google/wiki40b huggingface dataset:
System V Interface Definition

System V Interface Definition (SVID) er en standard som beskriver oppførselen til AT&T’s UNIX System V, deriblant systemkall, C-standardbiblioteket, ulike programmer og utstyrsdrivere. Dokumentet var et ledd i standardiseringen av UNIX, på en tid da Unix-krigene førte til mange leverandøravhengige varianter. I 1986 var konformitet til SVID versjon 2 påkrevet for å kunne kalle er produkt «System V R.3». I 1990-årene ble standardiseringen overtatt av POSIX og Single UNIX Specification, som delvis var basert på SVID.
Tifinagh

Opprinnelse

Tifinagh kan ha nedstammet fra et skriftspråk som en gang var kalt for libysk (libyque) eller libisk-berbisk skrift, skjønt dets opphav er uklart og usikker. Det var i omfattende grad benyttet av berbiskalende over hele Nord-Afrika og ut til Kanariøyene. Det er attestert fra 200-tallet f.Kr. og fram til 200-tallet e.Kr. Dets opphav er usikkert, men en del forskere har forslått at det er beslektet med kartagisk eller fønikisk alfabet. Selve ordet tifinagh er et substantiv i hunkjønn flertall mens dets entallsutgave er (i tamasheqdialekten) tafineqq. Det betyr «fønikiske (bokstaver)», i henhold til de mest utbredte teorier.
Det er to varianter av tifinagh: en østlig og en vestlig. Den østlige varianten ble benyttet i hva som i dag er Constantine og regionen Aurès i Algerie, og i nabolandet Tunisia. Det er den best forståtte utgaven grunnet oppdagelsen av flere numidiske flerspråklige inskripsjoner på libysk og kartagisk (hovedsakelig ved Dougga i Tunisia). 22 bokstaver ut av 24 har blitt tolket. Den vestlige varianten var mer primitiv. Den ble benyttet langs kysten av Middelhavet fra Kabylia i Algerie og til Kanariøyene. Det benyttet 13 ekstra bokstaver.
Libysk-berbrisk skrift var rent abjadisk; det hadde ingen vokaler. Geminasjon (konsonantfordobling) ble ikke markert. Skrivingen skjedde vanligvis nedenfra og opp, skjønt også fra høyre mot venstre, og selv i andre rekkefølger har blitt funnet. Bokstavene kunne få annen utforming når de ble skrevet vertikalt sammenlignet med når de ble skrevet horisontalt.
Bugge (slekt fra Larvik)

Bugge er en norsk slekt fra som stammer fra byfogd i Larvik Thomas Nielsen Bugge (1630–91). Sønnene Magnus Bugge (ca. 1660–1718) og Ulrik Bugge (ca. 1674–1716) ble skippere og redere i Larvik.
Jens Lassen Ugland

Arkivet

Arkivet etter Jens Lassen Ugland befinner seg på Kuben i Arendal. Arkivet inneholder personlig dokumentasjon, samt dokumentasjon knyttet til Uglands virksomhet som skipsreder, mølleeier og eiendomsforvalter.
Omans sentralbank

Omans sentralbank (arabisk: البنك المركزي العماني, engelsk: Central Bank of Oman (CBO)) er sentralbanken i sultanatet Oman. 
Sentralbanken ble etablert i 1974, og har hovedsete i hovedstaden i Ruwi i hovedstaden Muskat.

Historie

Oman var fra 1891 et de facto britisk protektorat. Sultan Said bin Taimur ble avsatt i 1970, og landet gjennomgikk enn modernisering. De brukte oljeinntekter til å investere i et bredere næringsgrunnlag, og åpnet økonomien for utenlandske investeringer. 
Fram til 1970 hadde landet ingen sentralbankfunksjon for å utstede valuta eller føre tilsyn med finansnæringen. Oman etablerte Muscat Currency Authority i 1970, og innførte egen valuta samme år, rial saidi. I 1972 endret landet navn fra Sultanate of Muscat and Oman til Sultanate of Oman, og de innførte en ny valuta, omansk rial, som er landets valuta den dag i dag. Samtidig endtet Muscat Currency Authority navn til Currency Board. Grunnet vekst i økonomien og finansnæringen så de behovet for en sentralbank, og Omans sentralbank ble etablert i 1974.

