google/wiki40b huggingface dataset:
Ågårdselva

Sølvstufoss

Området ved Sølvstufoss er vilt og vakkert, og for Østfold et særpreget landskap. Fra nord kommer man til Sølvstufoss ved å starte ved Agnalt skole og følge kjerreveien sørover forbi den gamle husmannsplassen Grøtet. Man kan også starte turen på Bådstangen og gå derfra mot vest på en godt merket natursti. Ved Sølvstufoss kan man krysse Ågårdselva på en gangbro som spenner rett over fossen. Da broa ble bygget i 1986 erstattet den den gamle hengebroa som ble revet. For å komme til Sølvstufoss fra sør kan man følge stien fra Isnes, eller skogsbilveien fra Stikka.

Fiske

Ågårdselva er kjent for å være en god lakseelv. Fiske etter laks er tillatt fra og med 1. juni til og med 31. august mot løsning av fiskekort. Fisketiden gjelder også for innlandsfisk. Fangst av laks og sjøørret er bare tillatt med stang. Fiske fra båt er forbudt i Ågårdselva. Hvis man får laks eller sjøørret under 35 cm, skal den settes varsomt ut igjen.

Tuneflua

Tuneflua er en blodsugende knottart som har fått navnet sitt fordi den klekkes i den delen av Glommavassdraget som ligger i tidligere Tune kommune – Ågårdselva. Tuneflua har eksistert i flere tiår, men størrelsen på bestanden har variert noe fra år til år, dels på grunn av naturlige svingninger og dels på grunn av at vannstanden i Ågårdselva varierer. Tuneflua kan lokalt opptre i store mengder i en 2–3 ukers periode rundt St. Hans. Voksne tunefluer kan fly 10–15 km, så den opptrer derfor også i nabokommunene. De siste årene er det arbeidet systematisk for å bekjempe tuneflueklekkingen i Ågårdselva, blant annet gjennom manipulering av vannføringen i elva.

Verneområder

På nordsiden av elva nedenfor Sølvstufossen, ligger Ågårdselva naturreservat. Her har elva gravd seg ned i en forkastning som kan følges gjennom Bjørndalen og videre ut til kysten ved Onsøy. Reservatet utgjøres derfor av en bratt skrent med svært varierte naturforhold.
På motsatt side av elva ligger Valbrekke landskapsvernområde.

Sagbruket

Ved foten av strykene nedenfor Sølvstufoss lå på 1800-tallet et av Nord-Europas største sagbruk – Sanne & Solli Brug. Allerede på 1600-tallet ble det skåret tømmer på bruket, og i perioden 1860–1880 var Sanne & Solli Brug et av Nord-Europas største, med 22 oppgangssager og ca. 600 arbeidere. I 1925 ble driften nedlagt. I dag har naturen tatt tilbake det gamle industriområdet og svartora står tett der sagbruksbygningene lå for hundre år siden. De mange grunnmurene og pillarene viser oss fortsatt størrelsen av anlegget. Det gamle vannhjulet som dro fram tømmeret til sagbrukene, står fortsatt og markerer områdets historiske betydning.

Kunstgalleriet

Kunstgalleriet Soli Brug er et populært sted for kunstutstillinger. Utstillingene holdes to ganger i året, i juni og desember. Hver utstilling varer i 2 uker og besøkes av rundt 15 000 mennesker fra hele Østlandet. Soli Brug eies og drives privat.
Jan Garbarek

