google/wiki40b huggingface dataset:
Anagram Islands

Anagram Islands er en gruppe småøyar og skjær som ligger mellom Roca Islands og Argentine Islands i Wilhelm Archipelago i Antarktis. Området ble kartlagt av Belgica-ekspedisjonen under Adrien de Gerlaches ledelse i 1897–99, Den franske antarktisekspedisjonen under Jean-Baptiste Charcot, 1903–05 og 1908–10, og British Graham Land Expedition under John Riddoch Rymills ledelse i 1934–37. Navnene Argentinse, Roca and Cruls ble til forskjellige tider benyttet om de fire øygruppene på sørsiden av French Passage. Øyene ble kartlagte i detalj av Falkland Islands Dependencies Survey fra fotografi tatt fra helikopter og fra informasjon fra Royal Navy Hydrographic Survey Unit i 1958, og de tre navnene ble opprinnelig gitt av de belgiske og franske ekspedisjonene. Den gjenværende øya i gruppen ble kalt Anagram Islands av United Kingdom Antarctic Place-Names Committee i 1959.
Gresshoppesanger

Utbredelse

Den hekker i store deler av Europa og nordlige deler av Asia. I Norge hekker den rundt Mjøsa og på Rogalandskysten. Man regner med at bestanden i hele Norge er på mellom 60 og 200 reproduserende individer. Første kjente funn i Norge er fra Jæren i 1883, og det er i Rogaland man har den største bestanden. Atlasundersøkelsen i 1994 anslo at det likevel var mindre enn 20 par som hekket i Rogaland. Det første reiret i Norge ble funnet på Sola i 1967.
Arten er rødlistet i Norsk rødliste for arter 2015, til Nær truet (NT). Kategorien skulle egentlig vært Sårbar (VU) hvis man bare så på Norge, men så ble den satt ned et trinn til NT fordi det går bra med arten i nabolandene - og man anser at arten vil kunne innvandre derfra hvis den blir borte hos oss.
Sighraf

Sighraf eller Sighrafr var en stenhugger fra Gotland som var virksom på slutten av 1100-tallet og begynnelsen av 1200-tallet. Stilen er romansk med nordiske elementer i ornamentikken. Han er opphavsmannen til flere døpefonter, blant annet i Grötlingbo kirke på Gotland, Aa kirke på Bornholm og St. Bendts kirke på Sjælland.
Sighraf kjennes med navn takket være at han har hugget inn navnet sitt på døpefonten i Aa kirke. Med runer står det: «Sighraf mester». Det er den eneste fonten som bærer navnet hans, men gjennom sammenlikninger har man kunnet tilskrive mange andre døpefonter til han.
Sighraf utførte også annet stenarbeide, blant annet relieffer og relikviekister.
Fritz Wedel Jarlsberg

Bakgrunn

Han var sønn av hoffmarskalk Frederik (Fritz) Joachim Wedel Jarlsberg og Juliane Cathrine Wilhelmine Wedel Jarlsberg. Han ble gift første gang i 1883 med Alice Thekla Louise von Wagner (1861–1913) og andre gang i 1916 med baronesse Mary von André, f. Palmer (1859–1941).
Han tok juridisk embetseksamen i 1879 og hadde en lang karriere i utenrikstjenesten. Han var sekretær i Utenriksdepartementet i Stockholm 1882, konstituert legasjonssekretær i Wien 1885, året etter i London der han i 1889 ble konstituert chargé d'affaires. Deretter var han sendemann i Madrid 1891, Lisboa fra 1902 og København i 1905. Fra 1906 var han sendemann i Madrid og Lisboa (til 1921) og Paris (til 1930).
I 1929 solgte Wedel Jarlsberg sin eiendom Skaugum til kronprins Olav for kr. 120 000. Det var lenge antatt at Skaugum var en bryllupsgave til kronprinsparet, men i 2009 ble det avdekket at Kong Haakon måtte betale for overdragelsen. Taksten var på kr. 550 000. Det vil si at kongen fikk kjøpt eiendommen for ca. en 1/4 av hva den var verdt, og at 3/4 av verdien var en gave.

Unionsoppløsningen

Etter 7. juni-vedtaket i 1905 stilte Wedel Jarlsberg seg til regjeringen Michelsens disposisjon og fungerte som regjeringens utsending i København.
Under Karlstadforhandlingene arbeidet han for at stormaktene skulle være klare til å gripe inn hvis det skulle komme til brudd i forhandlingene. Senere var han Norges forhandlingsleder i København i forbindelse med valget av prins Carl til Norges konge.
For innsatsen var Wedel Jarlsberg lovet posten som utenriksminister, men Løvland fortsatte i stillingen.

