google/wiki40b huggingface dataset:
Confident

Confident er Demi Lovatos femte studioalbum. Det ble lansert 16. oktober 2015, av Hollywood Island og Safehouse Records. Albumet inneholder gjesteopptredener fra blant annet den australske rapperen Iggy Azalea og den amerikanske rapperen Sirah. 
Den første singelen "Cool For The Summer" ble lansert 1. juli 2015. Havnet på 11.plass på US Billboard 100. Den andre singelen "Confident" ble lansert 18. september samme året, og den tredje og siste singelen "Stone Cold" havnet på 2.plass på Bubbling Under Hot Water. 
Videre ble albumet promotert med en turnè sammen med artisten Nick Jonas, kalt Future Now Tour. 
"Confident" ble nominert Best Pop Vocal Album på Grammy Awards.
Det Nye

Det Nye er et norsk blad for unge jenter, og utgis av forlaget Egmont Publishing.
Bladet inntok salgshyllene for første gang i mars 1957, med en smilende ungpike med et par robuste treski på forsiden. Det kostet den gang 75 øre. Det Nye var i en periode på 1980-tallet særlig kjent for sine utvalgte modeller med tittelen «Det Nye Piken» og «Det Nye Gutten». Bladet har siden gått bort fra denne kåringen. Fram til 1989 kom bladet ut ukentlig.
Bladet inneholder lett underholdningsstoff, som mote, samliv, skjønnhet, helse i tillegg til tyngre reportasjer og hjertesaker. Bladet hadde frem til utgangen av 1980-årene unge jenter mellom 16-20 år som sin målgruppe, men har i senere år rettet seg i større grad mot unge voksne kvinner i aldersgruppen fra 18-29 år. Fra 2018 utgis Det Nye åtte ganger i året.
Redaktør er Madeleine Strand og redaksjonssjef er Bahare Viken.
Strand leder også søsterbladet Det Nye Shape Up som kommer elleve ganger årlig (per 2017).

Opplag

Bekreftede netto opplagstall fra Mediebedriftenes Landsforening:
Armenitt

Armenitt er et fargeløst til hvit rombisk mineral som først ble funnet i Armen gruve på Kongsberg. Armenitt er et vannholdig silikat av aluminium, kalsium og barium (BaCa₂Al₆Si₉O₃₀•2H₂O.) Mineralet finnes ofte sammen med mineral som axinitt-(Fe), pyrrhotitt, kvarts, kalsitt og epidot.
Orginalprøven ble samlet i 1887 av cand.min. O.A. Corneliussen. Han skrev «Epidot?» på etiketten. Senere fant Henrich Neumann prøven i Naturhistorisk museum i samlingene til Universitetet i Oslo og skildret det som et nytt mineral i 1939. Mineralet er senere rapportert fra flere utenlandske forekomster.
Lucanus furcifer

Kjennetegn

En nokså stor (ca. 50-67 millimeter) og kraftig, brunsvart hjortebille med lys grågul bestøvning. Hannen har kraftige, nokså rette kjever, disse har tnner bare nær spissen. De knebøyde antennene har vanligvis en fire-leddet vifte. Hodet har skarpe kjøler langs sidene og bakhodet, unntatt i midten. Dekkvingene er nokså blanke. Beina er svarte. Hunnen har forholdsvis store kjever til å være en hjortebille-hunn.

