Memnonstøttene

Navnet

Memnon (gresk: Μέμνον᾽) var i henhold til gresk mytologi en helt fra Trojakrigen, som ble framstilt som konge fra Etiopia, som ledet sin hær fra Afrika og inn i Anatolia (dagens Tyrkia) for bidra med forsvaret av den beleirete byen Troja, men ble til sist drept av Akilles. Memnon (hvis navn betyr «den staute/trofaste/stødige» eller «resolutte») ble sagt å være en sønn av Eos, morgenrødens gudinne.
Memnon ble assosiert med de to store statuene ettersom det ble fortalt at det kom skrik om morgenen fra den nordlige statuen (se nedenfor), som deretter ble kjent som Memnons kolosser eller støtter. Til sist ble hele Thebans nekropolis referert til som Memnonium, noe som gjorde ham til «Hersker i vesten» slik tilfellet var med guden Osiris som ble kalt for høvding av vesten.

Beskrivelse

Tvillingstatuene som framstiller begge farao Amenhotep III er plassert i sittende posisjon, hans hender hviler på knærne, og blikket stirrer østover (faktisk mer øst-sørøst i moderne undersøkelse) og mot elven. To mindre statuer er hogd ut foran tronen ved siden av hans bein. De er vist i verdiperspektiv og framstiller hans hustru Tiy og mor Mutemwiya. Sidepanelen har avbildet Nilguden Hapi.
Statuene ble gjort fra blokker med kvartsittsandstein som ble hogd ut ved el-Gabal el-Ahmar som i dag ligger innenfor grensen av Egypts hovedstad Kairo. De ble transportert 675 km over land til Teben (Luxor) da de var for tunge til å bli fraktet langs Nilen. Blokkene som senere ble benyttet av romerske ingeniører til å rekonstruere den nordlige søylen kan ha kommet fra Idfu, nord for Aswan. Inkludert steinplattformene som de står på, som i seg selv er rundt 4 meter, når kolossene opp til en høyde på rundt 18 meter, skjønt opprinnelig var de 21 meter, og vekten er beregnet til rundt 720 tonn hver.
Begge statuene er ganske ødelagte. Trekkene over midjen er bortimot ikke gjenkjennelige. Den sørlige statuen består av en enkel stein, men den nordlige statuen har en omfattende sprekk i nedre halvdel og over midjen består den av fem trinn med stein. Disse øvre nivåene er gjort med ulike typer sandstein og er resultatet av en senere forsøk i romersk tid på å rekonstruere dem. Det er antatt at begge statuene var identiske, men inskripsjonene og den mindre kunsten var noe forskjellig.
Den opprinnelige funksjonen til statuene var å stå som voktere ved inngangen til Amenhoteps dødstempel: en massiv konstruksjon som ble bygget i løpet av faraos levetid, og hvor han ble dyrket som en levende gud både før og etter at han døde. I sin tid var dette tempelkomplekset det største og mest overdådige i Egypt. Det dekket et område på 35 hektar. Selv senere rivaler som Ramesseum til Ramses II eller Medinet Habu til Ramses III kunne ikke overgå dette i areal; selv tempelet i Karnak, som eksisterte i Amenhoteps tid, var mindre. Takket være forskningen til Schweizer Institut für Bauforschung (Sveitsisk byggforskningsinstitutt) kunne man rekonstruere grunnplanet til den store gården på 90 x 90 meter, den eneste delen av dødstempelet hvor det var mulig. På alle sider var det gården omgitt av tre rekker med papyrusbuntsøyler, 14,2 meter høye. Mellom søylene sto det 36 kjempestatuer av kongen, 18 i hver halvdel av gården.
Med unntak av Memnon-kolossene er det imidlertid lite som i dag gjenstår av Amenhoteps tempel. Det sto ved utkanten av Nilens oversvømmelseslette, og påfølgende årlige oversvømmelser har gnagd og erodert bort dets fundamenter – et kjent litografi fra 1840-tallet av David Roberts viser hvordan Memnon-kolossene er omgitt av vann – og det var ikke ukjent for senere herskere å demontere, stjele og gjenbruke deler av deres forgjengeres monumenter.