google/wiki40b huggingface dataset:
Harald Torp

Familiebakgrunn og yrkeskarrière

Han ble født på Lillehammer i 1890 som sønn av distriktslege Jens Kahrs Garmann Torp (1847–1916) og Margrethe Geelmuyden Houge (1852–1890). Harald Torp var fra 1919 gift med kjøpmannsdatteren Astrid Emilie Bergseng (1892–1967) fra Lillehammer.
Torp hadde examen artium fra 1909 og var cand.oecon. etter studier i statsøkonomi fra 1912. Etter et års utenlandsopphold i Alger i 1913 var han journalist i Aftenposten 1914–1916, politisk journalist i Morgenbladet i 1917 og redaktør i Lillehammer Tilskuer 1917–1919. Deretter var han tilbake i Aftenposten som politisk journalist 1919–1925 og sjefssekretær 1925–1927.
I 1927 ble han ansatt som redaktør i Adresseavisen, hvor han ble sittende i redaktørstolen frem til 1969, med unntak av perioden 1941–1945 under andre verdenskrig da okkupasjonsmakten erstattet ham med Jacob Skylstad. Torp ble redningsmannen for en avis som slet med økonomien og stadig synkende opplagstall, og han bidro til å snu utviklingen fra underskudd til overskudd. Som et ledd i dette, rettet Torp avisens fokus vekk fra litterære og kirkelige emner og over på en bredere nyhetsdekning, og omformet slik avisen fra en gammel byavis til en moderne nyhetsavis.
Han gjorde også Adresseavisen til en landsdelsavis gjennom et samarbeid med Bondeparti-avisen Nasjonalbladet. Nasjonalbladet ble ikke lenger utgitt som egen avis, men ble komprimert til én side i Adresseavisen, og Adresseavisen fikk slik fotfeste utenfor Trondheim i konkurranse med Venstre-organet Nidaros. Torp var også administrerende direktør og styreformann i Adresseavisen A/S, og han bygde dermed avisen både journalistisk og administrativt.
Blant Torps mange verv kan nevnes styreformann i A/S Vinmonopolet i Trondheim, styreformann ved Østmarka sykehus, styremedlem ved Nordenfjeldske Kunstindustrimuseum, formann i Oslo Journalistklubb fra 1923, nestformann i Norges Journalistforbund, formann i Den eksklusive herreklubb U.C.D. i 14 år, medlem av Sparetrygdens representantskap 1945–1964, medlem av Sparetrygdens kontrollkomité 1947–1964 og styremedlem i Norsk Telegrambyrå 1951–1969.

Politisk arbeid

Til hans politiske arbeid må også regnes den faglig-politiske innsatsen gjennom Den Konservative Presses Forening (DKPF), hvor han var mangeårig styremedlem, formann 1936–1950 og æresmedlem fra 1969. Foreningen hadde dengang selvstendig representasjon ved Høyres landsmøter.
Han var medlem av Trondheim bystyre og formannskap 1932–1937 og 1948–1959, og fungerte som varaordfører i januar og februar 1935. Torp var også formann i Trondheim Høyre 1931–1932, medlem av Høyres sentralstyre 1931–1950, medlem av Høyres arbeidsutvalg 1931–1945 og medlem av Høyres landsstyre 1954–1957. Han var innvalgt på Stortinget i to omganger, først fra kjøpstedene i Sør-Trøndelag og Nord-Trøndelag fylker, det vil si Trondheim og Levanger, 1937–1945, senere fra Sør-Trøndelag fylke 1954–1957. I sin siste periode var han medlem av Stortingets utenriks- og konstitusjonskomité.
Spathilepia clonius

Utseende

En middelsstor (vingespenn ca. 40 millimeter), brun smyger, vingenes ytterkant nokså uregelmessig. Forvingen har et hvitt tverrbånd.
Larven er gulaktig med et grønt rutemønster og grønn hodekapsel.

