Hanne Nabintu Herland

Familiebakgrunn og utdannelse

Hanne Nabintu Herland ble født i Zaïre, nå Den demokratiske republikken Kongo. Foreldrene flyttet fra Norge til Afrika i 1960-årene for å jobbe for UNESCO. Det var en venn av foreldrene, høvdingen for Shi-stammen i Kongo, som gav henne navnet Nabintu da hun ble født. Hun vokste opp på internatskole i Kongo fra 7-årsalderen, senere i Kenya og Rwanda. Som 19-åring flyttet hun til Norge. Herland snakker norsk, engelsk, fransk og swahili flytende.
Herland har mastergrad i religionshistorie fra Universitetet i Oslo fra 2005. Mastergradsoppgaven omhandlet Quadi-domstolens betydning for islamisering i Kenya.

Debattant og forfatterskap

Hanne Nabintu Herland utgav sin første bok som 11-åring, etter at familien måtte tilbringe tre måneder i jungelen i Afrika etter en flystyrt. I 2006 var hun medforfatter av debattboken Den norske stønadskulturen, hvor hun hevdet at Norge er et stønadsorientert samfunn som har gitt arbeidssøkende innvandrere stønader istedenfor å gi dem et konstruktivt arbeid. Hun har siden gjentatt sin tese om at passivisering av innvandrere er en form for nedlatenhet og rasisme.
I 2007 vakte hun oppsikt i norsk offentlig debatt med kronikkene «Vestlige kvinners nederlag» og «Rasismen mot hvite» i Aftenposten. Hun mente at feminismen og den seksuelle frigjøringen hadde redusert kvinner til seksuelle objekter i den vestlige kulturen. Hun har siden brukt feminismen som forklaring på endel norske menns ekteskap med eksempelvis russiske og thailandske kvinner. I sin andre kronikk hevdet Herland «den rasismen det er aller mest av i Norge,» er «nådeløs hakking på enhver med hvit hud».
I 2010 utgav hun debattboken Alarm! Tanker om en kultur i krise, hvor hun hevder at europeere er i ferd med å «begå kulturelt selvmord». Hun beskriver fenomener som selvrealisering, egoisme og seksuell frigjøring som alvorlige og selvdestruktive. Hun mener at sekstiåtterne har motarbeidet grensesetting i skolen, og at samfunnsutviklingen har ført til at politiet mister sin autoritet, at kirken mister sin autonomi, og at offentligheten preges av kulturradikal sensur. Anklagen om sensur ble senere trukket frem samme år, da et filmet foredrag av Herland ble fjernet fra Norsk Misjons Bistandsnemnds nettsider, med henvisning til at Herland hadde vært «unyansert».
I 2011 hevdet Hanne Nabintu Herland i en kronikk i Vårt Land at Norge er «Vestens mest antisemittiske land.»
I 2012 utgav hun boken Respekt, der hun diskuterer det hun mener er norsk snillisme, rasisme mot hvite, middelmådighet, jantelov og mangel på respekt for tradisjonell, norsk kultur. Hun hevder at Norge befinner seg i en «borgerkrig» og at sekstiåtterne «smadret» vår egen kultur, «egget til splid mellom far og mor, barn og foreldre, lærer og elev, mann og kvinne», og «nedtonet tradisjonelle autoriteter som politi, lærer og prest, infiltrert samfunnsforskning, skoleverket, forlagsvirksomhet og andre institusjoner». Denne indoktrineringen i Norge skjer ifølge Herland «ironisk nok etter omtrent de samme propagandametodene som tyskerne brukte  i forkant av og under krigen». Hun skriver videre at nordmenn lever i «en konstant krigssituasjon», en krig som foregår i byråkratiet, på arbeidsplassene og i familiene. Hun skriver også om sin gudstro og om sitt kultursjokk ved å komme til Norge etter oppveksten i Afrika. Kritikk har i det vesentlige handlet om generalisering, karakteristikker og anekdotisk bevisføring.

Utmerkelser

Hanne Nabintu Herland ble tildelt Emmausprisen i 2010 for beste bok for voksne som «på en fremragende måte formidler og aktualiserer kristen tro og kristne verdier» for Alarm! Tanker om en kultur i krise.