Leni Riefenstahl

Danser og skuespiller

Riefenstahl vokste opp i arbeiderbydelen Wedding i Berlin, og startet karrieren innen moderne dans og ballett, men etter en kneskade hun pådro seg under en opptreden i Praha måtte hun legge opp. Hun ble tidlig fascinert av filmmediet og oppsøkte regissøren Arnold Fanck og lyktes med å få roller i hans filmer.
Riefenstahl debuterte som skuespiller i Alexander Kordas Tragödie im Hause Habsburg. Hun fikk sitt gjennombrudd i filmen som Der heilige Berg (1926) og spilte dessuten i filmene Der große Sprung (1927), Det hvite helvete (1929), Stürme über dem Mont Blanc (1930) og Der weiße Rausch (1931). Hun klarte etterhvert å opparbeide seg et visst ry innen stumfilmene.

Regissør for Hitler

Sin første regi hadde hun i 1932 med fabeldramaet Det blå lyset (Das blaue Licht). I 1933 lagde hun propagandadokumentaren Troens seier (Sieg des Glaubens) for Hitler og hans nazistparti NSDAP.
Hennes to mest kjente produksjoner er Viljens triumf (1935) og Olympia (1936). Viljens triumf handler, som Troens seier, om nazistenes store årlige partikongress i Nürnberg, denne gang i 1934. Filmen ble en skremmende velgjort hyllest til Hitler og den nasjonalsosialistiske militærideologien, og vant gull i Venezia i 1935 og i Verdensutstillingen i Paris i 1937. Året etter kom Olympia-filmene, om de olympiske leker i Berlin i 1936. De fikk gull i Paris i 1937, betegnelsen «verdens beste film» i Venezia i 1938 og IOCs spesialpris i 1939. Hun samarbeidet med Albert Speer i utformingen av rikspartidagene. Hun regnes som Hitlers favorittregissør og filmene hennes ga Nazi-Tyskland den estetiske fasaden som fortsatt ofte forbindes med dette regimet. Hun hadde direkte adgang til Hitler og dette ga henne en stor handlefrihet. Det verserte endog rykter om at hun var Hitlers elskerinne 
I 1940 lagde hun filmen Tifland, der hun hentet 30 sigøynere fra konsentrasjonsleiren i Dachau i Sør-Tyskland og brukte dem i filmen. Like etter krigen hevdet hun at disse ikke ble drept, men dette var ikke tilfelle. Mange av dem ble sendt til Auschwitz og ble drept der. Dette beklaget hun offentlig på pressekonferansen i forbindelse med sin 100 årsdag.

Etter krigen

Etter Tysklands sammenbrudd i 1945 ble hun internert i en fransk fangeleir, hvor hun satt i fire år. Hun ble etterforsket for eventuelt medansvar for krigsforbrytelser, men det ble ikke reist anklager mot henne, verken som propagandist eller for bruken av konsentrasjonsleirfanger i filmene. Hun påberopte seg en naivitet hvor hun bare var fascinert av nasjonalsosialistene, men kjente ikke til de krigsforbrytelsene som ble begått.
Hun prøvde å gjenoppta karrieren som filmskaper, men ble avvist av filmindustrien og fikk derfor ikke finansiert prosjektene. Hun konsentrerte seg da hovedsakelig om fotoarbeid, og blant hennes kjente produksjoner var fra bryllupet mellom Mick Jagger og Bianca. Hun har også gitt ut fotobøker om Nuba-stammen i Sudan. I 2000, da hun var 97 år gammel ble hun offer for et helikopterhavari mens hun arbeidet med et prosjekt i Sudan. Rienfenstahl slapp unna ulykken med kun noen brukkede ribbein.
I en alder av 72 år klarte hun å innlede en ny fase i karrieren ved å lyve på alderen slik at hun ble sertifisert innen apparatdykking. Hennes siste film var dokumentaren Impressionen unter Wasser («Undervannsinntrykk») som ble lansert på hennes 100-årsdag 22. august 2002. Dette er en 45 minutters noe idyllisert dokumentar om hennes fotoekspedisjoner under havoverflaten i Det indiske hav mellom 1974 og 2000. Våren 2003 giftet Riefenstahl seg med sin assistent og medprodusent siden 1968, Horst Kettner.
Hun døde i sitt hjem i Pöcking i 2003 i en alder av 101 år, kun uker etter sin 101. bursdag, etter flere år med kreft.