google/wiki40b huggingface dataset:
Kari Veiteberg

Utdanning

Veiteberg er utdannet cand. theol. fra Det teologiske fakultet ved Universitetet i Oslo i 1988, og hun tok den praktisk-teologiske eksamen på Det praktisk-teologiske seminar i Oslo i 1989. I 2006 ble hun dr. theol. ved Det teologiske fakultet ved Universitetet i Oslo med avhandlingen Kunsten å framføre gudstenester. Dåp i Den norske kyrkja. Hun har også mellomfag i teatervitenskap fra Institutt for musikk og teater ved Universitetet i Oslo.

Bakgrunn

Kari Veiteberg vokste opp på øya Stord i en lærerfamilie, og har fortalt at «mor og far formidla ei raus, solid og sosialetisk forankra kristentru som eg aldri har hatt trong til å ta avstand frå».

Virke

Veiteberg var etter praktisk-teologisk seminar hjelpelærer i Det nye testamentet ved Teologisk fakultet ved Universitetet i Oslo fra 1989 til 1991. Siden 1991 har hun hatt en mangfoldig karriere som prest i Oslo, Tempe prestegjeld, Trondheim (kapellan), Emmaus, Gildeskål, Kirkens Bymisjon Bergen og siden 2014 i Tøyen kirke i Oslo. Hun har også undervist i liturgikk ved Det praktisk-teologiske seminar ved UiO, i Det nye testamentet ved Institutt for religionsvitenskap, AVH, og hun har vært studierektor ved Liturgisk senter i Kirkerådet. 
Veiteberg har utgitt flere bøker og artikler om teologiske spørsmål. Hun har også holdt flere andakter og prekener på radio og tv, samt deltatt i debatter og samtaler. I mars 2017 holdt hun andakt sammen med gateprest Siv Limstrand på NRK P1.
Enskede gård tunnelbanestasjon

Enskede gård tunnelbanestasjon er en stasjon på Stockholms tunnelbane. Den ligger i bydelen Enskede Gård.
Stasjonen trafikkeres av T-bane 1 (grønn linje) mot Hagsätra/Hässelby, mellom stasjonene Globen og Sockenplan. Stasjonen består av en utendørs plattform med inngang fra nordsiden.
Stasjonen ble åpnet 9. september 1951.
Nordre Castrénøya

Nordre Castrénøya er ei øy som utgjør den nordligste delen av øygruppen Castrénøyane langt nord på Svalbard. Øya ligger like nord for Laponiahalvøya og innenfor Sjuøyane, nord av Nordaustlandet, i Gustav V Land. Den er en del av Nordaust-Svalbard naturreservat.
Arealet av øya er om lag 5,5 km². Øyas høyeste punkt er på, ca. 285 moh.
KLM Open

KLM Open (Internationaal Open Golf Kampioenschap van Nederland (no.: Internasjonalt åpent nederlandsk golfmesterskap)) er en golfturnering på Europatouren som spilles i Nederland. Den har vært del av Europatouren siden starten i 1972. Den gikk opprinnelig under navnet Dutch Open, og har hatt flere forskjellige tittelsponsorer gjennom årene. Siden 2003 er flyselskapet KLM hovedsponsor. Fra 1981 til 1990 ble KLM Open avholdt, og KLM var da et meget kjent navn innen golfsporten. I 2003 ble turneringens navn igjen forandret til KLM Open, fordi KLM da kom tilbake som hovedsponsor.
Den første turneringen ble holdt i 1912, på banen til de Haagse Golf & Country Club i Haag. Dermed er turneringen en av de eldste på Europatouren. Briten George Pannell vant den første turneringen. Frem til 1933 spilte man 36 hull, mens man anno 2005 spiller 72.
Premiepotten for 2005 var 1,5 millioner euro, som er nokså lite for en europatourturnering i Europa. Turneringen har vært spilt på flere forskjellige baner, men har vært arrangert på Hilversumsche Golf Club hvert år siden 2001.
I 2006 holdes turneringen fra 10. til og med 13. august på banen til Kennemer Golf & Country Club ved Zandvoort i Noord-Holland for 87. gang. Blant deltagerne er Colin Montgomerie, Ian Woosnam, Gonzalo Fernandez-Castaño, Thongchai Jaidee, Maarten Lafeber og Robert Jan Derksen. Ifølge KLM Opens nettsider er det ikke umulig at flere sterke spillere vil melde sin ankomst. Totalt vil 150 spillere delta, 144 profesjonelle og 6 amatører. Av de profesjonelle vil de 70 beste gå videre etter de første 36 hullene, mens enhver profesjonell spiller med samme score som den 70. spilleren går videre til tredje og fjerde runde. Amatørene faller utenfor denne ordningen, men er kvalifisert for videre spill etter de første 36 hullene om de har den samme eller bedre score enn den profesjonelle som kommer inn som nr. 70.
Fjøs

