google/wiki40b huggingface dataset:
Deutscher Gewerkschaftsbund

Grunnleggelsen

DGB ble grunnlagt av Parlament der Arbeit (Arbeidets parlament) 12.–14. oktober 1949. Parlament der Arbeit er navnet på forbundets kongress som p.t. (2018) holdes hvert fjerde år.

Den partipolitiske uavhengighet

Under Weimarrepublikken hadde fagbevegelsen vært delt i en sosialistisk del under Allgemeiner Deutscher Gewerkschaftsbund, og en kristelig og en nasjonalistisk del i det tidligere Deutscher Gewerkschaftsbund (1919–1933). Under nasjonalsosialismen (1933–1945) ble fagbevegelsen først slått ned, og deretter innlemmet i Deutsche Arbeitsfront. 
Det nye Deutscher Gewerkschaftsbund ble i 1949 grunnlagt som en «enhetsfagforening» (Einheitsgewerkschaft), som innebærer at den er partipolitisk uavhengig. 
Forbundets første leder var Hans Böckler (1875–1951). Böckler hadde allerede fra 1945 begynt å organisere fagforeninger i Rhinland. I 1947 ble han valgt til leder av DGB i den britiske okkupasjonssonen, og fra 1949, etter etableringen av Forbundsrepublikken Tyskland, også på landsplan. Böckler klarte å overvinne den splittelse av arbeiderbevegelsen som hadde eksistert under Weimarrepublikken, med det daværende kristelige og nasjonalistiske Deutscher Gewerkschaftsbund i konkurranse med det sosialistiske Allgemeiner Deutscher Gewerkschaftsbund. Som grunnlegger av DGB regnes også Karl Arnold (CDU).

Fagforbund

DGB representerer arbeidstakernes interesser i sosiale, faglige og andre samfunnstilknyttede spørsmål. DGB inngår ikke egne tariffavtaler.
Fagforbundene som er medlemmer av DGB, teller tilsammen over 6 millioner medlemmer (2018). Det dreier seg om IG Metall (IGM),  Vereinte Dienstleistungsgewerkschaft (»ver.di«), IG Bauen-Agrar-Umwelt (IG Bau), IG Bergbau, Chemie, Energie (IG BCE), Gewerkschaft Erziehung und Wissenschaft (GEW), Gewerkschaft Nahrung-Genuss-Gaststätten (NGG), Gewerkschaft der Polizei (GdP) og Eisenbahn- und Verkehrsgewerkschaft (EVG). Den største enkeltfagforening i DGB IG Metall med ca. 2,27 millioner medlemmer i 2015, fulgt av »ver.di« med 2,04 millioner medlemmer i 2015. Landsorganisasjonen inngår ikke egne tariffavtaler. 

DGB er medlem av Den europeiske faglige samorganisasjon og International Trade Union Confederation.
Johan Ulstrup

Bakgrunn

Ulstrup gikk Sjøkrigsskolen i Horten og ble sjøoffiser i 1918. I årene 1922 til 1924 hadde han et studieopphold i Frankrike. Han tjenestegjorde som lærer ved marineskolen i Bergen fra 1934 til 1939.

Nøytralitetsvernet i 1939-1940

Ved verdenskrigens utbrudd i 1939 ble han satt inn i nøytralitetsvakt. Han ble sjef for Lerøyavsnittet ved Bergen, fikk kommandoen på mineleggeren «Tyr» og rådde over fem vaktbåter og en torpedobåt, i tillegg til Lerøy fort.

