google/wiki40b huggingface dataset:
Gunn Nordheim Morstøl

Utdanning og medlemskap

Morstøl har en treårig kunstutdanning ved Gerlesborgsskolan i Bohuslän, Sverige, fra 1995 til 1998. Hun har flere etterutdanningskurs innen kunst, blant annet skulptur, relieff og grafikk. Hun har også seks skrivekurs i Norge og Italia i årene 2003 til 2009.
Hun er medlem av Bildende Kunstnere Møre og Romsdal (BKMR), Landsforeningen Norske Malere (LNM), Norske Billedkunstnere (NBK) og Grafik i Väst (Sverige).

Liv og virke

Morstøl etablerte Galleri Innsikt, et privat kunstgalleriet i Isfjorden. Hun har vært leder og initiativtaker for det mangeårige kunstprosjektet Kunst i Natur, som arrangeres i samarbeide med Norsk Fjellfestival. I Isfjorden var hun med på etablere Rauma Grafikkgruppe i 1995, et verksteds samarbeide mellom henne, Åse Rangnes Søvik og Halvard Hatlen. Utover ett felles verksted ble det en ganske aktivt utstillingsvirksomhet og møtepunkt for kunstinteresserte. Verkstedet hadde overnattingsmulighet og ble besøkt av mange tilreisende kunstnere fra hele Norden     .
Morstøl arbeider eksperimentelt i teknikk og form, først og fremst gjelder dette hennes grafiske arbeider, som ofte er trykket som unike eksemplar, eller i små opplag. Hennes etsninger i kobberplater er dypt etset, ofte med flatbiting av overflaten. Hun har også arbeidet med collografi og store tresnitt. Fra omkring år 2000 var hun mindre aktiv som grafiker og lagde malerier. Morstøl anvender ofte et sett av universelle ursymbol- og tegn, som flettes sammen med dagens formspråk og uttrykker eksistensielle smerter og gleder. Hun gjenbruker også enkle motiver eller tema som hun setter sammen, dette kan være kjærlighet, lengsel, ønsker, mor og barn, hus, hester, engler, fugler og lignende.

Priser og innkjøp

I 1998 var Morstøl vinner av Jerusalemprint 2000, en internasjonal grafikkutstilling i Israel. Hun fikk Rauma Kommunes kulturpris for sin kunstnerisk virksomhet i 2003.
Morstøl er innkjøpt blant annet av Nord-Trøndelag fylkesgalleri og Sparebanken Møre, i Norge. I Sverige av Lund Barnsjukhus, Västra Götalands Region og Norrbottens Landsting. Samt en rekke kunstforeninger og kommuner og fylker i Norge og Sverige.

Utstillinger

Morstøl har hatt omkring femti separatutstillinger, og deltatt i en rekke kollektivutstillinger.
Statens yrkespedagogiske høgskole

Statens yrkespedagogiske høgskole var en høgskole for lærerutdanning innen yrkesskolene, etablert i Oslo i 1947 under navnet Statens yrkeslærerskole. Skolen ble i 1994 fusjonert inn i Høgskolen i Akershus.
Statens yrkeslærerkurser for verkstedskolen ble opprettet i 1960, skiftet senere navn til Statens yrkeslærerkurs. Yrkeslærerskolen og yrkeslærerkursene ble i 1967 slått sammen under navnet Pedagogisk seminar for yrkeslærere, Oslo; som igjen skiftet navn til Statens yrkespedagogiske høgskole i 1978/1982. Forholdsvis samtidig med omdanningen til PSY ble Statens trafikklærerskole og Statens lærerskole i handels- og kontorfag opprettet som særskoler for disse grenene.
Arachnogyaritus

Utseende

Nokså små (sjelden over 10 millimeter), litt maur- eller edderkopplignende trebukker. Oversiden er kledt med lange, oppstående hår. På farge er de svarte med tegninger av lyse, nedliggende hår. Hodet er rundet, forholdsvis stort. Antennene er noe lengre enn kroppen, kraftige, med lange hår. Pronotum er tønneformet, lengre enn bredt. Dekkvingene er forholdsvis korte og litt pæreformede. Beina er kraftige og nokså lange.

