google/wiki40b huggingface dataset:
Breimsbygda Skisenter

Breimsbygda Skisenter er et norsk vintersportssted som ligger på Utvikfjellet 630 meter over havet i Gloppen kommune. 
Senteret kaller seg «- fylkets beste utfartsområde», og viser til bredden i sine tilbud med to skitrekk i alpinanlegget med flere nedfartsløyper og flomlys. Den lengste har en lengde på 960 meter, med et fall på 250 meter, mens den kortere er på 600 meter og et fall på 200 meter. Når området har nok snø lages det bigjump for snowboard. Anlegget er åpent for kjøring i løs snø ved siden av alpintraseene.
Det har også to skitrekk for barn, der det ene er spesielt tilrettelagt for funksjonshemmede. I forbindelse med barneskitrekket prepareres det anlegg for skileik. Senteret har videre egen lysløype for langrenn og en rekke turløyper både mot vest og øst, der løypene mot vest er mest brukt på grunn av stølene i området og det lette turterrenget.
Til senteret hører også en egen kafé og varmestue. Det finnes også en grillhytte i tilknytning til anlegget. I forbindelse med parkeringsplassen til stedet finnes det egne strømuttak for bobiler og lignende behov.
Nedre Romerike tingrett

Nedre Romerike tingrett er en førsteinstansdomstol under Eidsivating lagdømme. Tingretten ligger i Lillestrøm i Akershus og dekker kommunene Lørenskog, Skedsmo, Rælingen, Fet, Aurskog-Høland, Sørum, Gjerdrum og Nittedal. Domstolen består av sorenskriver Bernt Bahr, syv dommere og fire dommerfullmektiger.
Tu te reconnaîtras

Eurovision Song Contest

Den luxembourgske kringkasteren CLT valgte den franske sangen «Tu te reconnaîtras» med vokalist Anne-Marie David til å representere Luxembourg på hjemmebane i Eurovision Song Contest 1973. I finalen lørdag 7. april var «Tu te reconnaîtras» det ellevte bidraget ut på scenen av 17 deltakere, og i avstemningen endte sangen på førsteplass med 129 poeng. Norges to dommere ga sangen 8 av 10 mulige stemmer.
Dette var en av få ganger der et land vant konkurransen to år på rad. Vicky Leandros vant med «Après toi» i 1972, og derfor ble finalen holdt i Luxembourgs hovedstad i 1973. Bare én gang tidligere hadde det samme skjedd: i 1969, da Spania vant på hjemmebane. Det samme skjedde igjen i 1979 med Israel, og i 1993 og 1994 da Irland vant på hjemmebane.
Blant annet slo «Tu te reconnaîtras» Spanias «Eres tú» med gruppen Mocedades og Storbritannias Cliff Richard med «Power to All Our Friends». Sistnevnte ble en større salgssuksess i Norge enn «Tu te reconnaîtras». Cliff Richard toppet VG-lista hele åtte uker på rad. Dette var andre året på rad at Storbritannias bidrag solgte bedre i Norge enn vinneren. Året før ble The New Seekers' «Beg Steal or Borrow» en større hit i Norge enn vinneren «Après toi».
Anne-Marie David deltok også i Eurovision Song Contest 1979, da for hjemlandet Frankrike med sangen «Je suis l'enfant soleil» (norsk: jeg er solbarnet). Der ble hun nummer tre. David dukket også opp i den norske finalen av Melodi Grand Prix 1985, som en av fire internasjonale fagdommere.

Om sangen

Teksten handler om allsidigheten til de menneskelige opplevelsene. «Du vil gjenkjenne deg selv i andre mennesker», for eksempel i et barn som blir straffet av læreren, i kunstneren som aldri får sin rettmessige anerkjennelse, «i den som tviler, og i den som tror».
David spilte inn vinnerbidraget på fem språk: fransk, tysk (som «Du bist da»), engelsk (som «Wonderful Dream»), spansk (som «Tu reconocéras») og – ganske uvanlig – to helt forskjellige italienske oversettelser: «Il letto del re» og «Non si vive di paura». Samme år ga også den tyrkiske popsangeren Nilüfer ut en tyrkiskspråklig versjon med tittelen «Göreceksin Kendini».