Utbredelse

Arten er kjent fra Tibet, Sichuan og Yunnan.
Keiserriket Nikea

Opprettelse

I 1204 flyktet den bysantinske keiser Alexios V Dukas fra Konstantinopel etter vestlige korsfarere invaderte byen på jakt etter rikdommer som kunne plyndres. Theodor I Laskaris, svigersønn av keiser Alexios III Angelos, ble utropt som ny keiser, men han flyktet også, og da til byen Nikea (i dag kalt for İznik) i Bitynia, da han innså at situasjonen i Konstantinopel var håpløs.
Det latinske riket, som ble etablert av korsfarerne i Konstantinopel, hadde dårlig kontroll over det store området til det tidligere bysantinske riket, og de bysantinske etterfølger statene sprang opp i Epirus og Trebizond foruten også Nikea, skjønt Trebizond hadde brutt ut som en uavhengig stat noen uker før Konstantinopel falt. Nikea var derimot det nærmeste til det latinske riket og var i best posisjon til å forsøke å gjenetablere Det bysantinske riket.
Theodor I Laskaris var ikke umiddelbart suksessfull da han ble beseiret ved Poemanenum og Prusa (i dag Bursa) i 1204, men han var i stand til å erobre det meste av nordvestlige Anatolia etter at den latinske keiser Balduin I måtte forsvare seg mot bulgarsk invasjoner fra Kalojan. Theodor I Laskaris beseiret også en hær fra Trebizond foruten å slå tilbake andre mindre rivaler, noe som gjorde han styrte den mektigste av etterfølgerstatene. I 1206 proklamerte han seg som keiser i Nikea.
Tallrike våpenhviler og allianser ble dannet og brutt over de neste få årene da de bysantinske etterfølgerstatene, det latinske rike, bulgarerne, og seldsjukkene i Ikoniom (hvis områder grenset til Nikeas) kjempet mot hverandre. I 1211 beseiret Theodor I Laskaris ved Antiokia ved Maeander i Karia en betydelig invasjon fra seldsjukkene som ble støttet av Alexios III for selv å komme tilbake til makten. Tapene ved Antiokia førte imidlertid til et nederlag mot det latinske riket ved elven Rhyndakos og tapet av det meste av Mysia og kysten av Marmarahavet i den påfølgende ferdsavtalen ved Nymphaeum. Nikea ble kompensert for dette tapet av land da det i 1212 ved at dødsfallet til David Komnenos gjorde det mulig å annektere hans land i Paflagonia.
Theodor I Laskaris forsøkte å validere sitt krav til keisertronen ved å utnevne en ny patriark av Konstantinopel i Nikea. I 1219 giftet han seg med prinsesse Marie de Courtenay (død 1228), datteren av keiserinne Jolanda av det latinske riket, men han døde han i 1222 og ble etterfulgt av sin svigersønn Johannes III Ducas Vatatzes
ZipSlack

ZipSlack er en tidligere Linuxdistribusjon som var basert på Slackware. Distribusjonen var en lettvektsversjon og var beregnet på portabilitet. Den ble distribuert i et ZIP-arkiv sammen med versjoner av Slackware.
Henrik, 3. hertug av Guise

Henrik av Guise (født 31. desember 1550, myrdet 23. desember 1588 i Château de Blois) var fransk og hertug av Guise.

Bakgrunn

Han var eldste sønn av hertug François de Guise og Anne d'Este.

Hertug

Sin militære løpebane begynte han i keiserens tjeneste i Ungarn og på Balkan i krigen mot tyrkerne. Henrik etterfulgte sin far som hertug i 1563. Etter sin hjemkomst fra hadde han hevntanker fordi faren ble myrdet av en hugenott.
I konflikten mellom protestanter og katolikker i Frankrike ble Henrik av Guise ble leder for det katolske partiet og deltok i hugenottkrigen. Han deltok i slaget ved Saint-Denis i 1567 og ved slaget i Jarnac og slaget ved Moncontour. 
Henrik falt i unåde hos  kong Karl IX som ble fornærmet da han bad om hånden til kongens søster Margarete av Valois. Han gjenopprettet imidlertid sin anseelse da han giftet seg med Katarina av Medicis gudbarn Katarina av Kleve. Paret fikk 14 barn.
Henriks stilling var truet av den stadig sterkere Admiral Coligny (født 1519). I 1572 arrangerte Henrik mordet på admiralen (24. august), noe som gav støtet til  bartolomeusnatten. Henrik anså Coligny for å være arkitekten bak mordet på faren, Frans av Guise, under inntagelsen av Orléans i 1563.
Han ble såret av et skudd i ansikteti slaget ved Dormant 10. oktober 1575. Han ble deretter omtalt som den arrede / Le Balafré. 
Blant den katolske befolkningen fikk han heltestaus for sin motstand mot hugenottene. I 1576 dannet han Den katolske liga for å holde den protestantiske Henrik av Navarra (senere Henrik IV av Frankrike) borte fra tronen. Hertugen med sitt politiske talent stod i motsetning til den svake kong Henrik III. Hertugen hadde selv kastet sine øyne på den franske tronen. Dette ledet opp til den religionskrigen som kalles de tre henrikers krig 1585–1588.  Våren 1588 dukket Henrik av Guise opp i Paris imot kongens uttrykkelige ønske. Han ble møtt med voldsom folkelig begeisting, og i den urolige stemningen som oppstod, ydmyket hertugen kongen da kongen følte seg truet av folkemassene.
Henrik III ønsket hevn, og 23. desember 1588 ble Henrik av Guise bedt om å innfinne seg hos kongen. Kongens livvakter myrdet da hertugen. Dagen derpå ble også hans bror Louis av Guise myrdet.
Mordene vakte en slik harme blant slektninger og allierte at kong Henrik III var tvunget til å ta til flykten. Henrik III ble myrdet av Jacques Clément, som virket for Den hellige liga, de påfølgende år.
Carraramarmor