Utbredelse

Slekten er kjent fra Laos.
Unsan (Nord-Pyongan)

Administrativ inndeling

Fylket er delt inn i en ŭp (småby), en rodongjagu (arbeiderdistrikt) og 27 ri (landsby).
Leptalia

Utseende

En middelstor (9-12 millimeter), slank, brunsvart trebukk, antenner, bein og noe av dekkvingene brungule. Antennene er tynne, nesten så lange som kroppen. Pronotum er sylindrisk med en liten tann midt på hver sidekant. Dekkvingene er smale, jevnbrede, brungule med et mørkbrun stripe langs ytterkanten eller mørke med en gulbrun lengdestripe, tett og kraftig punkterte. Beina er middels lange, lårene litt fortykkede.

Levevis

Larvene utvikler seg i død ved. Utviklingen tar gjerne minst to år. De voksne billene, som oftest er aktive midt på sommeren, besøker gjerne blomster, særlig skjermplanter og andre planter med hvite, åpne blomster. Dette gjelder dog ikke alle artene. Blomsterbukkene er livlige insekter i motsetning til de fleste andre trebukker som virker ganske trege. Ulikt de fleste andre blomsterbukker er de også aktive on natten og kommer da til lys.

Utbredelse

Arten er utbredt i det vestlige Nord-Amerika nord til Alaska.
Qingcheng (Qingyang)

Qingcheng (kinesisk: 庆城县; pinyin: Qìngchéng Xiàn) er et fylke i Gansu i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Qingyang.
Varg Veum – Begravde hunder

Handling

Varg Veum avviser politikeren Marit Haug, som tilhører et parti langt ute på høyrekanten, da hun ber om hans hjelp. Etter et attentat som dreper hennes partifelles hustru tar Veum saken, det viser seg å være et innfløkt innenrikspolitisk maktspill hvor en ikke kan vite om personene er hvem de utgir seg for å være. Hvem forfølger Marit, er det samme person som sto bak attentatet, og hvilke hemmeligheter skjuler hun?
Filmens åpningsscene har blitt sammenlignet med Obiora-saken.
Propelldrevet bil

Propelldrevet bil er et bilkjøretøy med luftpropell som fremdrift istedenfor motordrevne hjul. Et lite brukt ord, propellbil, brukes om både lekebiler med propell og biler med propell.  De fleste var privatbygd, men noen få eksemplarer kom i produksjon, med etterfølgende kjøretillatelse av myndigheter, som i Frankrike fram til 1926. De propelldrevne bilene har liten virkningseffekt i sin fremdrift sammenlignet med ordinære biler, ettersom det ikke er noen kraftoverføring mellom motoren og hjulene.