Norsk versjon

Arne Bendiksen skrev en norsk tekst med tittelen «En del av deg selv».
Dumphuske

En dumphuske, også kalt vippehuske, vippe, bikkedisse, kaksedisse, dibbedue (søre sunnmøre) eller humpedisse (bergensk og trøndersk), er et lekeapparat der en bred planke, ofte utstyrt med håndtak og sitteplass for en eller flere personer i hver ende, vipper opp og ned om et balansepunkt midt på. Dumphusken bygger på vektstangprinsippet og er i sin enkleste form bare en rett planke lagt løst over et vippepunkt, for eksempel en stokk. Dumphusker brukes først og fremst av barn og finnes på lekeplasser og i barnehager. Dumphusker brukes også i akrobatikk, ofte som en form for springbrett, eller som balanseinstrument i dyresport.
Når to personer husker eller vipper på en dumphuske, sitter de på hver sin ende av planken og skyver fra med føttene mot bakken etter tur, slik at de løftes opp i været og faller ned igjen annen hver gang. For å unngå skader, for eksempel hvis et barn hopper av dumhusken slik at barnet i den andre enden treffer bakken med høy hastighet, er dumhuskene ofte polstret med et mykt materiale, gjerne gummi.
Kühtai

Kühtai er et fjellpass i Tirol i Østerrike. Det binder sammen alpedalen Ötztal og Oetz med Gries im Sellrain. I fjellpasset ligger vintersportsstedet Kühtai som blant annet har arrangert verdenscupen i alpint.
Lispund

Lispund er en gammel måleenhet for vekt. 
Ordet er en forkorting av livlandsk pund, dvs det pundet som brukes i Riga. I Norge og Danmark tilsvarte lispundet 16 skålpund, mens i Sverige tilsvarte det 20 pund. Dette var trolig fordi det svenske pundet kun var på 425 gram. Forskjellen ble dermed bare ca. ½ kg. 
20 lispund tilsvarte 1 skippund. Et lispund kunne igjen deles inn i 20 skålpund.
Greåker

Historie

De gamle gårdene Viste (fra å være, stedet vi er på), Opstad (fra navnet Ulf, Ulv, Alf), Greåker (Grei åker), Hannestad (Hane, Hani, mannsnavn for sjefen ), Yven (Yr – barlind og vin – gresslette) og Alvim (Gudenes hjem, Alf, Alun (øl))lå alle på den solrike, sørvendte delen av raet. Her var det god jord som var lett å dyrke. Greåker er et tettsted som ble bygget opp rundt lokalindustri fra midten av 1800-tallet, der Glommas to løp gjennom Sarpsborg møtes ved Tunøyas sørvestre hjørne.
Det er naturlig å anta at en gammel vei gikk fra Greåker og opp til Tune kirke allerede for hundrevis av år siden, muligens for tusenvis. Stedet der Tune Kirke ligger i dag var et samlingspunkt lenge før Olav den hellige grunnla Sarpsborg, da kongeveien, vannveiene fra Øvre Tune (Vestvannet og Tunevannet) og veien fra Alvim gjorde dette stedet til et naturlig treffsted. På raryggen, ved Tune Kirke, finner man mange gravplasser og hustufter.
På Greåker hadde Sanne & Solli Brug tømmertomter og ute på Saueholmen hadde de mottak for varer fra båter som kom opp elva. På Greåker Celluloses (Knusle Bruk) nåværende eiendom hadde de også et teglverk (1897), men Greåker som sted, hadde da allerede eksistert noe år. Smaalensbanen kom i 1879, Hølæ (stenbrudd) med Forsberg som eier i 1893, Greåker Cellulose i 1905 og Sarpsborg Mekaniske verksted noen år senere. Greåker var et arnested for den Norske Industrioppbyggingen.
Greåker fort ble ferdig utbygget 1903, med fire feltkanoner til dels nedsprengt i fjell, samt fem dekningsrom og åtte ammunisjonsnisjer. Batteriet var av permanent karakter, og i 1907 ble det et fort, samtidig med Ravneberget fort. Greåker fort har stor militærhistorisk interesse som del av et omfattende og viktig forsvarssystem mot Sverige. Militæranleggene som ble bygget ut i denne perioden, har symbolverdi i forbindelse med nasjonens løsrivelse fra unionen med Sverige. Fortet har stor verneinteresse med sitt geværgalleri som er sjeldent i nasjonalt sammenheng. Fortet var i kamp i 1940. 13 april ble tyskerne stoppet her. Kampene varte bare et par timer. I 2014 fant man en granat, en blindgjenger, sittende fast i en av fortets maskingeværreder. Anlegget ble først fredet 6. mai 2004.
IORE

