English Racing Automobiles

English Racing Automobiles (ERA) var en engelsk produsent av racerbiler som var aktiv fra 1933 til 1954.

Historie

ERA ble grunnlagt i november 1933 av Raymond Mays, Humphrey Cook og Peter Berthon, og var basert i byen Bourne i Lincolnshire. De hadde som ambisjon å framstille og konkurrere med en britisk Grand Prix-bil, men innså at en satsing på den øverste klassen var mer enn de hadde ressurser til. De valgte derfor å satse på voiturette-klassen, med 1,5-liters kompressorladede motorer, som omtrent tilsvarte den senere Formel 2-klassen.
I mai 1934 kunne de presentere det første ERA-chassiset, R1A, senere kalt ERA A-Type. Motoren var basert på en velprøvet sekssylindret Riley-konstruksjon, men modifisert på en rekke betydelige områder. Den hadde en kraftigere veivaksel og et nytt topplokk i aluminium for å klare kraftøkningen fra kompressoren. Motoren fantes i tre størrelser: den grunnleggende 1,5-liters, en 1,1-liters, og den kunne også ekspanderes opp til 2,0 liter. Chassiset var enkelt, med stive hjulaksler opphengt i langsgående bladfjærer.
Etter endel innledende problemer, som nødvendiggjorde en rekke modifiseringer, ble det klart at ERA hadde vinnerformel. Før året var omme hadde de tatt flere seire i konkurranse med mange mer etablerte merker. Senere kom den enklere B-Type, beregnet for salg til privatførere. ERA bygde fire A-Typer og tretten B-Typer. I 1937 ble A-type oppgradert til C-Type, med individuelt hjuloppheng foran og hydrauliske bremser. Bilene skulle dominere voiturette-klassen resten av tiåret.
Til 1938-sesongen presenterte ERA den helt nykonstruerte E-Type, men selskapet manglet penger til å utvikle bilen for å matche de italienske konkurrentene. Bare to biler ble bygd før andre verdenskrig brøt ut.
Da racing begynte igjen etter krigen gikk Mays og Berthon til British Racing Motors-prosjektet, og ERA ble solgt til racerføreren Leslie Johnson, sammen med de to ERA E-Type bilene som ble bygget i 1939. Johnson reetablerte selskapet i Dunstable i 1947, og med endel oppgraderinger oppnådde bilene brukbare resultater i de første etterkrigsårene, først og fremst i britiske løp.
I den første Formel 1-sesongen, 1950, deltok flere ERA-biler, men den gamle konstruksjonen var ikke konkurransedyktig. I 1952 ble mesterskapet kjørt etter Formel 2-regler, og ERA oppgraderte bilen til G-type, med en 2-liters Bristol-motor. Stirling Moss kjørte, men resultatene var skuffende, med tre brutte løp.
Racingvirksomheten opphørte i 1954, og Johnson solgte selskapet til Bristol, som brukte bilen som basis for en satsing på Le Mans. Dette skulle gi dem flere klasseseire på midten av 1950-tallet, og de fokuserte selskapet på forskning og utvikling (R&D). Selskapet ble solgt videre til Zenith Carburettor Ltd, som igjen ble kjøpt opp av forgasserprodusenten Solex.
Selv om navnet ble endret til Engineering Research and Application Ltd, og de fremdeles først og fremst var et R&D-selskap, som gjorde ERA fortsatt litt arbeid innen racing. På 1980-tallet ga de navn til ERA Mini Turbo, en turboladet utgave av Mini.
De aller fleste av ERAs biler fra før krigen eksisterer fortsatt, med kontinuerlig og verifiserbar proveniens. De konkurrerer fremdeles innen historisk racing.
Varemerket ERA eies idag av en britisk kit car-produsent.