordinære mulkter (bøter), arveløse kapitaler, sjette- og tiendepenge (dvs. avgifter av arv som førtes ut av landet), sparte lønninger (ved dødsfall og vakanser), tilbakebetalinger av lån, renter av lån, aksjeutbytte, elevbetalinger fra seminarium (fra 1792). Andre inntektskilder var konfiskerte midler, testamentariske tilskudd, salg av bygninger og diverse (f.eks. bøker, kart). 
Til bestyrelse av fondet var det utnevnt en direktør, en revisor og en sekretær. Direktøren sendte sine forslag til støtteprosjekter til kongens kabinett og etter kongelig resolusjon ble han etterpå beordret til å utbetale den tildelte summen.
Fondet huskes i dag især for sin støtte til unge forfatteres og kunstneres studieopphold i utlandet.
Da fondet i 1842 ble nedlagt, ble saksakter og resterende midler overført til Kunstakademiet og Finansdeputationen.
I glansperioden var sekretærene for fondet henholdsvis Jonas Collin (fra 1803–32) og sønnen Edvard Collin. Collin-familien utgjorde et av tidens kulturelle sentre i København, i hvis hjem de fleste kulturpersonligheter kom på besøk. Sekretærene har derfor hatt god mulighet for å vurdere de mulige mottakerne, på samme måte som de sannsynligvis har hjulpet noen med søknadene. På denne måten har de kunnet ha stor innflytelse på fordelingen av midlene.
Gjøkåsen

Gjøkåsen er en ås helt nord i Øvre Pasvik landskapsvernområde i Sør-Varanger kommune i Finnmark. Gjøkåsen har også gitt navn til den tidligere grensestasjonen ved fylkesvei 885 øst for åsen.

Forsvarets tilstedeværelse

Den sørligste av alle forsvarets grensestasjoner i Pasvikdalen i lå på Gjøkåsen frem til 17. juni 2014, da forsvarsminister Ine Eriksen Søreide formelt åpnet Grensestasjon Pasvik. Gjøkåsen grensestasjon er nå revet.
Pasvikkompaniet er ett av to grensekompanier, og de løser grensevaktoppdraget i den sørlige delen av grensen mot Russland, med utgangspunkt i en stor grensestasjon på Svanvik og ulike installasjoner i Pasvikdalen, inkludert Gjøkåsen. Grensejegerne i Pasvikkompaniet har begrenset politimyndighet. 
Det er i Pasvikkompaniet sitt ansvarsområde at man finner Treriksrøysa. Det er den grenserøysa som markerer stedet der norsk, finsk og russisk grense møtes.
Alessandro Algardi

Alessandro Algardi (født 31. juli 1598 i Bologna i Kirkestaten i Italia, død 10. juni 1654 i Roma) var en italiensk billedhugger fra høybarokken, som nesten utelukkende var aktiv i Roma, hvor han senere i livet var Gian Lorenzo Berninis store rival.

Tidlige år

Algardi var født i Bologna, hvor han i en ung alder var lærling i arbeidsverkstedet til Agostino Carracci. Likevel ledet hans begavelse for skulptur til å arbeide for Giulio Cesare Conventi (1577–1640), en kunstner med beskjedent talent. Da han var 20 år gammel fikk han oppdrag fra Ferdinando I, greve av Mantova, og han var også ansatt av lokale gullsmeder for figurative utforminger. Etter et kort oppholdt i Venezia dro han til Roma i 1625 med en introduksjon fra greven i Mantova til pave Gregor XVs nevø, kardinal Ludovico Ludovisi, som ansatte ham for en tid i restaureringen av antikke statuer. 
Disse restaurerte statuene utgjør fremdeles kjernen av Bonacorsi-Ludovisi-samlingen i Palazzo Altemps. Restaurering av skulpturer var et vanlig arbeide for til og med de mest prominente billedhuggere på den tiden, innbefattet Bernini og Ercole Ferrata.
Fremdrevet av beskyttelse fra Borghese- og Barberini-familien, fikk Gian Lorenzo Bernini og hans arbeidsverksted de fleste av de store italienske skulpturelle oppdrag. I nærmere et tiår strebet Algardi mot anerkjennelse. I roma ble han hjulpet av venner som innbefattet Pietro da Cortona og hans bologneservenn Domenichino. Hans tidlige italienske oppdrag innbefattet terrakotta- og noen marmorportrettbyster, mens han tjente til opphold med mindre verker som krusifikser.