Historie

Noen av de første propelldrevne bilene i historien var ment som testkjøretøyer for å teste nyutviklede flymotorer i flyvningens barndom, som da en bil fikk en flymotor med tobladet propell montert på lasteplanet. Den ble testet på motorbanen i Brooklands i Storbritannia i 1911. Motoren ble bygd av All-British Engine Company (ABC) og var en åttesylindersmotor i V-form med en ytelse på 80 hestekrefter.
Fram til krigsutbruddet i august 1914 ble ideen om luftpropelldrift på biler tatt opp av det franske militæret. På de store sandørkenene i Fransk Afrika hadde man ikke terrenggående kjøretøyer eller motorkjøretøyer som kunne ta seg ut på åpent lende. Dermed kom man på ideen om å montere propell på en eksisterende bil, som dermed kunne «glide» på sandunderlag uten at hjulene grov seg ned. Ett eksemplar hadde en meget stor seksbladet propell, og skal etter sigende være bygd av løytnant Lafarque/Lafargue. Britene kom til den samme konklusjonen som franskmennene, at det ikke var mulig med hjuldrift på sandunderlag, og tillot dermed konvertering av en Sizaire-Berwick bil hvor hele bakdelen var tatt bort til fordel for en stor flymotor av merket Sunbeam på 110 hestekrefter. Bare et eksemplar, som ble kalt «Wind-Wagon», ble bygd og testet i 1915.
I mellomkrigstiden dukket biler med propelldrift opp av og til, stort sett som engangsforsøk i flere land, deriblant Frankrike, Storbritannia og USA. Ett av disse eksemplene var Helicron, bygd i Frankrike i 1932 da en bil ble konvertert for propelldrift. Det hadde vært eksempler på at biler fikk propelldrift i mangel på egnet motor, som med den tyske konseptbilen Schlörwagen  som ble bygd i 1939 som et aerodynamisk testkjøretøy. I 1942 ble en flymotor av sovjetisk opprinnelse montert på denne bilen. Et litt større kjøretøy, bygd i delstaten Iowa i USA i 1932, ble kalt Road Zeppelin, et slags bussliknende kjøretøy med propellmotor som assistansemotor.
I etterkrigstiden ble biler med propelldrift utviklet blant annet av Clifford Robbins i Yeovil, Somerset i 1955 og Eugenio Grosovich sammen med Gianfranco Bricci som bygde et eget originalt kjøretøy i Argentina som Aerocar i 1955. I Brasil ble en propelldrevet bil offentliggjort i Sao Paulo i året 1968. Den var utviklet av Centro Universitario da Fei som en konseptbil med en firesylindret motor av merket Gordini. Den er sagt å ha amfibiske egenskaper, og skulle kunne nå 20 km/t på vann.
Politimedaljen med laurbærgren

Tildeling

Medaljen blir tildelt politiembetsmenn, polititjenestemenn og sivilt personell som har utmerket seg på en fortjenstfull måte i sin tjeneste for politi- og lensmannsetaten.

Utførelse

Medaljen er i sølvfarget metall. Den er rund og har en diameter på 33 mm. Advers har Politiets etatsemblem, det norske riksvåpenet mot en bakgrunn strødd med kors og flankert av fasces, og en opphøyet rand ytterst. Revers har teksten «POLITIET» i en halvsirkel øverst og «FOR TJENESTER» i en halvsirkel nederst. To femtaggede stjerner skiller de to delene av innskriften. Medaljen skal bæres i et 35 mm bredt bånd i svart med en loddrett, 4 mm gullstripe midt på. På båndet er det festet en sølv laurbærgren. 
Medaljen er i utforming identisk med Politimedaljen, bortsett fra laurbærgrenen på medaljebåndet.
Sammen med medaljen følger et diplom.

Mottagere

Medaljen er også tildelt personer utenfor politietaten. I november 2008 ble den tildelt oberst 1 Vigar Aabrek og kontreadmiral Egil Jørgen Eikanger for «særdeles fortjenstfull bistand til norsk politi». I 2009 ble den tildelt sjefen for Fellesoperativt hovedkvarter i Stavanger, viseadmiral Jan Reksten, for innsats for å bedre samarbeidet mellom politiet og Forsvaret.
Unter den Brücken

Handling

Hendrik og Willi jobber sammen på en lekter som fører last mellom Berlin og Rotterdam på elva Havel. De er gode venner helt til en kvinne kommer mellom dem.

Utmerkelser

Unter den Brücken ble i 1995 tatt med da Deutscher Kinematheksverbund framsatte en liste hvor fremtredende filmhistorikere, journalister og filmskapere stemte fram de 100 viktigste tyske spillefilmer noen sinne.

