google/wiki40b huggingface dataset:
Nisseberget

Nisseberget er en høyde i Slottsparken i Oslo ved Frederiks gate mellom Wergelandsveien og Slottsbakken.

Historie

Nisseberget var opprinnelig en del av Marielyst løkke. I 1824 solgte daværende eier, generalauditør Christopher Anker Bergh, den 25 mål store eiendommen til slottskommisjonen. Planleggingen av Det kongelige slott var da i gang for fullt. Den første kjente plan for parkområdet rundt Slottet stammer fra 1835. Abelhaugen og Nisseberget kom inn i planleggingen etter at Slottet var reist, antakelig på 1870-tallet.
I 1887 ble det avholdt et kunstnermarked på Nisseberget med et provisorisk borganlegg der det ble spilt sommerteater.
Under norske Industri- og Kunstudstilling 1883 var C.H.G. Olsens («Kikkert-Olsen») stjernekikkert på Abelhaugen en av attraksjonene. I 1894 ble folkeobservatoriets populære kikkertpaviljong flyttet fra Abelhaugen til Nisseberget. Kikkertanordningene i bygget låste seg fast etter noen år, og paviljongen på Nisseberget ble revet i 1909. Selve kikkerten ble flyttet til en ny bygning på Holmenkollen i 1912 der driften opphørte etter få år.
I månedene før løsrivelsen fra Sverige i 1905 utarbeidet arkitekt Fritz Holland en plan om å reise en regelrett gravhaug inni Nisseberget med overlysvinduer for vikingskipene.  En monumental, seks meter bred, rundbuet portal skulle føre fra Frederiks gate inn i de åtte meter høye hallene, som var planlagt dekorert med relieffer fra berømte sjøslag og vikingferder. En stor globus i bronse skulle plasseres i inngangspartiet, og fra plattformer langs veggene skulle publikum kunne skue ned på de utstilte skipene. Arkeologene innvendte at hallene bare gav plass til Gokstadskipet og Osebergskipet som er de best bevarte, mens  Tuneskipet også burde vært av interesse. Heller ikke var det plass til andre gjenstander fra det omfattende Osebergfunnet, og slik endte skipene på Bygdøy i stedet.
23. september 1941 avduket Vidkun Quislings kulturminister Gulbrand Lunde en åtte meter høy granittsøyle over Snorre Sturlason, 700 år etter hans død, på Nisseberget. Den ble fjernet i 1945 og forsvant sporløst. Etter krigen tok kommunen over ansvaret for parkanleggene på Nisseberget.
I 2005 ble Abelhaugen og Nisseberget rehabilitert av blant annet Friluftsetaten, Riksantikvaren og Slottsforvaltningen.
I 2012 ble det foreslått lokalisere et monument over ofrene fra terroren 22. juli 2011 på Nisseberget. Kåre Valebrokk mente om forslaget at «Verre er det med Nisseberget umiddelbart foran Slottet. Knapt noe sted i Oslos sentrum er så lite besøkt som nettopp Nisseberget og det besøk "berget" tross alt har, vil alvorligere mennesker enn meg helst bli kvitt.»
Tocopilla

Tocopilla er en havneby i den chilenske regionen Antofagasta. Byen har rundt 23 000 innbyggere. Byen er provinshovedstad i provinsen Tocopilla. Byen ble grunnlagt i 1843, og tilhørte frem til 1879 Bolivia. I salpeterkrigen (1879–1883) ble byen erobret av chilenske tropper. Dette skjedde den 22. mars 1879.
Bodøhalvøya

Bodøhalvøya er navnet på halvøya nord for Skjerstadfjorden i Nordland. Bodøhalvøya har blitt definert på mange måter, men den mest utbredte er at grensen starter i nord ved Straumen i Sørfold og følger Europavei 6 sørover til Fauske sentrum. Bodøhalvøya består av deler av kommunene Bodø, Fauske og Sørfold.
Sørlandets litteraturpris

