google/wiki40b huggingface dataset:
Mercedes Marcó del Pont

Bakgrunn og utdanning

Mercedes Marco del Pont er født og oppvokst i nordsiden av Buenos Aires. Marco del Pont-familien flyttet fra Catalonia til det som i dag er Argentina i 1785 fra Catalunya, og slo seg stort opp innen handel. Hun ble interessert i politikk i tenårene, og ble tilknyttet den sentrumspolitiske «Integrerings- og utviklingsbevegelsen» (Movimiento de Integración y Desarrollo - MID), et parti som har en politisk plattform fokusert på støtte for importsubstituerende industrialisering og tenlandske direkte investeringer. Hun begynte ved Universitetet i Buenos Aires, og tok eksamen i økonomi i 1982. Hun ble med i den latinamerikanske sammenslutningen for forskningsinstitutter, CLACSO (Consejo Latinoamericano de Ciencas Sociales), i 1984, og var undervisningsassistent på sin alma mater skole. Hun fikk plass på Mastergrad-programmet ved Yale Universitys Economic Growth Center, og fikk sin postgaduate tittel innen International and Development Economics i 1987.

Yrkeskarriere

Da hun flyttet tilbake i Argentina ble hun seniorforsker for Development Research Foundation (FIDE), en tenketank startet av Octavio Frigerio (sønn av avdøde MID-lederen Rogelio Frigerio, og fetter av Marco de Pont. Hun gikk til offentlig sektor i 1989, da hun begynte i Økonomidepartementet, som planleggingssekretariatets sjefsrådgiver for petrokjemisk industripolitikk. Etter dette ble hun utnevnt til direktør for FIDE i 1991. Hun jobbet det neste tiåret som rådgiver innen statistikk og incentivpolitikk for byen Buenos Aires, og for provinsene Buenos Aires og Misiones. Hun skrev en rekke artikler om bl.a. de lokale virkningene av globalisering, om "brady bonds"-planen i 1992 for å redusere utenlandsgjelden, om konvertabilitetsplanen for stabilisering av valutakursen, og arbeidsmarkedet.
Marco del Pont giftet seg med Jorge Cafferata, en fremstående lokal psykiater, og de har fått tre barn. Da hun underviste ved National University of Lomas de Zamora mellom 1999 og 2002 ble hun med «developmentalist»-økonomen Aldo Ferrer og andre akademikere ved universitetet i Buenos Aires i akademikere i gruppen Plan Fénix, som kjempet for en mer balansert globalisering. 
Marco del Pont var en kort periode hovedrådgiver for Produksjonsminister José de Mendiguren (januar til mars 2002), og forfattet en bok, Crisis y Reforma Económica i 2004. Hun ble valgt inn i Underhuset for partiet Frente para la Victoria (FPV) ved mellomvalget i 2005, og var også andrekandidat bak Daniel Filmus ved senatsvalget i 2007, men uten å bli valgt inn. 
Hun er tilhenger av å utforme en pengepolitikk for å fremme økonomisk vekst og sysselsettingsvekst, og ble i mars 2008 utnevnt til president av statseide Banco Nación, den største forretningsbanken i Argentina. Etter striden rundt president Cristina Kirchners beslutning om å øremerke valutareservene til å innfri høyrente-statsobligasjoner, og sentralbanksjef Martín Redrados avgang i januar 2010, ble Marco del Pont utnevnt til president i sentralbanken den 3. februar 2010.
Rue de l'Université

Rue de l'Université er en lang gate i Paris i byens 7. arrondissement. Den er 2785 meter lang og en bredde som varier mellom 10,5 og 15 meter.

