Genmodifisert mat

Historie

Bruk av bioteknologi i matproduksjon går langt tilbake. Sumererne og babylonerne benyttet seg av gjær og malt til å lage fermenterte drikkevarer som øl men bruken går sannsynligvis enda lengre tilbake. Oppfinnelsen av mikroskopet tillot menneskeheten å oppdage mikroorganismer som ville bli brukt i matproduksjon. I 1871 oppdaget Louis Pasteur at å varme opp plantesaft til visse temperaturer tok livet av skadelige bakterier, som hadde innvirkning på vin og fermentering. Pasteurisering ble også senere brukt i produksjon av melk, for å gjøre den tryggere.
Oppdagelsen av enzymer, og deres rolle i fermentering og fordøyelse av mat førte til bruk av genmodifiserte mikrober til å lage det enzymer som proteasen chymosin for produksjon av ost. Ost hadde tradisjonelt blitt produsert ved hjelp av løype fra en del av magen (løypemagen) til kalver. Forskere modifiserte bakterier slik at de produserte chymosin, som også kunne brukes til å koagulere melk til ostemasse. Mikrobielle enzymer ble den første bruken av genmodifiserte organismer i matproduksjon, i USA ble de godkjent til bruk i av Food and Drug Administration i 1990.
Forskere oppdaget i 1946 at DNA kunne bli overført mellom organismer. Den første genmodifiserte planten, en antibiotikaresistant tobakksplante, ble produsert i 1983. I 1994 ble den transgene Flavr Savr-tomaten godkjent for markedsføring i USA. Planten var modifisert til å modne etter at den ble plukket.

Utbredelse av dyrkingsareal

Dyrkingsarealet har økt jevnt de siste ti årene. GM planter ble dyrket i 28 land i 2014 (mot 25 i 2008), på til sammen 181,5 millioner hektar (mot 125 mill. ha i 2008), eller tilsvarende nær tre ganger Frankrikes landareal. USA sto i 2014 for 40 % av totalproduksjonen av transgene avlinger (mot 50 % i 2008), mens Brasil og Argentina samlet produserte noe under 40% (mot 30 % i 2008). India, Canada og Kina produserte tilsammen 27 % (mot 15 % i 2008). Det ble dyrket 111 millioner tonn soya totalt i 2014, hvorav 82 % var genmodifisert. 68 % av verdens bomullsavlinger var genmodifisert, det samme var 30 % av maisen og 25 % av rapsen.
Dyrking av genmodifiserte avlinger i Europa er begrenset, med et totalt areal på ca. 1000 km² (1 million dekar/mål) hvorav storparten finnes i Spania. Ulike maissorter er de eneste GM-plantene som blir dyrket i Europa.

Risikovurdering

Fundamentet for helserisikovurderingene av GMO består av en sammenligning av ulike forskjeller mellom modifiserte og umodifiserte organismer med tilsvarende genetisk bakgrunn («vesentlig likhet»). Ved påviste endringer blir det foretatt en vurdering av om dette kan medføre helsemessige konsekvenser. Det blir da utført en tradisjonell risikovurdering av den introduserte egenskapen, for eksempel et nytt protein, på lik linje med kjemiske og biologiske stoffer.
I miljørisikovurderinger av transgene planter, vurderes det blant annet om genmodifiseringen har medført endringer i kulturplantens tilpassingsevne i form av økt motstandsdyktighet på jordbruksarealer, eller økt risiko for etablering av forvillede populasjoner utenfor dyrkingsområder. Videre vurderes potensialet for spredning av genmodifisert materiale til andre organismer, både til andre planter eller til bakterier. Risikovurderingen diskuterer også effekter på målorganismene (for eksempel bekjempelse av et skadeinsekt) for genmodifiseringen, og mulige ikke-tilsiktede effekter på andre organismer, inkludert rødlistede (truede og nær truede) arter. Videre vurderes effekter på jordlevende organismer og jordmiljø, samt mulige miljøeffekter av endret landbrukspraksis. Det foretas i tillegg en vurdering av søkers forslag til overvåkingsplan.

Regulering

Norge er tilsluttet EUs godkjenningsordning for genmodifiserte organismer (GMO) og avledete produkter. Dermed får Norge alle GMO-saker som søkes godkjent i EU/EØS-området til behandling, og kan komme med innspill og kommentarer i løpet av godkjenningsprosessen. I Norge regulerer genteknologiloven bruken av genmodifiserte organismer og matvarer. I loven står det at fremstilling og bruk av genmodifiserte organismer skal foregå på en etisk forsvarlig måte, det skal være nyttig for samfunnet og i tråd med prinsippet om bærekraftig utvikling.
Genmodifiserte matvarer som skal selges i Norge, må godkjennes av Mattilsynet. Det er Miljøverndepartementet som sammen med Direktoratet for naturforvaltning (DN) har ansvaret for miljørisikovurderingen i Norge. Det er satt strenge krav til godkjenning og merking av genmodifiserte produkter. Hittil har ingen genmodifiserte matprodukter blitt godkjent som mat eller fôr i Norge.
Mat må merkes med «genmodifisert» hvis mengden av dette innholdet er mer enn 0,9 % av matproduktet. I EU og Norge gjelder de samme reglene også for derivater av genmodifiserte organismer som ikke inneholder genmodifisert materiale, som olje, sukker og sirup. Hvis under 0,9 % av innholdet kommer fra en genmodifisert organisme, slipper man å merke produktet som genmodifisert.