Biografi

Garbarek ble født i en leir på Mysen for såkalte «displaced persons». Den tyske SS-Sonderlager Mysen ble overtatt av norske myndigheter og drevet av UNRRA. Hans polske far var i tysk fangenskap under annen verdenskrig og arbeidet på jernbanen i Trøndelag da han møtte henne som skulle bli Jan Garbareks mor.
Som 15-åring deltok han i NM for amatør-jazzmusikere og vant førstepris både som solist og orkesterleder. I 1960-årene spilte han blant annet sammen med Karin Krog, Jon Christensen, Arild Andersen, Terje Rypdal og George Russel. Dette hadde stor betydning for hans musikalske utvikling. Hans første soloalbum heter Til vigdis og kom i 1967. Året etter ble han tildelt Buddyprisen. I 1970 innledet Garbarek et samarbeid med den tyske produsenten Manfred Eicher og hans plateselskap ECM, et samarbeid som gjorde musikken hans kjent i hele verden og førte til en lang rekke utgivelser. Garbarek, som allerede var en etablert jazzmusiker i Europa med sin egen kvartett (med Bobo Stenson, Palle Danielsson og Jon Christensen), oppnådde verdensberømmelse for sin medvirkning i Keith Jarretts europeiske kvartett med Jon Christensen og Palle Danielsson. Deretter begynte han å gjøre seg bemerket på egen hånd.
Foruten sin lett gjenkjennelige personlige klang er han også kjent for å ha brukt inspirasjon fra mange forskjellige musikalske stilarter i sin musikk. Han har også laget mye musikk til film, teater og ballett. Han har også samarbeidet med lyrikeren Jan Erik Vold på flere album.

Priser

Garbarek mottok i 1978 Oslo bys kunstnerpris. Under Spellemannprisen 1978 ble han tildelt en spesialpris. I 1982 fikk han Gammleng-prisen, i 1986 Paul Robeson-prisen, i 1991 Lindemanprisen og i 1995 Anders Jahres kulturpris. I 1998 ble han utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden, og i 2004 ble han tildelt Norsk kulturråds ærespris. Han er medlem av Kungliga Musikaliska Akademien.
Han ble i 2015 innlemmet i Rockheim Hall of Fame.
Jacques Rabelais

Liv og virke

Det meste av livet til Jacques Rabelais er ukjent. Hans fødselsdato er tilnærmet plassert på midten av 1574, og er basert på et brev datert 5. mars 1574 fra hans far Auguste Rabelais hvor han skrev at hans hustru hadde erfart «framskyndingen av Jacques» en uke før. Basert på verkene han skrev er det sannsynlig at han tilbrakte det meste av livet sitt i sørlige Frankrike. Et udatert brev dokumenterer at Jacques Rabelais døde da han var 75 år gammel.
Peter Anker

Bakgrunn

Han var sønn av kjøpmann Erik Anker (1709–85) og Anne Cathrine Tank (1723–61). Som barn mottok han en omhyggelig oppdragelse, før han ble sendt på en lengre utenlandsreise 1760–65 sammen med sin bror Carsten, og sine fettere Bernt Anker og Peder Anker.

Diplomat

I 1773 ble han konsul i Hull, hvor han ivaretok de norske trelasthandlernes interesser og dessuten skaffet opplysninger om de siste tekniske oppfinnelsene, deriblant om dampmaskinen. I 1777 ble han generalkonsul i London. Etter freden i Versailles i 1783 mottok han en gullmedalje for de tjenester han hadde gjort Danmarks og Norges skipsfart og handel under krigen.

Guvernør

I 1786 ble han med tittel av oberst utnevnt til guvernør over Trankebar og det danske asiatiske kompanis tidligere besittelser i Ostindia. Han møttes av mange vanskeligheter straks han ankom kolonien. Han begynte med å opptre med strenghet mot de lokale, og sluttet en meget fordelaktig avtale med rajaen av Tanjore i 1788. Ved denne avtalen utvidet han Trankebars område mot at den dansk-norske staten kom rajaen til hjelp med et større lån. Han hadde ellers mange kamper med misjonærene i kolonien, som ikke ville anerkjenne guvernørens autoritet.
Under britenes kriger med Tipu Sultan og med Frankrike klarte han å opprettholde nøytraliteten, men i 1801 lot det seg ikke lenger gjøre. Han måtte da utlevere koloniene til britene, men allerede 1802 fikk han dem tilbake. 
Som anerkjennelse for sine fortjenester ble han i 1804 ridder av Dannebrog. I 1806 måtte han forlate India, både fordi han var trett av livet i koloniene, og fordi helsen hans var sterkt medtatt. 10. juli 1807 fikk han avskjed med pensjon.
I 1808 bosatte han seg på gården Øraker ved Christiania, omgitt av sine litterære og etnografiske samlinger. Han deltok ved stormannsmøtet på Eidsvoll (ofte kalt notabelmøtet) den 16. februar 1814, og samme år lot Christian Frederik ham foreta en reise i England, hvor han imidlertid ikke fikk utrettet noe. Han døde barnløs. 
Anker ligger gravlagt ved Konvensjonsgården i Moss. 
En vei på Øraker - Guvernørens vei - er oppkalt etter ham.

