google/wiki40b huggingface dataset:
Václav III av Böhmen

Václav III av Böhmen, (tysk: Wenzel, ungarsk: Vencel, polsk: Wacław) født 6. oktober 1289, død 4. august 1306 var konge av Böhmen og Polen fra 1305 til sin død. Han krevde dessuten den ungarske kronen fra 1301 til 1305.

Bakgrunn

Han var sønn av Václav II av Böhmen og Guta av Habsburg, datter av Rudolf av Habsburg, konge av romerne.

Konge av Ungarn

Etter at arpadene døde ut ble han i Székesfehérvár den 27. august 1301 valgt til konge i Ungarn under navnet Ladislaus V, men kontrollerte kun de vestlige delene av landet.

Konge av Böhmen og Polen

I 1305 etterfulgte han sin avdøde far som konge av Böhmen og Polen, som faren hadde revervet bare kort tid før. I tillegg til kronene arvet han imidlertid også krigen mot Albrecht I, en oppstand anført av Władysław I Ellenlang i Polen, og uroligheter i Ungarn.
Men han måtte til gjengjeld gi opp den ungarske kronen. For pave Bonifatius VIII, som gjorde krav på lensoverhøyhet over Ungarn, erklærte hans herredømme over Polen og Ungarn tilslutt for ugyldig. Etter noen få uker innhikk han en avtale med kong Albrecht I, som forsøkte med militærmakt å gjennomdrive pavens beslytning. Václav tapte Egerland og dessuten deler av Vogtland og Mark Meißen. Den ungarske krone tapte han til kong Otto av Bayern.
Han konsentrerte nå sine herrskapsinteresser på de polske områder. Han giftet seg med Viola Elisabeth av Teschen fra piasterdynastiet, og allierte seg med enkelte tyske ordensriddere, som støttet ham i forhandlingene med polakkene. Samtidig begynte han med forberedelser til et hærtog som skulle styrke hans makt.

Død

Den 4. august 1306 ble han myrdet i hustet til domdekanen i Olmützt. Morderens identitet er ukjent.
Václavs jordiske levninger ble begravet i Wenzelsdom i Olmütz, men i 1326 ble de flyttet til přemyslidenes graver i Zbraslavslottet. Han var det siste mannlige medlem av det přemyslidiske dynasti.
Michael Rummenigge

Landslaget

Michael Rummenigge spilte 2 landskamper for Tysklands herrelandslag.
Särskilda operationsgruppen

Historikk

SOG ble etablert i 2011 ved en sammenslåing av Särskilda skyddsgruppen (SSG) og Särskilda inhämtningsgruppen (SIG).
SOG rekrutterer yrkesoffiserer, reserveoffiserer og rekrutter med mulighet til spesialistoffisersutdanning fra hele Försvarsmakten. SOG er direkte underlagt Överbefälhavaren.

Organisasjon

SOG inngår ved siden av Specialförbandsledningen i Försvarsmaktens specialförband (FM SF). Utover dette finnes støttende spesialavdelinger (FM SOF). De støttende spesialavdelingene er særskilt utvalgte, utdannede og utrustede enheter for luft- og sjøtransporter, teknisk støtte, tren, intendantur og sanitet.