Omtale

Lexikons des Internationalen Films beskriver filmen på følgende vis: «En liten hverdagslig historie med poesi, realisme, mye atsmosfære og en liten dæsj humor, upretensiøs og presist isenesatt.»
Trjokhgornyj

Trjokhgornyj (russisk: Трёхго́рный) er en lukket by i Tsjeljabinsk oblast i Russland. Byen ble grunnlagt i 1952, og var tidligere kjent under navnet Zlatoust-36. Navnet «Trjokhgornyj» betyr (en by med) tre fjell.
Innbyggertall: 34 290 (folketelling 2002).
Trjokhgornyj ligger ved elva Jurjuzan (russisk: Юрюзань) i den vestre delen av Tsjeljabinsk oblast, rundt 200 km fra Tsjeljabinsk. Den er en lukket by fordi en fabrikk som produserer deler til atomreaktorer er lokalisert i byen.
US Open 1983 (tennis)

US Open 1983. US Open er en Grand Slam-turnering i tennis. US Open i 1983 ble arrangert i perioden 30. august til 11. september i Flushing Meadows i bydelen Queens i New York. Jimmy Connors beseiret Ivan Lendl i herrefinalen i single og Martina Navrátilová vant damefinalen over Chris Evert Lloyd. Navratilova vant også damedoublen sammen med Pam Shriver.
Cecilia Gallerani

Cecilia Gallerani (1473–1536), født i Siena i Italia, var favoritten og den mest berømte av de mange elskerinnene til Ludovico Sforza, kjent som Lodovico il Moro, hertug av Milano. Hun er også kjent som modell for Leonardo da Vincis maleri Damen med hermelinen (ca 1489). Mens hun poserte for maleriet inviterte hun Leonardo, som på den tiden arbeidet som hoffkunstner for Sforza, til møter hvor de lærde og intellektuelle i Milano kunne diskutere filosofi og andre høyverdige emner, og hvor Cecilia hadde forsete i disse samtalene.

Familie og tidlig liv

Cecilia ble født inn i en stor familie fra Siena. Hennes far Fazio tilhørte ikke adelen, men han hadde flere framtredende posisjoner ved hoffet i Milano, inkludert som ambassadør i Firenze og Lucca. Hennes mor var Margherita Busti, datter av en kjent jusprofessor.
Hun fikk utdannelse sammen med sine seks brødre i latin og litteratur. I 1483, da hun var ti år gammel, ble hun trolovet til Stefano Visconti, men avtalen om ekteskap ble brutt av ukjente grunner i 1487. I mai 1489 forlot hun hjemmet for å reise til Monastero Nuovo og det var antagelig her hun møtte Ludovico.

Elskerinne av Ludovico Sforza

Cecilia snakket latin flytende og det ble sagt at hun også var en begavet musiker og sanger. I tillegg skrev hun poesi. En gang rundt 1489 poserte hun for Ludovicos hoffkunstner og ingeniør Leonardo da Vinci som malte et berømt portrett som har blitt kjent som Damen med hermelinen. Isabella d'Este, en beundrer av maleriene til Leonardo, ba om låne portrettet, men Cecilia svarte at det ikke lenger lignet på henne ettersom hun hadde vært ung den gangen, og «ingen som ser det og meg sammen vil anta at det var gjort for meg». Portrettet ble ikke lånt ut.
Selv etter at Ludovico giftet seg med Beatrice d'Este fortsatte Cecilia holde på sine rom i Ludovicos palass. Cecilia fødte en sønn, Cesare, den 3. mai 1491 som Lodovico Sforza var far til.
Da Beatrice d'Este fant ut om forholdet deres var Ludovico forlegen til å be Cecilia forlate Porta Giovia, hertugdømmets sete. Hun ble først plassert i palasset Castello dal Verme og fikk deretter gitt et palass i Carmagnola i 1492 da hun giftet seg med greve Ludovico Carminati de' Brambilla, kjent som «Il Bergamino». Hun fødte sin ektemann fire barn. Etter at både hennes ektefelle og sønn (1514–1515), trakk hun seg tilbake til San Giovanni i Croce, et slott i nærheten av Cremona.
Cesare, sønnen til Cecilia og Ludovico Sforza, ble gjort til abbed av kirken i San Nazaro Maggiore i Milano i 1498; i 1505 ble han kannik av Milan. Han døde i 1512.