Maler og kunstsamler

I årene Anker var bosatt i Trankebar brukte han mye av sin tid til å tegne, male og samle på kunst, kulturgjenstander og dyr. Han utførte vesentlig tegninger med akvarell eller gouache.
Ankers kunstsamling kom til Etnografisk museum ved Universitet i Oslo i 1878 gjennom en gave fra Carl Johan Anker og befinner seg i Kulturhistorisk museum.
Joris-Karl Huysmans

Bakgrunn

Huysmans var sønn av litografen Godfried Huysmans († 1856) og lærerinnen Malvina Badin. Etter farens død giftet enken seg med bokbinderen Jules i 1857. På grunn av motvilje mot stefaren havnet Huysmans på et internat, og han hadde en lite lykkelig skoletid. 
Joris-Karl Huysmans (disse fornavnene tok han selv, han het opprinnelig Charles Marie Georges) stammet fra en gammel hollandsk malerslekt, med Cornelius Huysmans som det mest berømte medlemmet. Huysmans studerte først juss, for senere å gå inn i innenriksministeriet, der han ble til 1897, da han gikk av med pensjon.

Forfatter

Huysmans debuterte som forfatter i 1874 med en liten samling prosadikt, Le drageoir aux épices, i Baudelaires og Aloysius Bertrands stil. På denne tiden var naturalismen i ferd med å bli den toneangivende retningen i fransk litteratur, og Huysmans var blant de første i den unge generasjonen som sluttet seg til Flaubert, Goncourt-brødrene og Zola. I 1876 kom hans første roman, Marthe, en gledespikes historie, fulgt av Les soeurs Vatard (1879), en fortelling om to kvinner som arbeider i et bokbinderi.
Huysmans' mest berømte roman, À rebours (norsk tittel: Mot strømmen)  fra 1884 skildrer en enkelt person, estetikeren des Esseintes. Denne romanen markerer et klart brudd med naturalismen, og blir det ultimate eksempelet på «dekadent» litteratur.
Des Esseintes' eksplisitte homoseksuelle forhold påvirket andre forfattere innen dekadansebevegelsen, blant andre Oscar Wilde, og betraktes som et viktig skritt innen dannelsen av homolitteratur. À rebours fikk ytterligere omtale som bevismateriale i rettssaken mot Oscar Wilde i 1895, der aktor refererte til romanen som «a sodomitical book». Zola mislikte også boken sterkt, han mente den hadde påført naturalismen et alvorlig tilbakeslag.
Huysmans fant etter hvert nye venner blant symbolister og katolske forfattere som han hadde gitt rosende omtale i À rebours, blant andre Jules Barbey d'Aurevilly, Villiers de L'Isle Adam og Léon Bloy. Stéphane Mallarmé var så fornøyd med reklamen diktene hans hadde fått i romanen at han dediserte et av sine mest berømte (og mest obskure) dikt Prose pour des Esseintes til sin helt.
Thessaloniki internasjonale lufthavn