Felttoget i Norge i 1940

Natten til 9. april 1940 ga Ulstrup ordre om utlegging av miner i Raunefjorden, som var viktig for forsvaret av Bergen da tyske krigsskip stevnet inn Korsfjorden med byen som mål. Minene ble utlagt rett foran de tyske krigsskipene og på grunn av en innebygd forsinkelsesmekanisme gikk ikke minene av da disse passerte. Derimot virket minene da forsyningsskip passerte senere samme dag, senere i april og helt ut i mai. Han la ut den siste minen i Vatlestraumen 10. mai 1940. Mineleggingen ble ansett som viktig da flere tyske transportskip gikk tapt. Minene «Tyr» la ut påførte tyskerne et tap på tre forsyningsskip, blant annet «Sao Paulo» og «Liege», to krigsutrustede trålere og en barkasse.
Etter at de tyske krigsskipene hadde tatt seg inn til Bergen ga Ulstrup ikke opp kampen og fortsatte sjømilitære operasjoner mot invasjonsstyrkene. Den 17. april ble han utnevnt til sjef for Hardanger Sjøforsvarsavsnitt og Ulstrup organiserte motstand både til sjøs og på land. Fartøyene han rådde over ble samlet i Uskedal, for å hindre de tyske invasjonsstyrkene å trenge inn i Hardangerfjorden. Det kom til kamp og de norske fartøyene ble enten senket eller tatt av tyskerne.

I Storbritannia

Ulstrup forlot Norge ombord på MB «Måken» den 19. september 1940 til Storbritannia. Han fikk kommando på jageren «Mansfield» og deltok i april 1941 med denne i raidet på Øksfjord der sildoljefabrikken ble sprengt. Ulstrup tjenestegjorde deretter i Forsvarsdepartementet i London fra 1941 til 1942 og var ved den norske marineavdelingen på Island fra 1942 til 1945.

Etter krigen

Etter verdenskrigen fortsatte Ulstrup sin tjeneste i Sjøforsvaret. I 1945 ble han sjef for Bodø marineavsnitt. Fra 1946 til 1952 var han minedirektør. I 1952 ble han utnevnt til kontreadmiral og sjef for Marinekommando Øst.
Scarification

Scarification er en relativt ny form for kroppskunst. Man skjærer opp huden i ulike mønstre, for så å holde sårene åpne ved å pakke dem inn i plastfolie eller liknende. Sårene vil etter en stund legge igjen et mønster. Hvorvidt arret stikker ut eller er flatt avhenger av skjæreteknikken, etterbehandlingen eller hvordan huden til personen er.
Advanced Access Content System

Advanced Access Content System (AACS) er en standard for innholdsdistribusjon og digital rettighetsadministrasjon, og skal sørge for å kontrollere hvem som får tilgang og for å forhindre kopiering fra neste generasjon optiske disker og DVD-er. Det hevdes likevel at slik kopiering er mulig ved å benytte programmet BackupHDDVD.
AACS Licensing Administrator (AACS LA), som utviklet AACS, er et konsortium bestående av IBM, Intel, Microsoft, Panasonic, Sony, Toshiba, The Walt Disney Company og Warner Brothers.
Heliconiinae

Utseende

Stort sett middelsstore (vingespenn 30 – 95 mm) med smale vinger. Kroppen er forholdsvis slank. Vingenes grunnfarge er vanligvis oransje eller rødaktig, men mange farger kan forekomme. De fire undergruppene ser forholdsvis ulike ut. Acraeini er spinkle sommerfugler med avrundede vinger, farget i gult, rødt og svart mens vingene hos pasjonsblomstsommerfugler (Heliconiini) er lange og smale med sterke farger. Perlemorvinger (Argynnini) er kraftigere bygd med bredere vinger, med brunoransje grunnfarge og regelmessige, firkantede svarte flekker. Vagrantini ligner mange andre grupper av flikvinger.

Levevis

De forskjellige undergruppene i Heliconiinae er ofte ganske spesialiserte med hensyn til larvenes næringsplanter. De fleste artene i den nordlige gruppen perlemorvinger (Argynnini) har larver på fioler (Viola spp.), mens de fleste av de mange artene av pasjonsblomstsommerfugler (Heliconiini) lever på den artsrike slekten pasjonsblomster (Passiflora spp.). Noen arter av Acraeini lever også på denne slekten, men denne gruppen kan også finnes på andre planter.