Pave Leo XIs grav

Algardis første store oppdrag kom i 1634, da kardinal Ubaldini (Medici) gav ham i oppdrag å lage et begravelsesmonument for hans grandonkel, pave Leo XI, den tredje av Medici-pavene, som hadde regjert i mindre enn en måned i 1605. Monumentet ble påbegynt i 1640, og fullført innen 1644.

«Pave Leo I fordriver Attila fra Roma»

Fra 1646 til 1653 arbeidet Algardi på relieffet Pave Leo I fordriver Attila fra Roma. Med sin gradvise overgang fra de frittstående figurene i forgrunnen til de lave relieffene i bakgrunnen skulle dette relieffet komme til å utøve en stor innflytelse på senere tiders teknikk.
Søre Sunnmøre prosti

Søre Sunnmøre prosti er et tjenestedistrikt i Møre bispedømme i Den norske kirke. 
Prosten har sete i Volda hvor Volda kirke er prostikirke.
Prostiet omfatter kommunene Hareid, Herøy, Sande, Ulstein, Vanylven, Volda og Ørsta.
Prostiet er inndelt i sogn, som er den minste og grunnleggende enheten i Den Norske kirke. Tidligere var det også inndelt i prestegjeld, men disse ble faset ut på begynnelsen av 2000-tallet.
De ansatte i kirken er enten ansatt av sognet gjennom kirkelig fellesråd, eller i prostiet. De fleste prestene er ansatte i prostiet, og har tjenesten sin knyttet til et eller flere sogn.
Gravis

Praktisk bruk

På en PC med norsk tastatur skrives tegnet ` ved å holde Shift inne og trykke \, og deretter den bokstaven aksenten skal være over (f.eks. e blir è). Ønsker man kun aksenten trykkes mellomromstasten i stedet. På en Mac med norsk tastatur skrives tegnet ved å holde Shift inne og trykke ´ (knappen rett til venstre for Backspace).

Koding

ISO-8859-1-bokstavkodingen inkluderer bokstavene à, è, ì, ò, ù og deres respektive store bokstaver. Mange flere bokstaver er tilgjengelige i Unicode.
Sigurd Fåvnesbane

Sigurd Fåvnesbane var en germansk helt som ifølge legenden var sønn av Sigmund og Hjørdis. Sigurd klarte å drepe dragen Fåvne med sverdet Gram og sikret seg dermed en stor skatt. Hans liv er beskrevet i heltediktene i Den eldre Edda, der han kalles Sigurðr Fáfnisbani, og i det tyske Nibelungenlied (diktet om Nivlungene), der han kalles Siegfried, og i Volsungesaga, en islandsk fornaldarsaga basert på heltediktene i Den eldre Edda.
En kan gå ut fra at sagnet er spunnet sammen av forskjellige historiske hendelser fra forskjellig tid. Motivet går igjen på kunstverk fra middelalderen, spesielt er det i norsk kontekst kjent en portal fra Hylestad stavkirke hvor det er utskåret flere motiver fra sagnet.
Dersom sagnet om Sigurd ses symbolsk er det ifølge nyere litteraturforskning mye som taler for at Sigurd Fåvnesbane er identisk med cheruskerkongen Arminius (16 f.Kr. – 21 e.Kr.). I år 9 lokket han tre av keiser Augustus' legioner (lindorm, ca. 6 km lange tog av soldater) i et bakhold, ved Teutoburger Wald (Gnitaheide, rundt 1150 stadfestet av den islandske abbeden Nikulás) og tilintetgjorde disse, senere kjent som slaget ved Teutoburgerskogen. Etter dette nederlaget ga romerne opp å utvide romerriket nordover. Arminius var det romerske navnet, det germanske navnet er ikke kjent, men en vet at de fleste menn i ætten på denne tiden hadde navn som begynte med Segi. Et interessant indisium er at Sigurd i diktene ofte blir symbolisert av en hjort, noe som egentlig ikke passer riktig til en hærfører - men hjorten var kjeruskenes totemdyr.
Operasjon Polo