Lokomotivets utvikling

På 1990-tallet begynte de eksisterende malmlokomotivene Dm3 å nå betraktelig i alder, samtidig som operatøren Malmtrafik i Kiruna AB (MTAB) ville øke malmkapasiteten. Resultatet ble at man valgte å bestille en ny type lokomotiv hos Adtranz i Tyskland, senere kjøpt opp av Bombardier. Konstruksjonen ble helt og holdent formet av kravene som ble stilt fra Sverige, men det fikk samtidig likheter med andre tyske elektriske lokomotiver. For blant annet å klare togvekten ble IORE gjort ekstra tunge ved å lage veggene til lokomotivkassen rundt fire centimeter tykke, en tiendedel større enn vanlige lokomotiver.
Hver lokomotivenhet har to boggier som hver har tre drivaksler, og hvor strømmen til de asynkrone motorene blir regulert automatisk slik at alle aksler i boggien går like fort. Dette gjorde at lokomotivet fikk en lav slingringsrisiko, noe Dm3 fikk gjennom sin koppelstangsdrift. IORE ble også utstyrt med tilbakemating av strøm til kontaktledningsnettet ved nedbremsing og kjørecomputer som overvåker og til dels styrer både bremser, multippelkoblingen og annet av lokomotivets styresystemer. Det første lokomotivet kom til Sverige i august 2000 og ble prøvekjørt den påfølgende høsten. Lokomotivet ble satt inn i ordinær trafikk i 2001 og de påfølgende leveringene har fått navn etter steder langs Malmbanan og Ofotbanen.
Den 27. august 2007 vedtok man på et styremøte hos LKAB i Narvik å bestille åtte nye IORE–lokomotiver (4 par), noe som gjør at selskapet per 2012 har 13 lokomotiv. I perioden fra mai 2013 til mars 2014 er det planlagt at Bombadier skal levere ytterlige 4 lokomotiv.
Frikjøring

Frikjøring er definert som en egen gren på siden av vanlig alpint.
Den opprinnelige frikjøringen fra eldre tider tid dateres tilbake til Sondre Norheims bruk og skilek med telemarksvingen i begynnelsen av det 1800-århundre. I moderne tid fikk frikjøring sin renessanse rundt slutten av 1970-tallet. Det var særlige spektakulære nedkjøringer i urørte fjellsider i Frankrike og USA, dokumentert i skifilmer som dannet bølgen for den utviklingen vi ser i dag. I dag utøves frikjøring av skikjørere med både fast og løs hæl og snowboardere.