Levevis

Larvene lever på planter i erteblomstfamilien, inkludert dyrkede bønner.

Utbredelse

Arten er utbredt i Mellom- og Sør-Amerika- like fra det sørlige Texas i nord til Argentina i sør.
Picardie-kollisjonen 1922

Bakgrunn

Etter første verdenskrigble det en brå nedgang i etterspørselen etter militære fly og piloter. Som i andre land ble det i Frankrike og Storbritannia etablert  en sivil flyindystri, først med konverterte militære fly til sivilt bruk
Den første av selskapets Aircofly etter første verdenskrig var de Havilland DH.18A. Ett fly som var eiet av Air Ministry (registrering G-EAWO). Det ble overført fra Instone Air Line til Daimler Hire Ltd. for bruk på ruten Croydon-Paris . Flyvningene startet 2. april 1922.
Det franske selskapet Compagnie des Grands Express Aériens (CGEA) opererte den havarerte Farman F. 60 Goliat (registrering F-GEAD) som fløy en daglig rute fra Le Bourget til Croydon.

Flyturen

7. april 1922, fire dager etter at Daimler Hire startet operasjoner med DH.18A, fløy G-EAWO post fra Croydon til Le Bourget Paris med bare piloten og en ung gutt ombord. I mellomtiden hadde en Goliat (F-GEAD) forlatt Le Bourget med tre passasjerer og en mekaniker. De tre passasjerene var bla. a et amerikansk par som var på bryllupsreise
Flyene fulgte en normal rute i duskregn og tåke i en høyde på 150 meter. DH.18A kolliderte med Goliat over Thieuloy-Saint-Antoine, 4 Km sør for Grandvilliers i Oise departement (nå en del av Picardie), Frankrike, om lag 27 Km nord for Beauvais og 70 Km nord for Paris. Alle sju omkom i den første kollisjon i luften mellom fly.
Været var tåkete med dårlig sikt. De to fly møtte hverandre plutselig, uten mulighet for unnamanøver. Under kollisjonen mistet DH.18  en vinge og hale, og Goliat havarerte et par minutter senere. Selv om folk på bakken var raske til å komme frem ble alle ble funnet å være omkommet, bortsett fra den unge gutten som var hardt skadet. Han ble tatt med til den nærliggende landsbyen, men døde av skadene. )

Etterspill

Etter ulykken ble det avholdt et møte i Croydon Flyplassen med representanter fra Compagnie des Grands Express Aériens, Compagnie des Messageries Aériennes, Daimler Airway, Handley Page Transport, Instone Air Line og KLM, samt to representanter fra Air Ministry og flere piloter ansatt i selskapene. Blant de vedtak som ble vedtatt på møtet var at «holde til høyre» var blitt den universelle regelen i luften, nye passasjerfly bør gi et klart syn fremover for piloten, og at alle flys skal være utstyrt med radio. Klart definerte luftruter ble innført i Belgia, Frankrike, Nederland og Storbritannia.
Albert J. Jongman

Utdanning;

Albert J. Jongham gikk ut med mastergrad i Sosiologi ved Universitetet i Groningen i 1981, hvor han også jobbet fram til 1987, han har også studert ved Universitetet i Stockholm.

Utvalgte verk

Albert J. Jongman har i samarbeid med Alex P. Schmid skrevet bøkene "Political Terrorism: A New Guide To Actors, Authors, Concepts, Data Bases, Theories, And Literature" utgitt 28. februar 2005, og Monitoring Human Rights Violations (Series on State Violence, State Terrorism, & Human Rights) utgitt 30. oktober 2004.
Christian Herzog von Oldenburg

Familie og liv

Christian ble født i Rastede, Niedersachsen som eneste sønn av hertug Anton-Günther av Oldenburg og hans kone Prinsesse Ameli av Löwenstein-Wertheim-Freudenberg (1923–2016). Christian har en eldre søster, Hertuginne Helene (f. 1953), som er ugift. Christian har diplomeksamen i Business administration.
Christian er oldebarn av den siste storhertug i Oldenburg, Fredrik Augustus II og gjennom sin mor er han i slekt med prinsen av Löwenstein-Wertheim-Freudenberg, som tilhører til en morganatisk gren av Huset Wittelsbach som nedstammer fra  Fredrik I av Pfalz.

