Luís de Camões

Fattig lavadel

Svært lite om Camões’ første år er kjent. Han var fra lavadelen, sønn av Simão Vaz de Camões og Anna de Sá e Macedo, og familien kom fra nordlige Portugal i regionen Chaves i nærheten av Galicia. I en tidlig alder forlot faren sin hustru og sønn for å gjøre seg rik i India, kun for å dø i Goa i de påfølgende år. Hans hustru giftet seg igjen. 
Luís Vaz de Camões synes å ha levd et delvis privileget liv og ble først utdannet av dominikanerne og jesuittene. Deretter studert han humanistiske fag ved Universitetet i Coimbra, skjønt ingen opptegnelser kan vise at han var registrert, hvor hans onkel Bento de Camões var prior ved det berømte klosteret Santa Cruz og universitetsrektor ved universitet. Han hadde tilgang til eksklusiv litteratur, blant annet klassiske greske, romerske og latinske verker, og leste selv latin og italiensk, og skrev på spansk foruten sitt morsmål.
I 1542 flyttet de Camões til Lisboa og levde et utsvevende liv. Som hans kjærlighetspoesi kan attestere, var han en romantiker og en idealist. Det gikk rykter om at han ble forelsket i Catherine de Ataíde, en hoffdame hos dronningen, og dessuten i prinsesse Infanta Maria, søster av kong Johan III av Portugal. Det er også sannsynlig at en indiskret hentydning til kongen i hans skuespill El-Rei Seleuco, foruten andre, tilsvarende hendelser var blant grunnene til at han flyktet fra Lisboa i 1548 og til provinsen Ribatejo hvor han bodde hos venner som ga ham kost og losji i seks måneder.

I militæret

Han lot seg innrullere i de militære styrkene utenlands og reiste til Ceuta i Nord-Afrika i nærheten av Gibraltarstredet i løpet av våren 1549. I løpet av et slag mot maurere i Marokko mistet han et øye. I 1551 kom han tilbake til Lisboa som en endret mann, men fortsatt som en bohem. I 1552, i løpet av den religiøse festen Corpus Christi, i Largo do Rossio, stakk han en kniv i nakken på en viss Gonçalo Borges, en kongelig tjenestemann, og han ble satt i fengsel. Hans mor tryglet for hans løslatelse, besøkte kongelige ministre for å be om nåde, og han ble løslatt året etter på betingelsen å betale 4 000 réis og tjenestegjøre tre år i militæret i Asia. 
Han reiste i 1553 til Goa, hvor hans far hadde dødd før ham, ombord i seilskipet São Bento under kommando av Fernão Alves Cabral og var framme seks måneder senere. Vel i Goa ble de Camões satt i gjeldsfengsel for ubetalte skylder. Han fant Goa «en stemor for alle ærlige menn», men han studerte de lokale skikker og mestret den lokale geografi og historie, men tok snart verving i militærekspedisjonene til Rødehavet. På sin første ekspedisjon deltok han i et slag langs Malabarkysten på sørlige Indias vestside. Slaget ble fulgt av stridigheter langs handelsruten mellom Egypt og India. Flåten dro til slutt tilbake til Goa i november 1554. I løpet av sin tid på land fortsatte han skrive foruten å skrive brev for analfabetene ombord på flåten.
På slutten av hans obligatoriske tjenestetid ble han forfremmet til øverste sikkerhetsoffiser i Macao. Han hadde ansvaret for bestyre eiendommene til avdøde og savnede soldater i Asia. I løpet av denne tiden arbeidet han med sitt episke dikt Os Lusíadas i en grotte. Han ble senere anklaget for misligheter og reiste til Goa for svare på anklagene ved en rettssak. I løpet av sjøreisen tilbake langs elven Mekong langs kysten av Kambodsja ble han skipbrudden. Han berget sitt manuskript, i henhold til senere bilder ved å holde det over hodet mens hans svømte, men hans kinesiske elskerinne druknet. Hans overlevelse er blitt forstørret i en legendarisk detalj i eposet hvor overlevde han ved å klynge seg til vrakdeler.

Fattigdom i Lisboa

I 1570 kom han atter tilbake til Lisboa, og to år senere fikk han utgitt Os Lusíadas. Som vedlag for sitt dikt, en hyllest til det portugisiske empiret, eller kanskje for sine tjenester i Asia ble han tildelt en liten pensjon av den unge og ulykkelige kong Sebastian I av Portugal (styrte 1557–1578). I 1578 hørt han om det forferdelige nederlaget i slaget ved Alcazarquivir hvor kong Sebastian ble drept og den portugisiske hæren utryddet. De spanske troppene nådde Lisboa da Camões skrev til kapteingeneralen av Lamego: «Alle vil se at det som var så kjært for meg, var mitt fedreland, som jeg var tilfreds med å dø for, ikke i det, men med det». 
Han levde de siste årene i stor fattigdom og døde i Lisboa i 1580 i en alder av 56. Begravelsen ble bekostet av veldedige midler.