google/wiki40b huggingface dataset:
Per Teodor Cleve

Bakgrunn

Per Teodor Cleve var sønn av bymegleren og grosshandleren Fredrik Teodor Cleve og dennes hustru Ulrika Sophia Glansberg. Slekten var kommet til Sverige fra Tyskland på 1760-tallet med kantoren og bokhandleren F.A. Cleve, Per Cleves farfars far. Per Cleve ble i 1858 student ved Uppsala universitet.

Karriere

Han ble i 1860 amanuensis ved universitetets mineralikabinett, i 1863 filosofie doktor, og samme år dosent i organisk kjemi. I 1870 ble han adjunkt ved Teknologiska institutet i Stockholm og var 1874–1905 professor i kjemi i Uppsala.
Innen kjemien utførte han undersøkelser vedrørende ammoniakaliske krom- og platinaforeninger og over naftalinderivat, publisert i Vetenskapsakademiens og Vetenskapssocieteten i Uppsalas publikasjoner. Hans forskningsresultater angående naftalinderivatene fikk grunnleggende betydning for kjennskapen til en del tjærefargestoffer. Mest betydelige var hans mange og omfattende undersøkelser av de sjeldne jordartsmetaller. Han oppdaget grunnstoffene holmium og thulium i 1879. Han var også, sammen med Abraham Langlet, den første til å bestemme grunnstoffet heliums atomvekt.
I geologisk hensikt foretok Cleve i 1868–1869 som letterstedtsk stipendiat en reise til Nord-Amerika og Vestindia, og han utarbeidet et geologisk kart over de nordøstre Antillene, hvis geologi han beskrev i arbeidet On the Geology of the North-Eastern West India Islands (1872, i Vetenskapsakademiens handlingar). 
Allerede i studenttiden hengav han seg ivrig til studiet av ferskvannsalgene, utgav artikler og  monografier om desmidiacéer, zygnemacéer og i særdeleshet over diatomacéer. Ved mikroskopisk undersøkelse av de fossile diatomacéene i nordtyske, danske, finske og svenske avleiringer skapte han en metode for fastleggelse av de postglasiale avlagringenes natur og alder. Studiet av de pelagiske diatomacéene førte ham inn på oseanografiens område, og fra 1893 søkte han gjennom studiet av samtlige planktonorganismer å sikre metoder for å utrede sirkulasjonen i verdenshavene. 
Cleve ble i 1871 medlem av den svenske Vetenskapsakademien, i 1875 av Vetenskapssocieteten i Uppsala, i 1880 av det danske og i 1892 av det norske vitenselskapet, dessuten i 1882 av Fysiografiska sällskapet i Lund. Han ble æresmedlem av Royal Microscopical Society i 1879, av Chemical Society i 1883 av Royal Institution i London i 1904. Han mottok i 1894 av Royal Society Davymedaljen og ble kreert i 1891 til juris æresdoktor i Glasgow. Han var 1900–1905 ordfører i Vetenskapsakademiens nobelkomité for kjemi. Etter ham oppkalte Adolf Erik Nordenskiöld mineralet cleveitt.
I 1874 giftet han seg med forfatteren Alma Öhbom med hvem han fikk døtrene Astrid Cleve, Agnes Cleve ogf Célie Brunius.
Per Teodor Cleve ligger begravet på Uppsala gamla kyrkogård.
Hjuldamper

