Haraldshaugen

Riksmonumentet Haraldshaugen, lokalt også kjent som Haraldsstøtten, er et monument til minne om Harald Hårfagres samling av Norge i 872. Støtten ble avduket i 1872 i forbindelse med tusenårsjubileet for slaget i Hafrsfjord, der Norge ifølge sagaen ble samlet til ett rike. Monumentet står på Gard like nord for bykjernen i Haugesund på stedet der Harald Hårfagre sies å ha blitt gravlagt.  
Monumentet er tegnet av arkitekt Christian Christie, som en stor gravhaug omgitt av en granittmur med 29 bautasteiner, en fra hver av de gamle norske fylkene. På toppen av haugen står en 17 meter høy granittobelisk, med fire bronsepaneler rundt basis. Hvert av panelene avbilder viktige scener fra Harald Hårfagres liv og levnet.
Haraldshaugen har vært et av Haugesunds fremste klenodier helt siden avdukingen. I forbindelse med tusenårsskiftet ble Haraldshaugen valgt til Haugesunds tusenårssted.

Historiske kilder

Hele tiden etter at monumentet ble reist har det hengt ved en skygge av tvil; er det nå hundre prosent sikkert at det er her Harald Hårfagre ble begravet? Spørsmålet kan langt på vei besvares ved en gjennomgang av monumentets historie:

Nyere tid

Etter Snorre gikk det fire og et halvt århundre før neste kommentar om Harald Hårfagres grav. Det er av den store historikeren og litteraten Tormod Torfæus, som da bodde på Stangeland i nåværende Kopervik. Torfæus ville tydeligvis etterprøve Snorre, og han oppsøkte sagaens Haugar; gården Hauge i nåværende Haugesund, i området rundt Skåre kirke. Men han lette forgjeves. Ikke fant han noen grav, og ingen steiner. Så, i 1685, fikk han vite at et godt stykke nord for Skåre, på Gard, lå det ruiner av en liten steinkirke. Han kom i tanker om at det var denne kirken Snorre hadde ment. Og på Gard fant Torfæus kirkeruinen, og fant også en steinhelle som hadde noenlunde riktige mål ut fra Snorres beskrivelse. Den lå som dørhelle utenfor et av husene på Gard. Dermed mente han å ha funnet iallfall hvilken gård Harald var blitt gravlagt på. 
Her er det viktig å presisere: Tormod Torfæus fant altså ikke noen gravhaug, det han fant var en stor steinhelle, og det var ikke på Haugar slik det er uttrykkelig skrevet i sagatekstene.
Seksti år senere var amtmann Bendix de Fine på stedet. Han fant igjen steinhella på Gard, og han konkluderte som Torfæus med at dette måtte være stedet der Harald Hårfagre var begravet. Og hva mer: Like ved kirkeruinen mente han å se restene av en temmelig ødelagt gravhaug. De Fine bestemte seg for at dette «måtte» være Haralds haug.

Gjenreising av monumentet

I 1862 tok Foreningen for norske Fortidsminnesmerkers bevaring kontakt med magistraten i Haugesund. Ønsket var å ta ordentlig vare på de formodede gravhellene, å reparere og gjenreise steinkorset som hadde stått bortenfor, og å sikre den gamle kirketomten. Foreningen for norske Fortidsminnesmerkers bevaring og magistraten samlet sammen midler til å kjøpe området for 70 spesiedaler, hvorav 28 kom fra Foreningen for norske Fortidsminnesmerkers bevaring. Formann for foreningen var nettopp Nicolay Nicolaysen. Men det var mange som syntes dette var langt fra tilstrekkelig. En komite av framstående haugesundere appellerte til landsmenn hjemme og ute om å gi et bidrag til reising av et monument over Harald Hårfagre, og at dette skulle reises på ruinene av hans grav til 1000-årsjubileet for slaget i Hafrsfjord. Aksjonen ble støttet av Regjeringen, Stortinget, kongehuset og Foreningen for norske Fortidsminnesmerkers bevaring. 
Christian Christie fikk oppdraget med å tegne monumentet, det ble et storslagent konsept, og prisen ble deretter. Budsjettet var på fem tusen spesiedaler, og da var ikke hogging og transport av «fylkessteinene» medregnet, for det var det forutsatt at distriktene skulle betale selv. Alle gode støttespillere til tross, så gikk innsamlingen tregt. Til slutt ble det klart at på denne måten ville monumentet ikke stå klart til jubileet, og komiteen måtte gå til Stortinget for å få ekstrabevilgning til restbeløpet. Bevilgningen kom, selv om den satt et stykke inne. Søren Jaabæk og fire andre bonderepresentanter stemte hardnakket imot. De nektet å gi penger til monument over en konge som hadde tatt odelen fra bøndene!
Monumentet ble avduket ved stor festivitas den 18. juli 1872, i nærvær av kronprins Oscar (den senere Oscar II), førstestatsråd Frederik Stang, stortingspresident Kildal og en sverm av andre framstående personer, foruten 20 000 tilreisende og gjester. Haugesund hadde den gang fire tusen innbyggere, og man kan undres hvordan det var fysisk mulig å motta så mange mennesker! Kronprins Oscar bodde på DS Hansteen i forbindelse med avdukingen. 
Etter dette er 18. juli blitt stående som selve Hafrsfjorddagen, og mange har vært overbevist om at dette virkelig var årsdagen for slaget. Blant annet gjorde stadig Vidkun Quisling et nummer ut av at han var født på «årsdagen for Norges samling». I virkeligheten gir sagaene ingen antydninger om datoen, ikke engang hvilken årstid er angitt. Avdukingen skjedde den dagen rett og slett fordi det tilfeldigvis passet kronprinsen best den datoen.

