Junkerdal nasjonalpark

Geografi, landskap, geologi

Fjellområdene nord for Junkerdalen er et av de største uberørte villmarksområdene vi har i Norge, med tilstøtende villmark langt innover på svensk side. I parkområdet finnes samtidig mange gamle vitnesbyrd om samisk bosetting og naturbruk. 
Landskapet har en veldig rik flora med mange sjeldne plantearter. Hele området har vært meget viktig for å forstå etableringen og utbredelsen av planter og dyr etter siste istid i Nord-Norge.
Nasjonalparken ligger mellom Sulitjelma i nord og Junkerdalen i sør. Det varierte landskapet ble formet av istiden, og er geologisk viktig. I nord er det vidder med mange vann, størst er Balvatnet. Fjellene i vest har mange små, avsides elver og bekker som renner ut vestover ned i Saltdalen, mens det i sør er typisk innlandslandskap. Her er det brede u-daler og massive fjellpartier. Midt i parken er de sentrale fjellområdene flate og åpne rundt Balvatnet, som ligger midt i parken. Solvågtinden er et markant fjell.
Øverst i dalen renner Graddiselva og Skaidielva som kommer inn fra hver sin sidedal. Disse går sammen til Junkerdalselva og er del av Saltdalsvassdraget.
Junkerdal nasjonalpark ligger i regnskyggen øst for Svartisen, og har ganske varmt og tørt sommerklima. Klimaet, og den gunstige berggrunnen, gir grobunn for veldig mange plantearter. Plantelivet i de øst ble fredet så tidlig som i 1928, og fredingen ble utvidet i 1935.

Flora og fauna

I Junkerdal nasjonalpark finnes en rekke ”plantefjell” med betydelig botanisk artsrikdom. Sjeldne biotoper omfatter kantlynghei og reinrosehei, sistnevnte også med lapprose. Mange av planteartene finnes ellers bare lengre mot nord, eller i andre verdensdeler. Sjeldne arter er grønlandsstarr, tromsvalmue, halvkulerublom, svartbakkestjerne og fjellsolblom som alle har sin sørgrense i nasjonalparken. Andre sjeldne arter omfatter høgfjellsklokke, sølvkattefot, brannmyrklegg og lodnemyrklegg. Den som først beskrev plantelivet i området var Søren Christian Sommerfelt (1794–1838) som i 1820-årene var sogneprest i Saltdal.
Det er hekkeforekomst av svært sjeldne fugler i norsk forstand – jaktfalk, kongeørn, smålom, storlom og havelle er blant disse.
Dyrelivet er rikt på grunn av den rike plantevegetasjonen. Jerv og gaupe har fast tilhold i nasjonalparken, og bjørn kan påtreffes. Hele året slippes rein på beite i Junkerdal nasjonalpark. 
Nasjonalparken har også forekomster av slike sjeldne dagsommerfugler som polarblåvinge og mjeltgulvinge.
Av fisk finnes det i området en av de beste bestandene av røye og ørret i denne delen av Nordland.

Kulturminner

Junkerdal nasjonalpark er først og fremst samenes kultur- og naturområde. Tamreindrift har pågått siden 1500-tallet eller 1600-tallet, men det har vært jaktet og veidet her i uminnelige tider siden istiden. Det finnes spor av samiske teltboplasser, gammetufter, hellere, fangstinnretninger og ildsteder. I skoggrensen finnes også tufter etter fast samisk gårdsbosetting. Samene driver fortsatt reindrift her. 
Det finnes også andre rester av utmarksslåtter, fiske, fangst, hogst og spor etter prøveskjerping og boring i mineralforekomster.

Forvaltning og bruk av området

Etter verneforskriftens bestemmelser skal nasjonalparken kunne brukes til reindrift. 
Fire større turisthytter og flere buer og småhytter ligger innenfor nasjonalparken – Argaladhytta er mest kjent. Det er godt fiske i området, og muligheter for elgjakt. Både fiskekort og jaktkort er obligatorisk.
Nordland nasjonalparksenter ved E6 i Saltdal kommune dekker informasjonsfunksjoner for alle nasjonalparker i Nordland fylke.