google/wiki40b huggingface dataset:
Akerøya

Akerøya er ei øy i Hvaler kommune i Østfold, areal 1,53 km². , og høyeste punkt 33 moh. Øst for Akerøya ligger en liten holme, Festningsholmen, med  Akerøy fort fra 1600-tallet. I sagatiden het øya Saltholmen, etter noen grunne poller der det ble utvunnet havsalt.
Øya består av i hovedsak av fjell/granitt og enkelte strandenger og gressletter. Karakteristiske  «klover» skjærer gjennom øya flere steder der det vokser godt med småbusker og trær. Det er registrert mer enn 400 plantearter hvorav flere er truede og sårbare.
Øya har et rikt fugleliv og er en rasteplass for trekkfugl. I 1978 ble det opprettet et naturreservat for sjøfugl på øst- og vestsiden av øya med ferdselsforbud deler av sommeren. Siden 1961 har Akerøya Ornitologiske Stasjon drevet registrering av fugl. Øya er fra 26. juni 2009 innlemmet i Ytre Hvaler nasjonalpark.
Fram til ca. 1950 var det et gårdsbruk som drev med storfe på øya. Dyreholdet har vært med å holde vegetasjonen nede, men de senere års sauebeite har ikke klart å holde tritt med gjengroing av spesielt einer.
På øyas høyeste punkt er det en redutt, en observasjonspost for fortet på Festningsholmen. Nord for redutten er det funnet flere gravrøyser fra bronsealderen.
Den mest attraktive delen midt på øya er gjort til offentlig friområde med mulighet for telting. Akerøya eies og forvaltes av Staten og Oslofjorden Friluftsråd. Det er et hus på øya. Her bodde i sin tid Johan Borgen. I sommersesongen kan man overnatte i huset gjennom kystleden. Utenom sesongen disponeres huset av Akerøya Ornitologiske Stasjon.
Akerøya har også etterhvert fått to glimrende sandvolleyballbaner. Banene er laget av lokale Hvaler-ungdommer, og har to konkurransenett. Hvert år arrangeres en volleyballturnering som heter "Øya Open".
Epidelus

Utseende

Middelsstore, ovale praktbiller med litt bronseaktig metallglans. Fasettøynene er nokså store, pronotum er jevnt tilsmalnet forover. Dekkvingene har fine punktrader, i spissen er de sagtakkede.

Levevis

Som hos de fleste andre praktbiller utvikler larvene seg i død ved.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sørøst-Asia (Indonesia)
Eulers likhet

Tilskrivelse

Selv om man vet at Euler med sin formel relaterte e til cos og sin begrepene, har man ikke noe materiale som tilsier at han faktisk utledet selve likheten. Derimot var formelen mest sannsynlig kjent før Euler. Spørsmålet om Euler burde tilskrives denne formelen er dermed ubesvart.
Marvins døtre

Handling

En mann som fikk slag for 17 år siden er forlatt i uføre. Han har blitt tatt vare på av sin datter Bessie (Diane Keaton) i sitt hjem i Florida og er helt ignorert av sin andre datter, Lee (Meryl Streep), som flyttet til Ohio med sin mann for 20 år siden, og som aldri har kontaktet dem siden. 
Når Bessies lege informerer henne om at hun har leukemi og trenger en benmargstransplantasjon, snur hun seg mot sin søster for hjelp. Lee ønsker på sin side hjelp fra sønnen Hank (Leonardo DiCaprio), som har vært innlagt på et psykiatrisk sykehus for å ha satt fyr på morens hus. Når Lee finner ut at hun kanskje må overta farens omsorg, begynner hun å lete rundt etter sykehjem. Mens tiden går, vokser familien nærmere.
Melek Tawus

Påfuglengelen   Melek Tawus (ملك طاووس) (kurdisk: Tawûsê Melek) er det sentrale fokus for tilbedelse i yezidismen. Yezidiene mener grunnleggeren av deres religion, Sjeik Adi Ibn Musafir, var en inkarnasjon av Melek Tawus.
Melek Tawus er den ypperste av erkeenglene, og  den direkte formidler mellom mennesker og Gud. Ifølge tradisjonen var Melek Tawus den første  engelen som ble skapt av Gud. Han nektet å bøye seg  for Adam, det første mennesket, og ville bare bøye seg for Gud. Melek Tawus forbindes derfor med Lucifer i jødisk-kristen tradisjon og Iblis i muslimsk tradisjon.  
Muslimer identifiserer ofte  Melek Tawus med Satan (Shaitan) og beskylder yezidiene for å være djevledyrkere.  
Statuetter av Melek Tawus oppbevares i yezidienes sentrale helligdom i Lalish i Irak. De vaskes ved høytidelige anledninger i den hellige kilden zemzem. Statuettene bringes hvert år rundt til yezidienes  landsbyer, der de troende samles for å tilbe dem med lovsang, felles måltider og ofring av penger eller andre gaver.
Det skal tidligere ha vært 7 slike statuetter, men det finnes idag bare 3.
Raumpatrouille Orion