Død og ettermæle

Cecilia døde ved en ukjent dato i 1536. Hun skal etter sigende være gravlagt i familien Carminatis gravsted i kirken i San Zavedro.
Forfatteren Matteo Bandello beskrev henne som en beskytter av kunstartene. I henhold til andre var hennes hjem den første salong i Europa.
Stein Austrud

Produsent

Austrud har også medvirket som produsent på utgivelser med Julie Dahle Aagård (2001), Oslo Gospel Choir (Joy, 2004), Geir Hegerstrøm (Lever her nå, 2005), Solveig Leithaug (Fagert er landet, 2006), Wiggo Johansen, Ingor Ánte Áilo Gaup (2006), Anita Skorgan (Gull), Jan Groth (Bridges or walls, 2006) og gospelbandet Mosaic.
Han spiller også i Eidsvoll storband og har turnert med Hanne Krogh (juleturne, 2005). Han er sønn av Mandals-fotograf Peder Austrud (1945–).
Joseph M. Farley kjernekraftverk

Joseph M. Farley kjernekraftverk er et kjernekraftverk som produserer elektrisk kraft ved Dothan i Houston County i det sørøstligste hjørnet avdelstaten Alabama i USA. Kjernekraftverkets to reaktorer ble godkjent for igangsetting i hnhv 1975 og 1977. Installert maksimal effekt er 1 711 MW, og årsproduksjonen i 2007 var på om lag 13,1 TWh elektrisk kraft. 
Anlegget eies av Alabama Power. Det har i alt to reaktorer som er i operativ drift, hver med maksimalt i gjennomsnitt 910 MW effekt. Etter dagens konsesjoner skal reaktorenes produksjon opphøre i henholdsvis 2037 og 2041.
Yasoda

Utseende

Middelsstore stjertvinger med nokså brede vinger som har en lang og temmelig bred stjert på bakvingen. Oversiden er oransje med svarte tegninger særlig langs ytterkanten, undersiden lysbrun til oransje med en tynn, brun tverrstripe.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sørøst-Asia.
Arbeidermesterskapet i fotball 1924

Arbeidermesterskapet i fotball 1924 var det første norske arbeidermesterskapet i fotball som ble arrangert av Arbeidernes Idrettsforbund (AIF). Roy (Hurum) vant turneringen etter å ha slått Slemmestad 2-1 i finalen.
Roys vinnerlag: A. Paulsberg, H. Johansen, R. Berger, Lind, A. Johansen, T. Olsen, S. Hansen, T. Magnussen, H. Andersen, S. Paulsberg og H. Pettersen.
Bass and Voice Improvisations

Bass And Voice Improvisations er et musikkalbum av Ole Amund Gjersvik utgitt på Acoustic Records i 2015.
Medvirkende er Ole Amund Gjersvik på kontrabass og vokallyder. 
Musikken er improvisert, komponert og produsert av Ole Amund Gjersvik.
Gullringvinge

Utseende

En nokså liten (vingespenn 30 – 42 mm) sommerfugl med avrundede vinger. Oversiden er mørkebrun med gyllen, silkeaktig glans, undersiden lyst gråbrun. Frynsene langs vingekanten er hvite. Både for- og bakvingene har et varierende antall små, lyskantede øyeflekker, men ellers ingen tegninger. Disse flekkene er større på undersiden enn på oversiden, og mangler vanligvis på oversiden hos hannen. Larven er strågul med brun ryggstripe og lys, brunkantet sidestripe.