Filosofi

Det grunnleggende innen denne delen av skikjøring er at den enkelte utøver bruker fjellet og de naturlige utfordringer som ligger i terrenget. Den enkeltes kreativitet og mot blir satt på prøve. Det ligger ingen begrensninger eller krav fra utenforstående som man pålegges å følge.
Det sentrale er nærheten og respekten for naturen. Enhver utøver er ansvarlig for å ikke sette seg selv eller andre i fare. Dette er en diskusjon som er blitt mer relevant over de siste årene siden mennesker i den vestlige verden har en tendens til å tøye grenser. Herunder ligger kilden til friheten som frikjørere søker, balansen mellom det mulige og umulige. Inntrykkene blir forsterket ved at arenaen er fjellet og feil kan få fatale konsekvenser, død.

Konkurranser

Et paradoks er at også denne delen av skikjøringen har funnet sin konkurranseform. Her blir utøveren bedømt etter linjevalg, flyt, kontroll, aggressivitet og teknikk. Det arrangeres hvert år noen få konkurranser spredt utover Norge, den eldste er nordisk mesterskap som arrangeres på Riksgränsen (siden tidlig 90- tallet). Den mest populære er nok Røldal Freeride Challenge, som ble arrangert første gang i 2001 av frikjøringsentusiaster. Antall aktive utøvere i Norge er vanskelig å fastslå, men det er en fast kjerne på om lag 100 personer av begge kjønn, overvekt av menn, som pleier å delta i konkurranser.

Utstyr

I konkurranser stilles det krav til et minimum av beskyttelsesutstyr i tillegg til støvler, ski og staver.
Det er påbudt å kjøre med hjelm, skredsøker og ryggbeskytter (rykksekk eller ryggplate). I enkelte konkurranser pålegger arrangøren den enkelte kjører å kjøre med skredspade. Dette for å kunne hjelpe til dersom et skred skulle bli utløst.
Skiene som benyttes er spesielle, målene ligger på for en ski på 194cm, (Foran130- Midten110 -Bak115mm). Dette for at man skal ha mer kontroll i høy fart, mye løssnø og ved høye dropp (hopp utfor klipper fra 5-25m).

Sikkerhet

Det er en viss fare forbundet med frikjøring, men erfaring og god kunnskap om terrenget man kjører i vil kunne eliminere noe av dette.
The Elder Scrolls: The Infernal City

The Infernal City er en fantasybok av Greg Keyes, gitt ut av forlaget Del Rey 24. november 2009. Det er den første av to bøker basert på The Elder Scrolls-serien.
Boken handler om Annenïg, en ung jente, og en flygende by som heter Umbriel. 40 år etter Oblivion Crisis dukker denne ukjente massen opp ved kysten av Black Marsh under en kraftig storm. Annaïg blir kjent med Glim, en argonian, som følger henne på reisen.
International Centre for Geohazards

International Centre for Geohazards, ICG, er et nasjonalt Senter for fremragende forskning, opprettet av Norges forskningsråd i 2002.
NGI er ledende institusjon i ICG, de andre deltakende institusjoner er Faggruppa for geoteknikk ved NTNUs institutt for bygg, anlegg og transport, Institutt for geofag ved UiO, Norges geologiske undersøkelse (NGU) og NORSAR. ICG ble opprettet i 2002 med godkjent finansiering i 10 år. ICG skal utføre forskning for å vurdere risiko, hindre og redusere skader som følge av geofarer (geohazards).
Geofarer omfatter skredfare i løsmasser og berg på grunn av stor nedbørsmengde, oversvømmelse, jordskjelv eller menneskelig aktivitet i naturen, samt geofarer på dypt vann offshore. Senteret bidrar også til utdanning av forskere og spesialister innen dette fagområdet ved NTNU og UiO.
Solidaritetspartiet

