Sigfrid Karg-Elert

Bakgrunn

Siegfried Karg var yngstemann av en søskenflokk på tolv; faren var bokhandleren (eller kanskje avisredaktør?) Johann Jacob Karg, og  moren var Marie Auguste Karg, født Ehlert (sic). Familien slo seg ned i Leipzig i 1882, der Siegfried fikk sin første musikkundervisning og private pianotimer. Han presenterte sine første forsøk på komposisjon under en samling av komponister, og komponisten Emil von Reznicek fikk ordnet med et treårig gratisstudium for ham ved Leipzigkonservatoriet (Königliches Konservatorium der Musik). Slik fikk han anledning til å studere med Salomon Jadassohn, Carl Reinecke, Alfred Reisenauer og Robert Teichmüller.
Fra august 1901 til september 1902 var han pianolærer i Magdeburg. Det var her han endret sitt navn til Sigfrid Karg-Elert, ved å legge en variant av morens pikenavn til sitt etternavn, og stave fornavnet sitt på svensk manér.

Komponist

Tilbake i Leipzig begynte han å vie seg til komponering, særlig for (inspirert av Edvard Grieg, som han beundret stort). I 1904 møtte han publisisten Carl Simon, som  introduserte han for harmoniet. Fra da og til sin død skulle han skape de viktigste og fleste verker tilpasset dette instrument. Og det han i ettertid er mest kjent for, er engasjementet for harmonium-musikken. Ved siden av César Franck er han den komponist som i mest omfattende grad har utforsket de muligheter for ekspressivt spill som harmoniet gir. Karg-Elert har levert en lang rekke komposisjoner for dette instrumentet. Han var særlig opptatt av kunstharmoniet, som er en «konsertutgave» av det mer folkelige tråorgelet.
Oppmuntret av organisten Paul Homeyer skrev han orgelversjoner for flere av disse harmoniumkomposisjonene, og skrev det første av sine verker beregnet nettopp for kirkeorgel, 66 Choral-Improvisationen op. 65 i 1909.
I 1910 giftet han seg med Louise Kretzschmar (1890–1971); fire år etter ble deres datter Katharina født.
Etter å ha tjenestegjort som regimentsmusiker under første verdenskrig ble Karg-Elert instruktør i musikkteori og komposisjon ved Leipzigkonservatoriet i 1919.
Det kulturelle klima i Tyskland fra 1920-årene og utover var svært avvisende til den musikk den internasjonalt orienterte og fransk-influerte Karg-Elert stod for. Selv om hans verker ble høyt skattet utenfor hjemlandet, særlig i Storbritannia (Organ Music Society of London arrangerte en tidagers festival til hans ære i 1930) ohg i USA, ble hans musikk nesten helt neglisjert i Tyskland (det var først noen år etter neste verdenskrig at dette skulle slå om). Dette fikk ham til å takke ja til en orgelkonsertturné i Amerika våren 1932. Musikalsk gikk dette slett ikke bra (Conley 2001). Han slet med en diabetes som snart etter skulle koste ham livvet, og svekket som han var kom han til kort når man sammenlighet ham med den virtuosostandard som amerikanerne var blitt vant til fra organister av det nivå som Marcel Dupré og Louis Vierne hadde satt.
Blant nasjonalsosialistene, som ikke likte hans musikk, var det noen som må ha trodd han var jøde. Han ble derfor medtatt i et smede-leksikon over jødiske komponister, det beryktede Lexikon der Juden in der Musik. Feilen ble rettet i senere utgave. Men hans musikk var uansett ikke høyt skattet - ikke før etterkrigstidens orgelbevegelse i Tyskland gjenoppdaget den.