Levevis

Gullringvingen flyr på enger og lysninger i skogen, også i veikanter og grøfter, i juni – juli og av og til utover i første del av august. Den flyr forholdsvis langsomt og lavt og slipper seg ofte ned i vegetasjonen hvis den føler seg truet. Larven lever på rapp (Poa spp.) og myskegras (Millium effusum).
Kalmukker

Kalmukkene (kalmykisk: Хальмгуд, Hal'mgud; mongolsk: Халимаг, Khalimag) er en etnisk gruppe av mongolsk opphav, og er navnet på oirater i Russland. Fram til slutten av 1500-tallet holdt til i Dzungaria i dagens Xinjiang i nordvestlige Kina. Ved begynnelsen av 1600-tallet vandret mange til Det kaspiske hav, der de fordrev nogajene og dannet et khanat. Ved begynnelse av 1800-tallet fordrev russerne kalmukkene fra Volga-området og Det kaspiske hav, noe som hindret dem i å drive med fiske, og de gikk over til nomadisk fedrift. Under russisk innflytelse ble kalmukkene sedentære, og tok opp jordbruk.
De fleste i Russland bor i Kalmykia. Kalmukker er tradisjonelt buddhister, noe som gjenspeiles i Kalmykias statsreligion - den eneste buddhistiske regjeringen i Europa. Via utvandring har små samfunn blitt etablert i USA, Frankrike, Tyskland og Tsjekkia. Til sammen finnes det rundt 184 000 hvorav rundt 183 372 i Russland.
Liberalkonservatisme

Kamp om konservatismen

Etter Burkes død begynte også grupper uten liberale idealer å kalle seg konservative. Det de hadde til felles med Burke var at de også var motstander av den franske revolusjon, men var gjerne grupper fra den eksisterende overklassen / adelen som bare ville bevare systemet og sine posisjoner. Kampen mellom disse og de liberalkonservative har preget konservative partier i Europa fra 1800-tallet til langt ut på 1900-tallet. 
Den dag i dag blir gjerne konservatismen sett på som en ideologi kun for bevaring. De liberalkonservative er derimot fremtidsoptimister, og har kommet med det paradoksale uttrykket «forandre, for å bevare». Liberalkonservative mener de er den ekte konservatismen, siden de følger Burke og kalte seg konservative først, og bruker kun ordet «liberal-» foran, for å fjerne all tvil om at man støtter liberale idealer og gradvise forandringer i samfunnet.
Moses Hansen

Moses Hansen, fra Lolland, nå bosatt i Kolding i Danmark, er en omstridt dansk predikant og leder for den kristne bevegelsen Vægterne. Hansen har blant annet uttalt at islam er dobbelt så farlig som nazismen og kommunismen til sammen, og omtaler seg selv som en jihadist for Jesus. Han har også tatt til orde for at muslimske palestinere bør tvangsdeporteres til Afghanistan.
Hansen ble særlig lagt merke til i forbindelse med sitt selverklærte korstog mot islam og hedenskap på Nørrebro i august 2002, da han sammen med Vægterne, Faderhuset og flere høyreekstremister arrangerte torgmøter fire dager på rad. Disse møtene ble møtt med bredt sammensatte demonstrasjoner med utgangspunkt i lokalmiljøet. Han har også markert seg som en krass kritiker av Ungdomshuset, og arrangerte i desember 2006 en uke med bønnemøter for å bekjempe det han har kalt demonene i Jagtvej.
I 2003 deltok han og andre danske kjendiser i reality-tv-serien Big Brother VIP. Der fortalte han blant annet om et pedofilt forhold med en åtte år gammel gutt da han selv var 16. Han fortalte også at han en gang nesten drepte sin nyfødte datter ved å kaste henne i veggen i raseri da hun ikke ville slutte å gråte, samt kastet en kniv etter sin kone. Dette førte til at de andre deltagerne ble såpass nervøse av å være i samme hus som Hansen at han måtte forlate Big Brother .

Bakgrunn

Før han ble frelst var Hansen hippie, og har vært omtalt som både alkoholiker og narkoman.
Etter en utdannelse som lærer og en lærerjobb på Bornholm forlot han jobb, hus og hustru og flippet i flere år ut, hvor han på jakt efter livet, reiste jorden rundt som hippie og vagabond. På reisen arbeidet han blant annet i en kobberminene ved Rødehavet. Videre har han krysset Saharas ørken, og var villsvin- og diamantjeger i Sør-Amerika jungler. I disse år endte han som alkoholist og stoffmisbruker og kom inn i det kriminelle miljø. Flere av hans venner døde. Forsøkte så å ta sitt eget liv da han var på en strand i New Zealand .
Har ellers utgitt en selvbiografi med tittelen På jagt efter livet.
Pampasatyrus

Utseende

Middelsstore, brune sommerfugler med avrundede vinger. Forvingen har en stor øyeflekk med to hvite kjerner.

