google/wiki40b huggingface dataset:
Lyssabel

Lyssabelen er et oppdiktet våpen fra Star Wars-filmene og er nesten utelukkende brukt av jedier og sither. Hver jedipadawan eller sith lager sin egen sabel, som er et tegn på at de har kommet lenger i sin trening til jedi eller til en sith. Det finnes også lyssabeler med to ender, blant annet brukt av Darth Maul og Exar Kun. Lyssabler kan skjære gjennom alle materialer og kan slå tilbake laser fra laserpistoler. Det finnes syv former for lyssabelkamp.

Form I: Shii-Cho

Shii-Cho var den første og eldste formen for lyssabelkamp. Den bygget på prinsippene for ordinær sverdkamp, og var obligatorisk for ynglingene. Når de ble padawaner gikk de oftest over til en annen form. Noen svært få riddere og mestre brukte den imidlertid, som Kit Fisto, en dyktig fekter.

Form IV: Ataro

Ataro var meget akrobatisk. Brukeren lot Kraften flomme gjennom hele kroppen, hvilket lot den overvinne til og med alderen. 
Formen ble brukt av blant andre Yoda, Qui-Gon Jinn og Palpatine, som brukte en sithvariant.

Form V: Shien/Djem So

Shien eller Djem So tok det beste fra form III og II. Den brukere kanaliserte forsvar til angrep. En bruker av form III ville uten problemer kunne blokkere et laserskudd, imidlertid vil en bruker av form V være mer fokusert og bedre i stand til å reflektere skuddet tilbake på angriperen. 
Både Anakin og Luke Skywalker brukte denne formen. Anakin brukte også formen som Darth Vader. Vader utviklet imidlertid en noe egenartet variant, og brukte tidvis kun én hånd til å holde lyssabelen.

Form VI: Niman

Niman var den mest utbredte formen rundt Klonekrigen, og ble kalt diplomatens form. Den var ment å balansere alle elementene i lyssabelkamp, men brukerens ferdigheter ble kun moderate på alle områder, og form VI var derfor den svakeste av alle formene. Et tydelig bevis på dette var slaget på Geonosis, hvor alle brukerne av form VI døde.

Form VII: Juyo/Vaapad

Juyo eller Vaapad var den mest krevende av alle former. Det var uferdig i millennier, men ble videreutviklet av Mace Windu, som kunne mestre den ved hjelp av å gå inn i Vaapad. Vaapad kanaliserte ens mørke inn i angrepene, og grenset derfor mot den mørke siden. Dette gjorde Vaapad svært farlig. 
Kun Mace Windu, Depa Billaba og Sora Bulq har mestret Vaapad, men de to sistnevnte falt begge til den mørke siden. Darth Maul brukte også form VII.
Arnstein Arnebergs vei (Bærum)

Arnstein Arnebergs vei er en rundt 200 meter lang vei som går nordover fra Oksenøyveien og mot E18 (Drammensveien).
Veien har fått navn etter arkitekt Arnstein Arneberg som har tegnet Villa Helle som ligger rett øst for veien.
I veien er det et nyoppsatt boligprosjekt, Arneberg Hage, som stod ferdig i 2013. Et nytt prosjekt, Kilenåsen, er under bygging av Selvaag Bolig.
Red Sails in the Sunset (sang)

«Red Sails in the Sunset» er en amerikansk sang med melodi av Hugh Williams (psevdonym for Will Grosz) og tekst av den produktive låtskriveren Jimmy Kennedy. Den ble publisert i 1935.
Sangen var inspirert av de «røde seilene» til Kitty of Coleraine en yacht Kennedy ofte så seile av sted fra Irlands nordlige kyst og av hans «adopterte» hjemby, Portstewart, en badeby i County Londonderry.
Én av de tidligste versjonene ble innspilt av Guy Lombardo's Royal Canadians 11. oktober 1935. Den ble utgitt av Decca Records med katalognummer 585A. Den andre siden var «Madonna Mia».
Sangen fikk nytt liv av Nat King Cole with Pete Rugolo & his orch. Den ble innspilt 21. februar 1951 og utgitt av Capitol Records med katalognummer 1468. Den andre siden var «Little Child».