Mimikrykomplekser

Acraeini og Heliconiini tar opp giftstoffer fra plantene de lever på som larver, av og til også fra andre kilder. De har utviklet spesielle, ofte svarte og røde eller gule, fargemønstre som signaliserer dette. Mange ubeslektede sommerfugler fra flere ulike grupper har etterlignet dette mønsteret i den grad at selv eksperter ofte tar feil av dem. Dette kalles mimikrykomplekser. Man skiller mellom Batesisk mimikry, der en spiselig art etterligner en uspiselig og oppnår beskyttelse ved dette, og Müllersk mimikry der to uspiselige arter utvikler lignende utseende (konvergent evolusjon), der begge drar nytte av å ligne på den andre. Overgangene mellom disse to formene er glidende, for mange arter er delvis uspiselige.
Vanlig furubarveps

Utbredelse

I det sydlige Norge, det nordligste funnet er fra øya Vega i Nordland. I Europa, fra Spania i vest til Asia, inn i Russland.

Utseende

Hunnens kroppslengde er opptil 10 millimeter,  lyst gulaktig og et svart parti midt på bakkroppen. Hunnen har svart hode og trådformete antenner.
Hannen kropp er noe mindre, 7-8 millimeter og vanligvis svart. Hannen har fjærformete antenner.  
Larvene er opptil 28 millimeter, gulgrønne med svarte punkter og streker på sidene. Hodekapselen er brun.

Levevis

Flygetiden er i slutten av juni og begynnelsen av juli. Hunnen legger eggene i nålene på furutreets skudd. En hunn kan legge 100-150 egg. Med eggleggingsrøret på undersiden av bakkroppen, skjærer hun et snitt inn i kanten av barnålen.  Her legges eggene i rader med 3 til 20 egg i hver barnål. Eggene legges side ved side og ikke adskilt som hos rød furubarveps. Rekken av egg dekkes med et ekskret. 
Larven bruker omtrent to måneder på utviklingen. I løpet av september og litt inn i oktober er larvene fullt utvokste. De slipper seg ned i skogbunnen under treet, og spinner seg inn i kokong. Larvene overvintrer i kokongen som larve og går først inn i puppestadiet om våren. 
I Mellom-Europa kan vanlig furubarveps ha to generasjoner i løpet av ett år. I Norden har vanlig furubarveps bare en generasjon.

Skadedyr

I Norden har det ikke vært omfattende skade angrep av vanlig furubarveps, bare lokale angrep på mindre områder. De alvorlige angrepene på furu har vært forårsaket av rød furubarveps. 
Ved et større angrep blir konsekvensen at furutreet får redusert tilvekst av nye skudd. Ved helt avnåling av et tre er sjansen for at treet dør stor. Larveperioden til vanlig furubarveps fortsetter etter at årets nåler er fullt utvokst, slik at trærne vil overvintre uten nåler. Treets næringsreserve blir liten neste vår, og dette kan forårsake treets død. Ved et moderat angrep er muligheten for at treet overlever større.
Vanlig furubarveps legger egg på fleste artene av furuer, både unge og eldre trær, som Pinus sylvestris, Pinus mugo og Pinus contorta. 
Insekticider er i praksis eneste alternativ ved bekjempelse av et angrep. Virussykdom er kjent for vanlig furubarveps. Men viruset har ikke blitt kunstig fremstilt og heller ikke benyttet til praktisk bekjempelse.
Yarkant

Yarkant, Yarkand eller Shache (kinesisk: 莎车县 ; pinyin: Shāchē Xiàn; uigursk: يەكەن ناھىيىسى / Yeken Nahiyisi) er et fylke i prefekturet Kaxgar i den autonome region Xinjiang i Folkerepublikken Kina.
Hovedsetet er den historiske oasebyen Yarkand, av stor betydning for den sørlige gren av Silkeveien rundt ørkenen Taklamakan.
Befolkningen var på 613 671 innbyggere i 1999.

Jernbane

Kashgar-Hotan-jernbanen løper gjennom området.

Vei

Kinas riksvei 315 løper gjennom området. Den fører vestover fra Xining i provinsen Qinghai til Kashgar (Kashi) i Xinjiang.
Prim (pålegg)

Prim er et meieriprodukt med lange tradisjoner i Norge, både som pålegg og som smakstilsetning i annen mat. Prim lages på samme måte som brunost, men man koker ikke myseblandingen så lenge. Prim inneholder dermed mer vann enn brunosten, og den er derfor mykere og smørbar. Hovedproduksjonen av prim i Norge i dag foregår hos Tine Meierier Sør Voll. Tidligere brukte man biproduktene fra produksjon av prim til å lage pultost.