Hjuldamper er et skip med dampmaskin som driver skovlhjul som sørger for fremdriften.  Hjulbåten representerte første fase i overgangen fra seilbåter til båter med motor. De første propeller (skruer) for drift av skip (skruedamper) ble først utviklet i 1836.
Skovlhjulene er fortrinnvis plassert ett på hver side da dette gir best manøvreringsegenskaper. Ulempen er at brygger og gangveier må tilpasses spesielt. Alternativt ble skovlhjulet plassert akterut. Dette var vanlig blant annet på elvebåter (floddampere). Hjuldampere var spesielt vanlige å bruke på Mississippi eller Missouri i USA ettersom disse elvene var for grunne til at man kunne seile med vanlige båter.
I 1819 var DS «Savannah», det første dampskipet som krysset Atlanterhavet, i Arendal. «Savannah» var en hjuldamper med skovler på sidene og seilføring. Norges første dampskip DS «Constitutionen» og DS «Prinds Carl» var hjulbåter. De ble satt i trafikk i 1827. Norske DS «Skibladner» er verdens eldste operative hjuldamper i rutegående trafikk. Skibladner ble bygget i 1856 og går fortsatt i sommertrafikk på Mjøsa.
Janteloppet

Janteloppet er et skirenn i regi av den tidligere langrennsløperen Petter Northug, i samarbeid med den østerrikske næringsmiddelprodusenten Red Bull GmbH. Det ble første gang arrangert 24. mars 2018 i Granåsen i Trondheim, hvor 25 deltakere – 10 kvinner og 10 menn, i tillegg til 5 wildcards – fikk delta på bakgrunn av hvor mange mil de hadde tilbakelagt via løping, rulleski eller langrenn siden oktober 2017.
2019-utgaven av rennet ble avholdt på Hafjell fra fredag 12. til lørdag 13. april 2019. Programmet bestod av 100 meter sprint (fredag) og 30 km (lørdag). I motsetning til 2018-utgaven, kunne hvem som helst delta. Av eliteløpere deltok blant annet Aleksandr Bolsjunov, Sergej Ustjugov, Calle Halfvarsson og Frida Karlsson.
Borussia Mönchengladbach

Historie

Borussia Mönchengladbach ble stifet i 1900 og fikk tidlig landslagspillere på laget. «Borussia» er en latinisert form for Preussen, og er ofte brukt for klubber basert i området som tidligere var en del av Kongeriket Preussen.
Borussia Mönchengladbach hadde sin storhetstid på 1970 da de var ett av Europas beste klubblag. I denne perioden vant de UEFA-cupen to ganger, Bundesliga fem ganger, DFB-cup én gang og kom til finalen i Mesterligaen i 1977. Der tapte de mot Liverpool.
Psykolingvistikk

Psykolingvistikk er studiet av psykologiske og neurobiologiske faktorer som tillater mennesker å tilegne seg, bruke, forstå og produsere språk. De tidligste tilnærmingene til emnet var i stor grad filosofiske, først og fremst på grunn av mangel på kunnskap om hvordan hjernen fungerer. Moderne forskning benytter seg av biologi, neurovitenskap, kognitiv vitenskap og informasjonsteori for å studere hvordan hjernen behandler språk. Psykolingvistikken har en rekke deldisipliner, og et område som neurolingvistikk har nå utvikla seg til et eget vitenskapsområde.
Psykolingvistikken tar for seg de kognitive prosessene som gjør det mulig å generere en grammatisk og meningsfylt setning fra et ordforråd og en grammatisk struktur, så vel som prosessene som gjør at man forstår språk. Utviklingsinnretta psykolingvistikk studerer barns evne til å tilegne seg språk.
Ottadalen

Ottadalen er den største av de store sidedalene i Gudbrandsdalen og består av kommunene Skjåk, Lom, Vågå og deler av Sel. Navnet kommer fra elven Otta som renner gjennom dalen. Fra øst i Skjåk til Vågåmo går elven som et vann, som heter Skim vest for Fossbergom i Lom og Vågåvatnet videre til Vågåmo.

Historie

Ottadalen har vært mye brukt som ferdselsåre mellom Vestlandet og Østlandet gjennom Breidalen i Skjåk til Stryn, Breidalskrysset til Stranda, over Jostedalsbreen til Jostedalen og Luster; og Sognefjellet til Sogn. Det er og en vei fra Vågå, gjennom Jotunheimen til Fagernes.