Virksomhet

Det som det øvrige forsvaret normalt ser av spesialavdelingene er personbeskyttelsestjeneste i form av livvakt til generalitetet når det besøker et innsatsområde. Men spesialavdelingenes vanligste anvendelsesområde er innen multinasjonale oppdrag for å løse de primære oppgavene i strid («direct action»), spesialoppklaring («special reconnaisance») og militær støtte («military assistance»).
Spesialavdelingenes stridsoppgaver er av militærstrategisk eller operativ betydning og som ikke kan løses av konvensjonelle avdelinger eller våpensystemer. Oppdragene kan være å bekjempe mål som har stor betydning for fienden, å befri mennesker som er tatt til fange eller holdes som gisler og å gjennom strid innhente tidskritisk etterretning. Etterretning og spesialoppklaring søker å gi informasjon om virksomheter, personer eller annet som har vesentlig betydning for operasjonen. Spesialavdelinger kan også få oppgaven å gi militær støtte gjennom utdanning og råd til andre lands militære styrker, for eksempel innen rammen for en multinasjonal fredsfremmende innsats. 
I hver patrulje har operatøren sin egen spesialitet, for eksempel skarpskytter, sanitet, eksplosivekspert, signalist eller flystøtte. Operatørene har en bredere base enn vanlige soldater, men har også ett eller to spesialområder der man er eksepsjonelt dyktig. Avdelingen opprettholder en høy beredskap for å med kort varsel kunne settes inn for innsats innen en radius på 600 mil fra Brussel og virke i ørken-, jungel-, subarktiske- eller bymiljøer. Avdelingen settes inn etter forespørsel fra FN eller EU, men må siden sanksjoneres på politisk nivå.
Vinbergs kyrkby

Vinbergs kyrkby er et tettsted i Falkenberg kommune i Hallands län i Halland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 208 innbyggere.
Nawabshah

Nawabshah (urdu: نوابشاہ) er en by grunnlagt i 1912 i sentrum av Sindh, fire timers kjøretid fra Karachi, på venstre side av elva Indus, nær Sakrand Tehsel i Pakistan. Den blir ofte omtalt som Sindhs hjerte.
Byen er berømt for produksjon av sukker og bananer. Klimaet er hett og tørt. Det er også en av de få større pakistanske byer med sjiamuslimsk flertall.
Where's the beef?

Where is the beef? – Hvor er kjøttet? er et nordamerikansk engelsk uttrykk som ble popularisert for alvor i en reklamekampanje for hurtigmatkjeden Wendy's som ble lansert i januar 1984.
Uttrykket ble straks etter også et politisk uttrykk, og ble benyttet fra mars samme år i den amerikanske presidentvalgkampen. Det var under nominasjonsvalgkampen for Det demokratiske parti; den tidligere visepresident Walter Mondale benyttet uttrykket for å få inn et stikk mot konkurrenten senator Gary Hart.
Côte d'Or (sjokolade)

Côte d'Or er et belgisk sjokolademerke som tilhører Mondelēz International. Det ble registrert 1883 av den belgiske konditoren Charles Neuhaus.
Merkenavnet har betydningen Gullkysten, idag Ghana, kakaoen som opprinnelig ble brukt ble dyrket der.
Emmanuel Armand de Vignerot du Plessis

Bakgrunn

Aiguillon var sønn av Armand Louis de Vignerot du Plessis (1683–1750) og hans hustru Charlotte de Crussol de Florensac (1700–1772). Han var nevø til  marskalk Richelieu. Som 17-åring trådte han inn i den franske hær.

Karrière

Som 19-åring ble han utnevnt til oberst i Bries regiment. Han tjenestegjorde i felttogene i Italia under den østerrikske arvefølgekrig, og ble alvorlig såret i 1744 i slaget ved Pierrelongue ved Chateau-Dauphin. I 1746 ble han tatt til fange.
Hans ekteskap i 1740 med Louise Félicité de Bréhan, datter av comte de Plélo, likesom hans bånd til familien Richelieu, gav ham et viktig innpass i det kongelige franske hoff. Han var medlem av det såkalte parti dévot, fraksjonen mot Madame de Pompadour, jansenistene og parlamentet.  
Hertugen av Aiguillon ble utnevnt til feltmarskalk i 1748 Han ble i 1753 guvernør i Bretagne, der han energisk representerte statsintressene mot kravene om landskapsprivilegier. 
I 1768 ble han tvunget til å fratre av César Gabriel de Choiseul, men etter dennes fall i 1771, og delvis på grunn av Madame du Barrys innflytelse, ble han utnevnt til utenriksminister. Sammen med René Nicolas de Maupeou og Joseph Marie Terray hadde de Aigullon ansvaret for Frankrikes ledelse i årene 1768-1774. Dette såkalte triumviratet som bestemt motarbeidet alle reformforsøk, ble ytterst upopulært, ikke minst på grunn av de Aiguillons svake utenrikspolitikk, som blant annet lot Frankrikes gamle allierte, Polen, gå sin undergang i møte uten å gripe inn. 
De Aiguillons eneste fremgang var Gustav IIIs statskupp; man medvirket i forberedelsene, og da situasjonen etter revolusjonen ble kritisk for Sverige, stilte han fransk hjelp i utsikt og bidro dermed i betydelig grad til at Gustav III kunne stabilisere sitt verk. I 1774 ble De Aigullon, etter å ha fått dronning Marie Antoinette mot seg, avsatt og forvist fra hoffet.
Norske Reserveoffiserers Forbund