Sentralbanksjef

Sentralbankens styre (Board of Governors) ledes av sultanen Qabus ibn Saʿid Al Saʿid, med Sultan bin Salim bin Said Al Habsi som visesentralbanksjef (Deputy Chairman). Al Habsi overtok denne stillingen i september 2017.
Zhou Dunyi

Zhou Dunyi (kinesisk: 周敦颐, 周敦頤, pinyin: Zhōu Dūnyí, født 1017 i Dao i Hunan i Kina, død 1073), eller Zhou Lianxi 周濂溪. var en kinesisk neokonfuciansk filosof og kosmolog under Song-dynastiet. Han satte ord på og organiserte tidens neokonfucianske kosmologi ved å forklare forholdet mellom menneskelig oppførsel og universelle krefter. Han understreket at mennesker kan mestre sin qi for å handle i pakt med naturen.
Tine Kjær

Forleggervirksomhet

Tine Kjær startet den norske grenen av Piratforlaget sammen med to andre aksjonærer. I 2012 ble Piratforlaget kjøpt opp av morselskapet til forlaget Vigmostad & Bjørke. De to forlagene ble fusjonert med virkning fra 1. januar 2013, med Kjær som forlagssjef for det nye Vigmostad & Bjørke.
I mars 2017 gikk Kjær av som forlagssjef.
Kunsthall Trondheim

Kunsthall Trondheim er en institusjon for samtidskunst i Trondheim. Kunsthallen åpnet 20. oktober 2016, med en utstilling med verk av blant annet Kajsa Dahlberg, A K Dolven, Valie Export, Claire Fontaine og Alexandra Pirici. Siden 2013 var Kunsthallen drevet som et forprosjekt av direktør Helena Holmberg. Trondheim kommune og Sør-Trøndelag fylkeskommune står som eiere. Kunsthall Trondheim ligger i Kongens gate i Trondheim sentrum i den gamle hovedbrannstasjonen, med Trondheim folkebibliotek og Litteraturhuset i Trondheim som naboer.
Sveitsisk mesterskap på skøyter allround menn

Sveitsisk mesterskap på skøyter allround menn (ofte forkortet til SM allround menn) er et årlig sammenlagtmesterskap på skøyter for Sveits. Mesterskapet har i senere tid blitt arrangert i samarbeid med det østerrikske skøyteforbundet. Regjerende Sveitsiske Allround mester for herrer er Martin Hänggi.
Rhytidodera

Utseende

Middelsstore, lange og smale, brune trebukker. Antennene er kortere enn kroppen. Pronotum er litt smalere enn dekkvingene, med rundede sider. Dekkvingene er lange og smale, jevnbrede, ofte med lyse lengdeflekker.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sørøst-Asia, fra India i vest til Sulawesi i øst.
Norma Balean

Æresbevisninger

Norma Balean mottok Conrad Mohrs legat i 1935 og Bergen Bys Stipend i 1967. Hun var innehaver av Kongens fortjenstmedalje i gull. I 2002 ble hun avbildet på et norsk frimerke.
Pterostichus minor

Utbredelse

Pterostichus minor finnes i det meste av Europa, men mangler helt i sør.  Finnes også i Norge.

Utseende

Pterostichus minor er 7-8,7 mm lang og brunlig svart på farge. Dekkvingene kan noen ganger ha en svak blålig farge. Antennens første ledd er lysere neste røde.  Brystskjoldet har to tydelige groper i hvert bakhjørne.