Ekteskap og barn

Christian giftet seg med Grevinne Caroline zu Rantzau (født 1962) i Pronstorf  26. september 1987. De har fire barn.
Yuxian

Yuxian var en kinesisk embedsmann og general i siste del av Qing-dynastiet.
Han var magistrat og guvernør i provinsen Shandong da bokseropprøret var i emning i 1898 og tok av i 1899. Blant annet hadde han bidratt til å styrke Storsverdbrorskapet, som var med på å påvirke og oppildne det som skulle bli den boksergruppe som antente opprøret der i det vestlige Shandong.
Yuxian overtok som guvernør i Shandong i mars 1899, fordi det ble ansett at hans forgjenger hadde sviktet i det viktige flomforebyggende arbeidet. Sommeren ble det også hans oppgave å forsøke å mildne den store nød og reparere dikene etter at Guleelven sommeren 1898 hadde en av denne tidens mest katastrofale oversvømmelser, som særlig rammet det vestlige Shandong og noen deler av provinsen Zhili. Yuxian var preget av en sterk motvilje mot kristendommen, og var generelt fremmedfiendtlig. Han grep ikke inn mot de opprørske boksere i nordøstre Shandong, og de oppfattet guvernøren som en forbundsfelle særlig da de begynte å gyve løs på kristne kinesere. Imidlertid var Yuxian ikke på deres parti da bokserne eskalerte angrepene kraftig, og i november 1899 grep hans styrker inn mot et lederskikt.
I Beijing mante man imidlertid at Yuxians innsats ikke var overbevisende. Han ble så erstattet som guvernør av general Yuan Shikai. Selv ble han i desember forflyttet til Taiyuan der han ble guvernør for provinsen Shanxi.
Sommeren 1900 sendte han troppeforsterkninger til Beijing, der boksere og de regjeringsstyrker ledet av de mest fremmedfiendlige elementer ved hoffet veleiret ambassadekvarteret. Selv beordret han og var personlig med på å utføre et massemord av kristne misjonærer i Taiyuan. Massakren, som fant sted i hans embedsgård den 9. juli, rammet katolske biskoper og flere prester og ordenssøstre, og et enda større antall protestantiske misjonærer og misjonærfamilier. De ble halshugget den ene etter den andre, 44 i alt. Mødre ble halshugget mens de holdt sine barn i hendene.
Påstander om at Yuxian utførte massakren på ordre av eller i samforstand med enkekeiserinne Cixi oppstod raskt, men må betraktes som del av den generelle bakvaskelse av enkekeiserinnen som ble bedrevet av personer i det utenlandske miljø i Beijing.
Massakeren gjorde et uutslettelig inntrykk, og bidro antagelig til at omfanget og grusomheten til de vestlige intervensjonsstyrkers senere straffeekspedisjoner i det man mente var boksernes kjerneområder ble større.
Kinesiske myndigheter entlediget Yuxian. Enkekeiserinne Cixi dekreterte tidlig i november 1900 at han skulle forvises på livstid til Kinas grensetrakter i Øst-Turkestan der han skulle utføre hardt straffearbeid. Dette ble imidlertid ikke ansett som strengt nok av åttenasjonsalliansen, som krevde henrettelse. Det var noen uker før blitt meldt at han hadde begått selvmord.
Sannheten om hvordan han forlot historien og endte sitt liv, er ikke blitt avklart. I Bokserprotokollen av september 1901 hevdes det at han var blitt henrettet den 22. februar1901.
Lucanus pseudosingularis

