Robinson Crusoe

Den virkelige Robinson

Figuren Robinson Crusoe og hans skjebne er uten tvil delvis basert på sjømannen Alexander Selkirks liv. Alexander Selkirk ble født i 1676 og var sønn av en skomaker i Lower Largo i Skottland. I 1703 ble han med oppdageren William Dampier. Da de hadde kommet til Juan Fernández-øyene for å fylle på med friskt vann og utstyr, begynte den virkelige Robinsons historie. Alexander Selkirk begynte å bli urolig for spredning av skjørbuk, og snakket med Dampier om det. Det endte med en krangel, og Selkirk gikk med på å bli etterlatt på øya Más a Tirra. Med seg fikk han en muskett, krutt, verktøy, kniv, en bibel og sine klær. Senere viste det seg at Selkirks frivillighet om å bli plassert på øya ikke var så dumt, siden skipet til Dampier sank med nesten ingen overlevende. Fra oktober 1704 til februar 1709 levde Selkirk på øyen, og bygget opp sitt eget «imperium» på øya på akkurat samme måten som Robinson gjorde. Da ble han oppdaget og reddet av kaptein Woodes Rogers, som ga ham navnet guvernør av Más a Tirra. I 1712 skrev Woodes Rogers ned historien om Selkirks liv på øya i A Cruising Voyage round the World. Året etter skrev forfatteren Richard Steele om Selkirk i et engelsk tidsskrift The Englishman. Og selvsagt finner man hans historie i Robinson Crusoe.

Handling

Historien starter med at den unge Robinson Crusoe vil ut og se verden ved å reise til sjøs. Faren nekter ham hele tiden denne friheten, siden han vil at sønnen skal gå inn i farens yrke, og akseptere den skjebnen han har. På tross av advarsler fra de andre, trosser han sin fars vilje og drar mot sine 28 års fangenskap på en øde øy. Før dette følger man Robinson Crusoe ombord på sin første seilskute til London (som forliste underveis), på reisen til Guinea for å selge gull i bytte mot 'skrot' under slaveriet under maurerne i Saleh og som plantasjeeier i Brasil. Om hans opphold på øya følger man Robinsons utvikling, som skildres ved at han må jobbe seg opp fra et jeger- og sankersamfunn opp til en levestandard han var vant til via jordbrukssamfunnet og vennskapet med Fredag. Det går hele 15 år fra det året Robinson ankommer øya til han ser spor etter andre mennesker. Et fremmed fotavtrykk i sanden en dag, forandrer den tilværelsen han har skapt seg, til å være preget av frykt i mye større grad. Etter ytterligere noen år observerer han at kannibalritualer foregår på øya. I begynnelsen, etter denne oppdagelsen, er første prioritet å gjemme seg for de fremmede (som kun oppholder seg der nå og da, gjerne med et års mellomrom). Etter noen år bestemmer han seg for å forsøke å fange en av dem, slik at han får seg en tjener ev. en venn. Fredag er et offer som klarer å flykte fra ritualet, støter på Robinson på sin flukt, som hjelper ham å drepe dem han har etter seg. Fredag ser på Robinson som hans frelser, og blir hans evige tjener. Fredag er først med Robinson Crusoe de siste to-tre årene av oppholdet.

Tolkning

Det er mange måter å tolke historien om Robinson Crusoe på. For det første er romanen den første robinsonade, en historie om en som havner på en øde øy og må klare seg med det øya har å tilby og vrakrester av skipet.
Hvis man tolker romanen ut fra en moralsk og religiøs tolkning, kan man tolke det som en slags advarsel for de som trosser sin far som vet hva som er best for deg. Dessuten gir romanen et spesielt syn på religion der troen på at Gud (?) kun skapte den, men ikke styrer den (deisme), kommer frem. Romanen setter også et kritisk spørsmålstegn ved maktforhold mellom Gud og Djevelen, som forfatteren har lagt i munnen hos den «naive» Fredag. En annen ting man må legge merke til er at Robinson Crusoe havnet på den øde øya da han var underveis for å hente slaver til sin plantasje i Brasil. De 28 årene i isolasjon kan ses på som en straff fra Gud for at Robinson Crusoe både trosset sin far og drev med menneskehandel. 
Hvis man ser på Robinson Crusoe som en historisk roman, kan man trekke frem to tråder. Den ene tråden er at man kan se på en beskrivelse for hvordan overgangen fra jeger- og sankersamfunnet til jordbrukssamfunnet og senere til industrisamfunnet (en beskrivelse som Defoe kommer med ca. 30 år før den industrielle revolusjon begynner). Den andre tråden er at romanen beskriver kolonialisme og imperialismen med beskrivelsen av forholdet mellom de hvite europeerne og de andre, spesielt ved slavehandelen. Det som er spesielt med romanen er at Defoe presenterer både det svarte slaveriet og hvite slaveriet. 
Hvis man ser på Robinson Crusoe som en politisk roman, kan man tolke romanen som at den fremmer kapitalistiske tanker. Robinson Crusoe bygger opp sitt «imperium» helt fra begynnelsen med bare sine hender, det øya har å tilby, vrakrester, hans nøysomhet, klokskap og god arbeidsmoral. Og han får økonomisk suksess ut av dette! Personlig frihet om sin økonomi er ikke det eneste som kommer frem i romanen, også en tanke om religionsfrihet dukker opp gjennom å vise at Robinson Crusoe godtar at Fredag er protestant, faren til Fredag er hedning og «menneskespiser» og at spanjolen er katolikk. Det er imidlertid ikke bare høyrevendte verdier som blir presentert, en kan også finne venstrevennlige idéer.
Ut ifra alle disse tolkningenes tankene om romanen, har mange forskere ment at den er lite egnet i dag som barneroman i og med at romanen er en allegori på de europeiske stormaktenes kolonialisme og imperialisme, og på mange måter fremmer en undertrykkelse tanke overfor andre kulturer. Men romanen er på den andre siden også en av de første romanene som snakker om toleranse og menneskeverd mellom menneskene, lenge før det fantes noe menneskerettighetserklæring.