Rolleliste

Dietmar Schönherr – Major Cliff Allister McLane
Eva Pflug  – Løytnant Tamara Jagellovsk
Wolfgang Völz – Løytnant Mario de Monti
Claus Holm – Løytnant Hasso Sigbjörnson
Friedrich G. Beckhaus – Løytnant Atan Shubashi
Ursula Lillig – Løytnant Helga Legrelle
Benno Sterzenbach – General Winston W. Wamsler
Friedrich Joloff – Oberst Villa
Hans Cossy – Marskalk Kublai Krim
Charlotte Kerr – General Lydia van Dyke
Thomas Reiner – Ordonnansløytnant Spring-Brauner
Franz Schafheitlin – Sir Arthur
Tsushima (øygruppe)

Tidlig historie

Ifølge japansk mytologi hører Tsushima til en av de originale øyene skapt av guddommene Izanagi og Izanami. Arkeologer har funnet ut at Tsushima ble befolket av mennesker fra Japan og Koreahalvøya allerede i Jōmon-perioden og Kofun-perioden. Tidlig i det 6. århundre var Tsushima en japansk provins. Under Rytsuō-systemet var Tsushima også en provins.
Under middelalderen ble Tsushima et viktig handelssenter. Øyene ble også viktig for wokouer (japanske pirater)

Slaget ved Tsushima

Mellom 27. og 28. mai 1905 ble slaget ved Tsushima utkjempet ved Tsushima, som det siste og avgjørende sjøslaget i den russisk-japanske krigen. Japan seiret i krigen.

Nyere historie

Byene Izuhara, Mitsushima,Toyotama, Mine, Kamiagata og Kamitsushima ble slått sammen 1. mars 2004 til byen Tsushima.

Flora og fauna

Tsushima er hjem til Tsushima-leopardkatten som tidligere ble regnet som en egen underart av leopardkatt. Det er nå funnet ut at den tilhører underarten Prionailurus bengalensis euptilura. Byen Tsushima har sine egne «symboler» i form av et tre, en blomst og en fugl. Treet er Chionanthus retusus, blomsten en asalea og fuglen en fasan.
Neruda (sommerfugl)

Utseende

Middelsstore, slanke, smalvingede sommerfugler.
Grunnfargen er svart. Forvingen har gule og/eller røde flekker, bakvingen strålelignende, røde eller blå striper.

Levevis

Alle har larver som lever på pasjonsblomstfamilien (Passifloraceae).

Utbredelse

Denne gruppen lever i den Neotropiske region (Sør- og Mellom-Amerika).
Venera 1

Instrumenter

Venera 1 hadde en masse på 643,5 kg og bestod av en sylinderformet kropp, ca. 2 meter lang, 1 meter i diameter og en halvkule på toppen. Det interne trykket var 1,2 amtosfærer av tørt nitrogen og interne vifter opprettholdt en jevn distribusjon av varme.
To solpaneler sørget for å lade batteriene. En to meter parabolantenne var designet for å sende data fra Venus til jorden på 922,8 MHz. En annen 2,4 meter lang antenne ble brukt for å overføre data mens farkosten fremdeles var nær jorden.
Hejian

Hejian (kinesisk: 河间; pinyin: Héjiān) er et byfylke i byprefekturet Cangzhou i provinsen Hebei i Folkerepublikken Kina.
Det hadde i 1999 en befolkning på 750 288 innbyggere.

Jesuittmisjon

Hejian, da kjent som Ho kien Fu, var sete for jesuittenes misjon i regionen «Sørøstre Zhili»; med franske misjonærer som blant annet Séraphin Couvreur og Léon Wieger.