Historie

Flyplassen ble etablert i 1930 på stedet. Under den tyske okkupasjonen av Hellas 1941–1944 under andre verdenskrig, ble flyplassen utvidet betraktelig, så tyskerne kunne lande med sine store militære fly. En rullebane på 600 meter ble laget og flere nye bygninger ble reist.
I 1948 begynte lufthavnen for første gang å akseptere sivile og kommersielle fly. Rullebane 10/28 som tyskerne brakte, var i 1950 afaltert og forlenget til 1 800 meter. I 1952 ble den utvidet med ytterligere 200 meter. Samme år ble stedets første lufthavnsterminal oppført, og det ble bygget et kontrolltårn på taket av denne. Året etter ble etablert en ny rullebane som ble kalt 16/34. Den første rullebane 10/28, var i 1958 renovert og utvidet til dagens 2 440 meter. Bane 16/34 ble utvidet i 1972 til dagens 2 410 meter.
Kontrolltårnet ble ødelagt av jordskjelv i 1978.
Utvidelsen av terminalbygget ble gjennomført i 2000 og 2003. I dag har terminalen et samlet gulvareal på 32 000 m2, fordelt over tre etasjer.
Tid som går

Medvirkende

(Ufullført)
Primera División 1983–1984

Primera División 1983-84 var den 53. sesongen i spansk toppfotball siden den ble innført. Sesongen startet 3. september 1983 og ble avsluttet 29. april 1984. Jorge da Silva fra Valladolid og Juanito fra Real Madrid ble toppscorere med 17 ligamål hver. Athletic Bilbao vant sin 8. ligatittel denne sesongen.
Lisu

Lisu (傈僳族, lisu språk: ꓡꓲ‐ꓢꓴ ꓫꓵꓽ လီဆူ) er en folkegruppe i Bakindia og Kina. De utgjør ett av de 55 offentlig anerkjente minoritetsfolkene i Folkerepublikken Kina. Ifølge folketellingen i 2000 var det 634 912 av dem i Kina, for det meste i provinsene Yunnan og Sichuan. 
De finnes også i Burma, Thailand og i den indiske forbundsstaten Arunachal Pradesh.
Protestantisk kristendom står sterkt blant lisuene. Protestantiske misjonærer begynte å virke blant lisufolket tidlig på 1900-tallet. Den første misjonæren som arbeidet blant lisuene i Yunnanprovinsen i Kina var den britiske CIM-misjonæren James O. Fraser, som også utviklet deres skriftspråk og Fraser-alfabetet, som med noen modifikasjoner i dag er offisielt anerkjent og brukt av de kinesiske myndigheter. 
Det er i dag (2007) om lag 300 000 protestanter blant lisuene i Kina og Burma (men nesten ingen blant Thailands lisuer). I et stort antall landsbyer favner kirkemedlemskapet godt over halvparten av befolkningen. Lisukirken har både Bibelen og en salmebok på sitt språk.
Fredrikstad Kunstforening

Fredrikstad Kunstforening ble etablert 7. mai 1875, og holder til i Prestegården i Fredrikstad. Foreningen arrangerer regelmessige utstillinger og medlems kvelder med foredrag. 
Fredrikstad Kunstforening har vært en aktiv kulturformidler i byen siden etableringen 1875, og har formidlet utstillinger og arbeider av kjente norske kunstnere som: Amaldus Nielsen, Hans Gude, Asta Nørregaard, Gerhard Munthe og Erik Werenskiold. Herman Hebler og Odd Skullerud er eksempler på kjente Fredrikstad kunstnere som har holdt utstillinger her. 
I anledning Fredrikstads 400-årsjubileum i 1967 ble utstilling Internasjonal Fargegrafikk avholdt. Utstillingen besto av 60 internasjonalt anerkjente kunstnere, og var et initiativ som i samarbeid med Ulla og Herman Hebler ble til den 1. Norske Internasjonale Grafikkbiennale i 1972. Senere kjent som den Norske Internasjonale Grafikk Triennale (fra og med 1989).
Gogugyang av Goguryeo

Bakgrunn

Han var sønn av landets 16. konge, Gogugwon, som ble drept av prins og kommende konge i Baekje, Geungusu. Gogugyang var yngere bror av den 17. kongen, Sosurim, og far til den 19. kongen, Gwanggaeto den store.
Gogugyang ble konge fordi Sosurim ikke etterlot seg mannlige arvinger.