Et fjøs (fra «norrønt» fjós, «fe-hus») er en bygning som er oppført for å gi natte- og vinterly for husdyr eller rom i en driftsbygning som er innredet for dyra. Vanligvis er det storfe (kuer) i et fjøs og småfe (sauer og geiter) i saue- eller geitefjøs, mens hester plasseres i en stall. På de fleste andre språk har husrom for hester og andre husdyr samme betegnelse.
Kufjøs finnes i dag som to hovedtyper: det tradisjonelle båsfjøset og nyere lausdriftfjøs (løsdrift- eller bingefjøs). Etter 2024 vil det ikke lenger være lov å bruke båsfjøs, og om man bygger nytt i dag, må man bygge for lausdrift. Forskjellen på disse er at i et båsfjøs står kyrne stedbundet i en bås, mens i et lausdriftfjøs går kyrne forholdsvis fritt.

Historikk

Fjøset kunne enten være en selvstendig bygning eller det kunne være et rom for husdyr i en størredriftsbygning på en gård. I langhuset fra jernalderen var det slik at folk og husdyr på gården holdt til i samme hus, men i hver sin ende.  Da skikken med å lafte tømmerhus kom til landet i middelalderen fikk gårdene mange hus, ett hus til hvert formål. Det kunne være et fjøs for storfe, et for sauer og et tredje for geiter. Møkka ble kastet ut gjennom en møkkaglugge utenfor fjøset. I dagens fjøs havner møkka enten i møkkakjelleren eller i en kum utenfor fjøset. 
Fra opplysningstiden på slutten av 1700-tallet begynte den store landbruksreformasjonen med omlegging av norsk jordbruk fra sjølberging til salgsjordbruk. Det kom etter hvert en ny type bygninger på norske gårdstun, nemlig større sammenbygde driftsbygninger. Dette var en omlegging som foregikk gjennom hele 1800-tallet. Fjøset endret seg nå fra å være en selvstendig bygning til å bli et rom i en større driftsbygning. I slike bygninger er låve og fjøs under samme tak. Dette lettet transporten av dagsrasjoner med høy. I dag bygges det sjelden fjøs med låve. 
I det moderne fjøset på 1800-tallet ble møkka sopt ned i ei renne som gikk til møkkakjelleren. Møkka ble tatt ut om våren og spredt på åkrene som gjødsel (hevd, hebd). I dag tynnes møkka ut og sprøytes ut som gylle (flytende blanding av naturgjødsel og vann).
Selve møkkarenna, gulvet bak dyrene, ble tidligere også kalt flor. I denne betydningen har ordet sammenheng med det engelske floor. Samme betegnelse ble også brukt om hele fjøsbygninger, for eksempel i sammenstillinger som sommerflor og saueflor.
Da det etter hvert også ble vanlig med utedo, ble gjerne dette også et lite rom ved siden av fjøsgangen, med nedløp til møkkakjelleren.
Tømmerfjøsen som hadde tregulv, og derved lettere kunne holdes rein, ble seinere kaldt ”lågfjøs” på grunn av at de var så veldig lave. Lemfjøs, var navnet på en annen type fjøs som var betydelig mye høyere. Oftest ble kyrne plassert i den ene delen av fjøsen, og sau og geit i den andre delen. Så, rundt århundreskiftet, kom ytterligere en type fjøs som ble kalt djupstål-fjøset. Den hadde en lav lem og rom til høystål ved siden. Av de 2 sist nevnte fjøs-typene finnes det mange variasjoner mens lågfjøset er omtrent forsvunnet. Større fjøser, så kalte stadsfjøser, ble ikke brukt før i begynnelsen av 1930-tallet da landbruksdepartementet gav tilskudd til bygging av disse.
Ernesto Schiaparelli