Carraramarmor er en av verdens mest kjente typer av bergarten marmor. Mineralene i carraramarmor er blant de mest kjente stedegne mineraler fra Italia. Noe som karakteriserer dem, er den harmoniske utformingen av krystallene i den, og deres transparens og skarphet.
Ordet og stedsnavnet carrare kommer fra det førromerske, keltiske eller liguriske,  elementet kar («stein»), via latinske carrariæ i betydningen «steinbrudd». Det er ca. 150 marmorsteinbrudd i Carraraområdet.

Bergindustrihistorie i Carrara

Den kommer fra steinbruddene rundt byen Carrara i Italia, nord i regionen Toscana. Marmorsteinbruddene befinner seg i de apuanske alper, hovedsakelig i fire daler (Valle di Torrano, Valle di Misseglia, Valle di Bettizano, Valle di Colonnata) rundt om Carrara. De fleste av dem ligger på ca. 1000 moh. De eldste av gruvene har opprinnelse tilbake til ca. 200 f.Kr.. 
Marmor herfra var etterspurt i det gamle Romerriket. I den romerske keisertiden var carraramarmor etterspurt for representative offentlige byggverk. Senere har skulptører over hele verden benyttet denne marmoren. Blant dem kan nevnes Michelangelo, Bernini, Pisano, Donatello og Canova. 
Carraramarmor ble også benyttet til Il Duomo i Firenze, Det skjeve tårn i Pisa, Peterskirken i Roma, i de tidligere World Trade Center i New York, i mange kasinoer i Las Vegas og i utallige kirker og katedraler.

Carraramarmor i Norge

Det nye operabygget i Oslo ble i 2007 kledt med plater av hvit carraramarmor. Den reine marmoren begynte allerede samme sommer og høst å gulne og «ruste», antakelig på grunn av kjemikaliene i festemiddelet.
Urota

Utseende

Middelsstore, brunlige påfuglspinnere, bakvingene kan være rosa. Forvingen har to hvite tverrstriper, bakvingen et hvitt tverrbånd. Hos hannen er bakvingens bakhjørne trukket ut til en kort stjert.

Utbredelse

Slekten er utbredt i det sørlige og østlige Afrika.
Prioneris

Utseende

Middelsstore til ganske store (vingespenn opptil 90 millimeter), kontrastrikt fargede sommerfugler. Oversiden er hvit med svarte vingeårer, eller den svarte fargen kan være mer omfattende. Bakvingens underside har gul grunnfarge. Som mange andre subtropiske sommerfugler har de regntids- og tørketidsformer som kan se nokså ulike ut.

Levevis

Prioneris sita og Delias descombesi etterligner  hverandre – begge er giftige. De ligner sterkt på hverandre av utseende, men har en noe annen atferd, for eksempel kommer P. sita gjerne ned til bakken for å drikke fra sølepytter, leire eller lignende, noe D. descombesi aldri gjør. I motsetning til Delias-artene er Prioneris-artene raske flygere,
Larvene lever på planter i kapersfamilien (Capparidaceae).