Kongetid

I det andre året som konge sendte Gogukyang 40 000 soldater for å angripe staten Yan på Liaodonghalvøya. Goguryeos hær erobret Liaodong og Xuantu og tok over 10 000 fanger.
I 386 ble prins Go Dam-deok, den senere Gwanggaeto den store, utnevnt til tronarving.
Goguryeo angrep det koreanske kongedømmet Baekje lenger sør på Koreahalvøya i 386, 389 og 390. Våren 391 signerte Goguryeo en fredsavtale med kong Naemul av Silla, som lå sørøst på halvøya. I bytte fikk en Naemuls nevø, Kim Sil-seong som gissel.

Død og arv

Han fortsatte statens innføring av konfucianismen og buddhismen som statlige religioner, satte opp et nasjonalt tempel og bygde opp et gammelt hellig sted.
Liberal internasjonalisme

Liberal internasjonalisme er en utenrikspolitisk retning innenfor liberalismen, der liberal markedsøkonomi, intervensjon i andre stater enten ved bruk av militærmakt eller humanitær hjelp og en tro på at internasjonal utvikling er mulig, er sentrale trekk. Retningen ble grunnlagt på 1790-tallet av den tyske filosofen og politiske tenkeren Immanuel Kant.
Retningen ble videreutviklet på 1800-tallet i Storbritannia. Denne varianten kom til Norge på 1890-tallet og har utviklet seg til å bli en dominerende utenrikspolitisk retning i Vesten.

Teori

Liberal internasjonalisme innebærer at liberale stater skal intervenere i andre stater for å sikre og promotere liberale interesser og ideer. Denne intervensjonen kan enten være i form av militærmakt, humanitær hjelp eller begge deler. Liberale internasjonalister, blant annet grunnleggeren Immanuel Kant, har argumentert at liberale stater er mer fredstilbøyelige mot andre liberale og demokratiske stater og mer krigstilbøyelige mot ikke-liberale og autoritære stater. Det har også blitt argumentert at stater som utvikler seg til få et mer liberalt styresett vil også bli mer fredstilbøyelig mot andre liberale stater. Et eksempel på dette er andre verdenskrig, der liberale stater var alliert mot ikke-liberale stater. Et annet eksempel er da Italia, den eneste liberale staten blant sentralmaktene under den første verdenskrig, gikk over på de alliertes side under krigen.  
En liberal verdensøkonomi, det vil si en verdensøkonomi drevet av markedet og ikke av byråkratisk regulering eller kontroll, er også en viktig betingelse for liberale internasjonalister.

Moderne liberal internasjonalisme

Kants teori ble senere videreutviklet. Storbritannia har vært spesielt viktig i videreutviklingen av liberal internasjonalisme. På 1800-tallet var det en gruppe med britiske filosofer og politikere, blant dem John Stuart Mill og Herbert Spencer, som var kritiske til det internasjonale samfunnets, spesielt kolonimaktenes, avhengighet og bruk av voldelige midler til å beskytte egne geopolitiske interesser. Disse første moderne liberale internasjonalister ønsket å skape en mer organisert og fredfull verden. De foreslå flere måter å omorganisere verden på, blant annet demokratisering av samfunnet, grunnleggelsen av internasjonale strukturer og internasjonale organisasjoner (også kalt transnasjonale organisasjoner av liberalister), og opprettelsen av internasjonale lover.
Drew Cove

Drew Cove er en bukt på vestsiden av Mitchell Peninsula på Bodd Coast.. Den ble først kartlagt fra flyfoto tatt av U.S. Navy under Operasjon Highjump og Operasjon Windmill i 1947 og 1948, og ble navngitt av Advisory Committee on Antarctic Names etter skipselektrikeren John W. Drew i U.S. Navy som var ved Wilkes Station i 1958.
Nasjonalkoalisjonen av syriske revolusjons- og opposisjonskrefter