Historie

Universitetet i Paris kjøpte på 1100-tallet et område langs Seinen for Abbaye de Saint-Germain-des-Prés, som området tidligere tilhørte. Dette området ble kalt Pre-aux-Clercs (først nevnt i 960), kanskje fordi studentene (den gang kalt clercs) trakk dit for å slappe av etter eller mellom forelesningene. Pre-aux-Clercs var også åsted for mange dueller.
I 1639 solgte universitetet Pre-aux-Clercs, og det ble parsellert ut til bybebyggelse; hovedgaten gjennom en del av området fikk da navnet Rue de l'Université. Under senere byutvidelser ble gaten forlenget gjennom Les Invalides til Champ de Mars. Gaten førte parallelt med Seinen til overfor den gamle Île des Cygnes, en øy som ikke lenger eksisterer.
Johan Ludvig Heiberg

Liv og virke

Johan Ludvig var eneste barn av ekteparet Peter Andreas Heiberg og Thomasine Christine født Buntzen. Han ble født i København «hin navnkundige Dag», sier han i sitt latinske Vita i anledning doktordisputasen, «paa hvilken den berømte Mand, hvis Navn staar øverst blandt alle de glimrende Navne, vort Fædreland kan glæde sig ved, Tycho Brahe, Danmarks og Verdens Lys, fødtes».
Bestefar er en stokk

Handling

En liten gutt er filmens hovedperson. Den syke bestefaren bor på familiens loft. Hver gang han vil noe, banker han med stokken, noe som får gutten til å tro at bestefaren er stokken. Filmen tar for seg misforståelser som kan oppstå mellom voksne og barn, fordi barn kan oppfatte ting annerledes enn voksne.
Playmate

Playmate er en kvinnelig fotomodell avbildet i magasinet Playboy som «Playmate of the month». Reportasjen med månedens playmate omfatter flere mindre bilder med og uten klær og et stort, utbrettbart midtsidebilde (centerfold). På baksiden av midtsidebildet er et skjema (Playmate Data sheet) med opplysninger om modellens fødselsdato, fødselssted, strategiske mål etc. 
Navnet Playmate ble første gang brukt om Margie Harrison i Playboys andre nummer januar 1954. Marilyn Monroe var midsidepike i det første Playboy-bladet i desember 1953, men nakenbildet av henne ble tatt i 1949. Hun hadde da tittelen «Sweetheart of the Month», men regnes av Playboy som fullverdig playmate.
Sundvollen

Historie

Sundvollen het opprinnelig Kroksundvollen og var trolig eng under gården Kroksund på vestsiden av fjorden. Dette var nok en svært gammel gård, men den ble lagt øde under Svartedauen. På østsiden av fjorden ble nok også alle gårdene lagt øde under Svartedauen, for det finnes ikke spor av en eneste en i jordeboka for 1577. Da Olsobispen Jens Nilssøn fór over Krokskogen ved flere anledninger på 1590-tallet nevner heller ikke han noen gård ved Kroksund, verken på øst- eller vestsiden av fjorden.
I 1648 nevnes imidlertid ei Marte Kroksund i tingbøkene. Hun ble anmeldt til stattholder Hannibal Sehested fordi hun stadig skjenket folk fulle og skjelte dem ut når de ikke ville gi henne dobbelt betaling for å frakte dem over sundet. Dessuten skal hun ha stått i ledtog med både røvere, tyver og landløpere. Marte var åpenbart sundmann, for det ble krevd at hennes kongelige bevilling som sundmann skulle inndras. Tredve år seinere satt hun fortsatt i Kroksund, som enke, mens sønnene drev sundstedet, så kravet nådde nok ikke fram hos stattholderen. Sundvollen nevnes først i 1652, som en ødegård under rydding og med ei skyld blant de laveste i bygda. I 1762 var situasjonen for bruket den samme, men rundt 1800 ser det som om bruket var blitt mer av en bondegård - nå med tre husmannsplasser og et par mindre bruk rundt seg. Navnet Kroksundvollen var i brukt til ut på 1900-tallet.

Kulturvern

Her finnes det helleristninger fra bronsealderen. Ristningene, som er hugget inn på en sandstein som ligger kun ca. 100 meter fra E16, viser skipsfigurer, kretsfigurer, skålgroper og to figurer som ikke har latt seg tolke. I alt er det femten figurer på steinens overflate.
Tsingtaobryggeriet

Tsingtaobryggeriet (kinesisk: 青岛啤酒厂; pinyin: Qīngdǎo píjiǔchǎng) er Folkerepublikken Kinas største bryggeri. Det ble grunnlagt i 1903 av tyskere som hadde bosatt seg i Qingdao i Shandong provinsen. Qingdao var på denne tiden hovedstaden til det tyske protektoratet Jiaozhou. 
I (2007) hadde den en markedsandel på cirka 12 % i Kina. Ølmerket bruker på sine etiketter ikke den moderne kinesiske translitterasjon, men skriver Tsingtao, som følger den gamle École française d'Extrême-Orient-translitterasjon. Ølets logo i dag viser Zhan Qiao, en berømt pir i Qingdao.
Lungesnegler