Samferdsel

Kinas riksvei 106 går gjennom området. Den løper fra Beijing og er innom blant annet Hengshui, Kaifeng, Ezhou og Shaoguan på sin vei ned til Guangzhou i Sørkina.
Happiness in Darkness

Happiness in Darkness er et musikkalbum med Gothminister, utgitt i 2008.
St. Gallen/Altenrhein lufthavn

St. Gallen/Altenrhein lufthavn (IATA:ACH, ICAO:LSZR) er en flyplass ved byene St. Gallen og Altenrhein i Sveits.
Fam Elgan

Kickboxing

Elgan representerte Champions Kickboksingklubb i Bergen. Hun vant gull i fullkontakt 60-kilosklassen i VM i kickboksing i Irland i 2011, der hun slo polske Kinga Siwa i finalen. 
Hun ble nominert i klassen «Årets gjennombrudd» på Idrettsgallaen 2012, som ble vunnet av kombinertløperen Magnus Krog.
Elgan kvalifiserte seg til landslaget i fullkontakt kickboxing for 2012, men valgte i mars samme år å trekke seg fra landslagsplassen for å satse på boksing.

Boksing

Elgan tok sølvmedalje i 60-kilosklassen mot landslagskollega Ingrid Egner i NM i 2013.
Høsten 2013 valgte hun å flytte til Stockholm for å trene under Petri Eriksson i bokseklubben BK Örnen..
Elgans hovedmål er å kvalifisere seg til OL i Rio de Janeiro 2016.
Klara Dahl

Familie

Klara Dahl var datter av skipsfører og fyrvokter Mathias Dahl og Nikoline Olava Knudsen. Hennes familie bodde lenge i Molde og Ålesund før faren ble fyrvokter på Flatøen i Fana.

Liv og virke

Da Klara Dahl nettopp hadde etablert seg i Kristiania, skrev man i tidsskriftet Urd følgende linjer om henne: «Frk Dahls Historie er eiendommelig som hun er selv. Opvokset paa en øde Ø hvor hendes Far var Fyrvogter henlevede hun sin Barndom og første Ungdom henvist til en liden Plet Jord, omgivet af Himmel og Hav. Sol og Regn og Storm var de eneste fremmede Gjæster der besøgte Øen, og norget af en vild Naturs Luner har da ogsaa afsat sig i hendes Sind. Hun havde imidlertid læst adskillig i denne Tid, og syntes allerede i Ensomheden derude at være blevet klar over sit Kald, thi da hun første gang kom til Bergen, gik hun op til Teaterchef Aanrud med den Erklæring at hun vilde spille Mor Aase i Per Gynt, et Ønske som Teaterchefen selvfølgelig, af mer end en Grund, ikke kunde efterkomme. Hun blev imidlertid optaget pass Elevskolen; ved tentamen før Jul havde hun sa ogsaa valgt en Scene i Per Gynt som Mor Aase, og, vi maa tilstaa det, hun gjorde en udmerket Aasefigur. Som Petersen i Erotik viste Frk. Dahl ikke lidet Anlæg for det brede komiske Lune; men hendes Anlæg gaar dog maaske mer i Retning af Mor Aase.»
Klara Dahl var elev ved Sekondteatret i Christiania Tivoli sesongen 1899-1900. Her fikk hun 22. september 1899 sin scenedebut som husholdersken Jomfru Petersen i stykket Erotik. Deretter opptrådte hun ved Eldorado, før hun i årene 1903-1907 var ansatt ved Centralteatret. Delere av sesongen 1907-1908 turnerte hun med Nasjonalturneen. Hun har også opptrådt ved Stavanger Teater, Trondhjems Nationale Scene (1924-1925) og Den nationale Scene (1931-1946). Høsten 1947 var hun på turné med Erasmus Montanus.
Oslo World Music Festival

Oslo World Music Festival (tidligere Verden i Norden) er en årlig musikkfestival som arrangeres hver høst i Oslo. Festivalen ønsker å presentere musikk fra hele verden, med særlig fokus på Asia, Afrika og Sør-Amerika, og slik søke å formidle kulturuttrykk fra disse områdene. I løpet av festivalen i 2012 opptrådte over 300 artister fra hele verden på 14 ulike scener i Oslo innenfor en rekke sjangre som chaabi, afrikansk jazz, samba, fransk chanson, elektronica og hiphop.
Festivalen startet i 1994 under navnet Verden i Norden og var da et samarbeidsprosjekt mellom de nordiske landene. Etter hvert trakk de andre landene seg ut, mens festivalen i Oslo økte. I 2002 fikk festivalen dagens navn. Festivalen var tidligere en del av Rikskonsertene, men ble en selvstendig stiftelse i januar 2012.
Utdanningsforbundet

Organisasjon

Forbundet har 19 fylkeslag, i tillegg til lokallag i alle kommuner (i Norge).
Pedagogstudentene i Utdanningsforbundet er et studentlag som er underlagt Utdanningsforbundet. Studentlaget har flere enn 12 000 medlemmer, pr. 2011.

