Matsentral

Matsvinn

Matsvinn er et globalt fenomen og har etter hvert fått økt oppmerksomhet av politikere, eksperter og frivillige organisasjoner. FAO antyder at en tredjedel av den maten som blir produsert til konsum, blir borte eller kastet gjennom den globale matforsyningskjeden . Bare én tredjedel av all mat som blir kastet ville være nok til å fø alle jordens sultne mennesker. Matsvinn er også sløsing av ressurser som brukes til å dyrke den maten som blir kastet. Vannet som brukes til å dyrke og frambringe maten som kastes globalt, vil være nok til å dekke behovet til 9 milliarder mennesker, som er det antallet personer man forventer å bebo kloden i 2050. Ti prosent av industrilandenes utslipp av klimagasser skyldes produksjon av mat som blir kastet. 8,3 hektar land kreves for å produsere kjøttet og meieriproduktene som kastes av britiske og amerikanske familier, butikker og restauranter. Dette er sju ganger arealet av Amazonasregnskogen som går tapt i Brasil hvert år, hovedsakelig på grunn av kvegdrift og soyaproduksjon til eksport som dyrefôr.

Redistribusjon av overskuddsmat

Forebygging av matsvinn innebærer å begrense genereringen av overskuddsmat i hvert trinn av næringsmiddelkjeden (dvs. produksjon, bearbeiding, distribusjon og forbruk). Hvis dette ikke kan oppnås, er den nest beste løsningen å donere overskuddsmaten til veldedige organisasjoner som fordeler den videre til mennesker med behov for mat.
Det er to tilnærminger for å omfordele overskuddsmat. Den første tilnærmingen er omfordeling gjennom matbanker som mottar overskuddsmat fra ulike leverandører, lagrer det og distribuerer det blant veldedighetsorganisasjoner, for videre distribusjon til personer i nød. Den andre tilnærmingen er gjennom organisasjoner som serverer gratis mat eller utdeler gratis matposer. Den første tilnærmingen (omfordeling gjennom matbanker) heter «indirekte omfordeling» og den andre tilnærmingen (omfordeling gjennom direkte og lokalt organiserte avtaler mellom leverandører og veldedige organisasjoner) «direkte omfordeling».
Som en del av handlingsplanen for sirkulær økonomi har Europakommisjonen vedtatt EUs retningslinjer for matdonasjon for å legge til rette for utvinning og omfordeling av trygg, spiselig mat til de som har behov for det.

I Norge

Direkte redistribusjon er den vanligste formen for redistribusjon i Norge og har eksistert i flere tiår, men skjøt fart da Kiwi i 2004 inngikk nasjonale avtaler med Frelsesarmeen og Kirkens bymisjon om at de kunne hente overskuddsmat i Kiwi-butikkene.
Den første offisielle matsentralen i Norge kom i drift i 2013 etter initiativ fra matbransjen gjennom prosjektet Format 
Matsentralen var fra starten organisert som et samvirkeselskap, med Frelsesarmeen, Blå kors og Kirkens bymisjon som stiftere, seinere ble også evangeliesenter og IOGT Norge medlemmer. Retten til å motta mat fra Matsentralen er ikke knyttet til medlemskap, men til at maten stilles fritt til disposisjon for vanskeligstilte, enten i form av måltider, eller utdelt i poser for tilberedning hjemme.
I juni 2015 ble Matsentralen SA omorganisert til en forening for å bli godkjent som frivillig organisasjon med rett til momskompensasjon. I 2014 mottok Matsentralen i Oslo ca. 1 270 tonn med mat som ble videreformidlet.
I dag finnes det i tillegg matsentraler i Tromsø, Bodø, Trondheim og Bergen. Det jobbes med matsentraler i Rogaland, på Sørlandet og i Vestfold/Telemark.
I 2017 omfordelte nettverket av matsentraler mer enn 1 400 tonn mat til mennesker i nød. Dette tilsvarer 2,8 millioner måltider, med en miljøfordel på 4 200 tonn CO₂ₑ ekvivalenter. I 2018 forventes det å omfordele rundt 2 000 tonn mat/4 millioner måltider som tilsvarer 6 000 tonn CO₂ 
I 2017 ble Matsentralen Norge (MSN) etablert som paraplyorganisasjon for alle matsentraler i landet.