Utseende

Alle lungesnegler har skall eller et anlegg til skall. Flere arter omtales som «nakensnegler» fordi de ikke har skall, men disse har rudimentært (lite utviklet) skall som kan være helt overvokst av kappen. 
Lungesneglene har en kappehule som er en del av åndedrettet til sneglen. Kappehulen har mange blodårer og fungerer som en lunge.  Kappehulen mangler gjeller.  På nakne arter kan man lett se åpningen til kappehulen som et hull, normalt på høyre siden av kappen. 
Landlungesnegler har to par (fire) tentakler og på spissen av det bakerste paret finnes øynene.  For at de skal kunne bevege seg fremover, utskiller de landlevende sneglene, et slim fra kjertler foran på foten. Ikke alle har skall. 
Ferskvannslungesnegler har bar ett par (to) tentakler og øynene er plassert ved basis. Alle ferskvannssnegler har et synlig skall.

Levevis

Snegler beveger seg sakte. Få av artene er rovdyr. Snegler stiller krav til sitt habitat (leveområde), både til maten de spiser, underlaget de lever på (sand, berg eller jord) og vannkvaliteten.

Snegler i vann

Ferskvannsnegler beiter på alger på planter og stein.  Snegler i vann er føde for fisk og fugler. De legger egg i lange eggkapsler omgitt av gelé og festet til steiner og planter.

Snegler på land

Landsneglene lever av planter, bær, sopp, moser og døde dyr (åtsler), som makk og snegler.
Fordi luftfuktigheten  er større om natten, er de landlevende artene vanligvis nattaktive. Om dagen eller i varme perioder er de passive og søker til fuktige omgivelser.  Snegler med skall trekker seg inn i skallet, eller huset og venter på fuktigere vær. Med foten tetter de åpningen.  Om vinteren ligger de i dvale under røtter, stokker, steiner eller i kompost (blant råttnende planterester). 
Snegler er viktige i næringskjede da de er mat for flere dyr, som insekter, gnagere spissmus og fugler.

Formering

Lungesnegler er tvekjønnet, hermafroditter. De har kompliserte kjønnsorgan. De utvikler ofte hannlige kjønnskarakterer før de hunnlige. De hannlige organene tilbakedannes samtidig med at de hunnlige utvikles. For å kunne legge egg kreves allikevel to snegler, som under parringen, befrukter hverandre gjensidig. 
Vanligvis legger de egg, men noen føder «levende» unger. Sneglene kan legge opptil 700 egg.  Snegler dør ofte like etter parring og egglegging.  Når eggene klekkes er de små sneglene fullt utviklet og ser ut som miniatyrer av de voksne individene. Noen arter blir to år, men de fleste lever bare ett år.  Voksne snegler har liten eller ingen vekst.
Raufoss Idrettslag

Raufoss Idrettslag (stiftet i 1918) er et idrettslag på tettstedet Raufoss i Vestre Toten kommune. Klubben driver fotball,  langrenn, skihopp, friidrett, orientering, innebandy, svømming og turn.
Anikita Repnin

Bakgrunn

Anikita Repnin kom fra en kjent russisk adelsfamilie. Hans far, fyrst Ivan Borisovitsj Repnin, var sjefen for Den sibirske prikaz. Da Anikita Repnin fylte 16 år, ble han bragt til den elleveårige Peter I som spalnik (kammerpasje) (i 1683).