Eksterne medlemskap

Utdanningsforbundet er medlem i hovedorganisasjonen Unio, og forhandler gjennom Unio om lønns- og arbeidsvilkår for medlemmene i statlig og kommunal sektor (KS og Oslo kommune), og i Spekter, Handels- og Servicenæringens Hovedorganisasjon (HSH) og Kirkelig Arbeidsgiverorganisasjon (KA). Utdanningsforbundet forhandler også direkte med Private Barnehagers Landsforbund – A og Trygge Barnehager/FUS om medlemmenes lønns- og arbeidsvilkår.

Publikasjoner

Fagforeningen utgir tidsskriftene Utdanning, Bedre Skole, Første steg, Yrke og Spesialpedagogikk – og er medutgiver av Norsk pedagogisk tidsskrift.
Attached at the Hip

Musikkvideo

Musikkvideoen ble produsert av Bam Margera, medlem av CKY Crew og bror til trommeslager Jess Margera, med noe ytterligere regi av Joseph Frantz.
Tåtten om Norne-Gjest

Tåtten om Norne-Gjest (norrønt Norna-Gests þáttr) er en fornaldersaga – altså en eventyrsaga med lavere sannhetsambisjoner; den er trolig nedskrevet ca 1300. Rammefortellingen er lagt til kong Olav Tryggvasons hoff ca år 998; hit kommer den danskefødte kjempen Norne-Gjest som forteller om sitt liv og sine opplevelser. Han har levd i mer enn 300 år, fordi en av nornene ved fødselen slukker livslyset hans, slik at det aldri brenner ut. 
Norne-Gjests besøk innledes med et veddemål. Hirdmennene tror ham ikke når han sier at han har sett edlere gull enn den ringen kongen fikk av Ulv Raude. Det viser seg at Norne-Gjest eier et stykke gull som han fått fra salgjorden på Sigurd Fåvnesbanes hest Grane. Han forteller at han har kjent Sigurd, Ragnar Lodbroks sønn Bjørn Jernside, kjempen Starkad, den svenske sagnkongen Sigurd Ring, Harald Hårfagre, en uspesifisert svensk kong Erik i Uppsala og en tysk kong Lodve (muligens Ludvig den tyske).
Selv om Norne-Gjests fortellinger knyttes til Reginsmål i Den eldre Edda, Volsungesaga og andre sagaer, er strukturen og livsløpet et lån fra sagn om den vandrende jøden og om argonauten Meleager Det er også pekt på likheten med sagnet om Johannes de Temporibus, som tjenestegjorde for Karl den store, og som ble 361 år gammel.
Historien slutter med at Norne-Gjest tar dåpen, og at han tenner livslyset og dør. 
Sagaen er i tillegg til sine eventyrmotiv også en skildring av trosskiftet: Gjests hedenske fortid konfronteres med kongens kristne skikker. Det er også pekt på at sagaen har uærbødig tilnærming til sagnmaterialet, forfatteren tillater seg å spøke med sagnheltene, som når Sigurd og Starkad slåss.
Sagaen er kjent fra Den større saga om Olav Tryggvason i Flateybok. Den finnes to varianter av sagaen; en som begynner med at kongen om natten får et åndevarsel om en gjest, og en som begynner med at Norne-Gjest og kongen møtes på dagtid. Sagaen er oversatt til nynorsk både som en del av Den større saga og i en utgave sammen med Soga om Egil Einhendte og Åsmund Berserksbane. 
Sagaen er brukt i den færøyske balladen Nornagest ríma og av den danske forfatteren Johannes V. Jensen i hans roman Norne-Gæst.
Namsos-ulykken

Hendelsesforløp

Under innflyvning til Namsos flyplass kom flyet for lavt i forhold til flyplassen, traff tretopper og havarerte. Som følge av at flyet traff tretoppene i et stort skogsfelt, mistet det mye fart, som førte til at mange overlevde ulykken.

Ulykkesundersøkelse

Ulykken ble undersøkt av Havarikommisjonen for sivil luftfart. Rapporten som kom ut i 1996 påpeker en rekke bakenforliggende faktorer som kan ha hatt innflytelse for at ulykken skjedde. Rapporten har 26 tilrådninger.
Balthazar Johannes Vorster

Støtte til nazismen

Da han var yngre, ytret Vorster sin uenighet med hensyn til Sør-Afrikas innblanding på den allierte siden i Andre verdenskrig, samtidig som han snakket positivt om det nazistiske riket Adolf Hitler hadde grunnlagt, og så på Det tredje riket som en bra modell for et land.