Levevis

Pterostichus minor lever på fuktige steder, ofte langs elvebredder eller strender. Larvene og de voksne (imago) lever som predatore.
Den tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår  en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de  voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Munningsladevåpen

Munningsladevåpen eller populært munnladere eller forladere er skytevåpen som ikke bruker patroner, men må fylles med krutt (vanligvis svartkrutt) og kuler fra munningen. Krutt og prosjektil ble gjerne banket på plass i kammeret med en ladestokk.
For å løse ut skuddet var det nødvendig med fenghull, slik at kruttet kunne ta fyr. Skuddutløsningen kunne være ved hjelp av en fakkel, lunte eller snapplås/sneppert (disse kunne enten bruke stål og flint (flintlås) eller mer moderne: tennhette).
Munnladere fantes i alle størrelser, fra store festningskanoner via (musketter) til små pistoler. Munnladningsvåpen var enerådende fram til bakladere ble vanlig fra 1860-åra av.
Mongol – Den unge Djengis Khan

Handling

Filmen er en episk fortelling om den unge Djengis Khan og hvordan hendelser i hans tidlige liv leder ham til å bli en legendarisk kriger. Som gutt lider han gjennom sult, ydmykelse og til og med slaveri, men senere ved hjelp av sin store kjærlighet, Borte, overvinner han alle traumene fra barndommen og blir en av de største krigerne verden noensinne har sett.
Johan Tønnessen

Familieliv

Johan Tønnessen ble født 1. juni 1812 i Mandal og døpt 5. august 1812. Han giftet seg i Farsund, 13. september 1838 med Idunna Urania Wamberg.

Karriere

Tønnessen gikk ut av Kristianssands Skole, artium i 1831 med Laud, 2. eksamen i 1832 med laud og medisinsk eksamen 3. juni 1837, med haud. Høsten 1834 ble han ansatt som koleralege i Bergen, i 1837 som turnuslege ved Rikshospitalets hovedavdeling. Fra 2. november 1837 og mai 1838 var han ansatt som distriktslege i Lyngdal. 16. juli 1838 ble han utnevnt til distriktslege i Salten og til lege ved Bodø sykehus. Da distriktet ble dalt 21. mars 1843, ble han distriktslege i søndre Salten med sete i Bodø. 21. mars 1851 til stadslege i Kristiansund Den Norske Rigstidende 1851.08.02. NO. 1851-08-02. og 7. august 1867 til distriktslege i Follo med bopel i Drøbak. Han pensjonerte seg i 1876 og flyttet til Kristiania, hvor han bodde.

Politisk karriere

Tønnessen ble valgt inn i Bodøs første kommunestyre 26. oktober 1839, med 13 stemmer Han ble valgt til Bodøs ordfører i 1844.
IMR-2

IMR-2 er et militært ingeniørkjøretøy bygget på skroget til stridsvognen T-72.

Design

IMR-2 ble avledet fra stridsvognen T-72. Tårnet på T-72 ble erstattet med en ny, roterende teleskopisk kran.  IMR-2 har et bulldoserblad som er montert på forsiden av skroget. Dette bladet som har en V-form og en rett form, og en kapasitet på 200 – 250 kubikk pr. time. Når bladet ikke behøves, er det brettet oppover. Steinbarrierer kan være ryddet med en rate på  280-350 meter pr. time, mens grøfter og trær barrierer kan fylles med en rate på 350 til 400 kubikk pr. time En 12,7 mm NSVT maskingevær montert på førerkabinen, for selvbeskyttelse av kjøretøyet.
Trondheim lærerhøgskole