Kjennetegn

En stor (hannen 40-65 millimeter, hunnen ca. 40 millimeter), halvblank, mørklt brunlig hjortebille, kroppen for en stor del kledt med lys bestøvning. Mandiblene hos hannen er kraftige og krumme, med en liten tann omtrent to tredjedeler ute, forøvrig uten tenner, spissen er kløvet. De knebøyde antennene har vanligvis en fire-leddet vifte. Hodets side og bakhodet har markerte, høye kjøler hos store hanner, forkanten er nokså rett, clypeus med et kraftig, Y-formet framspring. Beina er mørke. Hunnen er mye bredere enn hannen, blankt kastanjebrun, kjevene omtrent to tredjedeler så lange som hodet.

Utbredelse

Arten er bare kjent fra Yunnan.
NM i mangekamp 1932

NM i mangekamp 1932 var en del av NM i friidrett 1932.
Det ble konkurrert i femkamp og tikamp for menn. 
Mesterskapet i femkamp ble arrangert i Stavanger 10. juli.
Mesterskapet i tikamp ble arrangert på Bislett stadion i Oslo 16.-17. september.
No Good Deed (Roswell)

Handling

Handlingen i boken spiller videre på en episode i sesong 2 av TV-serien, hvor «Max» lurte seg inn på sykehuset og helbredet alvorlig syke barn. En desperat far kidnapper «Michael», som han tror kan helbrede datteren.
Florian (navn)

Etymologi

Florian er en opprinnelig tysk kortform av romerske Florianus, en utvidet form av Florus, som er dannet av latinske flos, «blomst».
Ferjesambandet Våge–Halhjem

Våge–Halhjem er et fergesamband mellom Tysnes og Os kommuner. Fra 1. januar 2011 betjenes strekningen av FosenNamsos Sjø. Overfarten fra Halhjem til Våge tar cirka 35 minutter. Fergesambandet inngår i fylkesvei 49. Inntil 2011 ble strekningen betjent av Tide Sjø med fergen M/F «Ullensvang».
I 2018 får fergesambandet en batteridreven ferge som MF «Ampere», men med 2.9 MWh kapasitet.
Kortbaneløp

Kortbaneløp på skøyter eller bare Kortbaneløp er en skøytesport der fire til seks personer konkurrerer samtidig ved å gå fort, men samtidig taktisk riktig, rundt inne på en ishockeybane. Banen er oval, 60 x 30 meter, og gir 111,12 meter i omkrets. Løperne går ikke i delte baner som de gjør i hurtigløp på skøyter.
VM har blitt holdt i sporten siden 1981, den var demonstrasjonssport under Vinter-OL 1988 og ble fra 1992 en del av OL-programmet. Idretten er så langt mest utbredt i USA, Canada, Kina, Japan, Sør-Korea og Australia.
Øvelsene er de samme for kvinner og menn, 500 m, 1000 m og 1500 m.
Ure-demningen

Ure-demningen er en demning og et vannkraftverk i elva Ure i Japan, i prefekturet Aichi på Honshu.
Thorwald Proll

Brannstiftelsen

Som bekjent av Andreas Baader og Gudrun Ensslin, senere også Horst Söhnlein, som var en venn av Andreas Baader  fra ungdomstiden i München, satte han 2.april 1968 fyr på kjøpesentrene Kaufhof og Kaufhaus Schneider i Frankfurt am Main rett før stengetid. Tysk politi mottok senere samme kveld et anonymt tips som førte dem direkte til brannstifterne, hvor de fant overveldende bevis for at de var skyldige. Det gikk ingen menneskeliv tapt i brannene.