Utbredelse

Slekten er utbredt fra India (Kerala, Karnataka) i vest til Java og Borneo i øst.
Lang-Ree

Lang-Ree, eller Lang-Re, er en av gård i Stange kommune i Hedmark. Gårdens navn har samme opphav som navnet til hovedgården Ree (Stor-Ree). Størstedelen av den historiske gårdens areal tilhører Stor-Ree, som i løpet av 1960-tallet ble oppkjøpt av staten for kjøttproduksjon og landbruksforskning. Øvrige deler av den gamle storgården er fordelt mellom Lille-Ree og Lang-Ree. Lang-Ree er en mellomstor gård beliggende like vest for statsgården Stor-Ree og den privateide gården Lille-Ree. Lang-Ree gård har cirka 300 mål dyrket mark og like mye skog. Husmannsplassen «Holen» tilhører nabogården Nordre Rå, men småbruket/husmannsplassen tilhørte Lang-Ree inntil cirka 1980.
Dachetola

Utseende

Ganske små (vingespenn 25-35 millimeter) sommerfugler med litt spisse forvinger. Oversiden er mørkt brunlig med svarte og av og til også metalliske flekker. Undersiden er lysgrå til gulbrun med små, svarte flekker.

Levevis

Disse sommerfuglene lever i tropisk og subtropisk skog, blant annet tropisk regnskog og tåkeskog

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sør-Amerika.
17. september

Navnedag

Hildebjørg, Hildegunn.
Navnedagen er etter Hildegard von Bingen, tysk abbedisse, komponist og forfatter.
Tropenatt

Tropenatt er ifølge norsk definisjon, en natt der lufttemperaturen (mellom kl 2000 og 0800) ikke går under 20 grader celsius.
Begrepene tropenat og tropedøgn brukes også i Danmark, tropisk natt dessuten i Sverige og Finland og Tropentage i Tyskland.
Normalt forekommer tropenetter i Norden på ettersommeren når havtemperaturen langs kysten er maksimal, helst over 18,5 °C.

Norge

Tidligere var grensa for minimumstemperaturen 25 °C, men slike tropenetter har forekommet bare tre ganger i Norge. Første gang den 9. juli 1933 da Langbryggen i Halden målte 25,5 °C i minstetemperatur. 60 år senere, sommeren 1997, hadde Sunndalsøra 25,0 °C i minstetemperatur den 29. august 1997. Sommeren 2018 ble det to ganger registrert minstetemperatur over 25 °C, først 25,2 °C i Båtsfjord natt til 19. juli og senere natt til 28. juli med 25,1 °C i Lysebotn. Temperaturen ble derfor nedjustert til norske og nordiske forhold. Denne definisjonen nevnes blant annet i 1947.
Tropenetter er registrert oftest langs Oslofjorden, nedover Sørlandskysten og på Nordmøre. I 1997 ble det i Norge målt i alt 18 tropenetter ved Færder fyr ytterst i Oslofjorden. Færder markerer seg dermed som det stedet i landet med flest tropenetter. Fenomenet forekommer sjeldnere på Vestlandet, i Midt-Norge og Nord-Norge, men likevel noe oftere i Bergen enn i Oslo.
Klimaendringene de siste tiåra har blant annet medført varmere og tørrere augustmåneder. Ved økt temperatur og økt antall sammenhengende tropenetter kan tidligere kjente infeksjonssykdommer i Norden igjen spres via insekter. Malariaparasittene trenger tropedøgn med minimumstemperatur over 20 °C i 12–20 dager før infisert mygg er smittefarlig for mennesker. Tidlig på 1900-tallet forekom enkelte sykdomstilfeller langs Vestfoldkysten der mygg spredte malaria fra blodet til sjøfolk som brakte smitten med seg fra utlandet.