Svalbardtraktaten

Wedel Jarlsberg var forhandlingsleder i Paris ved utarbeidelse av Svalbardtraktaten (Paristraktaten) av 1920 som ga Norge suverenitet over Svalbard.  På Svalbard finner man Wedel Jarlsberg Land som er oppkalt etter ham.
Oranjebitter

Opprinnelse

Oranjelikeur ble etter 1620 utviklet til ære for en del feltslag Fredrik Henrik vant. Frem til rundt 1800 var drikken relativt ukjent, men etter at kong Vilhelm I fra huset Oranje i 1814 ble overhode for Nederland, ble produktet fornyet og markedsført i usøtet versjon. Derav navnet Oranjebitter.
Cerro Ancón

Cerro Ancón er en høyde i Panama by. Den strekker seg 199 meter over havet, og har et stort panamansk flagg på toppen. Fra høyden er det god utsikt over byen og Stillehavet.
Høyden var under USAs administrasjon, som en del av Panamakanalsonen, i store deler av 1900-tallet. Residensen til Panamakanalsonens guvernør befant seg et stykke opp i bakken. Cerro Ancón ble tilbakeført til Panama i 1977. Til tross for sin sentrale beliggenhet er høyden nesten ubebygd, og har et variert dyre- og planteliv.
EM i skiskyting 2018

Norske utøvere

16. januar tok Norges Skiskytterforbund ut seks kvinner og seks menn til mesterskapet. Thekla Brun-Lie fra Oslo Skiskytterlag meldte avbud til normaldistansen og ble erstattet av reserve Lotte Lie fra Skatval Skilag. Fredrik Mack Rørvik fra Målselvs Skiskyttere tok plassen til Ole Einar Bjørndalen fra Simostranda Idrettslag.
Jess Ørnsbo

Virke

Ørnsbo ble i 1964 magister i slavisk filologi med polsk litteratur som spesialitet. 
Forfatterskapet omfatter både lyrikk og dramatikk. Ørnsbo mottok Statens Kunstfonds livsvarige ytelse og mottok en rekke utmerkelser for sitt forfatterskap.

Privat

Ørnsbo døde 15. august 2019 etter lengre tids sykdom.
Internet Movie Cars Database

Internet Movie Cars Database (IMCD) er en hjemmeside, som inneholder en liste over hvilke biler, motorsykler og andre kjøretøy som er blitt brukt i en film eller tv-program. På denne siden kan man finne bilder av kjøretøyene samt informasjon om dem.
Honorius II

Tidlig liv

I begynnelsen av sin klerikale karriere tjente Lamberto som prest hos kammerkorherrene (regelbundne Augustinerkorherrer – canon regular) ved Santa Maria di Reno nær Bologna. Etter hvert ble han erkediakon i Bologna, før hans store kunnskaper førte ham til Roma, etter kall fra pave Urban II. Urban II utnevnte ham til kardinalprest av Santa Prassede i 1099. Etterfølgeren pave Paschalis II utnevnte ham først til kannik over Laterankirken, og senere, i 1117, til kardinalbiskop av Ostia og Velletri.
Khedrup Gelek Pelzang

Khedrup Gelek Pelzang, mer kjent som Khedrup Je (Wylie: mkhas grub rje dge legs dpal bzang; født 1385 i Takster i det som i dag er Qinghai; død 1438), var en tibetansk religiøs leder og en av Tsongkhapas fremste disipler. Han ble av den femte Dalai Lama posthumt anerkjent som den første inkarnasjonen av Panchen Lama i Gelug-sekten i tibetansk buddhisme.
Ved siden av den 2. Ganden Thripa Dharma Rinchen (1364–1431) og den 1. Dalai Lama Gendün Drub (1391–1474) var er en av Tsongkhapas viktigste disipler. Med støtte fra fyrsten av Gyantse, Rabten Künsang Phag (1389–1442), var Khedrub Geleg Pelsang i 1428 medgrunnlegger av Pelkhor-klosteranlegget (tibetansk: dpal 'khor chos sde). I 1431 ble han valgt til Ganden Thripa, og bekledte dette embede til 1438. Hans yngre bror Chökyi Gyeltshen (1402–1473) ble i 1463 den 6. Ganden Thripa.
Hans samlede verker (tibeyansk: gsung 'bum) umfatter 12 bind.
Taiohae