1940- til 50-tallet

Etter at han ble løslatt fra en arbeidsleir i Koffiefontein (han ble innsatt for å ha vært involvert i den pro-tyske organisasjonen Ossewabrandwag i 1942), ble Vorster et aktivt medlem av Nasjonalistpartiet, som begynte å innføre apartheid i 1948. Selv om det lenge hadde foregått rasediskriminering til fordel for de hvite i sørafrikansk politikk og samfunn, institusjonaliserte Nasjonalistpartiet rasisme gjennom lovgivningen.
I 1953 ble Vorster valgt inn til Volksraad, hvor han representerte Nigel i Transvaal. Han var medlem av parlamentet mens Daniel François Malan, Johannes Gerhardus Strijdom og Dr. Hendrik Frensch Verwoerd var statsministre. Vorsters fortid som militærnekter og nazisympatisør ble brukt mot ham, men hans svar til kritikerne var at han nå hadde «fått troen på» det parlamentariske systemet.

1960- til 70-tallet

Som leder av det høyreradikale Nasjonalistpartiet, ble han valgt til justisminister i 1961, under statsminister Verwoerd. Da Verwoerd ble myrdet i 1966 ble Vorster valgt som erstatning av Nasjonalistpartiet. Han fortsatte Verwoerds innføring av apartheid, og i 1968 fjernet han de fire setene i parlamentet som var reservert for representanter valgt inn av fargede velgere.
Vorster var mer pragmatisk enn sine forgjengere i forhold til utenrikspolitikk. Ekstremister innen Nasjonalistpartiet ble misfornøyd med ham da han ville forbedre de diplomatiske forbindelsene med andre afrikanske land, og lot mørkhudede afrikanske diplomater bo i hvite områder. Uoffisielt støttet han, men nektet å offisielt erkjenne, nabostaten Rhodesia, som ble styrt av en hvit minoritet som hadde gjort opprør mot det britiske styret. Vorster fulgte den hvite offentligheten ved å støtte Rhodesia, men ville ikke komme på kant med viktige politiske allierte i USA ved å erkjenne staten. I 1974 presset han Ian Smith, daværende statsminister i Rhodesia, til å godta at et hvitt minoritetsstyre ikke kunne fortsette i all evighet.

Pensjonering

Vorster trakk seg som statsminister i 1978 etter 12 år som regjeringssjef. Pieter Willem Botha tok over og innførte etter hvert de første reformene i apartheidsystemet. Etter at han trakk seg som statsminister, ble Vorster valgt til president i Sør-Afrika. Perioden som president ble imidlertid veldig kort. Etter Muldergateskandalen, oppkalt etter Dr. Connie Mulder, hvor Vorster og noen av ministrene ble funnet skyldige i å stjele penger for så å investere dem i et fond for å opprette The Citizen, den eneste store engelskspråklige avisen som støttet Nasjonalistpartiet. Etterforskningen viste at Vorster visste alt om korrupsjonen. Han sa fra seg stillingen som president i skam. Han døde i 1983, 67 år gammel.
Marc-Vivien Foé

Dødsfall

Foé døde på sin gamle hjemmebane i Lyon under semifinalekampen mellom Kamerun og Colombia i Confederations Cup 26. juni 2003. Foé kollapset på banen i det 71. minutt uten at noen andre spillere hadde vært nær ham. Han ble erklært død da han ankom sykehuset et drøyt kvarter senere. For å hedre hans minne hadde alle de kamerunske spillerne på seg Foés trøye nummer 17 da de mottok sølvmedaljene i turneringen etter finaletapet mot Frankrike tre dager senere. Også Manchester City hedret Foé ved å «pensjonere» hans trøye nummer 23.
Frederick Adam