Tropedag

Tropedag er i Norge dager med maksimumstemperaturer over 30 °C. Tropedag er som tropenatt ikke noe offisielt begrep, men brukes blant annet i nyhetspråket i massemediene.

Tropedøgn

Tropedøgn er i Norge døgn med maksimumstemperatur over 30 °C og minimumstemperatur over 20 °C. Tropedøgn forekommer imidlertid svært sjelden og begrepet er således lite brukt. Som tropenatt og tropedag har heller ikke tropedøgn noen offisiell meteorologisk definisjon.

Sverige

I Sverige går den nedre temperaturgrensen ved 20 °C. De tropiske nettene inntreffer hovedsakelig i juli og august. Tropiske nettet forekommer langs Sveriges vestkyst og opp mot Södermanlandskysten samt iblant lengre nord ved enkelttilfeller, hovedsakelig i juli.
Den høyeste målte verdien siden offisielle temperaturmålinger begynte i Sverige, ble målt natt til 10. august 1975 ved Kullen i Skåne. Da var den laveste temperaturen 23,7 °C.
Sankt Peters klosterkirke

Historie

Opprinnelig lå her en romansk apsidekirke som på 1300-tallet ble erstattet med en enskipet teglkirke i gotisk-baltisk stil. Et relieff innmurt i teglkirkens sokkel, viser et dragemotiv som gjenfinnes i Lund domkirke, hvilket kunne tyde på at kloster- og domkirken har hatt samme stenmester. Klosteret ble grunnlagt av erkebiskop Eskil på midten av 1100-tallet og ble viet til Skt. Maria og Skt Peter, senere forkortet til Skt. Peders kloster. Nord for kirken oppførtes tre klosterlenger som til sammen med kirkebygget dannet et firkantet bygningskompleks med en åpen indre gård og en korsgang rundt hele innergården. 
Nonneklosteret som tilhørte Benediktinerordenen ble i høymiddelalderen velstående med flere eiendommer i datidens Danmark. Kirken fungerte også som forsamlingskirke for det omliggende Nunne sogn. 
Under reformasjonen befalte kongen at landets klostre skulle rives, men Sankt Peters nonner fikk tillatelse til å bli her resten av deres liv. I 1560 ble også nonnene fra Bosø kloster flyttet hertil, og klosteret ble derfor ikke helt lukket før på 1580-tallet. Først i 1606 ble selve klosteret revet mens kirken ble spart ettersom den også var forsamlingskirke for en lokal menighet.

Kirkebygningen

Kirken består av et skip uten en egentlig korbygning men med høye hvelv. Som veggkonsoller for disse gjenanventes sandstensdeler fra den tidligere kirken. Nederst under teglveggen ses rester av natursten også fra den gamle kirken. To seksjoner av korsgangen er delvist bevart i den nedre delen av tårnet. Høyt oppe på kirkens nordvegg ses en balkong som var priorinnens plass i kirken.

Inventar

Det er intet igjen av det opprinnelige inventaret, og det ses kun få gravstener i gulvet. Alterskapet ble donert til kirken i 1931 og er tilvirket i Köln på 1400-tallet. Sentralt ses Madonna med Jesusbarnet, flankert av Skt. Nikolaus og en ukjent biskop. Skt. Katarina med sverdet ses ytterst til venstre og Skt. Barbara med kalken ytterst til høyre. Under alterskapet fremviser to engler Veronikas svetteduk. På fløyenes baksider er avbildet Skt. Sebastian og en ukjent biskop med en kirkemodell i armene. 
Prekestolen er fra 1600-tallet og dens dør samt selve stolens evangelistsymboler er blitt tilskrevet Jacob Kremberg. I karmen rundt om døren ses rester av våpen samt initialene T.K. og S.F. Himmelen over prekestolen er tilkommet senere og bærer Adolf Fredrik og Louise Ulrikes initialer.
I en nisje til venstre for alteret ses en treskulptur av apostelen Peter som stammer fra en barokkirke i Praha. På kirkens nordvegg ses enda en Peterfigur fra nyere tid. Kirken har to messinglysekroner. 
I kirkens vestlige del under orgelet, ble det under restaureringen på 1920-tallet innredet et dåpskapell. Kunsteren Olle Hjorzberg fikk i oppdrag i dekorere dette med motiv fra bibelen.
Martin Kvennavika