Norske versjoner

Edmond Max har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Vi seiler mot lykken». Knut Bjørnsen har skrevet «Røde seil».
Trond Kirkvaag, Knut Lystad & Lars Mjøen har skrevet en humoristisk norsk tekst. Deres norske tittel er «Norges reddeste sanggruppe».

Listeplasseringer

Nat King Coles versjon kom på Billboard Best sellers In Stores-listen 13. juli 1951 og lå der i to uker med nummer 21 som høyeste plassering.
Jack Lees versjon lå som nummer 22 på Billboard Hot Country Singles-listen i 1976.
Adela cuprella

Utseende

En ganske litenj (vingespenn 14 – 17 mm) bronsefarget møll med lange antenner. Av andre norske arter ligner den mest på Cauchas rufimitrella, men antennene er lengre enn hos denne artan, dessuten er hannens hode svart. Hodet er kledt med oppstående, hårlignende skjell som er svarte hos hannen, gule hos hunnen. Antennen er lang og trådformet, hos hannen over dobbelt så lang som forvingen, hos hunnen litt lengre enn forvingen. Forkroppen er svart hos hannen, bronsefarget hos hunnen. Forvingen er metallisk uten noen flekker eller bånd, gullglinsende innerst og bronse- eller purpurglinsende i den ytre delen. Bakvingen er mørkbrun med purpuraktig glans.

Levevis

Denne arten lever på fuktige steder der det vokser selje (Salix caprea) eller vier-busker (Salix spp.). De voksne sommerfuglene flyr om dagen i april og mai, og hannene svermer rundt buskene. Lengst i nord flyr den like til slutten av juni. Hunnene legger egg på blomstene (gåsunger) til vertsplantene. Når larven er klekket, firer den seg ned til bakken i en silketråd og lever deretter av nedfalne blader. Larven omgir seg med en hylse av planterester.

Utbredelse

Den er utbredt over mesteparten av Europa, østover til Kaukasus. I Norge finnes den på Østlandet, og langs kysten av Sørlandet og Rogaland.
Norgescupen i langrenn for junior 2016/17

Norgescupen i langrenn for junior 2015/16 gikk over 10 renn, fra 14. januar 2017 i Nes til 2. april 2016 på Gålå. Åtte av ti renn teller for hver utøver.
Nese

Nesens anatomi og funksjon

Neseborene er de to hullene i nesen. Neseboret har som funksjon å fjerne store urenheter i luften ved hjelp av nesehårene og snørret. Luftgjennomstrømningen i nesen er den mest innviklede i hele åndedrettssystemet. Geometrien i nesen har ingen rette linjer og er preget av trange passasjer, halvrom, folder og riller hos mange arter. Nettopp på grunn av disse trange passasjene kan man hos en rekke arter ikke utforske nesen med små sonder, som man kan gjøre ellers i kroppen. Sonden vil kunne sette seg fast og forstyrre luftveiene. 
Når vi puster normalt med munnen lukket, strømmer luften inn og ut av nesen gjennom neseborene og inn i det nasale hulrommet. Når den bløte ganen (velum) er senket er det nasale hulrommet åpent, og luften fra svelget kan strømme ut i det nasale hulrommet. Lydene vi produserer kalles dermed nasale lyder, som /n/. Når vi spiser kan mat til tider havne i nesen. Det skjer når den bløte ganen er senket, og hulrommet derfor er åpent slik at maten kan fraktes fra svelget og inn i det nasale hulrommet. Dette er ubehagelig, men ikke farlig.
Nesen danner en enkelt åpning i skalletaket hos pattedyr og hos krokodiller. Denne åpningen sitter omgitt av fortannbeina på undersiden og nesebeina på oversiden. Hos andre firbeinte virveldyr har neseborene hver sin åpning som er klamt inn mellom nesebeina, fortannbeina og overkjevebeina. Hos brusk- og beinfisk er det fire neseåpninger, det vannet strømmer inn gjennom de to nederste og strømmer ut igjen gjennom de to øverste. Kjeveløs fisk har bare en enkelt neseåpning fremst på hodet som åpner inn mot svelget.