Liv og virke

Han var fjerde sønn av William Adam of Blair Adam og hans hustru Eleanora, datter av Charles Elphinstone, 10. Lord Elphinstone.
Adam ble utdannet ved artilleriskolen i Woolwich og fikk allerede i 1795 patent som fenrik og i 1796 som løytnant. Som 14-åring trådte han inn i aktiv tjeneste, og tjenestegjorde under Ralph Abercromby i felttogene i Nederlandene og Egypt. Han ble major i 1803 og oberstløytnant i 1804. Fra 1806 til 1811 var han stasjonert på Sicilia, og i 1812 og 1813 i Spania, der han ble alvorlig såret ved Alicante og senere lettere såret ved Ordal.
I 1815, da han var blitt 31 år, ble han generalmajor, og under slaget ved Waterloo kommanderte han 3rd (Light) Brigade, den brigade som slo tilbake det siste og avgjørende angrep som Napoleons keisergarde forsøkte mot koalisjonsstyrkene. 
Fra 1824 til 1832 var han Lord-høykommissær i De joniske øyers forente stater, der han gjorde seg særlig fortjent ved offentlige byggearbeider på Korfu. Fra 1832 til 1837 var han guvernør i Madras. Han ble utnevnt til general i 1846.
Adam var storkorsridder (GCB) Order of the Bath og storkorsridder (GCMG) av Order of St. Michael and St. George.
Harish

Etymologi

Harish er en moderne transkripsjon av Harisha (sanskrit: हरीश). Navnet er dannet av hari (हरि), «gulbrun», og isha (ईश), «herre». Hari kan også referere til dyr med gulbrun farge, som løver og aper.
Återvall

Återvall er et tettsted i Värmdö kommune i Stockholms län i landskapet Uppland i Sverige. Det ligger omtrent midt på øya Ingarö. I 2010 hadde tettstedet 206 innbyggere.
USAs ambassade i Paris

USAs ambassade ligger på avenue Gabriel 2 på det nordvestre hjørnet av Place de la Concorde. Bygningen, som er på fire etasjer og rommer ambassadørens kontor, ble bygget i 1931 og er tegnet av det amerikanske arkitektkontoret Delano & Aldrich.
Adolphe Menjou

Bakgrunn

Menjou hadde fransk far og irsk mor fra grevskapet Galway i Connacht. Han ble oppdratt katolsk, og han studerte ved Culver militærskole. Han ble uteksaminert fra Cornell University med en grad innen ingeniørfag. 
Som ung ble Menjou tiltrukket av teateret Vaudeville, og han filmdebuterte i 1916 med The Blue Envelope Mystery. Da første verdenskrig brøt ut, tjenestegjorde han som kaptein innenfor ambulansetjenesten. Etter krigen oppnådde han stjernestatus med filmer som Sheiken og De tre musketerer.

Stjernestatus

Da Menjou spilte i En kvinne i Paris i 1923, befestet han bildet av seg selv som en velkledd mann fra storbyen. Skuespillerkarrieren tok imidlertid midlertidig slutt, da stumfilmæraen var over og filmene fikk lyd og musikk. I 1930 kom han tilbake med filmen Marokko, der han spilte mot Marlene Dietrich. Året etter ble han nominert til en Oscar for filmen Stopp pressen!.

McCarthy-tiden

I 1947 samarbeidet Menjou med Kongressens Un-American Activities Committees jakt på kommunister blant skuespillere og regissører i Hollywood. Menjou var et fremtredende medlem av alliansen Filmbransjen for bevaring av amerikanske idealer. Dette var en gruppe som jobbet for å stoppe all kommunistisk innflytelse i Hollywood. John Wayne og Barbara Stanwyck var også med i gruppen.
På grunn av sine politiske meninger kom Menjou flere ganger i konflikt med skuespilleren Katharine Hepburn. Hepburn var sterkt uenig med Joseph McCarthy og hans jakt på kommunisme og anti-amerikanske sympatier blant amerikanske skuespillere og regissører.

De siste årene

Menjou avsluttet filmkarrieren med roller som den franske generalen George Broulard i 1957-filmen Ærens vei, og som byens grinebiter i Pollyanna i 1960.
Han hadde også gjesterolle som Fitch, sammen med Orson Bean og Sue Randall i rollene som John og Ellen Monroe, i en episode av The Secret Life of James Thurber (1961). Serien er basert på verkene til den amerikanske humoristen James Thurber og var en del av CBSs antologi-serie The DuPont Show with June Allyson. Han dukket også opp i thanksgiving-episoden av NBCs The Ford Show som ble sendt 22. november 1956.
I 1948 utga Adolphe Menjou en selvbiografi. 
Adolphe Menjou døde 29. oktober 1963 av hepatitt, 73 år gammel. Han ble gravlagt på Hollywood Forever Cemetery. Menjou ble for sine skuespillerprestasjoner tildelt en stjerne på Hollywood Walk of Fame ved 6822 Hollywood Boulevard.