Martin Kvænnavika (eller Kvennavika) er hovedpersonen i en serie lygarskrøner skrevet av forfatteren, humoristen og fargehandleren Olaf Berg (1855–1946) fra Steinkjer. Disse tekstene ble utgitt i alt 13 bøker fra 1899 til 1922. Utvalg av tekstene er utgitt i 1940, 1951 (flere opplag), 1958 (tegneserie) og i tre nye bind 2005–2007. 
Martin Kvænnavika er en jektebåtskipper fra Mosvik, som sammen med mannskapet på båten «Survikjekta» opplever en rekke groteskt komiske episoder. Mye av humoren er basert på karakterenes navn og karikerte personligheter, slik som Simen Elifantus Labanussen Gjeithustrøa, Senæppa Valrianna Tanglusbokta, Frøskatt-Anners Tanglusbokta og Gurru Rasemine Mirakla Pedersdatter Gjeithustrøa.
SS-Jäger Battalion Mitte

502nd SS-Jäger Battalion Mitte, var en tysk spesialstyrke under andre verdenskrig.
Bataljonen ble opprettet i 1943, og var ledet av Otto Skorzeny. Den hadde base i Friedenthal (Oranienburg) rett nord for Berlin, og besto hovedsakelig av 300 soldater hvor 100 var fra Schutzstaffel (SS), 50 fra Luftwaffe og 150 fra Heer. Disse ble satt opp i to kompanier, og 20. juli 1944 ble et tredje kompani opprettet med soldater fra Flandern og Nederland.
Oppgavene til gruppen var å anti-partisan arbeid og spionasje, men gjennomførte også redningsoppdrag.

Oppdrag

Fjorten medlemmer av gruppen utførte i september 1943 redningen av den fangede italienske diktatoren Benito Mussolini i Gran Sasso d’Italia i Italia, hvor de klarte å overmannet vaktene og fikk flydd ham til Tyskland. De var også klargjorte for flere oppdrag som aldri ble gjennomført, som kidnapping av Philippe Pétain.
I 1944 gjennomførte de Unternehmen Eisenfaust (Operasjon Panzerfaust) hvor de vellykket klarte å kidnappe sønnen til Ungarns riksforstander Miklós Horthy, og dermed fikk Horthy til å abdisere. Samme år gjennomførte de Operation Landfried i Romania, hvor oppgaven var å ødelegge veier og broer for å hindre den sovjetiske fremrykningen mot Tyskland. De gjennomførte også flere likvidasjoner i okkuperte Danmark, samt angrep på danske fabrikker. Kompani 1 & 2 var også i kamp i en måned på Østfronten.

Slutten

I september 1944 ble SS-Jäger Battalion Mitte oppløst og personellet ble overført inn i en ny spesialstyrke-bataljon, SS-Jagdverbände Mitte 600.
Junior-VM i friidrett 2014 – 800 meter menn

Semifinaler

26. juli

De to beste i hvert heat (Q) og de to raskeste for øvrig (q) gikk videre til finalen

Detaljer

De to beste i hvert heat (Q) og de to raskeste for øvrig (q) gikk videre til finalen

Forsøksheat

25. juli

De tre raskeste i hvert heat (Q) og de seks beste tidene for øvrig (q) gikk videre til semifinalene

Detaljer

De tre raskeste i hvert heat (Q) og de seks beste tidene for øvrig (q) gikk videre til semifinalene
Faunens ettermiddag