Sørlandets litteraturpris er en litterær pris som utdeles årlig i forbindelse med Verdens bokdag. Prisen ble innstiftet i 2000 av fokebibliotekene og bokhandlerne i Aust- og Vest-Agder. Formålet er «å stimulere leselyst, samt å øke oppmerksomheten om litteratur, særlig i landsdelen, og å hjelpe frem nye og gryende forfatterskap fra Sørlandet (Agder).». Fra 2011 har prisen en klasse for skjønnlitteratur og en klasse for sakprosa.
En jury velger ut bøker fra fjorårets produksjon, og blant disse kåres så prisvinneren ved åpen avstemning. Stemmeskjema legges ut i alle bibliotek og bokhandler i Agder-fylkene, samt på internett. Det kan også stemmes via SMS. For å være kvalifisert, må bokens forfatter være bosatt på eller ha tilknytning til Sørlandet. 
Prisen består av et pengebeløp og et kunstverk.
I 2010 delte juryen ut en hederspris, som en markering av at prisen ble delt ut for tiende gang. Hedersprisen gikk til Kjell Askildsen for hans store forfatterskap.
Solnedgang

Solnedgang er den tiden på døgnet da solen går ned bak horisonten i vest. Den må ikke forveksles med skumring, som er den tiden på døgnet da det blir mørkt etter at solen er gått ned.
Holbergs gate 17 (Kristiansand)

Holbergs gate 17 er en eiendom i Holbergs gate som også omfatter hjørnebygningen mot Rådhusgata i Posebyen i Kristiansand. Den okergule sidebygningen ble oppført i 1797, mens hjørnebygningen senere har gjennomgått ombygninger og utvidelser. Eiendommen eies av staten, og er fredet av Riksantikvaren.
Montana Møbler

Montana er et dansk møbelfirma som ble grunnlagt av forretningsmann og kunstsamler Peter Joakim Lassen i 1982.

Design og produksjon

Montana produserer i tillegg til reolsystemer, skap, bord og stoler som f.eks. Verner Pantons Tivolistol. Firmaet har også produsert utstillingsrom som Montanasalen for Det Kongelige Bibliotek i København.
Design og produksjon foregår til daglig i Hårby på den danske øya Fyn. Siden 2009 har Montana hatt sin danske marketingsavdeling i Pakhus 48 i Københavns Frihavn. Montanas største markeder ligger pr. 2013 i de nordiske landene samt i Benelux, Sveits og Tyskland.

Montanas Litteraturpris

I samarbeide med Dagbladet Information og Testrup Højskole utdeler Montana årlig Montanas Litteraturpris til en nyskaper innenfor sin genre.
Global Peace Initiative of Women

Global Peace Initiative of Women (GPIW) er et internasjonalt nettverk av kvinner som er åndelige ledere og ledere i samfunnet. Gruppen ble dannet på basis i en tanke om at kvinner i dag kan bidra på en unik måte for å finne alternativer til vold. GPIW legger særlig vekt på å skape en tverreligiøs forståelse og utvikle unge ledere i samfunnet.
GPIW hilder til i New York, og ble dannet i 2002 i Palais des Nations i Genève av Dena Merriam som senere har hatt hovedansvaret for organisasjonen, hjulpet av Joan Chittister, en katolsk nonne
Karlsøyfjorden (Molde)

Karlsøyfjorden er en fjordarm av Romsdalsfjorden i Molde kommune i Romsdal. Fjorden har innløp mellom Kvalen på Sekken i sør og Fårøya i nord og strekker seg 12 kilometer mot øst til Røvik. Fjorden ligger på nordsiden av øya Sekken og sør for øyene som skiller fjorden fra Moldefjorden og Fannefjorden i nord.
En annen øy på nordsiden av fjorden er Bolsøya og Bolsøysundet går mellom øya og fastlandet. Bolsøybrua krysser sundet via fylkesvei 64, som går langs de indre delene av fjorden. Innerst i fjorden ligger bygda Røvik.
Konoa

Utseende

En middelsstor, noe kraftig, brunsvart trebukk med mursteinsrøde dekkvinger. Antennene er tynne og kortere enn kroppen. Pronotum er litt bredere enn langt og rundet. Dekkvingene dekker hele bakkroppen og er jevnt avsmalnende bakover, beina er slanke.

