Helen Morgan

Liv og virke

Hun ble født Helen Riggin i 1900 i Danville i Illinois. Hennes far, Frank Rigging, var bonde i Davis Township i Fountain County i Indiana. Etter hennes mor, Lulu Lang Riggin, skilte seg og giftet seg på nytt, endret hun etternavn til Morgan. Morens andre ekteskap endte i skilsmisse og hun flyttet til Chicago med sin datter. 
Helen ble aldri ferdig med skolen utover åttende klasse, og arbeidet med de strøjobbene hun kunne få. Hun var statist i filmer. Da hun fylte 20 tok hun stemmeundervisning og begynte å synge i speakeasies i Chicago. Stemmen hennes ble ikke modnet før løpet av 1920-tallet for den type sanger som hun spesialiserte seg på. Hun sang på Billy Rose's Backstage Club i 1925. På tross av forbudstiden i USA som forbød alkohol i USA, ble Morgan en tung alkoholiker, og hun drakk ofte i løpet av disse forestillingene.
Morgan ble lagt merke til av Florenz Ziegfeld mens hun danset i hans produksjon av Sally i 1923 og fortsatte i  Ziegfeld Follies i 1931, Follies' siste aktive år. I løpet av denne perioden studerte hun musikk på Metropolitan Opera i sin fritid. Under fremvisning av Show Boat førte Morgans berømmelse til vanskeligheter. Hennes opptreden i New Yorks nattklubber (faktisk ulovlige speakeasies i forbudstiden) førte til at hun frontet en klubb kalt Chez Morgan, hvor hun underholdt 30. desember 1927, bare dager etter premieren på Show Boat ble hun arrestert på Chez Morgan for overtredelse av brennevinsforbudet. Anklagene ble frafalt i februar 1928, og klubben ble gjenåpnet som Helen Morgan's Summer Home, men hun ble arrestert igjen den 29. juni, og denne gangen tiltalt.
En jury frikjente henne i en rettssak i april 1929. I 1927 dukket Morgan opp som Julie LaVerne i en ny oppføring av Show Boat, hennes mest kjente rolle. Hun sang "Bill" (tekst av P.G. Wodehouse, musikk av Jerome Kern) og "Can't Help  Lovin' Dat Man" i to oppføringer, og to filmproduksjoner av Show Boat over en periode på 11 år. Hun hadde rollen som en burlesque-stjerne, Kitty Darling i Rouben Mamoulians klassiske film Applause fra 1929 med fine opptredener på scenen samt en stemningsfull sang i private opptredener.
Etter å ha spilt i filmversjonen av Show Boat i 1929 ble hun stjerne i Kern og Hammersteins Broadway-musikal Sweet Adeline. Tittelen var et ordspill på en berømt barbersalongsang. 
Morgan deltok også i et radioprogram, Broadway Varieties, på CBS. Showet fremførte lett populær og semi-klassisk musikk, og gikk fra 24. september 1933 til 22. april 1934. En senere versjon, uten Morgan, gikk fra 2. mai 1934 til 30. juli 1937. Hennes siste filmopptreden var 1936-versjonen av Show Boat, ofte sett på som den beste av de to versjonene av musikalen. Den ble gjenskapt i Technicolor i 1951. Filmversjonen i 1929 var basert  på Edna Ferbers roman med samme navn som musikalen var basert på (snarere enn på showet)
På slutten av 1930-tallet ble Morgan engasjert til et show på Chicago Loop Teater. Hun har også tilbragt tid på sin gård i High Falls i staten New York. Alkoholisme plaget henne, og hun ble innlagt på sykehus i slutten av 1940, etter å ha spilt Julie La Verne en siste gang i 1940 på en Los Angeles-scene med '"Show Boat. 
Hun gjorde litt av et comeback i 1941 takket være sin manager Lloyd Johnson. Men årene med alkoholmisbruk hadde tatt sitt. Hun kollapset på scenen under en forestilling av George White's Scandals 1942 og døde i Chicago av skrumplever 9. oktober 1941
Morgan var gift tre ganger, først med en beundrer (Lowell Army) som hun hadde møtt i en scenedør mens hun opptrådte i Sally, deretter med Maurice "Buddy" Maschke (gift 15. mai 1933, ble skilt flere år senere), og til slutt med Lloyd Johnson, som hun giftet seg med 27. juli 1941. Den 25. juni 1926, i Springfield, Illinois, fødte Morgan en  jente, (Elaine Danglo), som hun adopterte bort.
Morgan ble portrettert av Polly Bergen i Playhouse 90-dramaet The Helen Morgan Story fra 1957, regissert av George Roy Hill. Bergen vant en Emmy Award for sin opptreden. Samme år i spillefilmen The Helen Morgan Story  med Ann Blyth som Morgan.