Norske Reserveoffiserers Forbund (NROF) er en politisk uavhengig organisasjon. Den ble stiftet i 1896 under navnet Vernepligtige Officerers Forening. I 1975 skiftet forbundet til dagens navn. Kong Harald V er foreningens høye beskytter. Det er 57 lokale avdelinger og 7000 medlemmer.
NROFs formål er å støtte Forsvaret og forankre forsvarsviljen gjennom å arrangere virksomhet som vedlikeholder reservens kompetanse og fremmer medlemmenes aktive forhold til Forsvaret.
Forbundet ønsker å støtte Forsvaret gjennom å bidra til at reserven brukes som aktiv ressurs for Forsvaret, og ved å ivareta reservistenes interesser. NROF har gjennom sin lange historie, tilpasset seg endrede forsvarsstrukturer og på den måten forblitt relevant og troverdig. Som organisasjon befinner NROF seg i grensesnittet mellom Forsvaret og det sivile samfunnet. I tillegg utgjør medlemmene et betydelig potensial (ambassadørfunksjon) for å forankre forsvarsviljen i befolkningen.
Alpine GT4

Alpine GT4 er en sportsbil i Alpine A110-serien produsert i 263 eksemplarer i perioden 1963 til 1969 av bilprodusenten Société des Automobiles Alpine i Dieppe i Frankrike. En ytterligere lisensiert produksjon (118 biler) ble også utført i Mexico under merkevaren Dinalpin, mellom 1965 og 1974.
Karosseri m.m. var av glassfiber støpt hos Chappe & Gessalin i Brie-Comte-Robert (avd. Seine et Marne) og ble boltet til en rørramme. Deretter ble bilen sendt til Alpines fabrikk i Dieppe hvor motor og drivverk ble montert. Som en referanse til dette samarbeidet finnes et C&G-skilt ved siden Alpines navneskilt foran i bagasjerommet.
GT4 gikk for å være en «sivilisert» kupéversjon av 110-serien. Selv om karosseriet var ganske lavt var det enklere å komme seg inn og ut av den enn i en A110 Berlinette, og når man satt bak rattet hadde man en førerposisjon mer lik en personbil. Under kjøring var den sportslig men aldri vanskelig å kontrollere. Designet var mindre aggressivt enn A110 Berlinette og antydet kanskje, etter datidens norm, en mer feminin eleganse enn maskulin kraft.
Meotica

Utseende

Små, slanke og spinkle kortvinger. Kroppen er parallellsidig, lang og slank, hodet forholdsvis bredt, beina korte.
Antennene er litt klubbeformede, ganske tykke i spissen.