Virke

Han var en nær medarbeider av Peter den store, som han også hadde vokst opp sammen med. Da Sofia Aleksejevna ble satt inn som regent i 1689, fulgte han Peter til klosteret Troitse-Sergijeva Lavra, og dro deretter selv til Azov for å slutte seg til kampene i den russisk-tyrkiske krig (1686-1700). I løpet av disse kampene ble han forfremmet til general.
Deretter deltok han aktivt i kampene i den store nordiske krig. I begynnelsen av krigen reiste han til Novgorod for å rekruttere nye styrker. Samtidig ble han utnevnt til Novgorods guvernør. I mars 1701, på grunn av avtalen med den polske konge August II, ble Repnin sendt med 19 infanteriregementer til Livland for å forsterke feltmarskalk Steinaus armé. Etter nederlaget som Steinau led mot Karl XII ved Riga førye Repnin sin hær over Druja og Opotjka til Pskov og forente den med generalfeltmarskalk Sjeremetevs armé.
Senere deltok han i Nöteborgs (1702), Nyenskans (1703) og Narvas (1704) erobringer, og fra slutten av 1704 til 1707 førye han småkrig mot svensker i Baltikum og Hviterussland.
I slaget ved Golovtsjin (1708) førte Repnin befsl over russiske styrker på venstreflanken. Svenskene drev bort hans divisjon, som retirerte i uorden til en skog. Han klarte å stanse sine styrker og gjenoppta striden, men da patronene tok slutt ble han tvunget til å fortsette retretten.
Peter den store var misfornøyd med Repnins handlemåte i slaget, og derfor stilte han generalen for krigsrett, der han ble degradert til menig soldat.
Han gjenopprettet sin posisjon etter den rolle han spilte i seieren i slaget ved Lesnaja. Under slaget ved Poltava hadde han kommandoen over sentrum, og ble deretter overført til området ved Østersjøen.
Han var deretter guvernør for det russiske Guvernementet Livland i perioden 1719–1726,. Han etterfulgte Aleksandr Danilovitsj Mensjikov som krigsminister da Mensjokov falt i unåde og Katarina I gjorde ham til feltmarskalk.
Rau’e Aarhanen spelle

Rau’e Aarhanen spelle er en novelle Ingeborg Refling Hagen skrev i 1921. Novella finnes i novellesamlinga Svartsnær, og senere i Livsfrisen fra 1949.
Hovedpersonene i boken er ungjentene Ymgjerd og Åshild, en gardsjente og en husmannsjente. De har fått høre en rad med historier og sagn av legdkjerringa på hjemgården, og mye om de mystiske haukakarane, som ingen vet hvor kom fra, men som er flinke spillemenn. Tittelen på novella er et rop som kommer i det det bryter løs skogbrann, og hele bygda må hjelpe til. Haukafolket kommer nedetter til hjelp, etter at brannen er slukket, og syner en holdning som er mest avvisende og kynisk. De drar jentene til seg med holdningen sin og med spillet sitt. Først drar Ymgjerd på skogen en tordenverskveld, og ingen finner hun igjen. Året etter blir Åshild bergtatt av haukafela, reiser til skogs, og blir nærmest valdteken av Gedron, sønnen til gamlehauken.

Tema

Novella handler mye om drifter og lengsel. Ingeborg Refling Hagen forsøkte senere å forklare hva fare dragninga mot haukafolket betyr, og sammenlignet brannen med erfaringer fra andre verdenskrigen. I et senere perspektiv kan en se advarsler mot fascismen i fortellingen. Samtidig er det og et folkeminneperspektiv i novella, hvor haukafolket mest er framstild som underjordiske eller varulver. Hundemetaforikken henger henger igjen i novella, og Ymgjerd tar over dette «bikkjesmilet» før hun blir borte i skogen. Stilistisk kan historien minne mye om tilsvarende fortellinger av Hans E. Kinck.
Raphael Vieira De Oliveira

Karriere

Raphael forble hjemme i Brasil til 2004, da han gikk til det russiske laget Zenit Kazan. I 2006 flyttet Raphael til Italia, og spilte så for Calipo Valentia, før han i 2009 meldte overgang til Trentino, som da var ferske italienske seriemestre. Allerede den første sesongen kunne han juble over gull i Champions League sammen med resten av laget.
Norsk barnemuseum

Norsk Barnemuseum startet som en privat stiftelse og åpnet dørene for publikum 24. november 2001. Initiativtaker var Per Inge Torkelsen. 1. januar 2007 ble Norsk Barnemuseum en del av Stavanger museum. 1. juli 2010 ble Stavanger Museum slått sammen med Rogaland Kunstmuseum, og barnemuseet er nå en del av MUST – Museum Stavanger AS. Museet handler om barn, leker og oppvekst og er godt tilrettelagt for barn som vil leke og lære. Museet ligger i Muségata 16.
Datarock

Datarock er et norsk band fra Bergen som består av Fredrik Saroea og Ketil Mosnes. Bandet ble startet av de to sammen med Kevin O'Brien i 2000. De fikk med seg Tom Mæland som fjerdemann, før O'Brien sluttet samme år. Gruppa er inspirert av blant annet Talking Heads, Devo og  Happy Mondays.