Luktesansen

Når vi lukter med nesen, aktiveres duftreseptorer i luktelappene like over det nasale hulrommet som sender informasjonen videre til luktnerven (hjernenerve I). Luktelappene ligger i den pannelappen i det limbiske systemet og gjør at vi kan koble en spesiell lukt til en følelse eller et minne.
Nexen

Virksomhet i Norge

Nexen opprettet et norsk datterselskap, Nexen Eploration Norge AS, i 2005. Året etter ble selskapet prekvalifisert som rettighetshaver og operatør på norsk sokkel. I 2007 etablerte selskapet et kontor i Stavanger med Nancy Foster som daglig leder og hadde i 2009 30 ansatte. Selskapet boret to opererte letebrønner på norsk sokkel som begge var tørre: PL419 «Brand»-prospektet i Nordsjøen i 2010 og PL434 «Ronaldo»-prospektet i Norskehavet i 2011. I mai 2011 ble det meldt om at selskapet ønsket legge ned sitt kontor i Norge. Selskapet hadde i perioden 2006 til 2010 tapt 1,6 milliarder kroner før skatt tilsvarende 454 millioner kroner etter skatt. I november 2011 kjøpte Premier Oil tre av Nexens gjenværende lisenser på norsk sokkel for 5,5 millioner amerikanske dollar.
Hjortejakt

Hjortejakt er jakt på hjortevilt. Uttrykket har forskjellig betydning i forskjellige land ettersom hvilken variant av hjort det er vanlig å jakte på. I Norge bruker man begrepet om jakt på arten hjort (Cervus elaphus), mens man i Sverige gjerne bruker ordet om jakt på dåhjort (Dama dama), siden hjort eller kronhjort er lite utbredt der. 
I Norge finner vi de største bestandene av hjort på Vestlandet, og i jaktsesongen 2015/2016 ble litt over 20% av totalt felt hjort i Norge felt i dette fylket. De siste femten til tjuve årene har den norske hjortebestanden økt kraftig og derfor spredt seg østover i landet, til deler av Østlandet. Det ble i jaktsesongen 2015/2016 felt i underkant av 34 000 hjort i Norge, mens jaktåret 1985/1986 ble det felt i underkant av 11 000 hjort i Norge.  
Jakten startet 10. september, men ble i forkant av jaktsesongen 2012 fremskyndet til den 1. september. Jaktsesongen for hjort, - varer frem til 23. desember.
Det finnes tre hovedformer for hjortejakt i Norge: Smygjakt (snikjakt) der jegeren bruker sin list for å komme seg nær dyret. Lokkejakt, der jegeren bruker hjortens "brøl" for å lokke den kåte brunstbukken til seg, den siste og mest utbredte jaktformen er posteringsjakt der man venter på trekkende hjort eller man kan sitte på innmark og vente på beitende dyr. 
Hjorten er sky og beveger seg raskt i ulendt terreng og tett vegetasjon, og er derfor en utfordrende art å jakte. For å lykkes i jakt på hjort trenger en god kunnskap om terreng, trekkveier og hvordan vinden oppfører seg i terrenget.  
Hjorten skal som alle andre hjortedyr avrettes med et skudd plassert i hjerte-/lunge-regionen. Noen jegere sverger til hodeskudd og ryggsøyleskudd, men selv om dette i aller høyeste grad er dødelig, er sjansen for skadeskyting alt for stor.
Dolet Hills kraftverk

Dolet Hills kraftverk er et varmekraftverk sør for  Mansfield, De Soto Parish i delstaten Louisiana i det sørlige USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 650 MW, fordelt på 2 blokker / turbiner. Dette er delstatens sjuende største termiske kraftverk målt etter installert effekt. Operatør er Cleco Power Inc. 
Anlegget ble bygget ut i årene 1980–1986. Brenselkilden er brunkull (lignitt) som brytes i en gruve i nærheten, men det er også en mindre enhet som kan bruke naturgass.
Sikling