Innhold av karbohydrater i Prim

Prim inneholder 54 gram karbohydrater per 100 gram
Trifle

Trifle er en dessert laget av tykk vaniljesaus, frukt, sukkerbrød, fruktsaft eller gelatin, og pisket krem, som arrangeres i lag. Desserten stammer fra England, hvor oppskriften første gang ble publisert i 1596.
Noen varianter av desserten inneholder en liten mengde alkohol, slik som portvin eller oftere søt sherry eller madeira. Varianter uten alkohol kan bruke søte safter eller mineralvann slik som ingefærøl i stedet, idet væsken er nødvendig for å mykne kakelagene.
Personinntekt

Personinntekt er et beregningsgrunnlag for trygdeavgift og trinnskatt for personlige skatteytere. Personinntekter omfatter arbeidsinntekter, pensjonsinntekter, føderåd, livrenter og næringsinntekter, men ikke kapitalinntekter til forskjell fra alminnelig inntekt. Det gis ikke fradrag i personinntekt for lønn (slik som minstefradrag); skatt på personinntekt er derfor i stor grad en bruttoskatt.
Reglene for beregning av personinntekt er gitt i skatteloven kapittel 12.

Personinntekt i enkeltpersonforetak

Det beregnes personinntekt av inntekt fra enkeltpersonforetak. Hovedgrunnlaget for beregningen er virksomhetens alminnelige nettoinntekt, men med visse fradrag. Dette kalles for foretaksmodellen. I hovedsak gjøres følgende beregninger for å komme frem til personinntekten: kapitalutgifter i virksomheten legges til i grunnlaget, faktiske kapitalinntekter, skjerming og lønnsfradrag trekkes fra.
Oddernes kirke

Historie

En runestein som opprinnelig stod på kirkegården forteller at området har vært sentralt for lokalsamfunnet også lenger tilbake i tid med sin henvisning til Olav den hellige. Funn i gravhauger i området vitner om bosetting helt tilbake til 400 e.Kr. Det er også antatt at det lå en kongsgård på Oddernes allerede før 800. Oddernessteinen står nå inne i våpenhuset.
Sør for der runesteinen sto frem til 1990, støtte graveren Petter Foss på seks forseggjorte, steinsatte groper på om lag en meter i tverrmål. Utfra hans beskrivelse er det antatt at det er kokegroper han fant. De var fortsatt fulle av trekull, og han fylte opp en sekk og tok med seg hjem til sin kone! Gropene fra 1907-utgravningen lå på nesten to meters dyp. Senere ble det funnet 25 groper i forbindelse med kirkegårdsutvidelsen i begynnelsen av 1960-årene, og da det ble satt opp nytt menighetshus i 1971–1972 ble det avdekket ytterligere ca. 250 groper.
Dokumenter fra middelalderen, utgitt i Diplomatarium Norvegicum, forteller mer om Oddernes kirke og dens historie. Et brev fra 1344 viser at presten på Oddernes da var sira Eirik.
En rekke skinnbrev fra perioden 1416-1444 viser at presten i Oddernes kirke på den tiden var sira Svein Herleiksson. Han eide bl.a. gårdene Øresland og Kvannes i Høvåg. Et av brevene forteller at Svein ble slått "eit lemsterhog j hofwdhet" av en viss Torbjørn Lokk, mens et annet viser at Herleiksson ble tilgitt av en viss Eivind Taraldsson for å ha drept sønnen hans. 
I Svein Herleikssons tid, nærmere bestemt i 1429, ble det bestemt av biskop Audun av Stavanger at tienden fra bl.a. Oddernes sogn skulle gå direkte til St. Mikaels alter i domkirken i Stavanger. 
I 1630-årene ble kirken forlenget med 8 meter etter at Christian IV hadde gitt en gave på 100 riksdaler til formålet etter sitt besøk i 1635. Det ble brukt mer enn 200 riksdaler til betydelige reparasjonsarbeider i årene 1642–1644. I 1699 fikk kirken klokketårn. Det er tre klokker i tårnet og den eldste er fra 1200-tallet.

