Hikikomori

Hikikomori (ひきこもり eller 引き籠もりhikikomori, bokstavelig «å trekke innover, å være innesperret», dvs., «akutt sosial tilbaketrekkelse») er en japansk term som blir brukt om fenomenet der tilbaketrukne ungdommer eller unge voksne velger bort et sosialt liv, ofte med en hensikt om å isolere seg fullstendig fra samfunnet. Termen hikikomori refererer både til det sosiologiske fenomenet og folk som inngår i denne samfunnsgruppen.

Definisjon

Det japanske Helse-, arbeids- og velferdsdepartamentet definerer hikikomori som en person som nekter å forlate sin bolig på en periode over seks måneder, og dermed isolerer seg selv fra samfunnet fullstendig. Psykiateren Tamaki Saito definerer «hikikomori» som «en tilstand som har blitt et vesentlig problem i slutten av tjueårene, og som innebærer en total isolasjon fra samfunnet i seks måneder eller mer, men som fremdeles ikke kan knyttes til et primært psykologisk problem.» Nylig har forskere foreslått seks spesifikke kriterier som må oppfylles for at en skal kunne «diagnostisere» hikikomori: 1) å tilbringe mesteparten av tiden sin i hjemmets isolasjon, 2) tydelig og bastant unnvikelse av sosial omgang, 3) symptomer som i stor grad forstyrrer ens normale rutiner, funksjon i arbeidslivet (eller akademia), eller sosiale aktiviter og forhold, 4) oppfattning av  den isolerte som egosyntonisk, 5) isolasjonen må ha foregått i over seks måneder, og 6) fraværelse av andre mentale forstyrrelser som kan forårsake tilbaketrekkelsen.
Graden av fenomenet varierer fra hvert individuelle tilfelle, og i de mest ekstreme tilfellene holder noen personer seg i isolasjon i flere år, til og med tiår. Ofte begynner hikikomori med et underliggende problem som skolenekting (Futōkō, 不登校). Helse-, arbeids- og velferdsdepartamentet har estimert at det finnes rundt 3 600 000 tilfeller av hikikomori i Japan, og at rundt én tredjedel av disse er 30 år eller eldre.

Typiske trekk

Selv om mange føler et visst press fra samfunnet de lever i, er det bare hikikomori som reagerer på en måte som gjør at de isolerer seg fullstendig. I noen tilfeller låser de seg selv inne på rommet sitt, leiligheten sin eller huset sitt over lengre perioder- opptil flere år er ikke uvanlig. Veldig få av dem har venner, ettersom det naturlig nok ikke er mulig å opprettholde noe forhold i denne tilstanden. Hikikomori favoriserer innendørsaktiviter, men i noen tilfeller vil noen våge å gå utenfor huset. Tilbaketrekkelsen fra samfunnet begynner gradvis. En hikikomori fremstår gjerne som ulykkelig, usikker, sjenert og mindre pratsom.

Utbredelse

Ifølge regjeringens statistikk gitt ut i 2010, finnes det 700 000 personer som er hikikomori, gjennomsnittsalderen på disse er 31 år. Disse tallene varierer stort fra ekspert til ekspert. Hikikomori som er rundt 40 år og har vært tilbaketrukket i mer enn 20 år blir gjerne referert til som den «første generasjonen» med hikikomori, og det er en økende bekymring rundt deres gjenintegrering i samfunnet. Dette blir kalt «2030 problemet», og viser til den tiden når disse personene er i 60-årene og mister foreldrene sine. I tillegg estimerer regjeringen at 1,55 millioner personer i Japan er på grensen til å bli hikikomori. Tamaki Saito estimerte først at antallet hikikomori lå på rundt én million tilfeller i Japan, men når man tar i betraktning at unge voksne blir gjemt vekk av sine foreldre er det vanskelig å fremstille et nøyaktig estimat.
I USA og Frankrike har det nylig begynt å oppstå et fenomen som har alle karakteristikkene som kan knyttes til hikikomori.