Sikling av tysk ziehklinge (dra-klinge eller trekke-egg) er et snekkerverktøy brukt til finpuss av overflater. En sikling er typisk laget av en 0,6 til 1,0 mm tykk stålplate, og kan fås i flere former. En rektangulær sikling kan for eksempel ha størrelse rundt 60 x 180 mm. En annen vanlig form er «svanehals/griseøre», som ofte brukes av fiolinbyggere, og har en lik og en konveks kant.
Siklinger kan brukes til siste finpuss av finere trearbeider etter sandpapirbehandling som etterlater seg fine «hår» på overflaten. Siklinger kan også brukes til å skrape ned overflater og fjerne tynne lag av lakk og maling. Slike kalles «lakksikling», og er gjerne laget av herdet stål og har bare en slipt kant.
Sikling kan også brukes av skomakere til pussing av lær. Siklinger var også benyttet til preparering av langrennsski da de første skiene av kunstmateriale kom i bruk.

Bruk

Sikling brukes ved at en legger et jevnt press og trekker redskapen mot seg. Siklingen må stilles i en bestemt vinkel i forhold til arbeidet for å fungere, og kan sette stygge riper ved uvøren bruk.
Wriedts Bryggeri

Wriedts Bryggeri ble etablert i 1856 i Drammen. Bryggeriet holdt til i Øvre Storgate 35 ved Øvre Sund. Bedriften ble i 1958 innlemmet i Aass Bryggeri ved Nedre Sund.
Industribygningene i pusset mur fra 1850-årene ligger der fremdeles – uten synlige bygningsmessige endringer, på begge sider av gaten, og danner verneområdets avsluttende fasade mot elveparken og Øvre Sund bru. Kontorbygningen er eldre, og bygget i tømmer etter brannen i 1838.
Alle tradisjonelle bryggerier i Norge ble etablert mellom 1820 og 1902, de fleste i tidsrommet 1840 -1860. Wriedts bryggeribygninger er blant landets best bevarte og fra den mest representative periode. Øvre Storgate 42 er som tapperibygning bryggeriets mest karakteristiske og værhanen med C.W. på taket viser fortsatt vei. Tapperibygnings kjeller ligger 6 meter under Øvre Storgate og var et imponerende anlegg få bryggerier i Skandinavia kunne vise maken til. Slike ølkjellere er andre steder i bruk som fest- eller møtelokaler, eller drives som restaurant.  Schoushallen er landets eldste. Under navnet Bragerhallen var Wriedts ølkjeller noen tid i bruk som restaurant etter brannen i 1970 på Grand Hotel ved Torget.  Grands legendariske kelnere serverte i Bragerhallen.
Gustav Wriedt (født 1855, død 1907), som drev bryggeiet fra 1882 til sin død, er en svært synlig person i Drammens politiske og kulturelle historie. De bevarte bryggeribygninger symboliserer derfor også hans betydningsfulle rolle i det lokalsamfunn han viste så stor respekt for. På et meget tidlig tidspunkt innførte han 8 timers arbeidsdag, han var aktivt medlem av Drammens Arbeiderforening og holdt 1. mai 1898 festtalen da foreningen tok initiativ til et demonstrasjonstog for 8 timers arbeidsdag. Gustav Wriedt var fra 1880 med  i den første Åskomité og han var i en periode medlem av bystyre og formannskap.
Tetropium gabrieli

Utseende

En middelsstor (9-19 mm), slank, mørkbrun til svart trebukk. Antennene er vel halvparten så lange som kroppen. Hodet er kort og bredt, pronotum omtrent så bredt som langt med rundede sider. Hodet og pronotum har mer eller mindre tydelige midtfurer. Kroppen er ganske kraftig innsnørt mellom pronotum og dekkvingene. Dekkvingene er avlange og smale, parallellsidige, med markerte skuldre, tett og fint hårkledt, knapt synlig punkterte, med litt utydelige lengderibber. Beina er forholdsvis korte og mørkbrune, lårene kraftig fortykkede.