Taiohae er en småby på Nuku Hiva i Marquesasøyene i Fransk Polynesia. Folketellingen i 2012 viste et innbyggertall på 2 132.
Byen ligger ved  Taiohaebukta, restene av et vulkansk krater, som gir stedet en god havn.
Under den den britisk-amerikanske krig anla USA i 1813 en base her for å forstyrre britisk skipsfart. Stedet ble da kalt Madisonville. Etter at Frankrike gjorde krav på Marquesasøyene i 1842, ble Taiohae hovedsete for den franske administrasjonen på Marquesasøyene.
Jean Hardouin

Liv og virke

Etter å ha fått interesse for litteratur i sin fars bokhandel, ble han tatt i jesuittordenen ca. 1662 da han var 16 år. I Paris studerte han teologi, ble til sist bibliotekar ved Lycée Louis-le-Grand i 1683, og døde i Paris.
Hans første utgitt verk var Themistius (1684) som besto av ikke mindre tretten nye oratorier. 
Hardouin forfattet et stort antall vitenskapelige verker; av særlig verdi innen numismatikken - blant annet Nummi antiqui antiqui populorum et urbium illustrati (1684) og Antirrheticus de nummis antiquis coloniarum et municipiorum (1689) og Chronologia Veteris Testamenti ad vulgatam versionem exacta et nummis illustrata (1696).
På råd fra Jean Garnier (1612–1681) påtok han seg oppdraget å redigere en utgave av Plinius den eldres Naturalis Historia (1685), en oppgave han benyttet fem år på. Kirkelige autoriteter ba ham om å lede utgivelsen av Conciliorum collectio regia maxima (1715). Han ble etterpå anklaget for å ha utelatt viktige dokumenter og inkludert en apokryfisk. På ordre fra parlamentet i Paris, den gang i konflikt med jesuittene, ble utgivelsen forsinket.

Hardouins paradoksale (fantasifulle) hypoteser og teorier

Ettertiden husker imidlertid Hardouin mest for en rekke paradoksale hypoteser og teorier. Det mest bemerkelsesverdige, som finnes i Chronologiae ex nummis antiquis restitutae (1696) og Prolegomena ad censuram veterum scriptorum, var at han benektet opphavet til oldtidens storhet. Isteden, mente han, som med Vergils Æneiden, var forfattet av munker på 1200-tallet. I grunnen var de aller fleste oldtidsverker i virkeligheten diktverk utført av munker i løpet av middelalderen, ledet av en viss Severus Archontius. Han benektet ektheten av tidsfestingen de fleste antikke kunstverk, mynter og gamle inskripsjoner. Han framholdt også at Det nye testamentes opprinnelige tekst var på latin. Hardouin hevdet også at alle kirkekonsiler som skulle ha funnet sted før Konsilet i Trient var fiktive.
Selv om han på enkelte områder har levert verdifulle bidrag, regnes han i det store og hele som en pseudohistoriker. Historikeren og jesuitten Isaac-Joseph Berruyer (1681-1758) fordømte Hardouin i sitt verk Histoire du peuple de Dieu for å ha fulgt denne sære teorien. Den har imidlertid en moderne arvtaker i den russiske matematikeren Anatolij Fomenko som har drevet med «ny kronologi» med tilsvarende pseudohistoriske metoder og resultater.
Melissa Joan Hart

Personlig historie og familie

Hart ble født i Smithtown i New York, og vokste opp i Sayville i New York. Hennes fulle navn er Melissa Joan Catherine Hart, Melissa fra sangen «Melissa» av Allman Brothers, Joan etter sin biologiske bestemor, og Catherine som det navnet hun valgte seg til sin konfirmasjon.
Den 19. juli 2003 giftet Hart seg med musikeren Mark Wilkerson fra bandet Course of Nature. 
I juni 2005 annonserte Hart at hun og hennes ektemann ventet sitt første barn i januar 2006. Hun fødte en gutt, Mason Walter Wilkerson, den 11. januar 2006.