Geografi

Ottadalen starter fra Breidalen i Skjåk i vest, og tar med mange smådaler, som Tundradalen, Tordalen, Lundadalen, Raudalen og Bråtådalen, som alle ligger i Skjåk. I Lom innebærer det Bøverdalen, som starter på Sognefjellet, og Vårdalen, som de viktigste dalførene. I området nordafor mellom Lom og Skjåk, begynner Finndalen som går østover og munner ut i Vågå. Ellers har Vågå Sjodalen, som starter i området rundt Valdresflyi, og går over i Heidal som går østover og munner ut i Sel.
I området ligger deler av Reinheimen nasjonalpark, Breheimen nasjonalpark og Jotunheimen nasjonalpark. Videre ligger Ottadalen landskapsvernområde i høyfjellsområdet på nordsiden av hoveddalen, som en rand mot Reinheimen nasjonalpark.

Næringsliv

Næringslivet går hovedsakelig i skogbruk, jordbruk og tjenestenæring. Ottadalen hadde en lokalradio sammen med Lesja og Dovre som hette Nordalsradioen, men er nå kjøpt opp av mediaindustrien i Midtdalen og selv om han enda heter Nordalsradioen, så er han konsentrert i området mellom Lillehammer og Otta. Ottadalen har lokalavisen Fjuken, som eier mye av lokalavisen Vigga, for Lesja og Dovre. Villreinjakt utgjør også en førstehånds verdi på over 2 millioner kroner.
Ottadalen mølle er en sammenslutning av Ofossen mølle i Skjåk og møllen i Lom, der hovedproduksjonen er.
Ottadalen Billag er billaget i Ottadalen, og tar seg av nesten all den lokale busskjøringen. Billaget er idag kjøpt opp av Fjord1, noe som gjør at det gamle billaget blir viktig når det gjelder busstransport mellom Østlandet og Vestlandet.
Odd Isungset

Bakgrunn

Isungset har produsert en rekke dokumentarer for TV 2. Blant annet dokumentaren om ulykken med ubåten Kursk i 2000. Dokumentaren er en av de mest sette norskproduserte TV-dokumentarer, med visninger i 32 land, bl. a. Russland, Polen, Frankrike, Tyskland og Spania.  Dokumentaren vant gullnymfen for beste TV-dokumentar under TV-festivalen i Monte Carlo i 2001, og ble nominert til Amanda samme år. Også oppfølger-dokumentaren Brevet fra dypet som Isungset laget sammen med Øystein Bogen, ble solgt til TV-stasjoner over hele verden, blant annet til HBO.
Sammen med Per Christian Magnus og Robert Reinlund vant Isungset i 2005 Gullruten for dokumentaren Truet til taushet, om Muhammedkarikaturene.
Isungset var medlem av Pressens Faglige Utvalg fra 1999 til 2010, og leder for utvalget fra 2004 til 2010. I 2008 laget han TV2-dokumentaren Blodsporene fra Dagaliveien, et journalistisk arbeid som første til at etterforskningen av drapsforsøket på William Nygaard ble gjenopptatt. Han fulgte opp dette arbeidet ved å skrive boken Hvem skjøt William Nygaard i 2010.  Isungset fikk Den store journalistprisen for sitt arbeid med boken.
Han tok sluttpakke i TV 2 i 2010 og arbeidet for Flimmer Film med dokumentarserien Krigens pris, om Norges ti år i Afghanistan. En av episodene vant prisen Best internasjonal Currency affairs documentary i konkurranse med bidrag fra alle andre medlemsland i Assosiation for International Broadcasting (AIB). Isungset har også hatt regi på flere dokumentarfilmer som er produsert hos Fenris Film, blant annet filmen Livs liv, om den Parkinsonsyke forfatteren Liv Køltzow (2016).
Odd Isungset har vært redaktør for NRK Brennpunkt siden 2012.
Pelidnopedilon

Levevis

Larvene utvikler seg i ved av løvtrær.