Levevis

Den slanke kroppsformen kan tyde på at disse billene i stor grad fører en underjordisk tilværelse.
Kommune

En kommune (tidligere kalt primærkommune) er et geografisk avgrenset område som utgjør en egen politisk og administrativ enhet innen en statsdannelse. En kommune har delvis selvstyre i lokale saker.
Ordet kommune er lånt fra fransk commun, som igjen er dannet av det latinske communis, som betyr «felles».
Koichiro Katafuchi

Karriere

Koichiro Katafuchi startet sin profesjonelle karriere i Sagan Tosu i 1998. Han har også spilt for Albirex Niigata.
Mac App Store

Lansering

Mac App Store ble lansert med over 1000 applikasjoner 6. januar 2011, inkludert Apples egne programmer iWork '09, iLife '11, Aperture og tredjepartsprogrammer som Angry Birds, Flight Control and Twitter. De fleste applikasjonene tilhørte spillkategorien, som inneholdt nesten tre ganger så mange apps som den nest største kategorein, Verktøy. Den vanligste prisen lå ved lansering på mellom 109 og 279 kroner. Angry Birds, et populært videospill på iOS App Store, var den mest kjøpte appen på Mac App Store den første dagen.
Sykepleierhøgskolen i Oppland

Sykepleierhøgskolen i Oppland var en høgskole for sykepleierutdanning i Gjøvik. Studiet og forskningen ved utdanningen er i dag (2016) en del av NTNU.
Skolen ble først etablert av Nasjonalforeningen i 1928, som et ledd i kampen mot tuberkulosen. Skolen lå da i Oslo, og het først Nasjonalforenings sykepleierskole i Oslo. Utdanningen ble flyttet til Gjøvik i 1970 under navnet Nasjonalforeningen og Oppland fylkes sykepleierskole. Oppland fylke hadde vært inne på driftssiden siden 1957, og elevene hadde praksis ved sykehusene i Oppland. Staten tok over driftsansvaret fra 1. januar 1986, og skolen fikk navnet Sykepleierhøgskolen i Oppland.
I 1994 fusjonerte skolen med Gjøvik ingeniørhøgskole til Høgskolen i Gjøvik (HiG). 
1. januar 2016 ble HiG en del av NTNU, og sykepleierstudiet ble videreført som et treårig bachelorprogram under Fakultet for helse- og sosialvitenskap.
Lucketz Swartbooi

Bakgrunn

I mars 1990 løsrev Namibia seg fra Sør-Afrika. Etter uavhengigheten var Swartbooi glad for å kunne forlate den sørafrikanske hæren, men ikke like fornøyd med å være uten jobb, dette var årsaken til at han begynte med løping. Etter to-tre uker med knallhard trening, fikk han tredjeplass i sitt første maratonløp med tiden 2:32. Han var kjent for sin aggressive løpestil, hvor han tok teten fra start. Som «frontløper» opplevde han ofte at han ikke klarte å stå distansen fullt ut. Da han tok sølvmedalje på maraton under VM i 1993, ledet han hele løpet inntil Mark Plaatjes passerte han en kilometer før mål.
I 2005 fikk Swartbooi en offentlig advarsel etter en positiv test på prednisolon.
Arendal Jiu Jitsu klubb

Arendal Jiu Jitsu klubb er en av Norges største Jujutsu-klubber, etablert i 1980.
Stilarten klubben utøver er En Shin Ryu, og klubben har rundt 150 medlemmer (2010). Treningene foregår i Kajakklubbens lokaler ved sjøen på motsatt side av Maxis på Ormetjern.
Vanlig rovfly

Utseende

Et middelsstort (vingespenn 28 – 33 mm), grågult nattfly, vingene med spredte, mørkere skjell. Forvingen har to brune tverrlinjer der den innerste er ganske rett mens den ytterste er kraftig utbuet nær fremkanten. Tverrlinjene nærmer seg hverandre mot bakkanten og avgrenser at trapesformet midtfelt, som vanligvis er litt mørkere enn resten av vingen. Nyre- og ringmerkene er vanligvis utydelige, men det er en liten, mørk flekk i midtfeltet, dessuten en rad av små, mørke flekker langs ytterkanten. Bakvingen er gulgrå, frynsene langs kanten gul- eller rødaktige.