Nasjonalkoalisjonen av syriske revolusjons- og opposisjonskrefter (arabisk: الائتلاف الوطني لقوى الثورة والمعارضة السورية DIN: al-iʾtilāf al-waṭanī li-qiwā ’l-ṯawra wa-l-muʿāraḍa), også omtalt som Syrias nasjonalkoalisjon for opposisjonelle og revolusjonære styrker og Syrias nasjonalråd, er en koalisjon av Det syriske nasjonalrådet og andre opposisjonsgrupper i borgerkrigen i Syria. Koalisjonen ble opprettet på et samlingsmøte for syriske opposisjonsgrupper i Doha i Qatar 11. november 2012, der Mouaz al-Khatib ble valgt til koalisjonens leder. Suheir Atassi og Riad Seif ble valgt til visepresidenter, og Mustafa Sabbagh til generalsekretær.
Fra opprettelsen søkte koalisjonen anerkjennelse som Syrias rettmessige myndighet. 12. november erklærte Den arabiske liga og Golfrådet at de anerkjente koalisjonen som legitime representantar for det syriske folket. Dagen etter anerkjente også Frankrike koalisjonen som den eneste legitime representanten for det syriske folket.
Fagerstrand (TV-serie)

Om serien

Det ble til tider amper stemning på slutten av serien. Det var særlig handlingene til paret Reidar og May-Brit som vakte harme blant mange av de andre deltagerne. Serien bar preg av alliansebygging innad i deltagergruppa, som de fleste av reality-seriene på TV. Allerede i den andre uka av serien byttet Siri og Anders side, og skapte uro blant deltagerne. I løpet av de neste ukene etter denne hendelsen byttet flere av parene side, noe som hadde innvirkning både på motivasjon og humør blant deltagerne. Likevel, selv om det taktiske og psykiske spillet tappet energi fra alle, så stod huset fiks ferdig den 20. mai. De heldige vinnerne ble Anders og Stine fra Gjøvik. De bodde i huset i ett år før de solgte det.
Otto-von-Bismarck-Stiftung

Otto-von-Bismarck-Stiftung er en offentlig tysk stiftelse underlagt de føderale myndighetene, som ble opprettet i 1996. Den har sete i Friedrichsruh i hertugdømmet Lauenburg. Stiftelsens formål er, tilsvarende de amerikanske presidentbibliotekene, å fremme minnet om statsmannen Otto von Bismarck, grunnleggeren av dagens tyske nasjonalstat.
Stiftelsens daglige leder er Michael Epkenhans. I styret sitter bl.a. parlamentarikeren Carl-Eduard von Bismarck som representant for Bismarckfamilien. Videre ledes stiftelsens kuratorium av Rudolf Seiters. Den har også et vitenskapelig råd som bl.a. inkluderer Henry Kissinger. Formann for stiftelsens vennskapsforening er Michael von Schmude, som også er medlem av kuratoriet.
Stiftelsen omfatter bibliotek, arkiv og utstillinger, og er tilgjengelig for publikum.
Lisztomania (film)

Utgaver

Siden den opprinnelige utgaven av Lisztomania ble sluppet, har tilgjengelige kopier av filmen blitt færre. Tilgjengelige kopier av filmen ble økt på 1990-tallet, da en 2.35:1-formats utgave ble sluppet med Dolby Surround-lyd på Laserdisc. Warner UK har i det senere kommet til enighet med selskapet Digital Classics DVD om å slippe Lisztomania på DVD.

Lisztomania i populærkultur

Det franske alternativbandet Phoenix ga ut en sang ved navn «Lisztomania» på deres album Wolfgang Amadeus Phoenix fra 2009.
Tunisias sentralbank

Historie

Tunisia var fransk protektorat fra 12. mai 1881 til 20. mars 1956, da de ble selvstendige. Den 19. september 1958 ble den første sentralbankloven vedtatt - Act n° 58-90, og 18. oktober ble landets pengereform vedtatt, som bl.a. innebar ny valuta; tunisisk dinar. Den nye sentralbanken var i operativ drift fra 3. november 1958.
I 1988 ble sentralbankloven revidert, og sentralbanken gikk over fra to til én visesentralbanksjefer. BCT fikk også presisert sin målsetting om å opprettholde verdien av den tunisiske dinaren. Den ble revidert igjen i 1994, da den forsterket sentralbankens myndighet innen regulering og overvåkning av finansnæringen.
Det er også gjort revisjoner av sentralbankloven i 2000, 2001, 2006 og 2007.
Sozialistische Arbeiterpartei Deutschlands (1875)