Rettssaken

Rettssaken begynte 14. oktober 1968 i Frankfurt. De fire tiltalte hadde sammenlagt 9 advokater, blant dem Horst Mahler, Otto Schily og professor Ernst Heinitz, tidligere rektor ved Freie Universität Berlin. De tiltalte forholdt seg fullstendig tause og først etter tre dager begynte Gudrun Ensslin å snakke. Hun tilsto at hun selv og Andreas Baader hadde satt fyr på kjøpesentret Kaufhaus Schneider som en protest mot USAs krig i Vietnam. De øvrige to, hevdet hun, var uskyldige. Den 3. oktober 1968 ble alle fire dømt til tre års fengsel for ildspåsettelse.

Løslatelse

De fire brannstifterne ble løslatt 13. juni 1969, et forhold tysk politi anket. I november 1969 fikk politiet medhold i sin anke i tysk høyesterett. Andreas Baader, Gudrun Ensslin og Thorwald Proll bestemte seg da for å gå i dekning. Gruppen fikk hjelp og flyktet til Paris. De kontaktet Thorwald Prolls søster, Astrid og fikk henne til å bringe dem papir, bøker og en bil de hadde etterlatt i en garasje i Frankfurt. Astrid Proll gjorde som hun ble bedt om og møtte sin bror i Paris, hvor hun sluttet seg til gruppen.
Etter noen tid i Paris reiste Andreas Baader, Gudrun Ensslin og Astrid Proll til Italia hvor de bodde hos kjente fra Berlin. Astrid Proll ble derved et tidlig medlem i RAF. Thorwald Proll bestemte seg for å vende tilbake til Tyskland, hvor han meldte seg for politiet for å sone reste av straffen. Thorwald Proll ble løslatt fra fengslet i oktober 1971 og har siden 1978 vært bosatt i Hamburg. Han hadde senere ingen forbindelser med Rote Armee Fraktion
Compact of Free Association

The Compact of Free Association er avtaler om frivillig tilknytning mellom USA og noen av territoriene som utgjorde USAs tilsynsområde i Stillehavet, men som nå er selvstendige stater. Avtalen innebærer at USA yte økonomisk bistand mot rettighet til forsvaret av området.  Avtalene gjelder vanligvis for 15 år av gangen. Marshalløyene og Mikronesiaføderasjonen oppdaterte sine avtaler for 20 nye år i 2003.
Santa Maria delle Grazie (Milano)

Byggingen

Hertugen av Milano, Francesco I Sforza, beordret byggingen av et dominikansk kloster og kirke på stedet hvor det fra før stod et lite kapell dedikert til Santa Maria delle Grazie. 
Hovedarkitekt for byggverket var Guiniforte Solari. Klosteret ble fullført 1469, mens kirken tok lengre tid. Den nye hertugen, Ludovico Sforza, ønsket at den nye kirken skulle bli Sforza-familiens familiegravsted. Han fikk derfor bygget om korsgangen og apsiden, som ble fullført etter 1490. Det er antatt at Donato Bramante tegnet apsiden.
Ludovicos hustru Beatrice d'Este ble gravlagt i kirken i 1497.

Senere skader på bygningene

Napoleons okkupasjonsstyrker gjorde om refektoriet til en hestestall, og denne bruken førte til store skader.
Natten til 15. august 1943 traff engelske og amerikanske bomber både kirken og klosteret, og endel vegger ble ødelagt.
Paul Parker

