Offa av Mercia

Bakgrunn og kilder

På den første halvdelen av 700-tallet var den dominerende angelsaksiske herskeren kong Æthelbald av Mercia. Ved 731 hadde han blitt overherre av alle provinsene sør for elven Humber. Æthelbald var den ene av en rekke sterke konger fra Mercia som hersket fra midten av 600-tallet og fram til tidlig på 800-tallet, og det var ikke før styret til Egbert av Wessex på 800-tallet av Mercias makt begynte å svekkes.
Makten og prestisjen som Offa skaffet seg, gjorde ham en av de mest betydningsfulle herskere Britannia i tidlig middelalder, skjønt det er ingen samtidig biografi av ham som er bevart. En hovedkilde for perioden er Den angelsaksiske krønike. Krøniken var imidlertid en vestsaksisk produksjon, og den er tidvis vurdert som fordomsfull til fordel for Wessex, derav har den ikke nøyaktig befordret omfanget av Offas makt i og utover Mercia. Denne makten kan bli sett i virksomhet i chartere fra Offas styre. Chartere var dokumenter som bevilget landområder og eiendom til tilhengere eller kirkemenn, og var bevitnet av kongene som hadde autoritet til bevilge landområdene. Et charter kunne nedtegne navnene til en bevilgning fra både underkonge og hans overherre på en liste over vitner. Slike vitnelister kan bli sett på eksempelvis Ismere Diploma hvor Æthelric, sønn av kong Oshere av Hwicce er beskrevet som «subregulus» (underkonge) av Æthelbald. Den engelske munken og historikeren Beda den ærverdige (ca. 672 - 735) skrev en historie av den engelske kirke kalt Historia Ecclesiastica Gentis Anglorum; verket dekker kun hendelser fram til 731, men er en av de fremste kildene for angelsaksisk historie og gir betydningsfull bakgrunnsinformasjon om Offas styre.
Offas dike, hvor det meste ble antagelig bygget i løpet av hans tid, er et vitnemål på de omfattende ressurser som Offa kunne kommandere og hans mulighet til å organisere dem. Andre bevarte kilder omfatter et problematisk dokument kjent som Tribal Hidage, en angelsaksisk liste på trettifem stammer, og som kan gi ytterligere bevis på rekkevidden av Offa som hersker, men dokumentets tilskrivelse til hans styre er omstridt. En betydelig samling med brev datert fra perioden, særlig de fra Alkuin, en engelsk prest og lærd som tilbrakte et tiår ved Karl den stores hoff som en av hans fremste rådgivere, og brevvekslet med konger, adelsmenn og kirkeledere over hele England. Disse brevene i særdeleshet avslører Offas forhold og forbindelser til det europeiske fastlandet, det samme gjør hans mynter, som var basert på frankerkongenes eksempler.

Slekt og familie

Offa slekt er oppgitt i Den anglikanske samling, en rekke slektslister som er bevarte i fire manuskripter. Disse omfatter også slektslinjene til fire konger fra Mercia. Alle de fire slektene nedstammer fra Pybba, som hersket over Mercia en gang tidlig på 600-tallet. Offas slekt nedstammer via Pybbas sønn Eowa, og deretter gjennom ytterligere tre generasjoner: Osmod, Ænwulf og Offas far, Thingfrith. Æthelbald, som hadde styrt Mercia for det meste av de førti årene før Offa, nedstammet også fra Eowa i henhold til slektslistene: Offas bestefar, Ænwulf, var tremenning av Æthelbald. Æthelbald bevilget land til Ænwulf i området som lå innenfor grensene til Hwicce, og det er mulig at Offa og Æthelbald kom fra samme familiegren. I et charter refererer Offa til Æthelbald som sin slektning, og Headbert, Æthelbalds bror, fortsatte å fungere som vitne på chartere etter at Offa var blitt konge.
Offas hustru var Cynethryth, men hennes slekt er ukjent. De fikk en sønn, Ecgfrith, og fire døtre: Ælfflæd, Ædburh, Æthelburh og Æthelswith. Det har blitt spekulert i om at Æthelburh var abbedissen som var en slektning av kong Ældred av Hwicce, men det var andre framtredende kvinner ved navn Æthelburh i løpet av denne perioden.