Bakgrunn

Ernesto Schiaparelli var fra en fremstående familie av akademikere. Farens hans Luigi Schiaparelli underviste i historie ved Universitetet i Torino. Giovanni Virgilio Schiaparelli, den kjente astronomen, Celestino, arabist, Cesare, pioner innen fotografi Carlo Felice, agronom og Giovanni Battista, en pioner innen industriell kjemi, var blant slektningene hans.
Ernesto Schiaparelli studerte egyptologi i Torino under Francesco Rossi og i Paris ved Sorbonne under Gaston Maspero.

Egyptolog

Han ble utnevnt til direktør for Det egyptiske museet i Firenze, hvor han på en profesjonell måte reorganiserte samlingen da de ble flyttet til nye lokaler i 1880, og så på høyden av sin karriere ble han direktør for Museo Egizio di Torino, som kom til bli med ham og hans mange utgravningsekspedisjoner det neste største egyptiske museet i verden. Han var forfatter av kjente akademiske verk og en senator i kongedømmet Italia. 
På samme tid ble han sterkt involvert, fra sitt første opphold med fransiskanske misjonærer i Luxor i 1884, med å bekjempe fattigdommen blant misjonærene i Øvre Egypt. Av den grunn grunnla han Hjelpeforeningen for italienske misjonærer (ANSMI), som utvidet arbeidet sitt for å ta vare på italienske emigranter i hele området med Midtøsten. Schiaparellis filantropiske legning kan også illusterres ved at hqan kontraktfestet den 30. oktobre 1920, at han skulle overdra til hjembyen stedets gamle borg - som var i hans eie, og andre stor egaver han gav. 
Mellom 1903 og 1920 gjennomførte Schiaparelli tolv arkeologiske ekspedisjoner som åpnet funnsteder i Heliopolis og gravsteder i Giza, Hermopolis, Assiut, Qau el-Kebir, Gebelein og Aswan (gravstedet til Harkhuf).
Han fant dronning Nefertaris gravkammer i Deir el-Medina i Dronningenes dal ved Luxor (1904) og gravde ut TT8-graven av den kongelige arkitekten Kha (1906), som ble funnet intakt and vist in toto i Torino.
Typoma

Utseende

En stor (40-50 millimeter), avlang, brunsvart trebukk. Antennene er tynne, en del kortere enn kroppen. Pronotum er trapesformet med sagtakket ytterkant. Dekkvingene er parallellsidige med stumpvinklede "skuldre" og har lii utydelige, opphøyde ribber.

Levevis

Larvene lever i død ved, utviklingstiden er flere år.

Utbredelse

Arten er utbredt i Sentral-Afrika.
Agaone

Utseende

Middelsstore, slanke, matte, brokete fargede trebukker. Hode og pronotum er vanligvis rødgule med svarte flekker, dekkvingene svarte med to par store, gulaktige flekker. Antennene er kortere enn kroppen. Hodet har en påfallende "snute" foran fasettøynene. Pronotum er mer eller mindre tønneformet, uten pigger på sidene. Dekkvingene er jevnbrede. Beina er nokså lange med tydelig klubbeformede lår og tynne legger.