Inventar

Orgelgalleri, altertavle, prekestol og tårnbygg er alle gitt som gaver fra den første borgermester i Kristiansand, Christen Nielssøn Wendelboe og hustru. Prekestolen er et klassisk barokkarbeid.
Kirkens galleri er i en enkel renessansestil. Det har 44 felter med bilder av profeter, apostler og allegoriske figurer.
Oddernes kirke fikk nytt, innvendig tak i 1788. Det ble kunstferdig dekorert. Dekorasjonene samt utsmykningen over galleriet og på veggene ble overmalt med brunmaling i 1827. I 1927 ble overmalingen fjernet.
Håkon Olsrud

Idrettskarriere

I Verdenscupen i langrenn for funksjonshemmede 2010/11 fikk han en syvende- og en åttendeplass som beste plasseringer, og han kom på niendeplass totalt. I Para-VM på ski 2011 deltok han på sprinten, der han kom på 21.-plass. I verdenscupen 2011/12 fikk han sjetteplass på 30 km klassisk som beste enkeltresultat, og endte igjen på niendeplass totalt.
Han kom på femteplass i verdenscupen 2012/13, med 338 poeng, og det norske laget kom på andreplass i verdenscupstafetten i stafett, åpen klasse i mars 2013. Individuelt fikk han to fjerdeplasser i Cable i USA som beste enkeltplasseringer. Han deltok også i Para-VM på ski 2013 i Sollefteå i Sverige. Der fikk Norge bronse i stafett, åpen klasse. Individuelt kom han på sjetteplass på 20 km fri teknikk.
I verdenscupen 2013/14 kom han på niendeplass totalt, med 208 poeng, der russiske Rusjan Minnegulov vant for andre året på rad. I mars 2014 deltok han i Paralympiske vinterleker 2014 i Sotsji, der han kom på 15.-plass på sprinten og 18.-plass på 10 km fri teknikk.
Olsrud fikk sin første individuelle pallplassering i verdenscupsammenheng da han kom på tredjeplass 20 km fri teknikk i Surnadal i mars 2015. Han kom på syvendeplass sammenlagt i verdenscupen 2014/15. Han deltok i Para-VM i friidrett 2015 i Cable i USA, og endte der på niendeplass på 20 km fri og på sprinten, samt tiendeplass på 10 km klassisk. Norge kom også på fjerdeplass på stafett, åpen klasse Sesongen etter kom han på åttendeplass i verdenscupen 2015/16.
I Para-VM på ski 2017 kom han på syvendeplass på langdistanse og åttendeplass på mellomdistanse i klassen for stående, og han ble slått ut i semifinalen på sprinten, der han også endte på åttendeplass. I stafett åpen klasse fikk Norge sølv, der Olsrud gikk sammen med Nils Erik Ulset og Eirik Bye.
Olsrud representerte Norge under Paralympiske vinterleker 2018 i Pyeongchang i Sør-Korea. På 20 km fri teknikk fikk han bronse, bak Ihor Reptyukh og Benjamin Daviet.
Numitor

Numitor av Alba Longa var ifølge romersk mytologi en konge som nedstammet fra den trojanske flyktningen Aineias, og far til Rea Silvia. Han ble styrtet av sin bror, Amulius, og kastet ut av sitt kongerike. Amulius myrdet også hans sønner. Men hans barnebarn, Romulus og Remus, gjeninnsatte ham på tronen etter å ha drept Amulius.
Olympisk rekordhistorikk på 1000 m hurtigløp

Olympisk rekordhistorikk på 1 000 m hurtigløp. Øvelsen kom på programmet for damer i 1960 og herrer i 1976.
Naustrose