Levevis

Larvene utvikler seg under barken på nylig døde lerketrær, også på tømmer. Av og til kan den også leve på furu og gran. Den har en usedvanlig rask larveutvikling og kan i varme somre greie to generasjoner.

Utbredelse

Arten er utbredt i Mellom-Europa inkludert Storbritannia, også i Alpene. Den forekommer i den østlige Danmark og ble i 2006 funnet ynglende i Sverige for første gang. Ellers er den funnet en del ganger i importert trevirke av lerk.
Forskningsjournalistikk

Forskningsjournalistikk er en gren innen journalistikken som omhandler dekning av forskningsnyheter og formidling av vitenskapelig kunnskap overfor allmennheten. 
Forskningsjournalistikk skiller seg fra forskningsformidling ved at førstnevnte er journalisters dekning av forskningsstoff, mens forskningsformidling er forskeres egen virksomhet med å spre innsikter fra sitt fagfelt.

Forskningsjournalistikk i Norge

Kun et fåtall aviser har journalister som kun skriver om forskningsstoff. 
På NRK er TV-programmet Schrödingers katt  og radioprogrammet/podcasten Ekko (tidligere Verdt å vite) faste forskningsprogram. NRK P2 har siste tiår sendt Museum - et program om norsk historie. Nettavisen Forskning.no, som eies av 85 forskningsinstitusjoner, egenproduserer og syndikerer forskningsjournalistikk fra de fleste fagfelt. Magasinet Apollon gis ut av Universitetet i Oslo. Forskerforbundet gir ut bladet Forskerforum. 
I 2013 ble Norsk forening for forskningsjournalister (NFFJ) grunnlagt. Organisasjonen er åpen for redaktører, journalister, fotografer og andre som har journalistikk som hovedgeskjeft og som arbeider med forskningsjournalistikk under redaktørplakaten, samt uavhengige forskningsskribenter.
Flere universiteter og universitetsmuseer har egne blader som har en blanding av forskningsformidling fra egen kommunikasjonsavdeling og fra vitenskapelig ansatte. Disse er ikke uavhengige redaksjoner med redaktørplakat. Labyrint gis ut av Universitetet i Tromsø, forskningsmagasinet Gemini gis ut av NTNU og SINTEF i Trondheim, Forskningsrådet ga tidligere ut Bladet Forskning.
Andre aliyah

Andre aliyah var muligens den viktigste og mest innflytelsesrike aliyahen. Den varte fra 1904 til 1914, og i løpet av denne tiden immigrerte 40 000 jøder til det osmanske Palestina, for det meste fra Russland og Polen, samt noen fra Jemen.
Hovedårsaken til aliyahen var økende antisemittisme i Russland og pogromer i Det jødiske bosetningsområdet i Tsar-Russland, spesielt Kishinev-pogromen og pogromene som fulgte den russiske 1905-revolusjonen.
Selv om aliyahen bidro til jødiske bosetninger i Palestina på mange måter, ser mange på det som en fiasko, ettersom nesten halvparten av immigrantene forlot Palestina på tiden da første verdenskrig startet.

Bosetning

Immigranter fra den andre aliyah var for det meste idealister, inspirert av de revolusjonære ideene som dukket opp i Det russiske imperiet, som forsøkte å opprette et felles landbrukssystem i Palestina. Slik formet de kibbutzbevegelsen. Den første kibbutzen, Degania, ble grunnlagt i 1909.
De blant immigrantene som foretrakk å bo i byer, grunnla Ahuzat Bayit nær Jaffa, som senere ble gitt navnet Tel Aviv.

Kultur

Fornyelsen av det hebraiske språket samt etableringen av det som standardspråk for jøder i Palestina, er i stor grad kreditert til andre aliyah. Eliezer Ben-Yehuda bidro til den første moderne hebraiske ordboka ble skrevet. Selv om han var immigrant fra første aliyah, førte arbeidet hans til mer under den andre.
Under andre aliyah ble også den første hebraiske videregående skolen i Palestina opprettet, Herzliya Hebrew High School, Tel Aviv.