Levevis

De aller fleste blomsterbukkene har larver som lever i død ved, men det finnes også enkelte som lever i urter, i nedfalne kongler etc. Ingen angriper levende planter. De voksne billene, som oftest er aktive midt på sommeren, besøker gjerne blomster, særlig skjermplanter og andre planter med hvite, åpne blomster. Dette gjelder dog ikke alle artene. Blomsterbukkene er livlige insekter i motsetning til de fleste andre trebukker som virker ganske trege.

Utbredelse

Arten er utbredt ved Stillehavskysten i Russland og i Japan.
Shooto

Shooto er en kampsport som oppstod i 1985. Sporten styres av Shooto Association og International Shooto Commission. Shooto stammer fra shoot bryting. På grunn av sin likhet med mixed martial arts forbindes de ofte sammen. Reglene for de to kampsportene er veldig like, men en stor forskjell er at slag og spark på en motstander som ligger på matta er ulovlig i shooto.
Den russiske nasjonalgardens 2. marinebataljon (otrjad)

Nasjonalgardens 2. marinebataljon (otrjad) for beskyttelse av havnebassenget i Murmansk, FPN 3798 ble etablert på 80-tallet for å beskytte Atomflots fartøyer i Murmansk havn, og var da en del av MVD. I 2019 er bataljonen en del av Den russiske Nasjonalgardens væpnede styrker. Hovedkvarteret ligger i ulitsa Pavlova 26 i Murmansk.  Bataljonen disponerer blant annet dykkertropp, fire patruljebåter av typen prosjekt 1415 (Flamingo) og en av typen prosjekt 376 (Jaroslavets).
VM i friidrett innendørs 2018 – 3000 meter kvinner

3000 meter for kvinner under VM i friidrett innendørs 2018 ble arrangert 1. mars 2018.
Lasarett

Et lasarett er et sykehus. I nyere tid knyttes det gjerne til militære sykehus, eller i Sverige for sykehus i sin alminnelighet. 
Begrepet stammer fra den tiden pesten herjet i Europa (midten av 1300-tallet til 1720-årene). «Lasarett» var det vanlige navnet for pesthospitaler og for karanteneanstalter som skulle forhindre smittespredning.

Militære sykehus og feltlasaretter

Moderne stridsstyrker har gjerne egne sykehus, som også kalles lasaretter.
Vanligvis brukes betegnelsen imidlertid om feltlasaretter. Et feltlasarett er et provisorisk sykehus nær fronten, hvor sårede samles og gis akuttbehandling. Ved feltlasarettet avgjør legene også om en skadet skal sendes til et større lasarett eller sykehus lenger vekk fra fronten.
Siden faren for epidemier er høy ved en slik samling av sårede og infiserte, blir pasientene i nyere tid som oftest lagt i egne telt eller bygninger for septiske, aseptiske og døende pasienter.
Lasaretter er virkeområdet for sanitetspersonell, det vil si sanitetssoldater og sanitetsoffiserer (deriblant leger). De er militært personell, men regnes i henhold til Genève-konvensjonen ikke som stridende, selv om de har et håndvåpen til beskyttelse, såfremt de ikke bruker dette til uprovosert angrep. Sanitetspersonell er forpliktet til å hjelpe alle sårede, også fiendtlige soldater. Sanitetstroppenes anerkjente beskyttelsestegn er det røde korset, den røde halvmånen og (siden 2005) den røde krystallen.
Genèvekonvensjonen fastslår at merkede lasaretter og syketransporter og deres personell ikke kan beskytes. Samtidig kan ikke sanitetsinstallasjoner og kjøretøy misbrukes til beskyttelse eller transport av regulære militære enheter.
Både angrep på sanitspersonell- og installasjoner, og misbruk av det røde korset, halvmånen eller krystallen er en krigsforbrytelse.

