Claudius James Rich

Bakgrunn og utdannelse

Rich ble født nær Dijon,
som uekte barn. Hans far var oberst Charles Coburn († 1809), om moren er intet kjent. Han tok etternavn etter sin bestemor, Martha Rich, og ble oppfostret av en tante i Bristol (England). Han var svært språkbegavet, og gjorde seg allerede i ni års alder kjent med både latin og gresk, etter undervisning fra en slektning. Da han ved en tilfeldighet fikk se arabiske skrifttegn, ville han ubetinget lære seg dette språket. Mr. Fox fra Bristol hjalp ham med grammatikk og ordbok, og etter en tid kunne han lese og skrive språket, og til og med tale det temmelig flytende.
Fra 15-årsalderen fulgte også hebraisk, syrisk, persisk, tyrkisk og andre orientalske språk. I 1804 reiste Rich til Konstantinopel, og ble der, og likeså i Smyrna, lenge nok til å perfeksjonere sitt tyrkisk.
Som 16-årig begynte han som kadett ved East India Company, som dengang tilbød unge talentfulle menn en utsikt til opphold i fjerne land. Den vennen som hadde sikret ham plassen, beklaget at han ikke hadde kunnet gjøre mer for ham. Men Rich svarte: «Hvis de lar meg komme til India, sørger jeg for resten selv».
Under sin utdannelse i India House i Leadenhall Street i London ble Rich kjent med husets bibliotekar, Charles Wilkins, som var en kjent sanskritforsker og kjenner av orientalske språk. Wilkins oppdaget denne ungdommen som et språklig underverk, og overbeviste kompaniets direktør om å endre Richs løpebane fra det militære, og over til det sivile (der språk og forskning kunne dyrkes). Ettersom kompaniet ikke hadde noen ledige stillinger i Bombay, ble Rich utnevnt til sekretær for Charles Lock, som nettopp var blitt utnevnt til generalkonsul for middelhavsområdet, med residens i Kairo.

Til Kairo

Reisen til Kairo var begivenhetsrik. Den 8. februar 1804 steg Rich ombord i «Hindustan», som først seilte til Gibraltar, lastet med forsyninger til admiral Nelsons flåte. Utenfor Spanias nordøstre kyst brøt det ut brann ombord, og mannskapet måtte få skipet til land i Rosesbukta. Mannskapet ble hentet av en fregatt. Men Rich, som var sivilansatt, ble etterlatt der, inntil en engelsk handelsmann fra Bristol tok ham med til Barcelona.
Derfra dro han med langsomme kystbåter til Italia, der han tilbragte tre måneder, for det meste i Napoli. På denne tiden ble han glad i musikk, og lærte seg litt italiensk.
Da han ankom Malta, fikk Rich vite at hans fremtidige sjef hadde avgått med døden der kort tid før. Mr. Lock hadde på hjemreise fra Konstantinopel pådratt seg en feber, som viste seg å være pestfeber. Dermed var Richs planer blitt irrelevante. Direktørene foreslo at han skulle dra til Konstantinopel for å arbeide mer med sin kjennskap til tyrkisk og arabisk. Etter noen uker i hovedstaden dro han imidlertid til Smyrna (nå Izmir), der han gikk på forelesninger, og menget seg med de tyrkiske studenter. Det heter at han i 1805 ble satt inn som «hemmelig agent» og besøkte Aleppo og Antiokia. Han reiste også på denne tiden noe lenger mot nord, til Bolu, Amasya og Tokat.
Til slutt fikk generalkonsulatet i Kairo en ny leder i oberst Missett. Slik kom Rich til Alexandria, og videre til Kairo som assistent til den nye britiske generalkonsul. Her tilegnet han seg enda bedre arabisk, og ble kjent med flere av språkets dialekter, og med Den nære orients skikk og bruk. Han ble venner med mange mamelukker, de som den gang var så mektige i Kairo. Av dem lærte han noen rytterknep, og omgangen med lanse og krumsabel, likeså hvordan man kledde seg opp korrekt som mamelukk.