Sozialistische Arbeiterpartei Deutschlands (SAP) var et sosialistisk parti i Det tyske keiserriket fra 1871 til 1918. Partiet ble etablert i 1875 i den tyske byen Gotha, gjennom en sammenslåing av Sozialdemokratischen Arbeiterpartei (SDAP) og Allgemeiner Deutschen Arbeiterverein (ADAV). Partene vedtok Gothaprogrammet. Partiets historie mellom 1878 og 1889 var preget av Sosialistlovene som forbød slike partier. Da lovene ble opphevet skiftet partiet samtidig navn til SPD.
De viktigste støttepunktene for partiet var Berlin, Hamburg, Leipzig, Nürnberg og Bremen.
Maria budskapsdag

Maria budskapsdag, også kjent som Marimesse, Marimesse om våren, Vårfrumess, Maria bebudelse og Herrens bebudelse, på latin Annuntiatio Beatæ Mariæ Virginis, har tradisjonelt vært en viktig merkedag i kirkeåret. Den blir markert omkring 25. mars, ni måneder før juledagen.
Marimesse feires til minne om «Maria bebudelse» som er omtalt i Lukas-evangeliets 1. kapittel, versene 26–56 i Bibelen. «Budskapet til Maria» er hendelsen da erkeengelen Gabriel kom til jomfru Maria og bebudet at hun skal bli med barn unnfanget ved Den hellige ånd. Den unge jomfruen fikk dermed bud om Jesu fødsel. Jomfrufødselen er en av de viktigste doktrinene i den kristne tro. 
«Maria bebudelse» er et vanlig motiv i kirkekunsten og annen kristen billedkunst.

Datoen

Opprinnelig har dagen blitt feiret 25. mars, som er 274 dager før jul, jevnfør det gamle navnet Conceptio Christi. Ut fra denne datoen ble da Jesus født etter 39 fullgåtte uker pluss én dag, det vil si én uke før termin etter dagens tabeller. Dagen ble feiret som nyttårsdag i deler av Europa fram til 1582, men nyttår ble flyttet til 1. januar i forbindelse med overgangen til den gregorianske kalenderen. I Storbritannia (utenom Skottland, som innførte 1. januar som nyttårsdag i 1600) og koloniene, deriblant det senere USA, ble offisielle dokumenter datert med årsskifte 25. mars helt fram til 1752.
MedHum

Historie

MedHum ble dannet i 1991 under navnet Helse Uten Grenser (HUG), etter initiativ fra John-Arne Røttingen overfor landsmøtet i Norsk medisinstudentforening (Nmf).
Den første aksjonen (i 1991) ble arrangert i de norske universitetsbyene Bergen, Oslo, Trondheim og Tromsø og blant en rekke utenlandsstudenter i Tyskland. Den gikk til inntekt for palestinske mor-barn klinikker, i regi av Norsk Folkehjelp. Per Helge Måseide og Trond Vartdal, som var sentrale i å drive fram den første aksjonen, møtte den mangeårige presidenten i palestinsk Røde Halvmåne, dr. Fathi Arafat.
Til tross for at aksjonen erklærte seg partipolitisk nøytral, ble den første aksjonen kritisert for å være både politisk høyre- og venstrevridd (av hhv. studenter fra Bergen og Palestinakomiteen). Etter en intens og omfattende PR-kampanje ble aksjonen likevel gjennomført med stor oppslutning.

Aksjoner

MedHum 2018 går til UNICEF Norges Makani-program som har som mål å gi alle sårbare barn i Jordan tilgang på grunnleggende helse- og utdanningstjenester. Nasjonal leder er Emma Lengle fra Universitetet i Oslo.