Lasarettskip

Til sjøs finnes det lasarettskip. Lasarettskipenes status er også regulert i Genèvekonvensjonen. De har plikt til å behandle både venn og fiende. De har heller ikke lov å sende pasientene tilbake til krigssonen etter behandlingen. Skipene er merket med et rødt kors, og får ikke føre våpen.
På grunn av disse folkerettslige begrensningene gir de fleste land avkall på bruk av lasarettskip, og utruster istedenfor krigsskip eller hjelpeskip med lasarettfunksjoner.

Katastrofesituasjoner

Provisoriske sykehus opprettet under katastrofer, for eksempel av Røde Kors etter alvorlige jordskjelv, blir også kalt lasaretter.

Lasaretter i kunst, litteratur og film

I antikrigsromanen MASH beskriver Richard Hooker sine erfaringer i et Mobile Army Surgical Hospital (feltlasarett) i Koreakrigen på satirisk vis. Romanen ble filmatisert av Robert Altman som M*A*S*H, som senere var grunnlag for fjernsynsserien av samme navn.
Cultura Sparebank

Bakgrunn

Initiativet til banken ble tatt i 1982 av flere antroposofer i Norge, deriblant Sophus Clausen og økonomiprofessor Leif Holbæk-Hanssen. Disse var inspirert av GLS Bank i Tyskland. I 1986 ble Cultura Lånesamvirke etablert, og i 1997 fikk Cultura konsesjon som sparebank.
Banken bygger på Rudolf Steiners teori om tregrening.

Utlånsprofil

Cultura Bank legger vekt på å støtte sosiale, økologiske og allmennyttige prosjekter, f.eks. økologisk landbruk, videreforedling av miljøvennlige produkter, engros- og detaljhandel med slike produkter, frie pedagogiske initiativer, blant annet steinerskoler, tiltak for personer som har omsorgsbehov, forlagsvirksomhet og bokhandel, kunstneriske tiltak, terapeutiske prosjekter og prosjekter rettet mot land som trenger bistand.
Dette omfatter utlån til pedagogisk tilbud utenfor det offentlige tilbudet, botilbud og arbeidsfellesskap for psykisk utviklingshemmede, biologisk-dynamiske og økologiske gårdsbruk, områder innen alternativ terapi, og en rekke enkelttiltak innen kunst, kultur og håndverk, samt bistandsprosjekter og fairtrade rettet mot land og områder som trenger bistand.

Pengevirke - tidsskrift for ny bankkultur

Pengevirke er et tidsskrift som utgis i samarbeid med Andelskassen Merkur i Danmark og Cultura Bank. Her blir blir viktige samfunnsspørsmål tatt opp, og artikler beskriver mennesker som arbeider for praktiske, konkrete bidrag til en bedre fremtid. Bladet kan fritt lastes ned på internett, se Eksterne lenker.
Fjellbolt

En fjellbolt er en bolt, vanligvis av jern, med et øye i enden, som brukes i klatresporten, hovedsakelig ved teknisk klatring. Fjellbolter blir slått inn i sprekker og riss i fjellet med en boltehammer, og fungerer både som sikring i tilfelle fall, og som et belastningspunkt for videre progresjon opp veggen.
Fjellbolter var tidligere det viktigste sikringsmiddelet ved all type klatring, og blir fremdeles brukt der det ikke finnes andre alternativer. Men gjentatt bruk av fjellbolter på en etablert klatrerute vil skade fjellet og over tid også endre rutas karakter og vanskelighetsgrad. Etterhvert som andre former for sikringsmidler har blitt bedre, har disse i stor grad erstattet bruken av fjellbolter.
Paleomagnetisme