Levevis

Larvene utvikler seg trolig på bambus i slekten Chusquea, i likhet med de fleste andre Pronophilina.

Utbredelse

Alle de beskrevne artene lever i det sørlige og sørøstlige Sør-Amerika, og de er blant de meget få Pronophilina som forekommer i Brasil. Imidlertid er det også kjent én, foreløpig ubeskrevet, art fra Peru.
MF «Kolbjørn III»

MF «Kolbjørn III» er en passasjerferge som trafikkerer rute mellom Kolbjørnsvik på Hisøy og Tyholmen i Arendal sentrum. Ruten går tvers over Arendals havnebasseng, og forbinder byen med en av sine forsteder. Fergen anløper også Nordodden og på enkelte avganger også Gullsmedenga på Hisøy.
Rederiet Actieselskabet Kolbjørn har siden 1893 drevet fergene Kolbjørn (1893–1915), Kolbjørn II (1915–1979) og Kolbjørn III (1980- ) i ruten Kolbjørnsvik – Arendal – Norodden – Kolbjørnsvik. Med avgang hvert 20. minutt alle dager unntatt søndager sørger Kolbjørn for at befolkningen i Kolbjørnsvik har en enkel og trygg vei til Arendal by.
«Kolbjørn III» ble bestilt fra Lindstøls Skips- og båtbyggeri 13. desember 1979 etter at Skipskontrollen nektet å godkjenne «Kolbjørn II» for passasjertrafikk.
«Kolbjørn II» ble seilt til båtbyggeriet, slik at alle mål var tilgjengelige for å lage «Kolbjørn III» som en kopi av den gamle.
24. mai 1980 ble «Kolbjørn III» hentet i Risør av kapteinene Jacob Tellefsen, Georg Gjeruldsen og Leif Kristiansen. Gjester ble tatt med fra Eydehavn.
Dåpen ble foretatt av Anne Marie Hedberg ved fergeleiet i Kolbjørnsvik. Oppmøtet var stort, og det ble arrangert visningstur for alle interesserte. Hisøy Historielag sto for mottakelsen da Aktieselskapet Kolbjørn var insolvent. Aksjekapitalen var borte og gjelden var på 30 000 kroner. Hisøy kommune og Den norske Creditbank muliggjorde byggingen til en kostnad av 850 000 kroner.
Internprising

Internprising (en: Transfer Pricing) menes det prising av transaksjoner mellom relaterte parter. Disse transaksjonene kan dreie seg om varer, tjenester (administrative, finansielle osv.) og immaterielle eiendeler. Internprising er viktig for både skattytere og skattemyndigheter fordi den i stor grad bestemmer inntekter og kostnader, og derved skattbart overskudd, for nærstående foretak i ulike skattejurisdiksjoner. OECD har utgitt omfattende retningslinjer vedrørende internprising. Disse retningslinjene ble sist oppdatert i 2010.
Etter norsk skatterett skal prising mellom nærstående være priset etter armlengdeprinsippet, altså på samme vilkår som det ville vært avtalt mellom uavhengige parter. Hvis det finnes bevist at skattyters inntekt er redusert på grunn av interessefellesskap med annen part, kan Skattemyndighetene fastsette skattyters inntekt ved skjønn som om interessefellesskapet ikke forelå. I denne vurderingen skal man ta hensyn til OECDs retningslinjer for internprising.
Spektrofotometri

Spektrofotometri er en kjemisk analysemetode basert på måling av absorpsjon eller svekking av monokromatisk, elektromagnetisk stråling som går gjennom en stoffprøve. Hensikten er å identifisere kjemiske forbindelser og bestemme deres konsentrasjon i ulike stoffer.