Forsvar

Den andre Aliyah opprettet sikkerhetsorganisasjonen HaShomer, som var den første store jødiske selv-forsvarsorganisasjonen siden Bar Kokhba-opprøret, og ble foregående for fremtidlige jødiske forsvarsorganisasjoner, slik som Haganah.
MF «Vengsøy» (2011)

Maskineri

Fremdriften besørges av en dieselmotor med ytelse på 970 kW. Hjelpemotoren er på 239 kW med Stamford generator. Nødaggregatet er på 105 kW.
Brannsikkerheten ivaretas av brannslukkingsanlegg og -alarm.

Design

Både «Vengsøy» og hennes søster «Kvaløy» hadde begge et særpreget design, og noen mener at utseendet kan minne om en hval.

Reserveferge og grunnstøting

MF «Vengsøy» ble i de senere årene tatt i bruk som reserveferge i sambandet Småge - Orta - Finnøy - Sandøy - Ona i Møre og Romsdal, for søsterskipet MF «Kvaløy», etter at hun hadde vært ute av drift i lengre tid på grunn av tekniske problemer.
I januar 2012 grunnstøtte «Vengsøy» utenfor Småge, ifølge rederiet var det ingen tekniske feil som medførte grunnstøtingen. Senere i mars samme år, ble hun satt inn i sin faste rute; Belvik - Vengsøy i Troms.

Skader og opplag

I den perioden «Vengsøy» trafikkerte mellom Belvik - Vengsøy, fikk hun store skader i løpet av de gangene hun la til kai i Belvik, grunnen til det var at skadene kom fra en kaiutglidning fra fergeleiet. Siden «Vengsøy» er mye større og har en annen type skrogform, fikk øya Vengsøy tilbake sin gamle ferge fra 70-tallet. På grunn av dette ble «Vengsøy» liggende i Tromsø for opplag.
I tillegg til at hun ikke kunne trafikkere Belvik - Vengsøy, kunne hun heller ikke brukes som reserveferge for søsterskipet MF «Kvaløy». Siden «Vengsøy» holder til i Tromsø, ville det ta tre-fire dagers seilas til hun hadde kommet frem til Møre og Romsdal. Dette ble for kostbart for rederiet, og ville derfor holde til kravene i kontrakten som ble inngått. Om «Kvaløy» hadde hatt planlagt verkstedopphold ville det blitt satt inn en hurtigbåt i sambandet utasunds, noe som har vært brukt siden den gang MF «Midøy» trafikkerte i sin tid.
Komnes stavkirke

Komnes stavkirke lå like sør for dagens Komnes kirke, der det nå er kirkegård. Dette er på grunn fra gården Komnes (gnr. 29), som ligger i skråningen nedenfor kirkegården på sørsiden.
Sognet (Kaupmanzness) er omtalt i Biskop Eysteins jordebok, og Jens Nilssøn omtaler i sine visitasskildringer (1595) Kopmannes som anneks til Efteløt (Sandsværs hovedkirke). Ut fra en innskrift på en gammel kalk antar Nicolay Nicolaysen at kirken var viet til Andreas. 
Kirken ble ikke systematisk oppmålt før den ble revet, men Christian Christie utarbeidet måleskisser og en kort beskrivelse i 1860, og mye av vår kunnskap om kirken bygger på disse samt skildringer i forbindelse med regnskaper og besiktigelser i tidligere tider. Kirken var ifølge Lorentz Dietrichson en enkel, enskipet kirke med rektangulært skip og lavere/smalere kor, og den hadde ikke mye av utskjæringer. I en besiktigelsesrapport fra 1673 er den beskrevet å være «af Bindingsverk» (dvs. stavverk) og ha hjørnestolper av eik samt svalgang. Koret ble senere gjort like bredt som skipet, så det fremstod som en forlengelse av det. Kirken ble revet i 1881.