Operasjon Polo var en indisk militær operasjon i september 1948 hvor indiske styrker innlemmet fyrstestaten Hyderabad og satte en sluttstrek for statens uavhengighet og styret til nizamen av Hyderabad.
Operasjonen fant sted etter at Osman Ali Khan, nizam av Hyderabad, valgte å verken bli en del av India eller Pakistan under delingen av India. Dette valget ble støttet av Kasim Razvis væpnede milits, razakarene, og hadde moralsk støtte fra Pakistan. Etter at forhandlingene mellom nizamen og India gikk i stå, begynte indisk lederskap å frykte en fiendtlig selvstendig stat midt inne i selve India. På bakgrunn av dette valgte visestatsminister Sardad Patel å annektere Hyderabad i det den indiske regjeringen kalte en «politiaksjon». Den indiske regjeringen fryktet samtidig at dette kunne føre til sammenstøt mellom hinduer og muslimer og det ble erklært unntakstilstand i hele India.
Den indiske militæroperasjonen ble kalt Operasjon Polo og startet 13. september 1948. Den indiske hæren ble sendt inn i Hyderabad på fem fronter, og de hyderabadske styrkene ble slått i løpet av fem dager. Den 18. september overga Hyderabads hær under ledelse av generalmajor Syed Ahmed-el-Edroos seg. Ifølge offisielle, indiske tall hadde Hyderabad et tap på 807 soldater. 1647 soldater ble tatt til fange. Videre ble 1373 razakarer drept og 1911 tatt til fange. 43 kommunister, arabere, pashtunere og rohillaer ble drept og 267 tatt til fange. India oppga et tap på 10 egne soldater.
Hyderabads regjering ble tatt til fange og Hyderabad satt under en indisk militærregjering ledet av generalmajor Joyanto Nath Chaudhuri som militærguvernør. Det ble foretatt utrenskninger av muslimer fra statsadministrasjonen. I kjølvannet av Operasjon Polo fulgte det og hevnaksjoner fra den hinduistiske befolkningen mot muslimer i allmennhet. Nizamen ble behandlet mildt og fulgte den indiske regjerings ønsker. Hyderabad ble gjort til en delstat i India, der nizamen ble utpekt til rajpramukh (seremoniell guvernør).
Xiling (Yichang)

Xiling (kinesisk: 西陵区; pinyin: Xīlíng Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Yichang i kinesiske provins Hubei. Det har et areal på 89,8 km² og teller 427 300 innbyggere (2004).
Karl Ludvig Bugge

Bakgrunn

Karl Ludvig Bugge var sønn av skipsbyggmester Gunder Henrik Tørrisen Bugge og Gustava Agathe Gjerstrøm. 
Karl Ludvig Bugge giftet seg i Vår Frue kirke i Trondhjem i 1865 med skuespillerinne Leontine Wasiliowna Buch, datter av gravør Andreas Buch i Kristiania. Paret ble foreldre til blant andre høyesterettadvokat Folkvard Bugge.