Utbredelse

Slekten er vidt utbredt i Mellom- og Sør-Amerika, fra Panama til Brasil.
9M133 Kornet

9M133 Kornet (russisk: Корнет, NATO-kallenavn AT-14 Spriggan) er et moderne russisk bærbart panservernmissil for bruk mot stridsvogner. Missilet kom først i tjeneste i 1998 . Systemet bruker laser-ledestrålestyring, og må ha minst 100 meters avstand til målet. Skuddvidden er 5,5 kilometer og systemet blir benyttet som sekundærvåpen av mange panservogner, men blir også benyttet i fortifiserte stillinger.
Passandridae

Utseende

Små til middelsstore (3,5 – 35 mm), avlange, glatte, smale, parallellsidige, oftest brunlige biller. De fleste er ganske flate men noen er omtrent sylindriske. Hodet er stort og bredt, minst like bredt som brystskjoldet, med små, runde fasettøyne. Kjevene (mandiblene) er framoverrettede og stikker litt ut foran. Antennene er litt lengre enn hodet og brystskjoldet til sammen, 11-leddete, perlekjedeformede og ganske tykke. Brystskjoldet (pronotum) er lengre enn bredt, omtrent firkantet sett ovenfra, med avsatte sidekanter, tydelige bakhjørner og en stor, avlang grop i midten. Dekkvingene er avlange, parallellsidige, som oftest med lengdefurer. Beina er ganske korte og kraftige, føttene fem-leddete.

Levevis

Biologien til disse billene er dårlig kjent men alle artene man vet noe om lever i død ved, gjerne under barken på døde trær, og lever av pupper (av og til også larver) av vedborende insekter. Det er ikke klart om de bør regnes som rovdyr eller parasitter. De angriper særlig biller (trebukker, praktbiller, hettebiller, snutebiller og andre) men også av og til årevinger. De aller fleste artene lever i tropene, men fire arter finnes naturlig i Nord-Amerika, og de lever så langt nord som Japan i Asia.
Automerina

Utseende

Middelsstore (vingespenn ca. 60 millimeter), brunlige påfuglspinnere med øyeflekker på bakvingene, noen ganger også litt blekere øyeflekker på forvingen. Hannenes forvinger er smalere og noe sigdformet, hunnenes brede og rundede. Bakvingen er gjerne rødlig, oftest med to mørke tverrbånd langs ytterkanten.

Levevis

Larvene lever gjerne selskapelig, i alle fall som unge, på ulike busker og trær. Som andre påfuglspinnere har de voksne reduserte mundeler, og de tar ikke næring til seg. Noen flyr om natten, andre om dagen.

Neslehår

Larvene, til dels også de voksne sommerfuglene, er kledt med neslehår. Disse frigjør gift om man kommer i kontakt med dem og kan utløse hudirritasjon, av og til også mer alvorlige komplikasjoner. Larvene sitter gjerne i tette samlinger på trestammer, og er nokså godt kamuflert, slik at man uaktsomt lett kan komme i kontakt med dem.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sør-Amerika.
Makoto Segawa

Karriere

Makoto Segawa startet sin profesjonelle karriere i Yokohama Flügels i 1993. Han har også spilt for Fukushima FC og Vegalta Sendai.
Karl Stenersen

Utdannelse og virke

Stenersen ble uteksaminert fra NTH i 1924. I 1925–26 var han ansatt hos Holger Sinding-Larsen og i 1926–33 hos Kristofer Lange. Fra 1933 hadde han egen praksis i Oslo. Under krigen arbeidet Stenersen som gjenreisingsarkitekt i Molde og Vestnes, og etter krigen hadde han igjen egen praksis i Oslo.
Blant Stenersens verker er en håndfull T-banestasjoner i Oslo og tre kirker i Valdres.
Sternotomis

Utseende

Middelsstore, noe brede, litt blanke trebukker. Disse artene utmerker seg gjerne med livlige farger, ofte med innslag av brunrødt og grønt.
Antennene er lengre enn kroppen.