Karriere

Harts karriere begynte tidlig. Mens hun ennå var baby medvirket hun i sin første reklamefilm for en badeleke. Etter den tid deltok hun totalt 25 reklamefilmer før hun fylte fem år. Hun deltok også i noen  miniserier for TV i midten av 1980-tallet.
Hart spilte inn to album som Clarissa, This is What 'Na Na' Means, samt en innspilling av Peter og ulven. Det første albumet var et rock/pop-album, og mottok ikke noen gode kritikker. Det siste albumet vant en Parents' Coice-pris
Hart begynte siden på New York University, men fullførte aldri. Isteden tok hun opp igjen skuespillerkarrieren da hun fikk hovedrollen i filmen Sabrina the Teenage Witch i 1995. Filmen ble senere fulgt av TV-serien Heksen Sabrina som varte i syv sesonger. Innimellom hadde hun også en gjesterolle i TV-serien Touched by an Angel, samt hovedrollen i flere TV-filmer.

Kontroverser

Hart opptrådte i undertøy i en rekke fotografier i oktoberutgivelsen av mannebladet Maxim i 1999. I tillegg var det også lignende fotografier av henne i Bikini og Movieline omtrent den samme tiden. Dette førte til problemer for Hart og ABC (TV-kanalen som viste Heksen Sabrina i USA under tiden), siden Archie Comics, som hadde rettighetene til Sabrina, anså serien som rettet mot barn og unge, og mente at fotografiene og den tilhørende artikkelen kunne ødelegge TV-seriens inntrykk. Styrelederen i Archie Comics, Michael Silberkleit, krevde at Hart enten unnskyldte seg eller fikk sparken fra serien. Hun ba hverken om unnskyldning eller fikk sparken.
Madonna Contarini

Beskrivelse

Maleriet viser Madonnaen som holder Jesus som står på en parapet i forgrunnen. Under er en kartusj med kunstnerens signatur, IOANNES BELLINVS. Det velsignede barnet har likhetstrekk med figurer i San Giobbe alterstykke fra samme tiår eller noen få år seinere. Den ikonliknende blikket minner om det bysantinsk maleriet, som var en av røttene til den venetianske maleriskolen.
Bakgrunnen er formet som et mykt landskap, med åser og en by med tårn.
Joseph Umstatt

Liv

Joseph Umstatt vokste opp i Wien og kan ha vært elev av Johann Joseph Fux. Mellom 1727 og 1730 studerte Umstatt på Jesuitt-kollegiet i slovakiske  Tyrnau, et viktig musikklærested i Kongedømmet Ungarn.
Deretter spilte Umstatt  cembalo og orgel i kapellet til erkebiskopen i Pressburg, Imre Esterházy, senere hos grev von Dietrichstein i Brünn. Den saksiske Premierminister grev Heinrich von Brühl engasjerte Umstatt som hoffkapellmester, og tilslutt var Umstatt hoffkomponist og hoffkapellmester hos biskopen i Bamberg.

Verk

Umstatt ble regnet som en av de mest originale komponistene for cembalo fra Wien i første halvdel av 1700-tallet. Ellers komponerte han oratorier, messer, rekvier og verdslige musikkdramaer, men den langt overveiende delen av hans produksjon var symfonier, konserter og kammermusikk.
Max Bruch

Liv og virke

I mars 1852 fikk den da fjernårige Bruch oppført sin første symfoni i Köln. Samme år vant han med en strykekvartett et fireårsstipend som gjorde det mulig for ham å studere komposisjon hos Ferdinand Hiller og klaver hos Carl Reinecke og Ferdinand Breunung i Köln fra 1853 til 1857. 
Fra 1858 oppholdt Bruch seg hovedsakelig i Leipzig, Bonn og Mannheim til han i 1865 fikk posten som musikkdirektør Koblenz. Her skrev han sitt kanskje mest kjente verk, Fiolinkonsert nr 1 i g-moll, op 26. Mellom 1867 og 1870 var Bruch hoffkapellmester i Sondershausen og i årene etter musikklærer i Berlin, og fra 1873 livnærte han seg som komponist i Bonn. På denne tida knyttet han kontakter med betydelige musikkpersonligheter som Johannes Brahms, Joseph Joachim og Pablo de Sarasate. Fra 1880 til 1883 ledet han Philharmonic Society i Liverpool.
3. Januar 1881 giftet Bruch seg med sangerinnen Clara Tuczek (1854-1919). Sammen fikk de fire barn. 
Fra 1891 til 1910 var han professor i komposisjon ved konservatoriet i Berlin. 
Til Bruchs elever kan nevnes Fartein Valen og Ralph Vaughan Williams.