Levevis

Vanlig rovfly er vanlig i løvskog, hager og parker. Larven lever på ulike løvtrær. Den er kjent for at den kan drepe og spise andre larver, både artsfeller og av andre arter, så disse larvene må holdes enkeltvis om man vil avle dem opp. I naturen lever de trolig likevel mest av plantekost. Arten overvintrer som egg. De voksne sommerfuglene flyr om natten i juli – september og kommer gjerne til lys.

Utbredelse

Vanlig rovfly er utbredt over det meste av Europa østover til Uralfjellene og Kaukasus. Det finnes flere lignende arter i Europa, men ikke i Norge. I Norge er den vanlig på Sørlandet og de sørlige delene av Øst- og Vestlandet, den er funnet nord til Lierne i Nord-Trøndelag.
Egon Friedell

Bakgrunn

Egon Friedell var tredje barn av den jødiske silkefabrikant Moriz Friedmann og hustruen Karoline (født Eisenberger). Etter foreldrenes skilsmisse i 1887 bodde Friedell hos faren. Etter farens død i 1891 bodde Friedell hos en tante i Frankfurt am Main, der han gikk på skolen, hvorfra han imidlertid etter to år ble kastet ut på grunn av «urolig opptreden». Han gikk på flere skoler i Tyskland og Østerrike inntil han etter fire forsøk fink sin Abitur (tysk avgangseksamen) i Bad Hersfeld i 1899.
Før han tok sin Arbitur, var han innskrevet som gjestestudent på Universitetet i Berlin, der han studerte tysk litteratur, naturvitenskap og filosofi. I denne periode tok han avstand fra jødedommen og konverterte til lutherdommen. Da han fikk sin Arbitur ble han innskrevet på universitetet i Heidelberg for å studere hos Kuno Fischer.
Sosialhøgskolen, Bærum

Sosialhøgskolen, Bærum var en høgskole for sosialfag. Skolen ble etablert av Norske Kvinners Nasjonalråd i 1920 under navnet Sosiale kurser. Skolen ble innlemmet i Norges kommunal- og sosialhøgskole i Oslo i 1984.
Skolen var inntil 1950 Norges eneste sosialfaglige utdannelse. Skolen ble lenge ledet av Anna Caspari Agerholt. Skolen var ettårig inntil 1960, da den ble treårig og likestilt med andre sosialfaglige utdannelser. Skolen ble overtatt av staten i 1977, og videreført under navnet Sosialskolen, Bygdøy, fra 1977 Sosialhøgskolen, Bærum. Etter ti år i fusjon med Norges kommunal- og sosialhøgskole i Oslo ble skolen i 1994 en del av tilbudet til Høgskolen i Oslo.
Serieovergripersaken

Serieovergripersaken er en samlebetegnelse benyttet av flere medier, om en omfattende sak mot en mann som i perioden 2004–2014 begikk en rekke seksuelle overgrep mot jenter i alderen 0-18 år. Overgrepene fant sted over store deler av østlandsområdet. I tillegg lastet han ned store mengder overgrepsbilder fra nettet, og begikk ved to anledninger seksuelle handlinger med dyr. «Serieovergriperens» identitet var ukjent for politiet inntil Kripos-etterforskerne etter flere års etterforskning fant frem til en tidligere ustraffet 43-år gammel familiefar som inntil arrestasjonen var bosatt i Gran (kommune) i Hadeland i Oppland. Mannen ble arrestert og siktet som gjerningsmann 11. oktober 2014. Det ble i forbindelse med arrestasjonen tatt rutinemessig DNA-prøve av mannen og allerede samme dag fikk politiet bekreftelse på at det var 100% samsvar med mannens DNA og DNA fra tre tidligere overgrepssaker fra østlandsområdet.