Levevis

Som de fleste andre trebukker borer larvene i ved.

Utbredelse

Gruppen er vidt utbredt i Afrika, inkludert Madagaskar og Komorene.
Hardangervidda nasjonalparksenter

Hardangervidda Nasjonalparksenter gjenåpnet 14. august 2013. Det ligger på Skinnarbu i Tinn kommune.
Senteret har en av landets mest moderne og største interaktive utstilling. Utstilling omhandler  villreinen, og Norges største nasjonalpark, Hardangervidda. Utstillingen har mottatt 3 internasjonale priser.
I samme bygning holder Norsk Villreinsenter Sør til.
Soroptimist

Soroptimist International (SI) er en frivillig internasjonal organisasjon for yrkesaktive kvinner.

Fra kvinne til kvinne

Organisasjonen ble grunnlagt i 1921 i USA  og arbeider for å bedre livsvilkårene for kvinner og jenter, lokalt og globalt. Organisasjonen er den største serviceorganisasjonen for yrkeskvinner i verden og betegner seg selv som en verdensomspennende stemme fra kvinner til kvinner («A Global voice for Women»).
SI har såkalt «General Consultative Status» som frivillig organisasjon i De forente nasjoner og arbeider gjennom ECOSOC for å fremme likhet, fred og internasjonalt samarbeid.
Navnet «soroptimist» kan oversettes med «det beste for kvinner» (bokstavelig: «den beste søster»). Soroptimister er kvinner som allerede befinner seg i en gunstig karrieremessig situasjon, og som arbeider for at andre kvinner også skal lykkes.
Medlemmene bidrar med egeninnsats til lokale og internasjonale prosjekter.

Europaføderasjonen

Soroptimist International i Europa har om lag 1 090} klubber og nesten 35 000 medlemmer. De 26 nasjonale unionene i SI/Europe er:
Belgia, Bulgaria, Danmark, Tyskland, Elfenbenskysten, Finland, Frankrike¹⁾, Hellas, Island, Israel, Italia, Kenya, Litauen, Luxembourg, Madagaskar, Nederland²⁾, Norge, Østerrike, Polen, Portugal, Romania, Sverige, Sveits, Senegal, Tyrkia, Ungarn
¹⁾ Med Fransk Guyana, Guadeloupe, Martinique, Ny-Caledonia, Réunion, Tahiti 
²⁾ Med De nederlandske Antiller, Surinam
I tillegg finnes enkeltklubber i: Egypt, Albania, Benin, Bosnia-Hercegovina, Burkina Faso, Estland, Georgia, Ghana, Guinea, Haiti, Kroatia, Latvia, Liechtenstein, Mali, Marokko, Moldova, Monaco, Nigeria, Rwanda, Russland, San Marino, Slovakia, Slovenia, Spania, Togo, Ukraina og Kypros.

Norgesunionen

Norgesunionen ble stiftet i 1939 og feiret 75-årsjubileum i 2014. Norgesunionen har i 2015 om lag 1850 medlemmer fordelt på 63 klubber. Unionspresident fra 2015 er Kirsti Guttormsen.
Børres Kork

Børres Kork var et punkband fra Hadeland. I Boken Tre grep og sannheten fremlegger nyere forskning at Børres Kork gav ut norges første punksingel i midten av mai 1979. Børres Kork sin singel kom ut på plateselskapet City Records og er uhyre sjelden. Bandet besto av Jan Børre ( eg. Arnfinn Nilsen Arnedal , f.1957 ) , gitar , Hans Morten Johannessen , gitar og vokal , Tom Magnussen , bass gitar , og Roger Johannessen ( Hans Mortens yngre bror ) , på trommer. Bandet holdt noen lokale konserter, til beundring og inspirasjon for lokale smågutter som ønsket å spille i band, og bidro til at det oppsto flere band på Hadeland. Jan Børre, var en fantastisk gitarist når han hadde dagen, men hans talent ble dessverre skuslet bort , mer eller mindre selvvalgt.
Vannbæreren