Trondheim lærerhøgskole var en høgskole for lærerutdanning, etablert i Trondheim i 1959 under navnet Statens lærerskoleklasser i Trondheim. I 1994 ble skolen fusjonert inn i Høgskolen i Sør-Trøndelag (HiST), som følge av høgskolereformen. Fra 1. januar 2016 inngår HiST, Høgskolen i Gjøvik og Høgskolen i Ålesund i Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU).
Etter få år skiftet Statens lærerskoleklasser i Trondheim navn til Trondheim offentlige lærerskole. Skolen het etterhvert Trondheim lærerskole; den fikk høgskolestatus i 1973 og med det navnet Trondheim lærerhøgskole.
På Byåsen hadde Åsveien interkommunale skole nettopp fått bygd nye lokaler og Trondheim kommune stilte til disposisjon skolens eldre bygninger i Breidablikkvegen 39. Trondheim lærerhøgskole holdt til på Byåsen fram til 1991. Da flyttet de til Rotvoll nordøst for Trondheim sentrum, og inn i lokalene til det tidligere Rotvoll asyl, eller Trondheim psykiatriske sykehus, som det het i 1991.
Den tidligere lærerhøgskolen ble i 2016 Fakultet for lærer- og tolkeutdanning (FLT) ved NTNU. I 2017 ble FLT fusjonert med Program for lærerutdanning (PLU) til Institutt for lærerutdanning ved NTNU. ILU samlet i 2018 lærerutdanningen for trinn 1-13 på campus Kalvskinnet.
Oldtidens egyptiske matematikk

Oldtidens egyptiske matematikk er matematikk som utviklet seg i Egypt fra om lag 3000 f.Kr til rundt 300 f.Kr.

Historie

Skriftlig bevis på bruk av matematikk går tilbake til minst 3000 f.Kr. da merkelapper av elfenbein ble funnet i graven U-j ved Abydos. Disse synes å ha blitt benyttet som navnlapper på gravgods og en del av dem hadde inskripsjoner med nummer. Ytterligere bevis for bruk av tallsystem med 10 er blitt funnet på dekorert stein kalt Narmers stridskøllehode som avbildet offer på 400 000 okser, 1 422 000 geiter, og 120 000 fanger.
Bevis på bruk av matematikk i Det gamle rike (ca 2690–2180 f.Kr.) er få, men det kan bli dedusert fra inskripsjoner fra en mur nær en mastaba i Meidum som gir retningslinjer for mastabaens helning. Linjene i diagrammet er satt med mellomrom ved en distanse på en cubit (18 tommer eller 45,7 cm) og viser bruken av denne måleenheten.
Den egyptiske byggekunsten og landmålingen gjorde det nødvendig å ha en høyt utviklet regnekunst. Ahmes-regneboka og en papyrus som i dag ligger i Moskva er de viktigste kildene for kjennskapen til den egyptiske matematikken. De er begge fra rundt 1600 f.Kr.
Egypterne skrev alle brøker som summen av de såkalte stambrøkene, det vil su brøker med 1 til teller. En finner detaljerte regler for regning med slike stambrøksummer i de to nevnte skriftene i form av til dels kompliserte eksempler. I tillegg kunne egypterne regne ut areal og volum. De gjorde bruk av en tilnærmingsmetode som svarer til verdien (16/9)² eller om lag 3,1605 for forholdstallet π.
Amara anthobia

Utbredelse

Amara anthobia finnes sør i Europa, Nord-Amerika, Nord-Afrika og Asia. Finnes ikke i Norge, men er registrert i Sverige.

Utseende

Amara anthobia er i underkant av 10 mm lang. Brystskjoldets bakhjørner er tydelig avsatt, men uten å være markert utstikkende. Sidene og bakhjørnene er like brede som dekkvingenes skuldre, slik at billen får et ovalt utseende. Dekkvingene tredje rille-mellomrom (fra midtlinjen / sømmen) mangler helt børstepunkter, en fordypning med ett stivt oppstående hår.

Levevis

Amara anthobia tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Pterostichus oblongopunctatus

Utbredelse

Pterostichus oblongopunctatus finnes i Europa og Asia. Finnes i Norge

Utseende

Pterostichus oblongopunctatus er 9,5-12,5 mm lang med en glansfull og messingfarget overside (metallisk). Hunnen er vanligvis noe mattere. Leggene (tibia) og føttene (tarsi) er rødlig brune. Dekkvingene har hver minst fire tydelige groper med en børste (børstepunkt), nær det tredje rillemellomrom. Den ligner på Pterotichus adstrictus, men denne har mørkere bein og så godt som ingen metallglans.