Komposisjoner

Bruch skrev over 200 musikkstykker, hvor det mest kjente er hans første fiolinkonsert i g-moll, op. 26. Dette verket er en av de mest populære fiolinkonsertene fra den romantiske perioden. En annet av hans kjente komposisjoner er Skotsk fantasi for fiolin og orkester, basert på skotske folketoner. Denne dediserte Bruch til fiolinvirtuosen Pablo de Sarasate.
Prosopoeme

Utseende

En middelsstor (ca. 16 millimeter), avlange, gulbrun trebukk. Oversiden er kraftig punktert og ikke påfallende hårete. Antennene er tynne og litt kortere enn kroppen his hunnen. Hodet er forholdsvis lite. Pronotum er nesten sylindrisk, noe smalere forover, betydelig smalere enn dekkvingene  som er lange og jevnbrede. Beina er forholdsvis korte, brune, lårene ikke påfallende fortykkede.

Utbredelse

Arten er bare kjent fra Sulawesi.
Mogholisk

Mogholisk er et mongolsk språk som tidligere ble snakket i Herat i Afghanistan, i landsbyene Kundur og Karez-i-Mulla. Mogholisk ble snakket av den etniske gruppen mogholene, som bestod av 3.000 medlemmer i 1970-årene. De nedstammet fra restene av Djengis Khans mongolske hær, som var stasjonert i Afghanistan på 1200-tallet. 
På 1970-tallet foretok den tyske språkforskeren Michael Weiers et feltarbeid angående språket. Få personer snakket det, de fleste av dem passivt og de fleste var eldre enn 40 år. Det er uvisst om det fortsatt er gjenlevende talere av språket.
Lucas Janszoon Waghenaer

Lucas Janszoon Waghenaer (født 1533/34, død 1606) var en nederlandsk styrmann og kartograf som var født i Enkhuizen.
Han var en av grunnleggerne, og det mest berømte medlemmet, av den nord-hollandske skole, som spilte en viktig rolle i den tidlige utvikling av hollandsk sjøkartproduksjon. Mellom 1550 og 1579 seilte han som styrmann. I løpet av disse årene var han i kontakt med portugisiske, spanske og italienske sjømenn. Kunnskapen om sjøkart og seilingsbeskrivelser som Wagheaer fikk gjennom disse kontaktene hadde stor innflytelse på hans senere arbeider. Etter karrieren som aktiv sjømann, begynte han å jobbe i havnen i Enkhuizen med innsamling av avgifter.
Hans første publikasjon kom i 1584, og ble kalt Spieghel der zeevaerdt («Sjøfartens speil»). Dette kartverket kombinerte sjøkart og seilingsbeskrivelser for Europas vestlige og nordvestlige kyst. Det var det første i sitt slag innen den maritime kartografiens historie, og var en umiddelbar suksess. En andre del ble utgitt året etter. Spieghel der zeevaerdt ble trykt opp flere ganger, og ble oversatt til engelsk, tysk, latin og fransk. I 1592 ble hans andre losbok, Thresoor der Zeevaert («Sjøfartens skattkammer»), utgitt. Hans tredje og siste publikasjon, Enchuyser zeecaertboeck («Enkjuizen sjøkartbok»), kom ut i 1598.
Lucas Janszoon Waghenaer døde i 1606 i Enkhuizen, trolig som en fattig mann. Myndighetene forlenget pensjonen hans i ett år for hans enke.
American Airlines Flight 77

Flyet

Flyet som opererte American Airlines Flight 77 denne morgenen var en Boeing 757-223 registrert N644AA. Kaptein på flyvningen var Charles Burlingame. Andrepilot var David Charlebois. Flyets passasjerkapasitet var 188 passasjerer, men under angrepet var det bare 58 passasjerer om bord. American Airlines sa at tirsdager var den dagen med færrest reisende, noe som også var tilfellet de tre tidligere månedene for Flight 77.