Karriere

Han ble tidlig engasjert i musikk og teater, og ble skuespillerelev ved Kristiania norske Theater som 16-åring. Her møtte han også sin blivende ektefelle. Han var preget av klassisk dannelse, og behersket latin og gresk. Han tok studentereksamen som privatist i 1860 og juridisk embedseksamen med laud i 1864. Etter kort tid som sakførerfullmektig ble han overrettssakfører i Trondhjem i 1865. Bugge overtok sakførerforretningen til en venn, og ble høyesterettsadvokat i 1870. I 1886 flyttet han tilbake til Kristiania, hvor han var både aktor og forsvarer i Høyesterett 1891–1898.
Ved siden av advokatpraksisen var Bugge en foregangsmann i utviklingen av bank- og forsikringsvesenet i Trondhjem. Som advokat hadde han spesialisert seg på skifte og konkurs, og blitt oppmerksom på betydningen av pant. Fra 1889 ledet han en kommisjon som gjorde forarbeidet for en konkurslovgivning som varte i henimot 90 år. Han etablerte Den Nordenfjeldske Kreditbank i 1868 og Trondhjems Hypothekforsikringsselskab (senere Trondhjems Realkreditbank) i 1874. Bugge var administrerende direktør i sistnevnte frem til 1886, da han flyttet til Kristiania. Samme år etablerte han Kristiania Hypothek- og Realkreditbank (Realbanken), hvor han var administrerende direktør frem til boligkrisen i 1903.
I Trondhjem var Bugge politisk engasjert som medlem av bystyret og formannskapet 1880–1886 og ordfører i 1885. Han var innvalgt på Stortinget fra kjøpstedene Trondhjem og Levanger 1883–1888, og satt i Stortingets næringskomité 1883–1885 og Stortingets justiskomité 1886–1888. Bugge var utpreget politisk konservativ, men inntok en mer liberal holdning i en del sosialpolitiske saker, og tilsluttet seg Høyre ved partidannelsen.
Bugge ble frimurer i 1874. Han var den første deputerte mester i St. Johanneslogen Nordlyset fra 1883, deputert mester i St. Andreaslogen Oscar til den flammende Stjerne 1893–1902 og seglbevarer i Den Norske Frimurerorden fra 1913. Han drev omfattende studier av frimureriets historie i Norge og Danmark, noe som resulterte i flere utgivelser.

Utmerkelser

Han var medlem av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab fra 1866 og visepreses 1876–1886. Bugge ble ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden i 1896 og ridder av den svenske Nordstjerneordenen.
Crumebreen

Crumebreen er en sidebre i Antarktis. Den er om lag 10 kilometer lang og flyter østover og ut i Ommanneybreen nær nordkysten av Victoria Land i Ross Dependency, New Zealands kravområde i Antarktis.
Den ble kartlagt av U.S. Geological Survey etter landmålinger og flyfoto tatt av U.S. Navy i 1960–63, og navnsatt av Advisory Committee on Antarctic Names etter William R. Crume, en utstyrsansvarlig i skvadron VX-6 ved McMurdo-basen under Operation Deep Freeze 1968.
Eristalinus

Utseende

Middelsstore til ganske store (7-12 mm), svært robuste blomsterfluer som kan kjennes på at fasettøynene er tydelig flekkete (hos de norske artene) eller stripete. De er kullsvarte bortsett fra at thorax kan ha smale, lyse lengdestriper og beina kan ha litt oransje på seg. Fasettøynene dekker nesten hele hodet hos hannen, er en del mindre hos hunnen, de er mer eller mindre hårete og har påfallende mørke flekker eller bånd. Antennene er små og mørke. Kroppen er kraftig, tett kledt med korte hår. Beina er forholdsvis kraftige, men baklårene ikke påfallende fortykkede. Bakleggene er krumme. Vingene er glassklare med et lite, brunt vingemerke. Åren R₄₊₅ gjør en skarp, litt vinkelaktig bue bakover nær vingespissen.

Levevis

Larvene, som har et langt ånderør på bakkroppsspissen, utvikler seg i fuktige miljøer som nøringsrike ferskvann, brakkvann, sumper og også i bløt gjødsel. Tangdroneflue (Eristalinus aeneus) finnes særlig der oppskyllet tang råtner i små dammer. De voksne fluene, som flyr i mai-september, besøker mange slags blomster, men flytter seg sjelden langt fra der de klekket.

Utbredelse

Slekten forekommer i Palearktis og Afrika, med flest arter på det sistnevnte kontinentet.
Ugly (Life... But How To Live It?-album)

Ugly er et musikkalbum med Life... But How To Live It?, utgitt i 1993. Albumet er innspilt i Endless Sound Studio, Oslo i september 1992.