John Frost

Tidlig liv

John Frost ble født i Newport, Monmouthshire hvor hans far, han het også John, drev en kro, "Royal Oak Inn", i Thomas Street En blå plakett minner om at dette er Frost's fødested. John ble tidlig foreldreløs og oppdratt av sin bestefar som var skomaker, Frost hadde sterk politisk sans og ble påvirket av Thomas Paine og William Cobbett.
John og Sarah Frost gikk til Døperen Johannes Kapell bak dagens Commercial Street og Skinner Street. Deres åtte barn ble alle døpt der.
Frosts mor, Sara døde tidlig, og han ble oppdratt av sine besteforeldre. Han ble senere lærling som skomaker hos sin bestefar og dro hjemmefra i en alder av seksten år for å bli skredderlærling, først i Cardiff, så Bristol og senere London. Han vendte tilbake til Newport i 1806 for å starte sin egen bedrift, ble vellykket. Han giftet seg med en enke, Maria Geach i 1812, og i løpet av elleve år fikk de åtte barn. Han ble avholdt og aktet for sin tiltalende karakter, rettferdighetssans, u-selviskhet, prinsippfasthet og sitt demokrstiske syn.

Politisk karriere

I 1821 ble Frost involvert i en tvist med en Newport-advokat, Thomas Prothero, som også var byskriver om sin onkels testamente. I et brev anklaget Frost Prothero å være ansvarlig for at han tidligere ble utelatt fra testamentet. Prothero saksøkt ham for ærekrenkelse og Frost ble dømt til å betale 1 000 pund. Frost anklaget deretter Prothero for feilbehandling. Igjen ble Prothero saksøkt for ærekrenkelse og vant igjen. I februar 1823 ble Frost fengslet i seks måneder, og ble fortalt at ytterligere beskyldninger mot Prothero ville føre til lengre fengsling.
Etter sin løslatelse vendte Frost sitt sinne mot Prothero's venner og samarbeidspartnere, spesielt Sir Charles Morgan fra Tredegar House and Park, en stor Newport og sør-Wales gruveeier og industrimann. I en brosjyre fra 1830 anklaget han Morgan for mishandlingen av hans mange arbeidere og forfektet valgreform som et middel til å bringe Morgan og andre som ham for retten. En styrking både av Frost's litterære dyktighet og hans opprør og forargelse kan sees enkelt fra et av hans tidlige brev til Sir Charles Morgan, blant mange andre I begynnelsen av 1830-tallet agiterte Frost i økende grad av allmen stemmerett.
Ønsket blant de walisiske arbeidere til å gjøre opprør ble stadig sterkere, Frost ønsket fortsatt å utsette datoen for et opprør. Ved utgangen av oktober holdt de walisiske chartister  daglig møter i Monmouthshire i et forsøk på å tvinge frem et væpnet opprør. Historien tyder på at til syvende og sist, fandt de seg selv i stand til å utsette datoen for et organisert opprør og var leng i tvil om dets suksess, Frost brast i gråt. Et tretti-medlems konferanse fastsatte til slutt dato til  3. november.

Newport-opprøret

Den 3. og 4. november 1839 ledet John Frost sammen med William Jones og Sefanja, Williams en Chartistmarsj mot Westgate Hotel i Newport. Begrunnelsen for den angitte konfrontasjon er fortsatt uklar, selv om det kan ha hatt sin opprinnelse i Frost's ambivalens mot mer voldelige holdninger hos noen chartistee, og den personlige motvilje han bar mot noen i Newport's etablissement som hadde forskanset seg på hotellet sammen med seksti væpnede soldater. Chartist-bevegelsen i Sørøst-Wales var kaotisk i denne perioden etter arrestasjonen av Henry Vincent, en ledende opprører som ble holdt fengslet i det næliggene Monmouth-fengslet og følelsene blant arbeiderne ekstremt høye, for høyt for at Frost kunne roe ned og få kontroll. En av hans samtidige, William Prive beskrev Frost's  holdning på den tiden av Newport-opprøret  som å være beslektet med «å sette et sverd i hans hånd, og en løkke rundt hans hals»
Marsjen hadde samlet moment i løpet av hele helgen da Frost og hans medarbeidere ledet demonstrantene ned fra dalen til Newport, de var blitt til 3 000 da det gikk inn i byen. I henhold til planen, i tre kolonner fra tre retninger marsjerte mot Newport for å ta byen før daggry. Kontingenten fra Blackwood ble ledet av Frost, fra Nantyglo ledet av Williams og hoveddelen av Pontypool ledet av Jones. De tre kolonnene skulle møtes på Risca, men dette kom ikke til å skje på grunn av en rasende storm natten før, alle kom sent, og verste problemer med forsinkelsen ga Newport's myndigheter rikelig med tid til å få nyss om hva som var i gjære, og gjøre seg klare til å møte de kommende væpnede chartister. Spesielle konstabler ble tatt i ed i all hast, kjente  chartister i Newport ble arrestert og ført til Westgate Hotel, hvor ordføreren holdt tretti soldater i reserve. Chartist-tropper ledet av Frost gikk videre til hotellet kog krevde utlevering av chartist-fangene. Da soldatene på hotellet begynte å skyte ble ti til femten charister drept umiddelbart, og femti ble såret. Den blodige hendelsen var over i løpet av tjue minutter. Chartist-gruvearbeiderne var i en svært dårlig strategiske posisjon og skytIngen tok dem med storm. Da de trakk seg tilbake møtte de en  bekymret Williams og utenfor byen Jones kolonne. Ganger anslo at hans styrke på var 8 000 mann og Gammage's på 20 000.
Frost ble arrestert og siktet for høyforræderi og tidlig i 1840, sammen med Jones og Williams stilt for retten  i Monmouth's Shire Hall. Alle tre ble funnet skyldig, og ble de siste mennesker i Storbritannia til å bli dømt til Hengning, trekking og kvartering. O 'Connor, O' Brien, Harney Taylor og andre chartists-ledere ble fri mot kausjon. Etter et stort offentlig ramaskrik, ble det annonsert at henrettelsene ville bli omgjort til forvisning for livet, transport til Australia
Før transporten til Van Diemen's Land (i dag Tasmania), ble Frost umiddelbart dømt til to års hardt arbeid for en nedsettende bemerkning om Lord John Russell, koloniminister der. Frost ble plassert hos en lokal kjøpmann, tilbrakte tre år som sekretær, før han ble lærer for åtte år da han slapp fri.
Chartistene i Storbritannia fortsatte sin kampanje for å få Frost fri. Thomas Duncombe tok Frost' sak opp i House of Commons, men hans forsøk på benådning i 1846 var mislykket. Duncombe nektet å gi opp og i 1854 overtalte han statsministeren, Lord Aberdeen til å benåde Frost på betingelse av at han aldri kom tilbake til Storbritannia. Snarere enn å bo i Tasmania forlot Frost umiddelbart Australia og reiste til USA, med sin datter, Catherine, som hadde sluttet seg til ham i Tasmania, og turnert landet, organisert av William Prowting Roberts, holdt foredrag om urettferdighet i den britiske regjeringens system.