Konge av Mercia

Historikeren Frank Stenton har slått fast, ut fra chartere fra perioden, at Kent var det første kongedommet som kom under Offas kontroll. Heahbert og Egbert av Kent var lite mer enn klientkonger under Mercias dominans. Stenton har blant annet påvist to chartere fra 774 hvor Offa delte ut eiendommer i Kent uten at den kentiske kongen nevnes i det hele tatt.
Ifølge Den angelsaksiske krønike kjempet styrker fra Mercia og Kent i slaget ved Otford i 776. Det er uklart hva utfallet ble, men de fleste historikere mener at Mercia seiret. Det dreide seg dog ikke om en fullstendig overtagelse, for et charter fra 784 nevner bare kong Ælhmund av Kent, og ikke kongen av Mercia. Stenton antyder at Mercia faktisk kan ha blitt slått ved Otford. Men i 785 synes det klart at Mercias konge styrte Kent, en tilstand som varte til Offas død i 796. Det året gjorde Ædbert Praen opprør, og sikret kentisk uavhengighet en periode.
I Sussex ser det ut til at Offa styrte i den vestlige delen, mens i den østlige delen underkastet man seg ikke like lett. I 771 ble det utkjempet en krig mellom Mercia og Sussex, som endte med at Offa underla seg hele riket. Kongene av Sussex var etter dette i realiteten hertuger.
I 779 vant Offa en viktig seier over Cynewulf av Wessex i slaget ved Bensington i Oxfordshire. Cynewulf ble myrdet i 786, og Offa intervenerte for å sette Beorhtric på tronen. Den nye kongen anerkjente Offa som sin herre, og giftet seg med Offas datter Ædburh i 789.
East Anglia ble underlagt Offa i 794, etter mordet på kong Æthelbert. Omstendighetene er uklare, og Den angelsaksiske krønike sier bare at «Offa, konge av Mercia, ga ordre om at Æthelberts hode skulle kuttes av». Roger av Wendover skrev senere om drapet. I hans versjon ble Æthelbert forrådt av Offas kone Cynethryth; det er mulig at dette er en fiktiv versjon.
Offa var, i likhet med andre angelsaksiske konger, ofte i strid med forskjellige walisiske riker. Et slag ble utkjempet ved Hereford i 760, og Offa ledet felttog mot waliserne i 778, 784 og 796. Det var i denne forbindelse at Offas dike fikk sitt navn. Diket er en jordvoll mellom England og Wales, som muligens ble konstruert før Offas regjeringstid.
Offa er også kjent som kongen som innførte sølvmynt i England. Han slode første sølvpennyene, og kopierte en gullmynt fra Abbasidekalifatet, som skiller seg fra originalen ved at den har innskriften OFFA REX. Enkelte har hevdet at siden mynten har en islamsk trosbekjennelse innskrevet, må Offa ha konvertert til islam. Dette er betraktelig mer sannsynlig at han bare kopierte mynten uten å vite hva som sto på den, fordi dette var en praktisk måte å slå mynt for bruk til handel med arabere. Dette støttes av feilstavinger i den arabiske teksten. Offa slo også mynt med Cynetryths portrett.
Den tidligste tittel han brukte var rex Merciorium, konge av mercierne. Etterhvert ble titlene flottere, og i 774 var han den første som brukte tittelen rex Anglorum, konge av anglerne eller konge over de engelske. Dette styrker oppfatningen om at Offa var den første konge av England.
Den mektigste herskeren på kontinentet på denne tiden, Karl den store, behandlet Offa med respekt. Men Offa ønsket å bli behandlet som jevnbyrdig, og dette skapte vansker i forholdet til frankerne. Omkring 789 forsøkte Karl den store å gifte bort en av sine sønner med en av Offas døtre. Offa krevde at hans sønn Egfrith skulle få gifte seg med en av Karls døtre, noe den frankiske kongen tok som en fornærmelse. Dette resulterte i at frankiske havner i en periode ble stengt for engelske handelsskip.
Det oppsto også en konflikt med Jaenbert, erkebiskop av Canterbury. Dette førte til at Offa opprettet et rivaliserende erkebispedømme med sete i Lichfield, og fikk støtte for dette fra pave Hadrian I. En konsil i Chelsea i 787 støttet dette, etter noe motstand. Hygebehrt ble første og eneste erkebiskop av Lichfield.
I det siste tiåret før Offas død anstrengte han seg for å sikre at Ecgfrith fikk etterfølge ham. Dette gjorde han blant annet ved å krone ham som medkonge i 787. Etter Offas død ble Ecgfrith kronet, men var konge i bare fem måneder før han døde under uklare omstendigheter. Bare omkring 25 år etter Offas død hadde Wessex blitt det ledende riket i England.