Vannbæreren er et norsk tidsskrift som først ble utgitt fra 1974 til 1978 på Karlsøy i Troms. En ny serie utgivelser begynner høsten 2007.
Vannbæreren, med undertitelen «tidsskrift for kulturelle endringer», ble første gang utgitt i 1974 av forlaget Regnbuetrykk som var en del av Vindheim-kollektivet på Karlsøy. Redaksjonen besto et stort antall mennesker, men kjernen var hele tida Jan Bojer Vindheim, hans samboer Kari Berg samt Svein-Egil Haugen og Grethe Hoel.
I perioden fra 1974 til 1978 utkom i alt ti store, gjennomillustrerte hefter med et innhold som spente fra sjølberging ved hjelp av økologisk jordbruk og alternativ teknologi over anarkisme og feminisme til religion og musikk.
En ny serie utgivelser påbegynnes sommeren 2007. Redaktør Jan Bojer Vindheim har fått med seg størsteparten av den gamle redaksjonen og mange tidligere bidragsytere til å produsere Vannbæreren 11, som denne gang utgis av Karlsøyfestivalen.
Copris

Utseende

Ganske store (gjerne 16-24 millimeter), kraftige, blankt svarte gjødselbiller. Artene minner overflatisk om en tordivel, men hannen kjennes lett på at den har et langt, krumt horn i pannen, beina er også noe spinklere enn hos tordivler. Hodet er bredt og spadeformet med små fasettøyne, antennene ganske korte. Pronotum er kraftig uthulet foran, i det minste hos hannen. De hvelvede dekkvingene har dype lengdestriper.

Levevis

Disse billene finnes helst i tilknytning til gjødsel. Den graver dype sjakter under en kuruke og graver ned store mengder møkk som de legger egg på. Hannen graver gangene, hunnen arbeider møkka til glatte kuler som hun legger egg på. Hun passer disse i rundt fire måneder mens larvene utvikler seg. De voksne billene ses helst vår og høst.

Utbredelse

Slekten har en nær verdensvid utbredelse, bortsett fra de kalde områdene.
Kojak

Handling

Serien er lagt til New York City og spinner rundt den tøffe og ukorrupte politietterforskeren Theo Kojak. Hans tøffe fremtoning fører til at han noen ganger tøyer grensene for å få forbryterne for retten.

Priser

Serien har indirekte blitt belønnet med to Emmy-priser for Beste hovedrolle i TV-drama, Telly Savalas (1974) og Beste gjesteopptreden, Zohra Lampert (1975). Den har blitt ytterligere nominert fem ganger.
Den har indirekte vunnet Golden Globes to ganger, begge gangen til Telly Savalas (1975 & 76).
I 1974 og 1975 vant den en AGA Award ved Directors Guild of America (regissørene Charles S. Dubin (1974), Joseph C. Cavalier (1974), Morris R. Abrams (1974), Robert J. Smawley (1974), David Friedkin (1975), Mike Frankovich Jr. (1975), Sam Freedle (1975) og Val Raset (1975).
Den har også vunnet en People's Choice Awards og en Edgar-pris.
Microtheca

Utseende

Middelsstore (ca. 4 - 5 millimeter), avlangt-ovale, blanke, brunsvarte bladbiller, gjerne med lyse ytterkanter. Antennene er noe over halvparten så lange som kroppen. Pronotum er avrundet firkantet, mye bredere enn langt, noe smalere enn de jevnbrede dekkvingene. Disse har tre rader av grove, kantete punktgroper.