Utbredelse

Slekten er utbredt i det sørøstlige Afrika (Tanzania, Malawi, Mosambik og Zambia).
Anne av England

Bakgrunn

Anne ble født i 1637 ved St. James's Palace i London. Hun var det sjuende barnet og den tredje datteren til kong Karl I og hans dronning Henrietta Maria. Hennes søsken var i kronologisk orden: Charles James, hertug av Rothesay og Cornwall (født og døde 13. mai 1629); Maria, prinsesse av Oranien (1631–1660); den framtidige kong Karl II av England (1630–1685); den framtidige kong Jakob II av England (1633–1701); og Elizabeth av England (1635–1650).
Anne ble døpt i den engelske kirke ved  St. James's Palace av William Laud, den anglikanske erkebiskop ved Canterbury. Anne levde kun til å se fødselen til to av sine søsken, den dødfødt Catherine (29. juni 1639) og Henry Stuart, hertug av Gloucester (1640–1660). Hun døde før sin søster prinsesse Henrietta av England (1644–1670), som giftet seg med den franske hertug Filip I av Orléans, og fikk fire barn med ham.
Anne var et sykelig barn, noe som er åpenbart fra forskjellige graveringer av henne, nå oppbevarte ved British Museum. Hun var skjør og noe deformert.

Død

Anne ble syk med tuberkulose, en sykdom som senere rammet hennes mer kjente søster Elizabeth. Anne var kun tre år gammel da hun døde ved Richmond Palace. Hun ble gravlagt den 8. desember 1640 i Westminster Abbey, ved siden av sin bror Charles James.
Zerynthia rumina

Utseende

Kroppen har et ytre skjelett (hudplater) som holder de bløte indre organer på plass. Det ytre hudskjelettet er bygd opp for det meste av kitin. 
Bakkroppens indre organer består av fordøyelsesorganer, forplantningsorganer og åndedrett. Åndedrettet hos sommerfugler foregår ikke ved lunger, men ved at luft hentes inn og ut av kroppen gjennom små hull i hudskjelettet (spirakler).  I kroppen er det et svært finmasket system av trakéer som leder oksygenet til kroppens vitale deler. En blodvæske som sirkulerer i kroppen, pumpes rundt av et avlangt rørformet hjerte.  Brystpartiet består for det meste av vingenes muskulatur. Sanseorganer, for syn, smak og lukt er stort sett plassert i hodet. Nervesystemet består av en bukmarg med to nervestrenger og én nerveknute (ganglion) i hvert kroppssegment. Den første nerveknuten, som ligger foran munnåpningen, er spesielt stor og omtales som hjerne.
Larven er skitten gråbrun, og har flere rødlige utvekster på hvert av kroppssegmentene. Utseendet er radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Larvens hode består av en hard hodekapsel med noen punktøyne. Under øynene er det noen små antenner larven bruker til å finne riktig føde. Larvens bakkropp består nesten bare av fordøyelsessystemet. Dette er ganske kort og mye av maten larven spiser passerer før all næringen er tatt opp. Avføringen kommer ut som små kuler helt bakerst på kroppen.  Larvene ånder gjennom åpninger i hudskjelettet (spirakler), langs kroppens sider.

Levevis

Parringen skjer ved sammenkobling mellom de to kjønnene.  Eggene legges på undersiden av et blad på næringsplanten. 
Larven lever som plantespiser på ulike planter i holurtfamilien, som Aristolochia pistolochia, A. rotunda, A. longa, A. baetica, A. fontanesi.
Zerynthia rumina tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår  en metamorfose i løpet av utviklingen. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium,  en hvileperiode, der sommerfuglens indre og ytre organer endres. Larvens bøyelige og myke kropp omdannes til en puppe med hardt skall. Når skallet er hardt begynner omdanningen fra larve til den voksne (imago) sommerfuglen. De indre organer brytes i varierende grad ned til en cellemasse.  En omorganisering skjer og dyret bygges opp igjen.  Puppeperioden varierer etter temperaturen.
Kristian