Karriere

Parker startet sin karriere hos Fulham i 1982, hvor han spilte over 150 kamper og skårte et par mal under managerne Malcolm Macdonald, Ray Harford og Ray Lewington frem til 1987. Dette året meldte han overgang til Queens Park Rangers, hvor han bemerket seg som en kald og besluttsom forsvarsspiller (midtstopper) til tross for sin lave høyde. Hans spill ble bemerket av landslagets trener Bobby Robson, som gav ham sin landslagsdebut som høyreback mot Albania i 1989. Parker fortsatte å spille midtstopper hos QPR mens han samtidig fikk innhopp mellom kampene til Gary Stevens som høyreback på landslaget.
Parker ble tatt ut som reservespiller til troppen for VM i fotball i 1990, men etter at Gary Stevens ikke innfridde under den første gruppespillkampen mot Irland fikk Parker tillit fra start i andre kamp og bemerket seg gjennom hele turneringen på backplass bak den høyre kantspilleren Chris Waddle. Bobby Robsons erstatter som landslagssjef, Graham Taylor, valgte Arsenals Lee Dixon fremfor Parker under kvalifiseringen til EM i fotball 1992. Både Parker, Dixon, Stevens og Rob Jones ble alle skadet til gruppespillet, slik at Taylor ble tvunget til å velge en sentral midtbanespiller på høyre backplass. England røk for øvrig ut av turneringen i gruppespillet.
Den 8. august 1991 meldte Parker overgang fra QPR til Manchester United for to millioner pund, og som ren høyreback debuterte Parker for United mot Notts County senere den samme måneden. Uheldigvis for Parker ble han rammet av flere skader under sitt fem år lange opphold i klubben, og mens Alex Ferguson og United begynte å dominere engelsk fotball på midten av 1990-tallet fikk Parker mindre spilletid. Han var for øvrig med på å vinne ligacupen i 1992 og tittelmedaljen i serien året etter. I 1994 var han også med på å vinne «The Double» med seriemesterskap og seier i FA–cupen. I 1995 og 1996 ble Parker etterhvert forbigått av Gary Neville, som siden tok fra ham plassen for godt både i United og for England. 
På slutten av 1996–sesongen ble Parker frigitt av United og signerte umiddelbart for Derby County, som nettopp hadde rykket opp til Premier League. Parker klarte ikke å spille seg til en fast plass på førstelaget på høstsesongen, og gikk i november videre til Sheffield United hvor han heller ikke klarte å spille seg til mange kamper. Derfra gikk han videre til moderklubben Fulham og siden til Chelsea. Han hadde et kort opphold i Farnborough Town før han la opp som aktiv fotballspiller og satset på en fremtidig trenerkarriere. I juni 2001 ble han manager for Chelmsford City.
Halden tingrett

Halden tingrett er en førsteinstansdomstol under Borgarting lagdømme. Tingretten ligger i Halden i Østfold og dekker kommunene Halden og Aremark. Domstolen består av sorenskriver Bjørn Haaland, to dommere og to dommerfullmektiger.
St. Johanneslogen St. Nikolas til det gyldne Anker

St. Johanneslogen St. Nikolas til det gyldne Anker er en frimurerlosje i Den Norske Frimurerorden (St. Johannesloge nr. 41), som ble grunnlagt den 5. desember 1995 i Sarpsborg. Logens valgspråk er «Forankret i troen».

Historie

Sarpsborg St. Johannes broderforening ble grunnlagt den 3. september 1904, underlagt St. Johanneslogen St. Olaus til den hvide Leopard. 24. oktober 1951 ble søknad om å bytte moderloge til St. Johanneslogen St. Magnus sendt til Ordførende mester for St. Olaus. Dette ble godkjent av OSM den 14. januar 1952 og overføringsmøtet ble holdt i Fredrikstad 1. april samme år, da broderforeninges lokaler ikke var ferdig restaurert etter brann i 1950.
Broderforeningen ble opphøyd til loge den 5. desember 1995 etter beslutning av Den Norske Frimurerordens Stormester i det Høye Råds møte den 13. oktober 1994.
Dingolfing

Historie

Dingolfing ble tildelt byrettigheter i 1274. Byen opplevde så en næringsmessig blomstringstid i senmiddelalderen, noe bl.a. kirken St. Johannes (grunnsteinen nedlagt i 1467) bærer vitnesbyrd om.
Under trettiårskrigen ble byen okkupert og plyndret av svenske styrker. Men den største ulykken rammet Dingolfing under den østerrikske arvefølgekrigen i 1743, da store deler av byen gikk opp i flammer under kamphandlinger mellom østerrikske og franske tropper. Dingolfing klarte aldri å ta seg helt inn igjen etter denne katastrofen, og byens betydning svant langsomt hen.
Derimot kom byen uskadet fra den andre verdenskrigen. Broen over Isar ble riktignok sprengt mot slutten av krigen i 1945 da Wehrmacht trakk seg tilbake.
Sagaen om Bård Snæfellsås