Paleomagnetisme er studiet av spor etter jordens magnetfelt i bergarter. Noen mineraler i stein bevarer et minne (remanens) om styrken og retningen av jordens magnetfelt når de dannes. Dette kan gi kunnskap om endringer i jordmagnetfeltet, og være grunnlag for å angi hvordan tektoniske plater har beveget seg. Spor etter polvendinger i lag av vulkanske og sedimentære bergarter gir en tidsskala som brukes i geologien.
Magnetiske mineraler som jern vil bidra til å vende krystall- eller molekylstrukturer i bergarter mot den nærmeste magnetpolen, og over et større område kan man måle vinkelforskjeller for å undersøke i hvilken retning, og hvor langt unna den magnetiske nordpol lå fra stedet på det aktuelle tidspunktet. Sammenlikning mellom paleomagnetiske data fra samme tidsepoke på ulike kontinenter brukes til å bestemme hvor kontinentene lå i forhold til hverandre. Denne type forskning er brukt til å gjenskape kontinentaldriften og den historiske platetektonikken de siste to milliarder år. Ofte sammenlikner forskerne to områder på ulike kontinent «mot hverandre» paleomagnetisk, for eksempel for å bekrefte geologiske indikasjoner på at kontinentene har hengt sammen.
Georgios Psychoundakis

Krigsinnsats

Georgios Psychoundakis arbeidet som ordonnans («løper») for den britiske etterretningstjenesten SOE på Kreta etter den tyske invasjonen i mai 1941 og til tyskerne ble fordrevet i oktober 1944. Etter den britiske erobringen ble han arrestert av myndighetene som desertør og satt 16 måneder i fengsel. I denne tiden skrev han ned sine erindringer fra krigen. Hans tidligere overordnede Patrick Leigh Fermor engasjerte seg til fordel for ham og fikk ham løslatt fra av fengslet.
Under krigen løp Georgios Psychoundakis med meldinger mellom britene og deres allierte på Kreta. Han ble tilbudt lønn av britene for sitt arbeid, hvilket han avslo med den begrunnelse at han arbeidet for sitt land og ikke for penger. Av hans største bedrifter er løpet fra Kastelli Kissamos på nordkysten av Kreta til Paleokhora på sørkysten. Langs landeveien er dette en strekning på 70 km. I tillegg han han måtte løpe gjennom et terreng fylt av forrevne klipper og dype raviner. Den faktiske distansen var da to til tre ganger lengre.

Etter krigen

Senere oversatte han Homers verker «Iliaden» og «Odysseen» fra gammelgresk til kretensisk dialekt. På bakgrunn av bare to-tre års tilfeldig skolegang i den lokale landsbyskolen er dette også en bemerkelsesverdig prestasjon. Georgios Psychoundakis ble i 1945, mens han satt i fengsel, tildelt British Empire Medal og bevilget 200 pund for sin krigsinnsats.
I tillegg til å få ham ut av fengslet, oppdaget Leigh Fermor hans manuskript, oversatte det og fikk det utgitt under tittelen The Cretan Runner («Den kretiske løper») i 1955. Boken er siden oversatt til en rekke europeiske språk. Da Psykhoundakis ble løslatt fra fengselet ble han tvunget til å kjempe i to år i den greske borgerkrigen. Deretter måtte han ta tungt kroppsarbeid som trekullbrenner i fjellene og leilighetsarbeid som veiarbeider for å fø på familien som var uten inntekter etter krigen. I løpet av denne tiden skrev han boken Ørneredet som omhandler livet og skikkene til fjellfolket i distriktet ved Asi Gonia. Boken er så langt ikke oversatt til andre språk.
Psychoundakis bidro også vesentlig til kretensk kultur. Han var et reservoar av Kretas muntlige dikttradisjon og skrev også dikt selv. Hans antagelig aller største bragd var oversettelsen av Homers epos Iliaden (560 sider) og Odysseen (474 sider) fra gammelgresk til kretensisk dialekt. For dette ble han hedret av akademiet i Athen. På bakgrunn av to – tre års tilfeldig skolegang på landsbyens skole, er dette særlig bemerkelsesverdig.
I sine senere år arbeidet han som vaktmester sammen med en annen tidligere gresk soldat, Manolis Paterakis, på den tyske krigskirkegården på Høyde 107 ovenfor Maleme, til han gikk av med pensjon.
Han døde hos sin familie i sitt hjem i Khaniá ovenfor Soudabukten den 29. januar 2006, 85 år gammel.
Koios