Kjente personer med navnet

Det er en mengde berømte menn med navnet Kristian eller varianter av det i de kristne delene av verden.
Tveteråsen

Tveteråsen er et boligområde bebygget med rekkehus og tre fire-etasjes blokker, beliggende ved Ulsrud i Bydel Østensjø i Oslo. Det grenser til Østmarka, og ligger i få minutters gangavstand til Ulsrud- og Nøklevann. Området er karakteristisk ved at rekkehusene og blokkene er forblendet med hvit mexisten. Boligområdet ligger like ved Haraløkka. Nærmeste T-banestasjon er Ulsrud.
Rekkehusene er tegnet av arkitekt Bengt Espen Knutsen, og ble belønnet med Sundts premie i 1969.
Termohalin sirkulasjon

Den termohaline sirkulasjon (det store transportbåndet, engelsk the great ocean conveyor belt) er en oseanografisk betegnelse for et system av havstrømmer som forbinder fire av fem verdenshav, og som utgjør et kretsløp av global utstrekning.
Systemet er av termohalin karakter, dvs at det drives av ulikheter i temperatur (termo) og saltholdighet (halin). Kaldt vann og vann med stor saltholdighet er tungt, mens varmt og mindre saltholdig vann er lettere. Når kaldt vann synker ned erstattes det av varmere overflatevann, og da oppstår det en «pumpe»virkning som setter strømmene i bevegelse. 
Golfstrømmen, og mer spesifikt den nordatlantiske strøm, er den delen av den termohaline sirkulasjonen som har størst betydning for Nordvest-Europa. I Norskehavet synker kaldt vann ned mot havbunnen og strømmer i sørlig retning, mens det kalde vannet erstattes av varmt overflatevann som strømmer nordover fra Mexicogolfen.
Axel Herrlin

Liv

Herrlin var sønn av en prest. Han studerte i Lund og fikk doktorgraden i filosofi i 1892, med en avhandling om Nicolaus Cusanus. Samme år ble han dosent i teoretisk filosofi ved Lunds universitet, og fra 1906 var han dosent ved Göteborgs högskola. I 1912 ble han utnevnt til professor i psykologi og pedagogikk ved Lunds universitet.
Innenfor psykologien er Herrlin kjent for å ha innført eksperimentalpsykologiske forskningsmetoder i Sverige.
MS «Baronessen»

MS «Baronessen» (tidligere «Tidebaronessen») er en katamaran som går i rutetrafikk for Norled i Oslofjorden. Den har kapasitet på 180 passasjerer.
MS «Baronessen» var byggenummer 254 hos Brødrene Aa i Hyen og ble levert til Tide Sjø i januar 2009. Tre år senere byttet rederiet navn til Norled og dette var også anledningen til at skipet endret navn til «Baronessen».
Selvhemming

Selvhemming (engelsk: self-handicapping) er en handling eller et valg som blir gjort for å prøve å forhindre seg selv i å være ansvarlig for sitt eget potensielle nederlag. Det engelske begrepet ble først innført av Edward E. Jones og Steven Berglas.
Selvhemming kan bli sett på som en metode for å opprettholde sitt eget selvbilde, men kan også brukes for selvforbedring og for å styre inntrykket av andre. Man forsterker eller bevarer selvbildet ved å tilskrive årsaker til fiasko eller nederlag til det som passer. Man skiller gjerne selvhemming i atferdsselvhemming og påstått selvhemming.