Etterforskningen

Etter hvert som det ble klart for politiet at DNA-funn knyttet samme mann til flere overgrep ble Kripos trukket inn i saken, og 11. oktober 2011, tre dager etter en overfallsvoldtekt av en da 18 år gammel kvinne ved krysset Hellerudveien/Trasopveien ved Oppsal øst i Oslo, gikk politiet ut med en fantomtegning av serieovergriperen som den gang var knyttet til tre uoppklarte saker. Det ble også samlet inn DNA fra en rekke menn i det aktuelle området, på bakgrunn av utseende, bosted, en forhistorie med seksuelle avvik eller tips fra publikum, men uten at det kom til noe gjennombrudd i saken. Innsamlingen av DNA-prøver aktualiserte også personvernspørsmål, og flere av de spurte mennene nektet, av ulike årsaker, å avgi DNA-prøve.

Rettssaken

Rettssaken mot serieovergriperen forgikk i Gjøvik tingrett fra 23. november til 8. desember 2015. Siktelsen bestod av i alt 17 punkter. I sin avsluttende prosedyre la aktor ned påstand om tolv års forvaring med en minstetid på åtte år før han kan søke om løslatelse. På et tidspunkt underveis i rettssaken var det tilløp til dramatikk da siktede ble fysisk angrepet av samboeren til et av ofrene. Tingrettens dom falt 8. januar 2016. I dommen heter det blant annet: «Han har i cirka en tiårsperiode operert over store deler av østlandsområdet og begått til dels svært grove seksuallovbrudd. Størstedelen av dem er begått overfor helt unge og forsvarsløse barn, som er påført traumer i ulikt omfang». Straffeutmålingen lød på tolv års forvaring med en minstetid på åtte år. Mannen signaliserer at han vil anke dommen.
Magnus Retsius Grødem

Landslaget

6. november 2018 ble han tatt ut i sin første landslagstropp for Norge U21 i kampen mot Tyrkia U21 (20. november). 7. juni 2019 fikk han sin første U21-landskamp for Norge U21 mot Sverige.
Hildebrandska husen

Hildebrandska husene var to bygninger i Rosenbad-kvartalet på Norrmalm i Stockholm. De ble bygget av rittmester David Henrik Hildebrand i årene 1780-1800 på samme tid som det nærliggende Bondeska palatset. Den første bygningen lå i Drottninggatan 3, og den andre mot nåværende Rosenbadsparken på Rödbotorget, og Strömgatan.
Bygningen i Drottninggatan ble omgjort av Erik Palmstedt og muligens bygde han selv fløyen mot Rödbotorget. Den nye bygningen, som var høyere enn Bondeska palatset ble bygget om slik at fjerde etasje ble skjult under et mansardtak hvor den nedre skråningen falt sammen med taket til Bondenske palatset. Selv vinduer og listverk ble tilpasset de fem vindusrader på palassets fasade mot elven Norrström
De Hildebrandska husene kom gjennom arv og ekteskap senere til familien Bonde, som er grunnen til at de er noen ganger forvirrende blir kalt «Bondeska palasset». Medlemmer av Bondefamilien fortsatte å bo på slottet på hele 1800-tallet, mens noen etasjer er også blitt leid ut.
Huset mot Drottninggatan 3, var i 1832-1855 hotell, Hotel Garni.
Byggeoppgave

Fysisk kontroll

Den fysiske kontrollen befatter seg med bygningens forhold til omgivelsene. Det kan være kontroll av klima, lys, lyd, lukt etc.  Flere av disse faktorene er geografiske. Den fysiske kontrollen vil også være bestemmende for hva som betegnes som regional egenart

Funksjonell ramme

En bygning er bestemt av hva som skal foregå i den, hvordan bygningen skal brukes.  Den er en praktisk ramme om disse handlingene. Undersøkelsen av funksjonenes rolle innen byggeoppgaven kan begynne med en klassifisering av alle de aktivitetene som skal foregå i en arkitektonisk ramme og hvor stor plass som kreves til dette. Funksjonene bestemmer ikke bare størrelsen på rommet men også formen. Den funksjonelle faktoren har ned gjennom tidene spilt en vekslende rolle, og til samme tid kan en både peke på arkitektoniske helheter der den dominerer og andre der den spiller en underordnet rolle. Synet på hva som er funksjonelt vil også alltid forandre seg. 
Sammen utgjør den fysiske kontrollen og den funksjonelle rammen det fysiske miljøet.