Levevis

Pterostichus oblongopunctatus lever vanligvis i tilknytning til skog, både i løvskoger og i skog med innslag av nåletrær. Den kan være vanlig i villahager og en rekke andre steder. Larvene og de voksne (imago) lever som predatore.
Den tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Elv1s

Elv1s er et samlealbum med Elvis Presley, utgitt 24. september 2002.
Bjarne Mauritz Larsen

Bjarne Mauritz Larsen (født 10. juni 1897 i Drammen, død 31. desember 1968 i Bærum) var en norsk billedkunstner. Han brukte i flere tilfeller kunstnersignaturen Bj. Mauritz.
Han malte gjerne landskaper, og ble karakterisert som en «utpreget naturalist». En periode bodde han i Homborsund i Agder, men flyttet senere til Sandvika der han døde nyttårsaften 1968.
Han var fetter av billedkunstneren Eugen Laheld.
Vinjeøra

Vinjeøra er et tettsted som ligger i Hemne kommune i Trøndelag. Fram til 1964 lå Vinjeøra i Vinje kommune, etter kommunesammenslåingen ble den en del av Hemne kommune (og gamle Vinje kommune i Sør-Trøndelag ble lagt ned). Tettstedet ligger omtrent 95 km. fra Trondheim og 105 km fra Kristiansund. Stedet grenser til europaveien E39 og har nesten 300 innbyggere. Her finner du Bygdemuseumet «Bua», kaféen «E39», kles- og antikkbutikken «Brukbart», samt matbutikk.
Hallgeir Henriksen

Hallgeir Henriksen er en norsk forfatter som har skrevet en bok om kokekunst i Varanger-regionen, som ble utgitt i 2009. Han er også en tidligere journalist og skrev for avisen Finnmarken i 17 år.

Dokumentarfilm

I dokumentarfilmen Vår mann i Kirkenes, er han hovedpersonen.
Skaugen

Skaugen (opprinnelig Skauen, dvs. skogen) er en norsk slekt, opprinnelig en husmanns- og småbrukerslekt fra Gjerpen med navn etter en av Østre Borge-gårdene som ble kalt Skauen. Bonden Isak Gundersen Skauen (1820–1915) brukte gården Skauen. Han var gift med Ingeborg Eliasdatter (1839–1909), datter av husmann og godskjører Elias Asbjørnsen Klepp. Elias' far Asbjørn kom fra en husmannsfamilie som træla under gården Skjelbred i Solum, og hadde ryddet husmannsplassen Klepp.
Isak Gundersen og Ingeborg Eliasdatter var foreldre til vognmann og gårdbruker Karl August Isaksen Skaugen (1868–1930), som overtok Skauen, til Isak Martinius Isaksen (Skaugen) (1875–1962), som dro til sjøs og jobbet seg opp fra dekksgutt til å bli skipper og skipsreder, og som grunnla det som nå er firmaet I.M. Skaugen i 1916, og til landarbeider Andreas Skaugen (f. 1880) som bodde på Skauen med nevøen i 1937. Karl August Isaksen Skaugen var far til gårdbruker Ørnulf Isak Skaugen (1901–1993), som var gift med Gunvor, en datter av Gullik Grotnæss, og som overtok Skauen.
Isak Martinius Skaugen var far til lege Yngvar Skaugen (1909–1975) samt til Brynjulf Skaugen (1918–2002), Morits Skaugen (1920–2005) og Sigurd Skaugen (1907–1975), som gikk inn i firmaet I.M. Skaugen. Brynjulf var far til Brynjulf Skaugen, og Morits var far til Morits Skaugen.
Sumatraneshorn

Beskrivelse

Sumatraneshornet blir omkring 112–145 cm i skulderhøyde og veier normalt 600–950 kg (i snitt 700–800 kg), selv om det har blitt rapportert om dyr på nærmere 2000 kg. Som de to afrikanske neshornene har også denne arten to horn. Det største av hornene blir typisk cirka 25–79 cm, mens det minste som regel kun utgjør en cirka 10 cm stor kul i pannebrasken på dyret. Den tykke huden er rødbrun i fargen og har sparsom, lang behåring. Ørene har frynser og sitter langt bak på skalletaket.