I praksis

Den første metoden for selvhemming er å gjøre en oppgave vanskeligere for seg selv å gjennomføre, i frykt for å ikke klare den. Hvis man klarer en oppgave, var det på tross av den vanskelige situasjonen man selv har skapt, og i motsatt tilfelle var det nettopp den vanskelige situasjonen som var årsaken. Dette er atferdsselvhemming, der man selv skaper hindringer for sin egen innsats. Eksempler på dette er inntak av alkohol, det å sette uoppnåelige mål for seg selv, og det å unngå å øve til en oppgave.
Den andre metoden for selvhemming er å finne unnskyldninger for sine potensielle nederlag, slik at man da kan peke på disse unnskyldningene for årsaker til dette. Dette er kjent som påstått selvhemming, der vedkommende kun uttrykker at det finnes en hindring for egen innsats. Eksempler på dette er at man forklarer at man er veldig engstelig, eller at man opplever diverse fysiske og psykologiske symptomer.
Dura Europos

Dura Europos (gresk: Δοῦρα Εὐρωπός) var en by som ble anlagt av grekerne ved Eufrat omkring år 300 f.Kr.. På dette stedet ligger i dag byen Qalat as-Salihiya i Syria. I år 256 eller 257 e.Kr. ble Dura Europos erobret av sassanidene; byen var da blitt en del av grensebefestningene til Imperium Romanum. Byen ble svært ødelagt under kamphandlingene, og omkring år 273 ble Dura Europos forlatt for godt.
Dura Europos var en handelsstasjon og grenseby i Romerriket. Romerne hadde en garnison der fra år 165 til 256, da byen ble forlatt, etter en beleiring av perserne.
Da byen ble arkeologisk utgravd i 1920-årene av arkeologer som Pierre Leriche, Armin von Gerkan og Franz Cumont, fant man en kirke med det som så langt (2009) er  verdens eldste funn av et baptisterium. Dette dåpsstedet var svært lite, noe i overkant av et moderne badekar i utforming, og følgelig beregnet på dåp ved nedsenkning på ryggen.
Her var dessuten kristne veggmalerier i en annerledes stil og i større format enn det var veggplass til i de trange katakombene i for eksempel Roma. Veggmaleriene i Dura Europos fremstiller blant annet Den gode hyrde, Adam og Eva i Edens have, David som dreper Goliat, og to av Kristi underverker (beretningen om hvordan Jesus gikk på vannet og beretningen om hvordan Jesus helbredet en mann som var lam). Veggmaleriene er sterkt skadet, men stilen ligner de bedre bevarte veggmaleriene i den mye større jødiske synagogen like i nærheten.
Det mosaiske forbudet mot å avbilde himmelske og jordiske foreteelser (se: bildeforbudet i Det gamle testamente) ble på denne tid tolket fritt av jødene (bare Gudsbildet var helt bannlyst), og De hellige skrifter var illustrert også i hebraiske manuskripter, som noen kristne kunstnere skulle benytte seg av som eksempler.
Bemerkelsesverdig er også de mange skrifter og skriftfragmenter som ble funnet, skrevet på papyrus eller pergament. Først og fremst var det nedtegnelser knyttet til forvaltning eller forretninger, men det var også noen litterære og religiøse tekster. Særlig interessant er et fragment av en evangelieharmoni, hvis greske tekst har noen avvik fra skildringene i Det nye testamente. De benyttede språk var latin (forvaltningstekster) og gresk (forretningstekster), arameisk, syrisk, pahlavi og hebraisk (en bønn). 
I den relativt lille byen Dura Europos fantes det ikke mindre enn seksten forskjellige gudshus, hovedsakelig bygget for romerske tropper. Mangfoldet er et levende vitnesbyrd om det åndelige mangfold som rådet mot slutten av 100-tallet samt på 200-tallet.
Albertbreen

Albertbreen er en isbre på Svalbard. Den er en liten isbre vest for Liefdefjorden, mellom Siktefjellet, Högeloftet og Fotkollen, nord på Haakon VII Land.
Post-punk