Faunens ettermiddag, eller "Après midi d'une faune" (fransk originaltittel, 1894) er et musikkstykke for orkester på omtrent 10 minutter av Claude Debussy.
Det er også en enakters ballett med libretto og koreografi av Nijinskij, til musikk av Claude Debussy og dekor av Bakst. Oppsatt 19. mai 1912 med Ballets russes av Sergej Djagilev på Theatre du Chatelet i Paris med Nijinskij i hovedrollen.
En faun spiller dovent på sin fløyte en varm ettermiddag og blir overrasket av noen nymfer som er på vei til badeplassen. Han blir amorøst inntatt i en av dem før hun forlater scenen og kjæler lekent med et sjal som hun har etterlatt.
Balletten er basert på Claude Debussys berømte Après midi d'un faune fra 1894 som igjen var inspirert av Mallarmés dikt fra 1876. Selv om publikum den første kvelden ble skandalisert av det uttalte erotiske i fremførelsen, har musikken ofte blitt rekoreografert senere – leilighetsvis også som solodans (Lifar 1935). Den mest berømte samtididsversjonen er Robbins Afternoon of a Faun.
Asbjørg Borgfeldt

Familie

Asbjørg Borgfeldt var datter av byggmester og arkitekt Samuel Borgfeldt (1872–1936) og Magnhild Telma Sæther (1876–1941).
Hun var gift med billedhuggerkollegaen Per Hurum (1910-1989).

Utdannelse

Borgfeldt studerte først ved Kunstakademiet i daværende Kristiania. Der hadde hun Wilhelm Rasmussen som lærer. Deretter studerte hun videre i København under Einar Utzon Frank. Utzon-Frank hadde i denne perioden to andre norske elever, henholdsvis Anne Grimdalen og Emma Matthiasen.

Verker i Oslo

Allerede da hun var elev ved akademiet vant hun en utsmykningskonkurranse som resulterte i bjørnefontenen som siden 1926 har stått i krysset mellom Kirkeveien og Sørkedalsveien på Majorstuen i Oslo. Da hun var ferdig med læretiden hos Utzon Frank. modellerte hun skulpturene som inngår i den såkalte Oksefontenen (1929) som står plassert på Hegermanns plass på Torshov i Oslo. 
På Karl Johan, nedenfor Egertorget, finnes Borgfeldts og Per Hurums store bronseskulptur av en sittende Christian Krohg. Hun samarbeidet også med Hurum om et bidrag til konkurransen som ble avholdt i 1958 om et monument over Fridtjof Nansen som skulle reises i Oslo. Hurums og Borgfeldts forslag ble tildelt annenpremie.
Borgfeldt samarbeidet med keramikerne Lily Scheel, Lalla Hvalstad og William Knutzen om utformingen av seks store relieffer i fajanse til galleriet som fører inn til Rådhushallen i Oslo rådhus.
I 1940 ble Borgfeldts portrettbyste av advokat Ole Dehli avduket på Advokat Dehlis plass på Bjølsen i Oslo.
Ved byggingen av nytt hovedkontor for Norsk Kommuneforbund samarbeidet byggets arkitekter Bjerke og Eliassen nært med Borgfeldt om utsmykningen av byggets fasade. Bygningen ligger på hjørnet av Kristian Augusts gate og Fredriksgate i Oslo, og stod ferdig i januar 1951. Borgfeldt utformet 15 friser til fasaden mot Fredriksgate, med motiver fra norsk arbeidsliv. Asbjørg Borgfeldt har også utformet fasaderelieffene på Oslo Lysverkers bygård samt på bygningen til Oslo Trygdekasse.

Verker utenfor Oslo

Utenfor Oslo har hun blant annet bidratt med en skulptur kalt Kornbindersken som nå står ved Søndre torg på Hønefoss. Verket ble opprinnelig bestilt av Hønefoss Bryggeri, og kvinneskikkelsen var bryggeriets varemerke.
Hun har modellert et alterfrontal bestående av ti relieffer til alteret i «Kvinnenes Minnekapell» i Nidarosdomen. Utsmykningen av dette alteret var et bestillingsverk fra Norske Kvinners Nasjonalråd. Minnekapellet skulle hedre norske kvinner som hadde mistet livet i andre verdenskrig som følge av okkupasjonen. Borgfeldts alterfrontal er utført i forgylt bronse. 
De massive pilarene i broen over Mossefossen i Østfold prydes av relieffer modellert av Borgfeldt.