Slaget ved Helsingborg 1362

Bakgrunnen

Valdemar Atterdags angrep på Gotland i 1361, hvor Slaget ved Visby fant sted, var et ledd i en pågående krig med Sverige. Danmark hadde siden 1360 forsøkt å gjenerobre de «østdanske» besittelsene, Skåne, Halland og Blekinge.
Valdemar Atterdag hadde vist seg som en listig konge, men var også en arrogant, brutal og ærgjerrig mann. De tyske handelsbyene på Østersjøskysten hadde bygget et handelsnettverk og Gotland var svært viktig i dette. I 1362 allierer flere hanseatiske byer seg med både Sverige og Holstein mot Danmark. I juni 1362 seilte en stor flåte fra Lübeck med kurs mot Øresund.

Forspillet

Lübecks borgermester Johan Wittenborg kommanderte flåten, bestående av 27 kogger og 25 snekker hvorav fem fartøyer var bekostet av Magnus Eriksson, konge av Sverige. Magnus kom til Øresund i tråd med den tidlige enigheten om å angripe det viktige holdepunktet Helsingborg med en styrke på 2 730 mann og beleiringsmaskiner. Byen var ansett som nøkkelen til Skåne. Man hadde også vært enig om å angripe København, men Wittenborg, som uten erfaring som admiral, lot seg overtales til å gå etter Helsingborg. Da blottstilte han også ryggen for danskene.
Valdemar Atterdag hadde bygget opp et nytt system for mobilisering av skip til krigsformål etter at leidangen som system hadde blitt avløst på første halvdelen av 1300-tallet av Erik Menved. Han rekvirere nå skip fra kjøpstedene som blir forpliktet til å stille skip sammen med lensmennene og kunne i 1349 ha en flåte for et angrep på Mecklenburg. Ved 1358 var den danske flåten blitt en respektabel motstander som skremte en mecklenburgsk hær fra å ta seg over Øresund til København. I 1361 kunne hans flåte frakte en hær på 2 500 mann i tillegg til besetningene.
Wittenborg gikk i land og begynte å beleire den viktige festningen i Helsingborg for de neste fire ukene framover. Samtidig ble en svensk hær forberedert av Magnus Eriksson. Norge under Håkon 6. Magnusson var ikke militært involvert selv om norsk støtte kunne ha store negative konsekvenser for danskene.

Slaget

Mens hæren står på land, gikk den danske flåten overraskende til angrep den 8. juli 1362 med et ukjent antall skip, men muligens like mange mann som under ekspedisjonen til Gotland tidligere, og angripe de hanseatiske skipene som bare var bemannet med mannskapet og noe få soldater om bord. Sjøslaget var mer et vellykket overfall enn et tradisjonelt sjøslag. Wittenborg forstår at hans flåte var i ferd med å bli utslettet og klarer å få til en våpenhvile i siste øyeblikk.
Med et tap på 12 store kogger med store forråd og med mange viktige stormenn tatt til fange var nederlaget katastrofalt for Lübeck. Men i seierens øyeblikk etter usedvanlige intense kamper var kongen og hans sønn skadet under et voldsomt bombardement med blidesten og steinkuler. Mens Valdemar Atterdag kom seg fikk hans sønn varige mén av sine sår og som til slutt skulle ta livet av ham ett år senere. For Valdemar Atterdag var seieren dyrkjøpt. Kun hans datter Margrete kunne fortsette hans slekt.

Etterspillet

Byborgernes vrede over nederlaget ble først tilfredsstilt da Wittenborg ble halshogd foran sitt eget rådhus i Lübeck. Samtidig gikk Magnus Eriksson i forlik med Valdemar Atterdag som sikret Danmark de østdanske landskapene mot å avstå Nordre Halland til Sverige. I 1364 kom hanseatene og danskene til enighet om løsepenger for fangene som var tatt til fange under sjøslaget. 202 000 mark ble betalt. Som en senere konsekvens gjorde de svenske adelige opprør mot Magnus Eriksson og startet en krig som Danmark i 1365 igjen blandet seg inn.
I Vordingborg i 1365 ble det sluttet fred mellom Danmark og hanseatene, men bare to år senere den 11. november 1367 danner 77 byer alliansen Hansaforbundet for å stå opp imot mot Valdemar Atterdag av Danmark. Det ble starten på en århundrelang konflikt mellom de hanseatiske byene og de skandinaviske kongedømmene som først sluttet på begynnelsen av 1500-tallet.