Sosialt miljø

Bygninger og bruksgjenstander er knyttet til bestemte sosiale situasjoner. Som utgangspunkt for dette kan vi ta utgangspunkt i sosial status og rollefigurer. Vanligvis har en i arkitekturhistorien brukt visse arkitekturformer i forbindelse med viktige sosiale institusjoner. Tårnet betegnet for eksempel kirken og rådhuset, mens en tempelgavl peker tilbake på tempelarkitekturen og vår klassiske arv.

Kulturell symbolisering

Kunsten uttrykker verdier, mens vitenskapen beskriver fakta.  Kunst symboliserer kulturelle objekter. Om arkitektur skal være kunst, må den fylle denne oppgaven. Den må symbolisere kulturelle objekter, og i arkitekturhistorien har dette aspektet vært en viktig del av byggeoppgaven. Siden den sosiale symboliseringen er basert på felles verdier og symbolsystemer er det opplagt at den kulturelle symboliseringen er nært knyttet til dannelsen av det sosiale miljø. Noen byggeoppgaver inneholder  en dimensjon av kulturell symbolisering. Disse kulturelle formidlingsobjektene må bli konkretisert og kan da bli kulturelle tema som bidrar til å stadfeste arkitekturens status som kunst.
De fleste byggeoppgavene inneholder disse fire dimensjonene. Den fysiske kontrollen er sammensvevet med spesielle funksjoner, og disse funksjonene er resultat av sosiale årsaker som viser til eksistensen av kulturelle objekter.
Arkitekturhistorien viser at byggeoppgavene vanligvis har falt inn i to karakteristiske klasser: oppgaver som har en praktisk karakter og oppgaver hvor høyere objekter spiller en mer avgjørende rolle.
Behzad

Liv

Behzad ble født, bodde og arbeidet i Herat (i dagens Afghanistan) under timuridene, og senere i Tabriz under Safavide-dynastiet. Som en foreldreløs unge ble han oppdratt av den fremstående maleren Mirak Naqqash, og var en elev av Mir Ali Shir Nava'i. Hans store støttespillere i Herat var timurid-sultanen Husayn Bayqarah (regjerte 1469-1506) og andre emirer i hans sirkel. Etter fallet til timuridene, ble han ansatt av shah Ismail I Safavi i Tabriz, der han som direktør for det kongelige atelier hadde vesentlig innvirkning på utviklingen av nyere malerkunst i Safavide-dynastiet. Behzad døde i 1535, og hans grav ligger i Tabriz, kjent som De to kamalers grav. En statue av Behzad er plassert i nærheten av denne graven.

Verk

Selv om maling av menneskelige figurer i den muslimske verden var forbudt, etablerte han et mangfoldig og progressivt arbeid. Verkene hans er spesielt kjent for sine beske farger, fengende gestikk og følelsesladede stemninger.
Mange av datidens kjente, litterære verker ble illustrert med hans malerier, blant annet den persiske dikteren Nizamis Khamsa (nå i British Museum i London), Timuridenes historie (nå i Princeton University i USA) og Khamza av Mir Ali Shir Nava'i (nå i Bodleian Library i Oxford).
Behzads mest kjente verker inkluderer «Forføringen av Yusuf» fra Sa'dis Bustan i 1488, og malerier fra British Librarys Nizami-manuskript fra 1494-1495 – særlig scener fra Layla og Majnun og Haft Paykar. Tilskrivingen av bestemte malerier til selve Behzad er ofte problematisk (og mange akademikere vil nå mene at det er uviktig), men de fleste verkene som tilskrives ham er fra år 1488 til 1495. Omtrent 30 verk er blitt bevart.
Han er også nevnt i Orhan Pamuks kjente roman Mitt navn er rødt som en av de største persiske miniatyrmalerne.