Ombordstigning og avgang

Om morgenen den 11. september 2001 ankom de fem kaprerne Washington Dulles internasjonale lufthavn. Khalid al-Mihdhar og Majed Moqed sjekket inn for flyvningen klokken 07.15, og kom få minutter senere, kl. 07.18, til sikkerhetskontrollen. Begge de to utløste metalldetektoren, og ble skannet på ny. Moqed fortsatte å utløse alarmene, så han ble ransaket for hånd. Kl. 07.29 ankom brødrene Hazmi flyplassen, og sjekket inn, mens Hani Hanjour sjekket inn senere for seg selv, og kom til sikkerhetskontrollen kl. 07.35, bare minutter før Salem og Nawaf al-Hazmi. Hazmi utløste også metalldetektoren, men hvorfor han gjorde det fant de ikke ut av på stedet. Senere viste overvåkningsbilder at han hadde et uidentifisert objekt i baklomma. Innen kl. 07.50 hadde de fem kaprerne kommet seg gjennom sikkerhetskontrollen med kniver og lignende.
Flight 77 hadde oppsatt avgangstid kl. 08.10. Ikke medregnet kaprerne var det 26 menn, 22 kvinner og fem barn i alderen fem til elleve år ombord. Flyet forlot utgangen til oppsatt tid, og tok av fra rullebane 30 på Dulles kl. 08.20
Strawberry 100%

Historie

Ichigo 100% handler om Junpei Manaka og hans liv gjennom videregående, hvordan han strever etter å regissere filmer og forholdet til jentene han møter.
Det begynner med at Junpei (en gang i slutten av ungdomsskolen) går opp på taket av skolen for å se på solnedgangen. Når kan kommer opp, faller det en vakker jente ned rett foran han, og han skimter hennes jordbærmønstrede undertøy før hun løper sin vei.
Han klatret opp på kanten hvor jenta satt og finner en mattebok med navnet Aya Tōjō. Han håper at eieren av boka er Aya, men når han finner ut at Aya bare er en vanlig jente med flettet hår og tykke briller, blir han skuffet. Men han oppdager snart at hun er en meget god forfatter. Hun er også den eneste han har fortalt drømmen sin til: At han vil bli en anerkjent filmregissør og at han ønsker å filmatisere historien hennes en gang.
Etter å ha snakket med vennene sine, Rikiya Komiyama og Ōkusa, kommer de fram til at jenta han møtte på taket må ha vært Tsukasa Nishino. Junpei bestemmer seg for tilstå sin kjærlighet til henne, til tross for ryktet om at hun har avslått alle som har spurt henne ut. Junpei følger Ayas råd og tilstår mens han gjør "pull-ups". Til alles overraskelse sier Tsukasa ja til å bli hans nye kjæreste. Men rett etterpå ser han den mystiske jenta med jordbærmønstret undertøy og han innser at Tsukasa ikke er den jenta han lette etter.
Junpei bestemmer seg for å gjøre det beste ut av sitt forhold til Tsukasa til tross for at hun ikke var den han lette etter. Med opptaksprøver til videregående skole rett rundt hjørnet overbeviser han Tsukasa om å prøve å komme inn på Izumizaka High, den samme skolen som Junpei vil inn på. Aya hjelper dem med forberedelsene og det utvikles et trekantdrama mellom dem.

Manga

Ichigo 100% mangaen består av 19 bøker, med totalt 167 kapitler og et bonuskapittlel som handler om Misuzu Sotomura. Mangaen fokuserer mer på romantikken og dramatikken som utvikler seg blant hovedpersonene (mens animeen fokuserer på det komiske).
De første kanjiene i etternavnene på de fire kvinnelige hovedpersonene representerer en bestemt himmelretning. Tō (東) i Aya Tōjō er øst; Nishi (西) i Tsukasa Nishino er vest; Kita (北) i Satsuki Kitaōji er nord; og Minami (南) i Yui Minamito er sør. Naka (中) i Junpei Manaka betyr senter eller, i midten. Forfatteren brukte dette som et figurativt diagram som indikerer retningen Junpeis hjerte peker. I den første OVAen har Junpei et mareritt hvor alle fire jentene står rundt ham i hver sin himmelretning.

Figurer

Liste over figurer i Strawberry 100%
Stroganov-familien

Stroganov-familien (russisk: Строгановы, Строгоновы) var en russisk familie som med stor suksess engasjerte seg innen handel, industri, eiendommer og som etterhvert ble adlet. 
Stroganov-familien var opprinnelig rike pomorhandelsmenn, de første tekster som viser til familien er fra Novgorod mot slutten av 1300-tallet. Fjodor Lukitsj Stroganov bosatte seg i Solvytsjegodsk på 1400-tallet. I 1515 startet familien under Anikej Stroganov et saltverk i byen, noe som etterhvert utviklet seg til en stor industri og inntektskilde. I 1558 fikk familien store eiendommer langs elvene Kama og Tsjusovaja av tsaren, Ivan den grusomme.