Til Bombay

I 1806 ble han beordret til å reise til Bombay. Så forlot han Egypt, og reiste over land til Persiagulfen, forkledd som en mamelukk. Han besøkte Damaskus og besøkte den store moske der, uten å bli avslørt. Videre dro han via Aleppo, Mosul, Bagdad og ned til Basra. Han hadde innstudert sin rolle så godt at han overalt i Det osmanske rike ble mottatt med stor aktelse.
Han ankom med skip til Bombay i september 1807, og var gjest hos James Mackintosh. Han var direktør («Recorder», Chief Judge) for kriminaldomstolen i Bombay. Under sin utdannelse i London var han allerede blitt godt informert av Robert Hall om Mackintoshs egenskaper, og de utviklet et hjertelig forhold. Det ble så godt at når den uformuende Rich, som ikke en gang hadde stabilt arbeid, ble glad i Mackintoshs datter, gav faren etter for hans og datterens ønske, og tillot at de giftet seg, den 22. januar 1808.
Like etter mottok han brev med utnevnelse til Bagdad.

Til Bagdad

Så fortsatte han til Bagdad som resident for Det britiske ostindiske kompani, noe som kunne anses som tilsvarende generalkonsul. Den 22. mai var han på plass, og begynte sitt arbeid. Selv om han ikke hadde fått noen særskilt forberedelse, hadde hans reiser gitt ham rikelig med nyttige erfaringer.
Konsulens oppgaver var den gang å pleie de gode handelsforbindelser med Det osmanske rike, og sørge for losji for reisende og britiske handelsfolk som kom til Mesopotamia. Med stor fremgang ombygde han residensen fullstendig, førte et stort hushold med mange hjelpere og vaktmannskaper, for å gjøre et passende inntrykk på den osmanske pasja. Han utnyttet sin bevegelsesfrihet og sin fritid til å besøke historiske kulturminner. Til å begynne var residensens lege, Mr. Hine, hans eneste selskap, ved siden av hustruen.
Helt i begynnelsen av sin tid i Bagdad konsentrerte Rich sin interesse om selve byen og dens umiddelbare nærhet, og begynte å samle materiale til en geografisk, historisk og statistisk fremstilling av pashaliket Bagdad.

Besøk i Europa

I 1813 mente hans kone at Rich burde reise til Konstantinopel for å slappe av, og la seg behandle. I 1813 reiste de begge dit, og bodde hos den britiske sendemann Robert Liston. Ett år senere la de ut på en reise gjennom de osmanske Balkan-provinser, og derfra til Wien. Der presenterte Joseph von Hammer-Purgstall ham for den unge orientalisten Karl Bellino, som Rich ansatte som privatsekretær, og som tolk for den britiske regjering. I 1815 begynte de i selskap med Bellino tilbakereisen til Bagdad, og lot veien gå om Italia, Hellas, Konstantinopel og Lilleasia.

Tilbake i Bagdad

Vel tilbake i Bagdad utvidet Rich sine studier til Lilleasias geografi. Han innhentet mye informasjon fra syrianske og kaldeiske klostre vedrørende jesidiene. I denne perioden foretok han sin annen ekskursjon til Babylon.