Naustrose er en eufemistisk betegnelse for en form for graffiti som finnes i gamle kystmiljøer. Naustroser er stiliserte tegninger eller ristninger som forestiller vulva, det ytre kvinnelige kjønnsorgan. En naustrose består som regel av en oval med en vertikal strek i midten. Naustroser er oftest å finne i typiske mannsmiljøer i kyststrøkene, på og i naust, sjøstuer og rorbuer.
Ristninger med årstall, navn og andre inskripsjoner, eller med tegninger av symboler, mennesker og dyr, er vanlige i stavkirker og andre typer byggverk fra tidligere tider. De er ofte blitt oppfattet som skjemmende, men blir nå sett på som historiske kilder.
På Romsdalsmuseets bygninger kan en finne mange ristninger med de samme motivene eller innskriftene, men også tegninger av båter og annet med tilknytning til kystkulturen. Naustroser finnes også på flere av museumsbygningene, risset inn på bordkledning, reisverk eller tømmer.
Naustrosene kan være fruktbarhetssynboler som uttrykker ønsket om godt fiske, eller uttrykk for pubertale fantasier. At denne typen ristninger har fått navnet «naustrose», vitner om en viss poetisk sans.
Mathias Bonsach Krogh

Politisk engasjement

Krogh var også nord-norsk politiker, og satt på Stortinget 1815–1816, der han arbeidet for det første brudd på Bergenskjøpmennenes monopol i Nordlandshandelen, da det ble gitt kjøpstadsrettigheter til Hundholmen (1816), som senere ble Bodø by. Han forfektet også et nord-norsk landvern. For sitt samfunnsengasjement, spesielt for fattigvesen og skolevesen, ble han tildelt den svenske Nordstjerneordenen (1815). Bonsak Krogh var også mottaker av Dannebrogordenen (1812). På Alstahaug kirkegård står støtten hans med inskripsjonen «..han efterlader sig verken Riigdom eller Uvenner». En byste av ham ble reist på gården Belsvåg i 1999, avduket av kongen og dronningen.
Robertfesten 2014

Robertfesten 2014 der det ble delt priser til personer innen film- og tv-bransjen, ble holdt den 26. januar 2014. Dette var den 30. gang, at showet ble avholdt. Vert for arrangementet var Oliver Zahle. Det ble ikke sendt i tv.
Jakten vant sju priser, blant annet for beste film, regissør, manuskript og mannlige hovedrolle, fra de 14 kategorier, filmen var nominert i.
Nordre Sunnmøre prosti

Nordre Sunnmøre prosti er et tjenestedistrikt i Møre bispedømme i Den norske kirke.  Prosten har sete i Ålesund hvor Ålesund kirke er prostikirke.
Prostiet omfatter kommunene Giske, Haram, Sula og Ålesund.
Prostiet er inndelt i sogn, som er den minste og grunnleggende enheten i Den Norske kirke. Tidligere var det også inndelt i prestegjeld, men disse ble faset ut på begynnelsen av 2000-tallet.
De ansatte i kirken er enten ansatt av sognet gjennom kirkelig fellesråd, eller i prostiet. De fleste prestene er ansatte i prostiet, og har tjenesten sin knyttet til et eller flere sogn.
Herbert von Bose

Bakgrunn

Han tilhørte en gammel katolsk saksisk adelsslekt og var sønn av den keiserlige regjeringsråden Fedor von Bose (1856–1919), avdelingssjef i den keiserlige generaldireksjonen for jernbanen i Elsass-Lothringen, og hans første kone Johanna Dill (1859–1888).
Bose ble 7. oktober 1919 gift i Kassel med Therese Kühne (født 10. november 1895 i Jüterbog, Brandenburg, død 4. desember 1963 i Schopfloch i Schwarzwald), datter av infanterigeneralen Viktor Kühne og Maria von Eschwege.