Koios (gresk: Κοῖος, Koios) var en av de 12 titanene, de opphavelige gudene i gresk mytologi. Han var sønn av Gaia (Jorden) og Uranos (Himmelen).
Hans motsvarighet i latinsk poesi, var Polus, skjønt han opptrer knapt eller sjelden i romersk mytologi, legemliggjøringen av himmelaksen som himlene beveger seg rundt. Som de mange titanene spilte han ingen aktiv andel i gresk religion — han opptrer kun i lister over titaner, men var hovedsakelig kun viktig for hans etterkommere. Med sin søster Foibe, ble han far til døtrene Leto  og Asteria.
I en myte gjorde brødrene opprør mot sin far Uranos ved at fire av brødrene ble utplassert ved de fire hjørnene i verden hvor de holdt sin far fast mens Kronos kastrerte ham med en sigd. Denne myten synes å personifisere de store søyler, som opptrer i kosmologier i Midtøsten, som skiller jorden fra himmelen. Koios' alternative navn, Polos («av nordpolen»), antyder at han var titanen som holdt søylen i nord. Hans brødre Hyperion, Iapetos, og Krios, overvåket henholdsvis vest, øst og sør. I denne forstand er det spekulert om Koios også var (en gang) en gud for himmelske orakler, tilsvarende slik hustruen Foibe overvåket oraklene på jorden ved Delfi, en arv som deres etterkommer Apollon overtok.
Sammen med de andre titanene ble Koios bekjempet og veltet av Zevs og de andre olympiske gudene. Etter krigen med titanene ble Koios og alle hans brødre forvist til Tartaros (en del av underverden) av Zevs.
Ghaznavid

Opphav og betydning

Ghaznavidene (farsi غزنویان – ġaznavīyān; arabisk الغزنويون – al-ġaznawīyūn) var iraniserte tyrkere og stammet fra karlukkiske slaver som særlig etter at de ble beseriet av samanidene i 893 konverterte til islam i stort antall og gjorde tjeneste for dem som militær- og hoffslaver (ghulām). Navnet på dynastiet er avledet av byen Ghazna. I historiske kilder benevnes de også som āl-e Sabuktekīn (arabisk, آل سبكتكين) eller banū Sabuktekīn (arabisk, بنو سبكتكين) etter dynastiets grunnlegger.
De strengt sunnittiske ghaznavidenes herredømme var på mange måter en fortsettelse av samanidienes herredømme, i og med at ghaznavidene arvet forgjengernes administrative, politiske og kulturelle tradisjoner og dermed la grunnlaget for en persisk stat i Nord-India. Dermed fikk de til tross for sin korte regjeringstid stor innflytelse på kultur og historie i områdene de hersket over.

Dynastigrunnleggelsen

Kimen til riksdannelsen ble lagt i 962 av den tyrkiske generalen Alp-Tigin i området rundt Ghazna. Alp-Tigin var en tidligere slave i samanidenes tjeneste som hadde intrigert mot emiren Manṣūr bin Nūḥ (961–976) i tronfølgespørsmålet og derfor søkte tilflukt i Ghazna på den andre siden av Hindukush-fjellene. Han tok kontroll over byen i 962 og døde året etterpå. Han ble etterfulgt av andre slaveoffiserer, først sønnen Isḥāq (963–966), som anerkjente samanidenes overherredømme og fikk deres hjelp mot det rivaliserende Lawik-dynastiet. Området rundt byen ble i årene som fulgte værende i hendene på tyrkiske herskere.
Med tiden ble det Alp-Tigins tidligere slave og senere svigersønn, Sebük-Tigin (977–997), som grunnla et dynasti som kom til å regjere til 1186, også det i begynnelsen i samanidenes navn. I 992 og 995 hjalp Sebük-Tigin samanidene mot simdsjuridene.
Tadj-ordenen