Solidaritetspartiet er et tidligere svensk politisk parti som opprinnelig var kommunistisk, men som endte opp som et sosialdemokratisk parti.
Partiet oppsto opprinnelig som en utbrytergruppe fra Sveriges Kommunistiska Parti (SKP) i 1967, et brudd som var utløst av at partiet endret navn til Vänsterpartiet Kommunisterna, men som var resultatet av en langvarig strid mellom partiledelsen og en pro-kinesisk venstreopposisjon under ledelse av Nils Holmberg. Disse grunnla sammen med deler av Clarté-bevegelsen og restene av Sveriges Kommunistiska Arbetareförbund i 1967 Kommunistiska Förbundet Marxist-Leninisterna (KFML) som en partibyggende organisasjon. 
En betydelig splittelse fant sted i 1970 da KFML(r) ble grunnlagt av elementer som la større vekt på arbeiderklassens egenorganisering, men i 1973 ble organisasjonen omgjort til Sveriges Kommunistiska Parti, et navn som var blitt ledig i og med det gamle SKPs navneskifte.
På partikongressen i 1976 ble et mindretall i partiet, med partiformann Bo Gustafsson i spissen, ekskludert. Bakgrunnen var et påstått høyreavvik i forbindelse med at disse gikk inn for et valgsamarbeid med VPK. Flertallet mente imidlertid at VPK og deres støtte til Sovjetunionen gjorde dem farlige i en situasjon som ble omfattet å være preget av en overhengende krigsfare. Å sikre forsvaret av Sverige fikk nå høy prioritet, noe som i sin tur førte til nye linjeskifter. Den nasjonale alliansen måtte sikres, og i forbindelse med lønnsoppgjøret i 1980 gikk SKP bort fra sin tradisjonelle linje med kritikk av LO-ledelsen. På denne tiden gikk en venstrefløy på omkring 15 prosent av partiet ut og dannet Sveriges Kommunistiska Parti (marxister-leninister), som senere skiftet navn til Sveriges Kommunistiska Arbetarparti.
I 1982 støttet SKP Socialdemokraterna ved valget, og kommunisme og maoisme forsvant gradvis fra det politiske grunnlaget. I 1986 ble det fjernet fra programmet, og partiet skiftet navn til Solidaritetspartiet. Tidsskriftet Marxistiskt Forum' hadde blitt lagt ned i 1985. Avisa Gnistan endret i 1986 navn til Solidaritets-Gnistan, og ble til slutt lagt ned i 1989. I 1990 opphørte partiet å eksistere som landsdekkende organisasjon, selv om de frem til 1998 var representert i kommunestyret i Vallentuna.
Jaunais laiks

Jaunais laiks («Ny tid», JL) er et latvisk sentrum-høyre-parti. Partiet beskriver seg sjøl som et antikorrupsjonsparti. Partiet karakteriserer de fleste av de andre partiene som korrupte og kontrollerte av forretningsoligarker.
Partiet blei danna i 2001 av den nylig avgåtte sentralbanksjefen Einārs Repše og blei allerede ved parlamentsvalget i 2002 det største partiet i landet. JP står nært Folkepartiet (TP) politisk. Begge partiene er medlemmer i EPP-ED, men de er rivaler på hjemmebane.
Kapisillit

Kapisillit (grønlandsk for «laksene») er ei bygd i Sermersooq kommune, sydvest på Grønland. Kapisillit er Grønlands eneste gyteplass for laks, derav navnet.
Bygda ligger ved Godthåbsfjorden, ca. 100 km øst for Grønlands hovedstad Nuuk. Det bor ca. 68 innbyggere i bygda pr 2006, disse lever hovedsakelig av fangst, fiske og turisme, samt noe fåreavl. Fåreavl og tamreindrift var tidligere en større næring her, og det vurderes både etablering av flere fåreholdersteder i området, samt et slakteri.
Bygdas beliggenhet gjør at turismen kommer til å øke her i årene som kommer. Foreløpig er turismen i stor grad basert på fotturer og opplevelsesturer. En vanlig turisttur herfra går til isfjorden Kangersuneq. Herfra kan man også velge å vandre til den nedlagte reinsdyrfarmen ved Itinnera. Man kan også gå til Ameralikfjorden herfra, dette er en 2-3 dagers tur. Det arrangeres også fotturer fra Nuuk til Kapisillit.
Øst for bygda er det ikke godt egnet for bebyggelse, på grunn av at det er lite grunnfjell her. Lenger øst, ca. 1 km fra bygda, ligger et hytteområde som heter Nuussuaq. Området er regulert som hytteområde, noe som innebærer at det ikke er lov å bo her på helårsbasis.
Antall innbyggere har falt de siste 30 årene. I 1977 bodde det ca. 165 innbyggere her, dette har gradvis falt, og var 97 i 2003 og 68 i 2006. Dette er en utvikling man ser i de fleste grønlandske kommuner, og skyldes i stor grad at folk flytter inn til de største byene. Som en følge av dette er det liten mangel på boliger her, men kommunen har et ønske om å rive en del av de boligene som ikke lenger møter dagens standarder, for å bygge nye.
Bygda har egen skole, kirke og kjøpmann. Skolen heter Atuarfik Kapisillit, og dekker 1. til 9. klasse. 10. til 12. klasse får undervisning i Nuuk.
Geir Arild Espnes

