Lene Berg

Media og stil

Selv om Berg er utdannet som filmskaper integrerer hun ikke bare film, men også tekst, collage og installasjon i sine arbeider. Mot slutten av 1990-tallet begynte hun å vise arbeider ved arenaer for samtidskunst. Bergs arbeid karakteriseres ofte av et hybrid format, som blander sjangere og bruker ulike typer media, narrative strukturer og kunstneriske teknikker, for å undersøke historiske og politiske tema. Et felles tema i mange av prosjektene hennes er hvordan en bestemt sannhet er betinget og hvordan virkeligheten kan oppfattes annerledes gjennom inkluderingen av nye historier eller et annet perspektiv.

Encounter: Gentlemen & Arseholes

I prosjektet «Encounter: Gentlemen & Arseholes» reproduserte Berg den første utgaven av det litterære magasinet Encounter (magazine) fra 1953 med egne notater og bilder stukket inn imellom sidene i magasinet. Disse tilleggene ble samlet fra bøker, aviser, private album og samtaler, og flere av disse var ikke offentliggjorte da det originale magasinet ble publisert. Tilleggsmaterialet kaster også nytt lys på CIAs handlinger i den kulturelle kalde krigen, sett gjennom den originale publikasjonen. Historien om individuelle skjebner som var engasjer i magasiner blir forklart nærmere i verket «Mannen i bakgrunnen».
Prosjektet ble første gang vist ved visningsrommet No. 9 in Exiles femte iterasjon, drevet av kunstneren Vilde von Krogh.

Mannen i bakgrunnen

I filmen «Mannen i bakgrunnen» undersøker Berg skjebnen og rollen Michael Josselson, direktør for Congress for Cultural Freedom spilte, under den kalde krigen. Videomaterialet består av Josselsons private super-8-opptak fra en ferie i 1958 og intervjuer med hans enke Diana, nærmer 50 år senere. I 1966 avslørte New York Times at Congress for Cultural Freedom hadde var hemmelig støttet av CIA, og dermed ble familien Josselson også avslørt som løgnere for alle de kjente og hadde kjent i nærmere to tiår. Avsløringen endret på dramatisk og smertefullt vis, livet til familien Josselson. I tillegg stiller filmen spørsmål omkring de andre deltagerne i magasinet Encounter, deres medskyld og forenklingen av å bruke familien Josseson som syndebukker.

Stalin by Picasso

Prosjektet «Stalin by Picasso» består av en bok og en film, i tillegg til et fasade-banner som avbilder portrettet «Stalin by Picasso», som Berg skulle henge på fasaden av Folketeateret på Youngstorget i Oslo. Prosjektet mottok bred medieomtale ta det viste seg at Arbeiderpartiet, representert av Martin Kolberg, satte en stopper for prosjektet. Banneret var også del av Bergs utstilling på Cooper Union for the Advancement of Science and Art i 2008, men ble igjen møtt med sterke reaksjoner og ble tatt ned uten Bergs tillatelse etter bare to dager.
Det opprinnelige portrettet, som prosjektet omtaler, ble også møtt med sterk kritikk. Tegningen ble bestilt av Louis Aragon, redaktøren av det franske kommunistpartiets ukentlige magasin, Les Lettres Françaises. Etter at han mottok massiv kritikk fra partimedlemmer og kollegaer distanserte Aragon seg fra portrett og dets eventuelle mening og intensjon.
Prosjektet til Berg diskuterer forholdet mellom kunst, politikk og ytringsfrihet, og viser hvordan kunst kan utfordre politiske narrativ og strukturer.

Kopfkino

Filmen Kopfkino består av en rekke historier fortalt av åtte kvinner, hvorav sju er BDSM sex-arbeidere, og én er jobber som skuespiller. Kvinnene sitter rundt et bord, kledd opp som ulike kvinnelige klisjeer av seksuelle fantasier. Alle sitter vendt mot kamera, som sakte beveger seg fra person til person. Kvinnene dele sine historier og opplevelser og diskuterer jobber de gjør eller har gjort. Intime detaljer og beskrivelser av tabuer bringer frem spørsmål om forbudte seksuelle fantasier og grensene mellom seksuell nytelse og overskridelse. I siste instans stiller filmen spørsmålet om hva som er virkelig i et univers som styres av fiktive roller og spill, som i BDSM.
Kopfkino vant i 2013 Beste dokumentar ved den 8. Pornofilm Festivalen i Berlin og Kunstkritikernes pris i Norge. Den ble også nominert til Beste dokumentar ved Amandaprisen, Norge og Beste nordiske dokumentar ved CPH:DOX, Danmark.

Ung Løs Gris

Filmen Ung Løs Gris viser tre personer under forhør, én etter én, etter at de har agert sammen en kveld på et hotellrom. De tre karakterene gestalter tre kjønnede stereotyper, som blir reflektert i tittelen; Ung gutt, løs dame og gammel gris. Det er uklart hvilke karakterer som har begått de ulike handlingene, og etterhvert også hvorfor de blir forhørt. Identiteten til den som stiller spørsmålene blir aldri avslørt eller forklart. Filmen stiller spørsmålstegn omkring tema som autoritet, overvåkning og sannhet. Filmen er basert på ideen om såkalt objektive eller nøytrale opptak, og filmen gransker bruken av slike bilder i media og i rettssystemet, som bevis på skyld, uskyld, løyn og sannhet. I 2013 var Berg del av den offisielle norske representasjonen ved den 55. internasjonale kunstutstillingen, la Biennale di Venezia ved siden av Edvard Munch.

Gompen og andre beretninger om overvåkning i Norge 1948–1989

I 2014 arrangerte Lene Berg en høring om den ulovlige overvåkningen av dissidenter i Norge under den kalde krigen. Vitner og skuespillere beskrev sine personlige opplevelser fra den politiske overvåkningen de enten hadde blitt utsatt for eller utført. Høringen ble utspilt som en live TV-sending, slik Berg hadde ønsket at NRK skulle ha gjort det, men til slutt sa nei til.
Den påfølgende filmen, basert på høringen, «Gompen og andre beretninger om overvåkning i Norge 1948–1989» bruker både dokumentariske og fiktive elementer til å fremme en del av den norske kald-krigshistorien sett gjennom øynene til de involverte på begge sider.
Både «Gompen…» og «Ung Løs Gris» ble produsert av Studio Fjordholm, filmproduksjonsselskapet til produsent Helga Fjordholm.