Utbredelse

Arten eksisterer i seks distinkte populasjoner på Sumatra (fire populasjoner), Borneo (en populasjon) og Malayahalvøya (en populasjon). I øyeblikket er det knyttet stor usikkerhet til om populasjonen på Malayahalvøya fortsatt finnes.

Habitat

Sumatraneshornet trives i tett tropisk regnskog, fra lavlandet og opp i høyder på mer enn 2000 moh.
Christian Norberg-Schulz

Liv og virksomhet

Christian Norberg-Schulz var utdannet i Zürich under den kjente teoretikeren Sigfried Giedion. Etter endt utdannelse var han ansatt som assistent hos arkitektene Dagfinn Morseth og Mads Wiel Gedde. Han arbeidet også hos Arne Korsmo og samarbeidet med ham om et prosjekt for tre hus i Planetveien 10–12–14  i Oslo (1954). Norberg-Schulz bodde selv i nr. 14 en tid, Korsmo i nr. 12. Han studerte ved Harvard University, med et Fulbright-stipend og har i tillegg studert i Roma. I 1963 startet han å undervise ved Arkitekthøgskolen i Oslo (AHO). Han fikk sin dr. techn.-grad i arkitektur fra NTH i 1964 og ble professor ved Yale University i USA, året etter. I 1984 ble han Arkitekthøyskolens første rektor, noe han var fram til han ble pensjonert i 1994.
Han er mest kjent som arkitekturteoretiker og rådgiver og forfatter i ledende arkitekturtidskrifter. Mange av bøkene hans er utgitt på en rekke språk.
Doktoravhandlingen Intentions in Architecture ble skrevet av Christian Norberg-Schulz med den hensikt å finne en «åpen» arkitekturteori som kunne brukes i forskjellige sammenhenger. Han ønsket ikke at teorien skal erstatte arkitekturopplevelsen, men gjøre den rikere og mer dyptgående. 
Ifølge Norberg-Schulz er oppgaven til «kunsthistorikeren» å beskrive enkeltverkene, det historiske forløpet og til det bruke arkitekturteorien. Analyse av det enkelte verket består i å beskrive det, analysere byggeoppgaven og det han kaller «de semantiske relasjonene». Han angir en rekke spesialundersøkelser som kan foretas: som «byggehistorien» som er basert  på dokumenter, bevarte tegninger og «arkeologiske  undersøkelser» og «monumentkronologi» som ikke bare er en samling daterte byggverk, men også oppmålinger og fotografier. Stilhistorien viser hvordan stilene oppstår og hvordan de slites ut, og særlig interessante er overgangstidene. 
Byggeteknikkens historie viser det karakteristiske ved de tekniske systemenes, materialer, bearbeidingsmetoder og arbeidsgangen ved oppføring. Men byggeoppgavens historie har en spesiell sentral stilling som undersøkelsesobjekt, fordi de sosiale og kulturelle forholdene som avspeiles i byggeoppgaven kan påvise sammenhenger mellom byggeoppgaver og kulturelle strukturer. De semantiske relasjoners historie tar for seg de vekslende former for symbolisering ned gjennom tidene. Norberg–Schulz mener at det kan være forsvarlig å bare behandle ett av de historiske problemområdene når en har et stort materiale.
I 1993 ble han utnevnt til storoffiser av Republikken Italias fortjenstorden.
I 2000 døde Christian Norberg-Schulz av kreft.
Christian Ernst Heltzen

Vitenskapelig arbeid

Heltzen var medlem av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab i Trondheim, og var selskapets sekretær fra 1797 til 1818. I 1782 hadde Heltzen tatt initiativet til opprettelse av et selskap som skulle medvirke til økt utnyttelse av mineralforekomster og større innsats innen forskning og bearbeidelse av malmer; Norskt skierper og bergbygnings Gewerckskab. Heltzen ledet personlig en rekke tekniske eksperimenter ved norske bergverk, blant annet gjennomførte han i 1794-1797 omfattende forsøk for å forbedre prosedyrene for malmsmeltingen ved Røros Kobberverk. Han medvirket også i forsøk på å fremstille svovelsyre fra svovelkis brutt i kisgruvene på Ytterøya i Trondheimsfjorden.