Kritiske røster

Som nevnt var antikvar Nicolaysen sentral blant dem som bar fram ideen om riksmonumentet på Gard. Men som en også har sett, var hans argumenter for denne plasseringen ikke blant de sterkeste. Før eller senere måtte kritikken komme, og professor Anton Wilhelm Brøgger var først ute. I 1920 ble det funnet en del skjelettrester like ved monumentet, og man spekulerte om det kunne være selve Harald Hårfagre. I et avisintervju forkastet Brøgger en slik tanke, og viste at det måtte være graver fra middelalderkirkegården. Og i den forbindelse plukket han fram de tre løse endene i Nicolaysens argumentasjon:
For det første er det aldri funnet noen grav. Det man har er en dørhelle med nesten de samme dimensjonene som er nevnt hos Snorre, og som kanskje en gang kan ha ligget som dekkhelle i en grav. For det andre er det aldri godtgjort at denne hella kommer fra den gravhaugen som det allerede på Torfæus' tid bare må ha vært svake rester igjen av. Og for det tredje er den hellekista som Snorre forteller om et nærmest ukjent fenomen i vikingtiden på Vestlandet. Beskrivelsen passer mye bedre med gravskikken i bronsealderen. Brøgger fikk støtte av Haakon Shetelig; han slo dessuten forsiktig frampå om at kanskje Harald Hårfagre kanskje ikke var begravet på østsiden av Karmsundet i det hele tatt. Det finnes nemlig dokumenterte kongelige gravanlegg fra den aktuelle perioden – på vestsiden! Shetelig hadde nemlig selv gravet ut en skipsbegravelse fra vikingtiden ved Karmsundet i 1902, den lå på Bø, nesten nede ved Avaldsnes, og kaltes Grønhaug.
Sheteligs tanke har fått et tankevekkende apropos helt oppe i vår egen tid. På midten av 1990-tallet stilte Karmøy kommune prosjektmidler til rådighet for å gjennomgå og nytolke Grønhaugfunnet. Det ble gjort av arkeologen Arnfrid Opedal, og hennes resultat er kort fortalt at det dreier seg om en kongelig begravelse i et lite skip, eller en stor båt; ca. 15 m lang. Funnet dateres til omkring midten av 900-tallet. Ut fra sagaene har vi god oversikt over hvilke kongelige personer som har endt sitt liv på stedet i dette tidsrommet. Den ene er Guttorm Eiriksson, sønn av Eirik Blodøks, som ble drept i slag mot onkelen, Håkon den gode. Nå er det vel ikke utenkelig at Håkon har latt lete fram liket av slektningen sin etter slaget, og at han fikk Guttorm begravet på en anstendig måte. Derimot er det vel ikke fullt så rimelig å tro at han lot Guttorm få en hel skipsbegravelse etter gammel skikk og bruk, med rike gravgaver og det hele. Og da sitter man igjen med én annen mannsperson av kongelig byrd som har dødd her rundt midten av 900-tallet, og det er nettopp Harald Hårfagre.
Men så ser det ikke ut til at vi kommer stort lenger i letingen etter Harald Hårfagres grav. De skriftlige kildene har fortalt oss det de kan, og alle arkeologiske kilder på Gard har etter alt å dømme gått tapt. Muligens, en gang i fremtiden kan nye analyser av Grønhaugfunnet bringe oss nærmere løsningen. Inntil da er det fritt fram for å undres. For eksempel: Dersom det virkelig er Harald som lå begravet i Grønhaug, hvorfor er da sagaene samstemte om at graven er på Haugar? Og hvis den kongelige personen i Grønhaug ikke skulle være Harald, hvem er det da?