Inventargjenstander fra stavkirken

En antemensale fra 1200-tallet er bevart i Oldsaksamlingen. Ellers er sentrale etterreformatoriske inventargjenstander overført til Efteløt kirke etter å ha ligget på loftet i nye Komnes kirke. Dette gjelder altertavlen (trolig fra 1787), døpefonten (fra 1639), prekestolen og en klokkerbenk. To benkevanger med dør, to middelalderkister o.a. er overført til Lågdalsmuseet på Kongsberg.
Anatona

Utbredelse

Slekten er utbredt i India.
Togo

Naturgeografi

Togo er et langt og smalt land, om lag 600 km langt og mellom 50 og 150 km bredt. De nordligste delene av Togo karakteriseres av savanner. De midtre delene av Togo er kupert terreng. De sørlige delene ved kysten er dominert av marskområder, sletter og laguner.
Større elver er Oti, Mono og Kara.

Demografi

Ved folketellingen i 2010 hadde Togo 6 191 155 innbyggere.

Historie

Portugiserne var de første europeerne som kom til Togo på 1400-tallet. Landet hadde sammen med Benin en sentral plass i slavehandelen i flere hundre år, men ble ikke kolonialisert av europeere før på slutten av 1800-tallet. I 1884 ble deler av dagens Togo et tysk protektorat. Flere overenskomster forhandlet frem de neste årene med Frankrike og Storbritannia definerte det eksakte grenseforløpet i den eneste tyske kolonien i Vest-Afrika. Kolonien omfattet også et større område som i dag ligger i Ghana.
I begynnelsen av første verdenskrig (1914) invaderte britiske tropper landet fra vest, franske tropper fra øst. Den delen som ble holdt av britene ble til British Togoland og ble en del av Ghana etter en folkeavstemning i 1954. Den østlige delen, holdt av franskmennene, ble i 1918 et fransk mandatområde (fransk: Togoland français) og til dagens Togo. Etter annen verdenskrig skiftet mandatet for de to områdene fra Folkeforbundsmandat til FN-mandat, men Frankrike og Storbritannia forble mandatholdere. Togo oppnådde sin selvstendighet gradvis fra 1955 og til full uavhengighet 27. april 1960. Sylvanus Olympio vant presidentvalget i 1958 og ble landets første president.
Olympio prøvde etter hvert å undertrykke sine politiske motstandere og forby konkurrerende partier. Det førte til et kupp 13. januar 1963 der Olympio ble drept. Opposisjonspolitikeren Nicolas Grunitzky returnerte fra sitt eksil og overtok regjeringsansvaret som statsminister (et embede som han hadde også fra 1956 til 1958); han ble valgt til president i mai 1963. Han støttet seg på militæret, men hans maktbasis ble svakere etter hvert, og et nytt kupp 13. januar 1967 førte til at oberstløytnant Étienne Eyadéma (senere Gen. Gnassingbé Eyadéma) ble president. Han etablerte et militærdiktatur og forble president de neste 38 år.
I en periode mellom 1990 og 1993 måtte Eyadéma gå med på at en «nasjonalkonferanse» skulle lage en overgangsgrunnlov som kunne ha ført til en demokratisk stat. I maktspillet som foregikk i denne perioden greide Eyadéma etter hvert å få overtaket. I de neste årene måtte han gi opposisjonen noen rettigheter, men klarte å holde makten til sin død 5. februar 2005. Militæret utnevnte hans sønn Faure Gnassingbé til ny president. Dette ble bekreftet i et svært omstridt valg i april 2005.

Administrativ inndeling

Togo er oppdelt i fem regioner, fra nord til sør: Savanes, Kara, Centrale, Plateaux og Maritime.
Timespotting

Historie

Nettstedet ble startet som et nettsamfunn for svømmere i 2009, da under navnet iSwim. Etterhvert ble det lagt inn støtte for andre idretter og det ble offisielt lansert i mars 2011, samtidig som antallet brukere passerte 1000.