Societät der Bergbaukunde

I 1786 etablerte den østerrikske bergingeniøren Ignaz von Born den internasjonale foreningen Societät der Bergbaukunde med sekretariat i Clausthal, Tyskland. Christian Ernst Heltzen var blant de første fem ordinerte medlemmer av denne foreningen, som også fikk representanter fra de fleste europeiske land, samt Mexico. Foreningen hadde som formål å spre faglig kunnskap på tvers av landegrensene.

Publikasjoner

I 1792 la Heltzen frem avhandlingen Geologiske og deraf anledigede andre Betragtninger (Det Norske Vidensk. Selskabs Skrifter, I, 1798, Trondheim). 
I 1805 utga han et skrift som sterkt vitner om en embetsmanns samkjensle med sitt folk og hans engasjement til å hjelpe i nødsårene som følge av krig og handelsembargo på begynnelsen av 1800-tallet. Heltzen ville lære det norske folk å nytte spiselige urter, gress og mose av mangel på korn; Urter, Græs- og Lav- eller Mosarter anvendelige i Nødsfald til Menneskers Føde (Trondheim 1805). 
Heltzen har også forfattet Forsøk til Metallers, Stenes og Mineraliers lettere påskjønnelse (Trondheim 1790).
Federico Marchetti

Landslaget

Han ble tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika.
Han ble tatt ut i Italias EM-tropp til EM i Frankrike 2016.
Tidens gullbøker

Tidens gullbøker var den norske utgivelsen av den amerikanske serieutgivelsen A Little Golden Book, som siden 1951 utkom på Tiden Norsk Forlag i norsk gjengivelse.

Amerikansk import, gjenskapt på norsk grunn

Simon & Schuster eller «Essandess», som forlaget innledningsvis kalte seg ved lanseringen av bokserien Little Golden Booksstartet publiseringen i 1942. Blant de norske oversetterne, eller snarere gjendikterne, var Alf Prøysen. Enkelte av hans oversettelser må nærmest oppfattes som adapsjoner eller selvstendige diktverk, hvor de originale illustrasjonene fikk tjene som styrende prinsipp for kommentar og inspirasjon. Et talende eksempel på denne virksomheten er tittel 44 Tenk om –.
Blant de mest populære heftene var utgivelsene knyttet til de kjente figurene fra Disneytegneseriene.

Nye opplag

Flere av de tidlige utgavene ble gjenopptrykt og utgitt av Gyldendal Tiden i årene 1983-85, men nostalgitrenden slo ikke til og viste aldri samme begeistring og suksess som på 1950- og 60-tallet.

Et selektivt utvalg titler fra gullbokserien

1 Monsemann

2 Gakk-Gakk og vennene hans

4 De tre bjørnene

5 Noahs ark

10 Gjetteboka

11 Den glade bondegården

15 Hiawata

16 Alice i Drømmeland

18 Sylte-Kari og Grynte-Per

19 Donald Duck kjører tog

20 Mikke Mus på biltur

24 Gutten med støvlene

25 Petter Pan og Wendy

27 Malermester Langøre

28 Peter Pan og indianerne

29 Toget til Tuttafatta

30 Askepot

31 Dyrene i arken

32 Donald Duck på eventyr

33 Vimsekoppen

34 Den hvite andungen

35 Alice i Blomsterland

40 7 små dverger

44 Tenk om –

47 Lady og Landstryker’n

49 Snøhvit og Rosenrød

53 Gutten og Gullgåsa

64 Katten med støvlene