Utdannelse

Espnes er utdannet befal, sykepleier og markedsøkonom, har hovedfag i psykologi og doktorgrad i helsepsykologi.

Forfatterskap

Han har blant annet skrevet boken Helsepsykologi sammen med Geir Smedslund.
Han har vært medredaktør for Handbook of Salutogenesis på Springer og publisert en rekke artikler.

Akademiske stillinger

Ved NTNU var han instituttstyrer ved Institutt for sosialt arbeid og helsevitenskap fra 2003–2009 og satt samtidig i ledelsen for Fakultet for samfunnsvitenskap og teknologiledelse. Han er fra 2009 leder for NTNU Senter for helsefremmende forskning (NTNU Center for Health Promotion Research og fra 2017 leder for Faggruppe for folkehelse og samfunnsmedisin ved NTNU.

Forskningsfelter

Espne har blant annet drevet forskning innen idrettspsykologi og på «hjertets psykologi». Han har de senere årene særlig konsentrert seg om å forske på faktorer som fremmer helse i befolkninger. Han har i mange år samarbeidet med Australian National University, der han var gjesteprofessor ved Research School of Psychology og æresprofessor ved det samme universitetets medisinske fakultet (Medical School). Han samarbeidet også i mange år med forskere ved University of Papua New Guinea, National University of Singapore, hvor han har vært mentor ved oppbygging av en forskningsavdeling, samt en rekke europeiske universiteter, deriblant Det medisinske universitetet i Warszawa og Universidade Nova de Lisboa. Han har vært og er ved inngangen til 2019 gjesteforeleser/gjesteprofessor ved flere universitet, blant annet Stanford University og Harvard University. Espnes har vært sentral i en rekke store nasjonale og internasjonale forskningsprosjekter, eksempelvis INHERIT, og leder Health Promotion Research – An International Forum. Espnes har blant annet vært initiativtakeren til Nasjonalt nettverk for helsefremmende forsking og undervisning og European Forum for Health Promotion Research.

Verv

Espnes har sittet i en rekke nasjonale og internasjonale styrer og råd, som styret for NTNU Samfunnsforsking AS, IUHPE Global Working Group on Salutogenesis (GWGS) og Vetenskapliga Rådet for Centrum för Salutogenes ved University West. Noen av disse rådene og styrene er han per januar 2019 fortsatt medlem av. Han er per januar 2019 mentor ved SUN-senteret ved National University of Singapore, hvor han også er honorary guest professor.
Espnes er medlem av Det Kongelige Norske Videnskapers Selskab (DKNVS).