Reise til Kurdistan

I 1820 tvang Richs dårlige helsetilstand ham på nytt til å søke luftforandring, og slik la han ut på en reise til fjellene i Kurdistan. Det ble en omfattende reise, først fra Bagdad til Assyria, ledsaget av al-Munshi al Baghdady  - så innover fjellene til Sinna, så på en omvei til Suleimania, så vest til Nineveh, og derfra ned på Tigris til Bagdad. Fra dette reiseavsnittet på en flåte dokumenterte han alle markante punkter langs flodens bredder. Beretningen om denne reisen, som gav Vesten den første presise kunnskap (fra vitenskapelig observasjon) om regionens topografi og geografi, ble publisert av hans enke under tittelen Narrative of a Residence in Koordistan and on the site of Ancient Nineveh, etc. (London, 1836).
Bellino hadde forlatt Rich i Sinna, og mens Rich dro mot Suleimania, reiste Bellino mot Hamadan, der han ville kopiere innskrifter. Men der ble han rammet av en ondartet gallefeber som tvang ham tilbake til Suleimania. I Richs reisefølge var Mr. Bell, residenslegen. Han lyktes i å lindre Bellinos helse såpass at denne våget å legge avgårde mot Mosul, der luften på denne årstiden var svært god. Han reiste til dels i fru Richs bærestol, og tildels i en overdekket bærestol, og syntes å være på bedringens vei. Men etter kort tid i Mosul begynte han å miste mot og kraft, og led av diaré. Rich besøkte ham daglig og hans kone tok seg av ham, og gikk spaserturer med ham. Mr. Bell var hos ham natt og dag. Så fikk Bellino et tilbakefall og døde den 13. november.
Rich sørget for begravelsen på den katolske kirkegård i Mosul, og fikk satt opp en gravstein. Bellino hadde arbeidet for Rich i fem år.

Den siste reis: Til Shiraz i Persia

På grunn av et angrep på residensområdet våren 1821, som Rich bare kunne slå tilbake med våpenmakt, og på grunn av en truende konfrontasjon med guvernøren av Bagdad, Dawud Pasja, anså Rich seg tvunget til å stenge residensen midlertidig. Så reiste han med kelek den 11. mai mot Basra, der han ankom 19. mai 1821. Han informerte den britiske ambassadør i Konstantinopel og regjeringen Bombay om hendelsen.
I mellomtiden var Rich blitt utnevnt til en viktig stilling i guvernør Mountstuart Elphinstones byrå i Bombay, og avventet forholdsanvisninger fra Ostindiakompaniet.
Hans kone led under feberanfall, og hun ble anbefalt en sjøreise, i håp om at havluften ville gagne henne. Dermed dro hun i forveien med skip fra Bushehr ved Den persiske gulf til Bombay.
Heten i Bushehr ble uutholdelig, så den 24. juli brøt Rich opp mot Shiraz. Han reiste om Persepolis, som han absolutt ville se igjen. Da han ankom den 22. august, tilføyde han sitt navn som graffito på «Nasjonenes port».
Han foretok noen få utgravninger, og kopierte innskrifter.
Ca. 40 km nord for Persepolis er ruinbyen Pasargadae. Det viktigste kulturminnet der er Kyros den stores grav. Ruinene hadde for det meste alltid ligget åpent og synlig, men noen deler var begravd under sand og skrot. Meget var blitt nedslitt av århundrers regn, vind og sol. Da Rich besøkte stedet, kan bare ca 40 søyler ha vært helt eller delvis stående.
Nå var det ikke langt igjen til Shiraz. Der var det brutt ut en koleraepidemi. I stedet for å reise derfra straks, håpet Rich at nærværet av en mann som ham selv, med så meget tung embedsbåren myndighet, ville påskynde den medisinske unnsetning byen trengte. Men han ble selv smittet, og døde av koleraen den 5. oktober 1821. 
Han ble begravet i den armenske kirke i Julfa i Isfahan.

Richs samlinger

Richs samlinger av manuskripter og mynter ble kjøpt av British Museum
fra enken Mary i 1815, for 7.500 pund. Det britiske parlamentet bidro med en særbevilgning. Ved siden av alle seglene, hadde Rich også samlet på teglgjenstander og mynte.
Et oljemaleri av ham, malt av Thomas Phillips, ble gitt som gave til museet, og der er også hans dagbøker og papirer.
Rich hadde en betydelig samling av arabiske, persiske, tyrkiske, armenske, greske og garsjuni manuskripter, som også befinner seg på British Museum. Blant de tyrkiske manuskripter er det noen som er forfattet på chaghatay - det klassiske litteratspråk i Øst-Tyrkia.