Post-punk er en bred type rockemusikk som oppsto fra punkebevegelsen på slutten av 1970-tallet da en ny generasjon av musikere som sto i opposisjon til pompøs mainstream rock representert ved eksempelvis The Eagles, Emerson, Lake & Palmer og Electric Light Orchestra, og tok med seg punkens energi videre fra det enkel, primitive og tradisjonelle i punkrocken ved å tilpasse seg en rekke avantgardiske trekk. Inspirert av punkens energi og den selvlærte etos, men bestemt på å bryte ut fra rockens klisjer, eksperimenterte post-punken bredt med andre kilder som elektronisk musikk, svart dansemusikk, og innovative innspillingsteknikker. Musikerne smeltet også deres musikk med kunst og politikk, trakk til seg ideer og tanker fra kritisk teori, modernistisk kunst og litterær modernisme. Det utviklet seg miljøer rundt musikken som opprettet uavhengige plateselskap, skapte visuell kunst, framføringer av multimedia, produserte fanziner.
Den tidlige post-punkens fortropp var representert av grupper som Siouxsie and the Banshees, Wire, Magazine, Gang of Four, Public Image Ltd, The Pop Group, Joy Division, Throbbing Gristle, The Slits, Cabaret Voltaire, The Cure, The Fall, Au Pairs, Talking Heads og Pere Ubu. Denne bevegelsen var nært beslektet med utviklingen av tilhørende musikksjangre som gotisk rock, nypsykedelisk musikk, no wave, og industriell musikk. Ved midten av 1980-tallet, hadde post-punk blitt spredt mens den hadde sørget for å gjøre veien klar for ny-pop og den langt mer omfattende musikken innenfor alternativ rock.
Porfyr

Porfyr (gresk: porfyreos, «purpurfarget») er en betegnelse på magmatiske bergarter som inneholder strøkorn og er som oftest mørk med lyse prikker. Porfyr er en sammensetning av en finkornet masse og strøkorn. Det er med andre ord større korn av enkelte mineraler, særlig feltspat eller kvarts, i en finkornet grunnmasse. De store kornene blir kalt for fenokrystall, strøkorn eller innsprengninger. Porfyrisk struktur er karakteristisk for lava og gangbergarter. Fenokrystaller er utskilt ved langsom avkjøling av magmaet i dypet, mens den finkornete grunnmassen er oppstått ved rask avkjøling etter at magmaet er presset opp i en sprekk i jordskorpa eller på annen måte har nådd jordoverflaten.
Porfyritt er ei eldre betegnelse på porfyriske bergarter med fenokrystall av plagioklas, i motsetning til bergarter med kalifeltspat, som er kalt for alkalifeltspat (feltspat).

Brukshistorie

Porfyr ble brutt allerede i det gamle Egypt fra et steinbrudd på Mons Porphyrites, som romerne senere kalte fjellet. Dette var det eneste kjente funnstedet på den tid. Det var særlig i romertiden, under tetrarkiet og så i konstantinsk tid at etterspørselen var på det sterkeste. På grunn av fargen var den utelukkende forbeholdt keiseren og avbildninger av keiseren. Et fremstående eksempel er statuen med de fire tetrarkene ved Markuskirken i Venezia.
For keiser Konstantin var det porfyrringer i gulvene i hans mottakelsesrom, og bare keiseren hadde lov til å trå i dem.
Andre viktige eksempler på bruken er den porfyrskiven i Peterskirken i Roma som markerer det sted der Karl den store skal ha blitt kronet. I domkirken i Palermo er blant annet porfyrgravmælene til keiser Henrik IV, keiser Fredrik II, kong Roger II av Sicilia og Konstanse av Sicilia. Også kong Vilhelm I av Sicilias sarkofag i domkirken i Monreale er av porfyr.
Kramatorsk

Historie

Byen vokste fra å være en liten landsby etablert ved en liten jernbanestasjon i 1868, til å bli en stor moderne by. Kramatorsk fikk bystatus i 1932.