Henry Morgan

Henry Morgan (født ca. 1635, død 25. august 1688) var en dristig og hensynsløs pirat av walisisk opprinnelse som fikk et navn i Karibia som leder for sjørøvere og kapere.

Bakgrunn

Henry Morgan var den eldste sønn av Robert Morgan, en lavadelsmann (væpner) i Llanrhymny i Glamorgan helt syd i Wales. Detaljene fra hans tidligste liv er uklare. Etter sigende ble han som gutt kidnappet i Bristol og solgt som slave til en plantasjeeier på Barbados og kom deretter til Jamaica. Derimot var hans onkel Edward Morgan viseguvernør (Lieutenant-Governor) av Jamaica, det vil si defacto nestleder av provinsen, og må ha maktet å få satt ham fri eller han rømte selv. Henry Morgan giftet seg med sin onkels datter, sin kusine Mary.

Kaptein

Det er derfor sannsynlig at han var den kaptein Morgan som slo seg sammen med flåten til Christopher Myngs i 1663 og deltok i ekspedisjonen som erobret de spanske bosetningene ved Vildemos, Trujillo og Granada.
I 1666 var Morgan kommandør av et skip i Edward Mansfields ekspedisjon som tok øya Old Providence (Santa Catalina), og da Mansfield ble fanget og drept av spanjolene kort tid etter ble Morgan valgt av buccaneerene som deres admiral.

Admiral

I 1668 ga guvernøren av Jamaica, Sir Thomas Modyford, ham oppdraget å ta noen spanske fanger på Cuba for å kunne avsløre noen detaljer om et truende angrep mot Jamaica. Med ti skip og til sammen 500 mann gikk Morgan i land på Cuba, erobret og herjet Puerto Principe, og seilte deretter mot den befestede og godt voktede byen Puerto Bello i Panama. Det er sagt at Morgans menn benyttet jesuitter som de hadde tatt til fange som menneskelige skjold da de erobret det tredje og den aller vanskeligste festningen. Den spanske guvernøren av Panama ble forskrekket av den dristige ekspedisjonen og forsøkte forgjeves å tvinge inntrengerne ut, og til slutt klarte Morgan å presse ut en løslatelsessum for å forlate stedet.

Kritikk for grusomheter

Disse ekspedisjonene hadde i betydelig grad gått hinsides det oppdrag som Morgan hadde fått og ble fulgt av betydelige grusomheter og overdrivelser, men guvernøren av Jamaica dekket over det hele under begrunnelsen at det var nødvendig for England å ha frie hender til å angripe spanjolene hvor enn det var mulig. I London påsto Admiralitetet offentlig at de var uvitende til hendelsene mens Morgan hans mannskap returnerte til deres base i Port Royal på Jamaica for å feire.

Nye ekspedisjoner

Modyford ga imidlertid Morgan et nytt oppdrag mot spanjolene, og han utførte det ved å herje de cubanske kystområdene. I januar 1667 ble Morgans største skip ved en ulykke blåst i filler som følge av en overstadig fest om bord. Morgan og hans offiserer unnslapp uten større men.

Herjingen av Maracaibo

I mars herjet han Maracaibo i Venezuela hvor beboerne hadde flyktet da de engelske seilene først ble oppdaget. Morgan tilbrakte en del uker i den venezuelanske bosetningen Gibraltar ved innsjøen Maracaibo hvor han torturerte flere av de rike beboerne for å få avslørt hvor rikdommen var skjult. Da han kom tilbake til Maracaibo lå det tre spanske skip og sperret utfarten til Det karibiske hav. Likevel klarte han å ødelegge disse, fikk betydelig med skatter fra ett av de spanske skipene som hadde strandet, og presset en stor løslatelsessum for å forlate området. I tillegg klekket han ut en sinnrik plan for et falskt angrep fra land mot festningen som overbeviste guvernøren at han måtte snu kanonene. Dermed kunne Morgan og hans skip seile trygt ut uten beskytning. Tilbake på Jamaica fikk han igjen kritikk for unødvendige grusomheter, men ble ikke straffet av Modyford.

Kaper

Spanjolene på siden side handlet tilsvarende og da Morgan fikk en ny kommando, som kommandør for alle krigsskip på Jamaica, og krige mot alle spanske interesser, ødelegge deres skip og havner, betalt ved utbytte tatt fra spanjolene. Morgan og hans mannskap var derfor i juridisk forstand kapere, ikke pirater.
Følgelig, etter å ha herjet kysten og innlandet i og på Cuba satte Morgan kursen for Panama. Han gjenerobret øya Santa Catalina den 15. desember 1670 og den 27. desember hadde han også tatt festningen Chagres med det resultat at rundt 300 av garnisonen ble drept. Med 1400 mann dro han oppover elva Chagres og kom fram til byen Panama den 18. januar 1671, beseiret en mye større styrke enn sin egen og tok byen. Tyvgodset ble sagt å ha oversteget 100 000 pund av datidens valuta. Berømmelsen fra dette vågestykket ble opphevet av den sedvanlige herjingen og grusomhetene som hans mannskap utførte på den vergeløse byen.
Samtidig hadde England avsluttet sin krig mot Spania, og til tross for at Morgan tidligere hadde mottatt kongelig støtte for sine handlinger mot spanske interesser ble han arrestert og sendt til England i 1672 for stå ansvarlig som pirat. Hans hell snudde seg igjen ved at kong Karl II av England hørte om hans dåder, og adlet ham i 1674 og lot ham returnerte til Jamaica det påfølgende året for få stillingen som nest-guvernør.

Alkoholiker

Morgans helse var bortimot ødelagt av drikking og utsvevende liv og det tok til slutt livet av ham. Han døde rik på gods, øyensynlig av tuberkulose, men uten barn. Han ble gitt en helts begravelse ved salutt fra skipene i havnen og fra festningen Fort Charles. Hans hustru Mary arvet ham. Fire år senere, i 1692, ødela et jordskjelv Port Royal, inkludert gravlunden og Morgans grav.