Politisk virksomhet

Han er politiker og har sittet i Oppdal kommunestyre i flere perioder. Espnes er i perioden 2017–2021 varamedlem til Stortinget for Senterpartiet.
Newcastle upon Tyne

Historie

Den første dokumenterte bosetning i hva som nå er Newcastle var Pons Aelius, en romersk festning, castrum, og en bro over elven Tyne. Det romerske stedsnavnet var familienavnet til den romerske keiser Hadrian (Publius Aelius Traianus Hadrianus), som opprettet den på 100-tallet e.Kr. Denne sjeldne æren kan antyde at Hadrian kan ha besøkt stedet og igangsatt byggingen av broen i løpet av hans reise i romersk Britannia. Befolkningstallet i Pons Aelius ved denne tiden er beregnet anslagsvis til rundt 2000 mennesker. Fragmenter fra Hadrians mur er fortsatt synlig i deler av Newcastle, særlig langs West Road. Løpet til den store romerske muren kan bli sporet østover til Segedunum, den romerske festningen i Wallsend, hvilket betyr «murens avslutning», og til forsyningsfestningen Arbeia i South Shields. Den totale lengden av Hadrians mur var 117 km, og strakte seg over hele bredden av Britannia. Muren innlemmet Vallum, en stor og langstrakt jordvoll med parallelle forsvarshauger. Den er unik for romerske grenser, og strekker stort sett fra kyst til kyst, sør for muren. Disse store konstruksjonene ble gjort for beskytte seg mot piktiske stammer i det området som nå er Skottland.
Byen Newcastle har sitt navn etter den normanniske festningen som ble bygget i 1080. Normannerne ønsket å sikre seg kontroll over et strategisk viktig overgangssted ved elven Tyne. Deler av festningen er bevart; hovedbygningen og porten står, men er skilt fra hverandre av et jernbanespor anlagt i det 1800-tallet.
Newcastle vokste i omfang og betydning på grunn av de rike kullårene i området. Å «ta med kull til Newcastle» ble et fast uttrykk for en meningsløs handling. På 1800-tallet ble også skipsbygging og tungindustri viktig. I andre halvdel av 1900-tallet var tungindustrien i nedgang, og servicenæringer er nå det viktigste for byens økonomi. Arbeidsløsheten er høy, og i umiddelbar nærhet av sentrum kan man se boligområder som har forfalt på grunn av dette.

Arkitektur og byplan

Newcastle har et stort, neoklassisk sentrum, som for det meste ble planlagt i 1830-årene av Richard Grainger og John Dobson. Det har i senere tid blitt kraftig restaurert. Grey Street regnes som en av Englands vakreste bygater, der blant annet Theatre Royal ligger.
Like nordvest for byen er Leazes Park, et parkanlegg anlagt i 1873 etter at 3000 arbeidere signerte et opprop for «enkel adgang til noe åpent land med tanke på helse og rekreasjon». I et hjørne av den ligger St James' Park, Newcastle United FCs stadion, som er et landemerke når man kommer mot byen sørfra.
Grunnkretser i Gausdal kommune

Grunnkretser i Gausdal kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Gausdal kommune, Oppland, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Jackplugg

Jackplugger, også kalt telefonplugger eller TRS-pluggfamilien, er en rekke elektriske kontakter som blir brukt til analoge signaler, stort sett analog lyd. Den har en sylindrisk form og finnes i forskjellige størrelser og med forskjellig antall ledere.
Standardpluggen (stereoplugg) som har tre ledere blir ofte referert til som en TRS-plugg som kommer fra engelsk og står for tip, ring, sleeve, som uoffisielt kan oversettes til tupp, ring, hals. Andre variasjoner er monopluggen som har to ledere og blir kalt TS (tip, sleeve) og fire-lederen som blir kalt TRRS (tip, ring, ring, sleeve) og ofte har video eller mikrofon på den ekstra ringen.

Opprinnelse

Pluggen ble opprinnelig brukt som telefonkontakt for bruk i telefonsentraler i det 19. århundre med fullversjonen på 1/4" (nøyaktig 6,35 mm), og miniatyrversjonene 3,5 mm (ca. 1/8") og 2,5 mm (ca. 3/32"). Alle disse størrelsene er fortsatt i bruk i dag.

Forskjellige koblinger

Pluggene kan kobles forskjellig av produsentene alt etter hvilket utstyr de skal passe til.