Gjennomgripende utviklingsforstyrrelser og autismespekterforstyrrelser

Hikikomori har likhetstrekk med den sosiale tilbaketrekkelsen som man finner hos personer med gjennomgripende utviklingsforstyrrelser, en gruppe med forstyrrelser som inkluderer Aspergers syndrom, atypisk autisme og «autisme». Dette har ført til at noen psykiatere har foreslått at de som lider av hikikomori kan være påvirket av gjennomgripende utviklingsforstyrrelser og andre forstyrrelser som kan påvirke sosial integrering, men at deres lidelse skiller seg fra en vestlig definisjon grunnet et sosialt og kulturelt press unikt for Japan. Suwa og Hara (2007) oppdaget at 5 av 27 tilfeller av hikikomori hadde en høyfunksjonell gjennomgripende utviklingsforstyrrelse, og de brukte en vignett til å illustrere forskjellen mellom primær hikikomori (uten noen åpenbar mental forstyrrelse) og hikikomori med høyfunksjonell gjennomgripende utviklingsforstyrrelse; der 10 av 27 hadde primær hikikomori.
Ifølge Michael Zielenzigers bok Shutting out the Sun: How Japan Created its Own Lost Generation er fenomenet mer likt posttraumatisk stresslidelse. Forfatteren hevder at hikikomori som ble intervjuet til boken hadde oppdaget en uavhengig tankegang og en selvoppfattelse som det japanske samfunnet ikke kunne imøtekomme.
Fenomenet kan også knyttes til begrep som «engstelig (unnvikende) personlighetsforstyrrelse», «schizoid personlighetsforstyrrelse» og «sosial fobi».

Det japanske utdanningsystemet

Det japanske utdanningssystemet, like de man finner i Kina, Singapore og Sør-Korea, stiller store krav til ungdommen. Et stort antall forventninger, et høyt fokus på konkurranse, og det rigide fokuset på å pugge fakta med den hensikt å stå på inngangseksamener til videre utdanning skaper et enormt stressnivå. Utdanningssystemets rot i konfusianske verdier om samfunnet blir fremdeles sett på som en viktig del av samfunnets generelle produktivitet og suksess.
I denne sosiale rammen blir studenter i stor grad utsatt for et enormt press, både fra sine foreldre og fra samfunnet, med den hensikt å tilpasse seg samfunnets doktriner. Nekting av disse doktrinene blant japansk ungdom har ført til hikikomori, freeter, NEET (Not currently engaged in Employment, Education or Training) og parasite singles.
På begynnelsen av 60-tallet begynte presset på ungdommen å forekomme tidligere i livet deres, noen ganger ble det press allerede før påbegynt skolegang, der små barn måtte konkurrere i inngangseksamener for å komme inn på den beste førskolen. Dette ble sagt for å forberede barna til inngangseksamenen til den beste barnehagen, som igjen krevde at de måtte ta en inngangseksamen for å komme inn på de beste grunnskolene, osv., og til slutt for å komme inn på det beste universitetet. Mange unge voksne tar ett år fri bare for å forberede seg til disse eksamenene, disse blir populært kalt ronin (å være «uten mester»). Prestisjeuniversitetene har de vanskeligste inngangseksamenene, og Universitetet i Tokyo har den vanskeligste.
Siden 1996 har det japanske Utdanningsdepartementet grepet tak i det økende presset på ungdommen, de har prøvd å skape en mindre stressende hverdag ved å redusere antallet skoledager i uken fra seks til fem, fjerne to fag fra planen, og ved å generelt sett tilpasse læreplanen etter en vestlig modell. Dette stopper derimot ikke japanske foreldre fra å sende barna sine på såkalte juku, private puggeskoler som skal forsikre at barna oppnår best mulig resultat.
Etter å ha blitt uteksaminert fra videregående skole eller universitetet, har japansk ungdom en tendens til å møte et veldig tøft jobbmarked, og de fleste ender som regel opp med deltidsjobber med liten inntekt.
En annen kilde til press er fra deres medstudenter, som kan trakassere eller mobbe studenter av flere grunner, inkludert utseende, velstand, hvordan man yter akademisk eller atletisk. Noen har blitt straffet for å mobbe andre, noe som bringer skam over familien. Å nekte å delta i samfunnet gjør hikikomori til en ekstrem subgruppe av en mye større gruppe japansk ungdom, som inkluderer såkalte «parasite singles» og «freeters» (frivillig deltidsjobbende).

Finansielt

Hikikomori blir som regel økonomisk støttet av foreldrene sine, eller gjennom sosialhjelp. Å ta en jobb er nærmest umulig ettersom det krever sosialisering i stor grad. I sjeldne tilfeller har noen hikikomori blitt ekstremt velstående.

Japansk finanskrise

Organisasjoner som den ideelle organisasjonen «lila» har prøvd å ta opp kampen mot den byrden hikikomori skaper for den japanske økonomien.