Sagaen om Bård Snæfellsås eller Bårds saga (norrønt Bárðar saga Snæfellsáss) er en islendingesaga med overnaturlige og eventyraktige trekk som er nedskrevet på 1300-tallet og som skildrer en oppdiktet landnåmsmann på Island Bård Dumbsson, kalt «Bård Snæfellsås», som skal være halvt menneske og halvt et overnaturlig vesen, og som skal ha vokst opp hos kong Harald Hårfagres fosterfar ved navn Dovre. Sagaen skildrer kamp mot vetter og troll i landnåmstiden.
Fortellingen beskriver en bonde som ønsker å bli høvding over Hardeåsene. For å bevise at han er sterk nok, blir han satt på en prøve der han blant annet må kjempe mot Bjørn Torgrimson. Etter at han har klart å drepe Bjørn Torgrimson får han hele ætten til Bjørn etter seg. Sagaen ender tilslutt med at Bård Snæfellsås' ætt vinner over Torgrimson-ætten. Bård blir gift og får en velskapt sønn sammen med Sigrid den fagre. Sønnen, Ulf Erik, blir senere en beryktet høvding, og blir sett opp til av mange.
Sagaen er kjent i fragment fra håndskriftet Vatnshyrna fra 1300-tallet og i senere avskrifter. Den siste delen av sagaen er også kjent som «Gests saga Bárðarsonar», og antas av noen å være skrevet av en annen forfatter enn den første delen.
Den eneste norske oversettelsen er fra 1915.
Aesalus ulanowskii

Utseende

En ganske liten (5,5-8 millimeter), bred, svartbrun hjortebille.  Kroppen er tett punktert og matt, kjevene ikke spesielt store.
Dekkvingene har oppstående dusker av korte, svarte hår.

Levevis

Larven utvikler seg i råtne stubber av eik, sjeldnere orientbøk. Larveutviklingen tar trolig tre år.

Utbredelse

Arten er utbredt i Kaukasus i Russland, Georgia, Aserbajdsjan og Kasakhstan, også på Krimhalvøya og i Iran.
Tidlig nyhøytysk

Tidlig nyhøytysk (ty. Frühneuhochdeutsch, Frhd.) betegner det høytyske språket mellom 1350 og 1650. Dets forgjengere kalles middelhøytysk (ca. 1050-1350), og gammelhøytysk. Den nyhøytyske perioden starter rundt 1650 og går fram til i dag. Den mest kjente teksten fra tidlig nyhøytysk tid er bibeloversettelsen til Martin Luther fra 1545. Luthers bibeloversettelse blir ofte sett på som opprinnelsen til det tyske skriftspråket slik vi kjenner i dag.
Siljustøl

Siljustøl er en grunnkrets og et boligområde i Ytrebygda bydel i Bergen kommune. I området ligger Harald Sæverud Museum Siljustøl, komponisten Harald Sæveruds hjem, og et større boligområde med både blokkbebyggelse, villaområder og rekkehus. Harald Sæveruds vei ligger i området. 1 654 innbyggere (2009).
Straume i Drangedal

Straume er en grend i Drangedal kommune, som ligger i Telemark fylke. I areal er Straume omtrent 19 000 dekar. Innsjøen Toke deler grenda i to områder, Østre Straume og Vestre Straume. Straume har et innbyggertallet på rundt 50. 
I 1967 kom straumebrua som binder de to delene av Straume sammen. Fylkesvei 38 og fylkesvei 356 blir bundet sammen i Straumekrysset. Der riksvei 38 fører til Kragerø kommune i en retning, og til sentrum av Drangedal i den andre retningen. Riksvei 356 fører til Skien kommune.