Levevis

Slekten kan finnes på mange ulike planter. Arten Microtheca ochroloma kan være et alvorlig skadedyr på kulturplanter i korsblomstfamilien

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sør-Amerika, men er også spredt til det sørøstlige USA.
Kongeriket Jugoslavias flagg

Kongeriket Jugoslavias flagg var en trikolor i fargene blått over hvitt over rødt. Statsflagget hadde i tillegg det kongelige våpen satt inn i duken over alle tre striper og forskutt et stykke mot stangsiden av flaggduken.
Kongeriket ble etablert i 1918 under navnet «Kongeriket av serbere, kroater og slovenere». Flagget, som i den enkle trikolorens form var i bruk fra 1918 av, men offisielt vedtatt først 28. februar 1922, gjør bruk av de tre pan-slaviske fargene som alle de tre sørslaviske nasjonene allerede gjorde bruk av. Fargerekkefølgen ble endret slik at flagget ikke skulle være identisk verken med slovenernes, kroatenes eller serbernes nasjonale flagg. 
Riksvåpenet i statsflagget er basert på det serbiske kongelige dynastis våpen, men har tillegg av symboler for Kroatia og Slovenia, henholdsvis sjakkruter i rødt og hvitt og halvmåne og tre stjerner. Egentlig skulle statsflagget bære den store versjonen av det kongelige våpen, men i praksis bar det en forenklet versjon uten våpenkappe. Dette ble i 1922 også offisielt innført som kongerikets orlogsflagg.
Kongeriket Jugoslavias flagg ble benyttet fram til 1941, da landet ble oppløst i forbindelse med den annen verdenskrig. Trikoloren ble fra 1945 av videreført av det sosialistiske Jugoslavia, da med tillegg av en gulkantet rød stjerne.
Espen Reinertsen

Biografi

Reinertsen ga ut sitt debut soloalbum i 2015 på Susanna Wallumrød's plateselskap, SusannaSonata. Han fulgte opp med albumet Nattsyntese på samme selskap.
Huangpu (Guangzhou)

Huangpu (kinesisk: 黄埔区; pinyin: Huángpù Qū, også transkribert som Whampoa eller Wong Bou) er et bydistrikt i den subprovinsielle by Guangzhou i provinsen Guangdong i Folkerepublikken Kina. Antallet med fast bosettingstillatelse i distriktet var i 2006 på 193.641.
Den er oppkalt etter en historisk viktig øy i Perleflodens midte. Der vokste det opp en selvstendig by, tett på storbyen Guangzhou, som var bare ca. 14 km mot nordvest. Nå er den en bydel i Guangzhou.
Huangpu er idag Guangzhous ytre havn. Havnen har siden 1952 vært i stand til å betjene store havgående skip. Huangpu er også en viktig industriby, mange industribedrifter vokser opp her og det arrangeres messer i området. Whampoa-dokken eies av det Hongkong-baserte selskapet Hutchison Whampoa, et enormt konglomerat som blant annet eier mobiltelefoniselskapet 3 (Hi3G).

Historie

Whampoatraktaten, en av de ulikeverdige traktater som Keiserkina ble påsvunget, ble understegnet her i 1844. Det var på Changzhouøya i Huangpu at Kuomintang-partiet under Chiang Kai-sheks lederskap i 1924 opprettet sitt viktige militærakademi (se militærakademiet i Whampoa). Flere av dets offiserer, blant annet Zhou Enlai, ble senere leder innen Det kinesiske kommunistparti.
Jinhua

Jinhua (kinesisk: 金华市, pinyin: Jīnhuá Shì) er et byprefektur i provinsen Zhejiang i Folkerepublikken Kina. Jinhua har en velutviklet økonomi, og ligger ca. 300 kilometer sør for Shanghai, i en dal.
Jinhua har ca. 4,5 millioner innbyggere og et areal på 10.900 km².
Jinhua er kjent for sine matspesialiteter jinhuaskinke og dousha subing, det siste søtt bakverk av røde bønner.

Luftfart

Jinhua betjenes av Yiwu lufthavn i fylket Yiwu.

Vei

Kinas riksvei 330 løper gjennom området. Den fører nordvestover fra Wenzhou i Zhejiang til Shouchang i Jiande i samme provins.