Tadj-ordenen eller Kroneordenen var en iransk orden. Den ble innstiftet i 1941 og ble tildelt, så vel iranske som utenlandske mottagere, så lenge Pahlavi-dynastiet satt på Irans trone. Ved revolusjonen i 1979 ble ordenen opphevet. Tadj-ordenen rangerte som den tredje fornemste orden under Pahlavi-dynastiet, men som den fornemste av dem som ble tildelt for sivile fortjenester.

Inndeling

Tadj-ordenen var inndelt i fem klasser.

Insignier

Ordensinsigniene for Tadj-ordenen ligner Æreslegionens. Ordenstegnet var utformet som et femtagget kors med fem grønnkantede hvite armer. Mellom armene er det plassert stråler i gull. Midtmedaljongen er prydet av en iransk krone mot blå bakgrunn og er omgitt av en bord i gull som bærer en laurbærkrans i grønt. Baksiden av medaljongen er grønn og bærer en persisk sol som motiv. Ordenstegnet er opphengt i båndet i en krans.
Ordensstjernen har samme stjerne og midtmedaljong som ordenstegnet, men er plassert på en større stjerne med ti grupper av stråler.
Ordensbåndet var gult med smale kanter i lyst blått.

Tildeling

Ordenen ble tildelt både iranske og utenlandske borgere. Øverste grad av Tadj-ordenen var begrenset til iranske medlemmer, som måtte inneha rang av regjeringsmedlem for å kunne motta ordenen. Mottagere ble gitt statsbegravelse. Øvrige grader ble tildelt iranere og utlendinger for innsats for Iran. Det var for disse gradene ingen begrensninger på antall tildelinger.
NSB type 73

Bruksområde

De opprinnelige type 73-togene (Blå)(73001-73016), markedsført under navnet «Signatur», brukes som regiontog på Sørlandsbanen og Dovrebanen. De har tidligere gått på Bergensbanen, men der kjøres nå kun lokomotiv El18 og vogner av typen B7. Tilsammen 14 av type 73-settene er i tjeneste. Togene ble bygd mellom 1999 og 2001 og ble først satt i tjeneste på Sørlandsbanen i 1999. Pr. desember 2015 betjenes strekningen Oslo S-Halden på Østfoldbanen og videre til Göteborg hovedsakelig av Type 73B (Røde)(73041-73046), av og til i selskap med de blå Type 73. I 2011 ble togsettene utstyrt med WLAN. Passasjerene har gratis tilgang til Internett.
73A har i senere tid blitt lakkert røde, og nå ser 73A og 73B like ut på utsiden.

Barnesykdommer og uhell

Type 73 led av barnesykdommer, den mest alvorlige var konstruksjonsvikt på understell som førte til akselbrudd, noe som fikk et tog til å spore av ved Nelaug stasjon i juni 2000 i lav hastighet. Dette førte til at Jernbaneverket innførte fartsbegrensninger for kjøring med type 73. Hendelsen fikk også konsekvenser for Flytoget. Maksimalhastigheten ble redusert fra 210 til 160 km/t, og det ble videre besluttet at alle akslingene måtte byttes. Flytoget fikk godkjent nytt løpeverk i 2003 og kunne igjen kjøre i 210 km/t. Innen sommeren 2004 var alle 73 og 73B bygget om med nye akslinger, boggirammer og forsterket krengemekansime, togenes maksimalhastighet ble igjen 210 km/t, og krengehastighet ble gjeninnført, men rutetabellene ble ikke endret tilbake til et krengetogkonsept med hyppige avganger, få stopp og kortere reisetider.
To togsett (73-10 og 73-13) ble 16. juni 2011 totalskadd i en brann på Bergensbanen. Brannen startet i snøoverbygget ved Hallingskeid stasjon.