Kraft gjennom glede

Kraft gjennom glede, på tysk Kraft durch Freude, forkortet KdF, var en statskontrollert fritidsorganisasjon i det tredje rike 1933–1945. KdF var en del av Tysk arbeidsfront Deutsche Arbeitsfront (DAF), den tyske arbeiderforeningen.
Et viktig forbilde til Kraft durch Freude var den italienske fascismes ferie- og fritidsorganisasjon Dopolavoro («Etter arbeidstid»). Organisasjonen var med på å underbygge de nye makthaveres popularitet. Nasjonalsosialistene forlenget feriene fra to til tre uker per år (det var ingen lovgivning som regulerte dette på den tid). De stilte også i utsikt en ytterligere forlengelse av feriene i fremtiden, og en kortere arbeidstid, og med dette kunne de appellere til deler av de tidligere marxistiske eller sosialdemokratisk sinnede lag av det arbeidende folk.

Aktiviteter og virksomhet

Fra 1933 tilbød KdF rimelige fritidsaktiviteter som konserter, ekskursjoner, gymnastikk, svømmeopplæring og sjakkturneringer, Man støttet også voksenopplæring.
Den største delen innen KdF handlet om organisering av utflukter og reiser. Store skip, slik som Wilhelm Gustloff, ble bygget nettopp for slik KdF-cruisereiser og ble satt i trafikk i 1938 (det ble senket i januar 1945 i Østersjøen med svært store sivile tap). Andre store skip som ble benyttet var Der Deutsche, Monte Rosa (begge siden 1935), Dresden (siden 1934, som gikk på grunn, kantret og sank ved Karmøy) og Robert Ley (fra mars 1939, selve ferieflåtens flaggskip; ble bombet og ødelagt i Hamburgs havn i mars 1945).
Den ansvarlige avdelningen Amt für Reisen, Wandern und Urlaub stod for fire femtedeler av omsetningen.
Utenlandsreiser ble arrangert til Norge, Madeira og Italia. Seebad Prora på Rügen på den tyske østersjøkysten ble ombygd til et ferieparadis for den tyske befolkningen og står idag som et slags monument over KdF-bevegelsen og regimet. En stor satsning ble gjort under de olympiske leker i Berlin 1936, da man bygde en Kraft durch Freude-by for de tyske besøkerne i tilslutning til Olympiaområdet.
KdF begynte også produksjonen av en bil folk flest hadde råd til: der KdF-Wagen, senere omdøpt til Volkswagen – folkevogna. En ny by ble reist for produksjonen og boliger til arbeiderne, KdF-Stadt som nå heter Wolfsburg. KdF opprettet en særskilt spareordning som gjorde det mulig for vanlige arbeidere å få del i den luksusen en bil da var. Det var meningen at bilen ikke skulle få koste mer enn 990 riksmark. Imidlertid ble lite av dette gjennomført på grunn av starten på andre verdenskrig, og både fabrikken og resten av KdF ble fokusert på å støtte opp under krigsinnsatsen.

Finansiering

Medlemmer i Deutsche Arbeitsfront, som en majoritet av de tyske arbeidere, arbeidsgivere og statlig ansatte var tilsluttet, var samtidig medlemmar i Kraft durch Freude. Medlemmer betalte hver måned en medlemsavgift på minst 0,50 riksmark. Den store majoriteten av KdF-medarbeiderne arbeidet uten betaling, noe som senket personalkostnadene. I 1937 hadde KdF 106.000 medarbeidere uten lønn og 4.400 avlønnede ansatte. Inkomstene for Deutsche Arbeitsfront øket fra 281 millioner riksmark i 1933 til 538 millioner riksmark i 1939. Den største delen bestod av medlemsavgifter. Deutsche Arbeitsfront gikk i 1934 inn i KdF med 8 millioner riksmark, 14,3 millioner i 1935 og i 1938 med 32,5 millioner. Forventningene om at KdF selv skulle finansiere sin virksomhet ved reisene man organiserte ble aldri oppfylt.