Karriere

Bose var først kongelig prøyssisk kaptein. Som politisk sekretær for visekansler Franz von Papen ble han sjef for visekanslerens presseavdeling. I denne funksjonen var han en av forfatterne av Marburgtalen, som tydelig formulerte den konservative kritikken mot nasjonalsosialismen. Det var forhåpningen at talen skulle få i stand en standhafighet blant alle opposisjonelle i Tyskland, og få dem til å yte motstand mot nazismen.  Man ønsket også å utnytte spliden mellom Reichswehr og SA og dessuten å få den aldrende Hindenburg med på det Hitler-fiendtlige laget.
Marburgtalen var i og for seg en suksess – som den amerikanske ambassadør i Berlin, William Dodd, noterne seg, ble den provokative hilsen «Heil Marburg»  allesteds nærværende i landet - men Boses, Jungs og Tschirschkys plan ble likevel ikke virkelighet. Papen vaklet, og fikk seg ikke til å reise rett til  Hindenburg straks talens gjennomslagskraft ble åpenbar for folk. Dessuten var Hindenburgs sønn såpass klossete at han røpet Bose-Tschirschky-planen overfor hærminister von Blomberg og hans stabssjef von Reichenau. Sistnevnte var på parti med Heinrich Himmler og Reinhard Heydrich, og dermed glapp sjansen ved at nazistene fikk summet seg. Da Papen noe senere gjorde seg klar til avreise til Hindenburg, var det for sent. Han ble arrestert.
Som resultat av denne talen ble også Bose skutt og drept av SS ved sitt skrivebord i 1934 i forbindelse med de lange knivers natt. Bose, Jung, Klausener og Röhm ble drept, mens Papen ble skånet.
Dyrebart liv

Dyrebart liv er en musikk-EP med Vanskapt, utgitt i 2002.
C/2009 R1

C/2009 R1, en av mer enn 50 kometer som også er kjent som McNaught, er en ikke-periodisk komet som ble oppdaget 9. september 2009 av den britisk-australske astronomen Robert H. McNaught, ved å bruke Uppsala Southern Schmidt Telescope ved Siding Spring Observatory i New South Wales, Australia. Oppdagelsen ble bekreftet amme dag av Optical Ground Station telescope ved Tenerife. Etter oppdagelsen ble tidligere bilder av kometen funnet fra 20. juli, 1. august og 18. august 2009.
Det er antatt at kometen kommer til å forlate solsystemet permanent.
Shandonghalvøya

Shandonghalvøya (山东半, pinyin: Shandong Bandao, også kalt Jiaodonghalvøya, 胶东半), er en halvøy i provinsen Shandong i det nordøstre Kina. Den utgjør en del av søndre bredd av Bohai-havet og ligger ellers inntil Gulehavet.
De største byene på halvøya er Qingdao, Yantai og Weihai.
Fraa By og Bygd

Fraa By og Bygd var ei nynorsk tidsskrift som kom ut fra 1870 til 1879. Tidsskriftet kom ut i Bergen, og var et av de første i sitt slag redigert på nynorsk.
Henrik Krohn var hovedmannen bak tidsskriftet. Han drev gjennom at Vestmannalaget skulle gi ut et tidsskrift. Første heftet av Fraa By og Bygd er innbundet i prydbind med gull og i de norske fargene hadde Krohn med seg til Ole Bull 17. mai 1870 da vestmennene hilste Bull velkommen hjem fra amerikaferd. Krohn var redaktør de fem første årgangene. Han skrev både dikt og om naturvitenskapelige tema, i tillegg til den faste oversiktartikkelen Ute og heima. Blant dem som leverte tekster til bladet var Kristofer Janson, Aasmund Olavsson Vinje, Arne Garborg, John Klæboe, Andreas Austlid, Hans Mo og Marius Nygaard.
Hagbard E. Berner ville gjerne ha Fraa By og Bygd til blad for Det Norske Samlaget, men styremedlemmene Olaus Fjørtoft og Hans Jacob Horst ville ikke ha noe samarbeid med Vestmannalaget. Dessuten vurderte Samlaget å lage et eget blad.
De siste fem årene var Fraa By og Bygd et månedstidsskrift. I disse årene var formannen i Vestmannalaget også redaktør. I rekkefølge var det Olav Lofthus (6. årgangen), Hans Mo (7.-9. årg.) og Ed. G Johannessen (den tiende og siste årgangen).
Henrik Krohn var drivkraften bak tidsskriftet i alle år, så da han døde i 1879 gikk Fraa By og Bygd inn. Tallet på abonnementer var i alle år lavt.