Utgivelser

Bandet ga ut et par EPer blant annet på Mikal Telles plateselskap Éllet før Meland også forsvant fra bandet. Bandets første album, Datarock Datarock, ble gitt ut i 2005 på bandets eget selskap YAP (Young Aspiring Professionals). Sangene «Fa fa fa» fra albumet ble benyttet i en reklamefilm for Coca-Cola, og Apple har brukt både omslaget til og sanger fra Datarock Datarock i markedsføringssammenheng for blant annet iPod. I konsertsammenhenger pleier bandet å ha med ekstra musikere, blant andre Tarjei Strøm fra Ralph Myerz and the Jack Herren Band på trommer. I 2007 ga bandet ut oppfølgeralbumet See What I Care, og i 2009 albumet Red.
14. oktober 2009 spilte Fredrik Saroea en intimkonsert under Wikipedia Akademi 2009 der også Jimmy Wales var blant foredragsholderne.
Encephalus complicans

Utseende

En liten (ca. 3 millimeter), bred, brunlig kortvinge. Med sin nærmest eggformede kropp skiller denne arten seg markant fra andre Aleocharinae.
De ligner mest på medlemmer av familien Leiodidae, om man ser bort fra de korte dekkvingene. Antennene er ganske korte, omtrent så lange som hodets bredde. Hodet er mye bredere enn langt, firkantet med nokså små fasettøyne. Pronotum er omtrent dobbelt så bredt som langt, forkanten bredt innskåret. Dekkvingene er ganske korte, bakkroppen kort og trinn.

Levevis

Denne billen lever på sopp.
I Norge er den nokså sjelden og bare funnet ved Oslofjorden. Ellers ser den ut til å være utbredt i mye av Europa, men den er noenlunde vanlig bare i Storbritannia.
Lise Fjeldstad

Skuespillerkarriere

Lise Fjeldstad gikk ut av Statens Teaterhøgskole i 1963 og ble samme år ansatt ved Det norske teatret. Her trakterte hun roller som for eksempel Desdemona i Othello i 1966, Ragnhild i Medmenneske av Olav Duun i 1967 og Hedda Tesmann i Hedda Gabler i 1971. Lise Fjeldstad var ansatt her fra 1963 til 1971 og igjen fra 1974 til 1975. Fra 1971 til 1974 var Lise Fjeldstad ansatt ved Fjernsynsteatret. Her tolket hun roller som Maja Rubeck i Naar vi døde vaagner, Ljoba Andrejevna i Kirsebærhaven og Nora i Et Dukkehjem, alle i 1973.
Siden 1975 har Fjeldstad vært ansatt ved Nationaltheatret. Her har hun blant annet spilt Blanche i En sporvogn til begjær (1975), Agnes i Brand (1978), tittelrollen i Friedrich Schillers Maria Stuart (1986), Martha i Hvem er redd for Virginia Woolf? (1988), Helene Alving i Gengangere (1993), moren i Draum om hausten (1999) og Den eldre kvinna i Svevn i 2005.
Lise Fjeldstad har iscenesatt de fem siste oppsetningene av Reisen til Julestjernen på Nationaltheatret, samt Dansetimen av Astrid Saalbach i 1987 og Til Julia av Margareta Garpe i 1989, begge på Nationaltheatret, og dessuten Fru Inger til Østeraad ved Riksteatret i Gengangere ved Teater Ibsen, begge i 2000. I 2001 iscenesatte hun Yasmina Rezas "Livet x 3" ved Den Nationale Scene i Bergen. Hun har også vært instruktør og programansvarlig for fem 17. mai-festmatinéer. I 2002 iscenesatte hun Jon Fosse "Ettermiddag" på Riksteatret. Også i 2002 Olav Duuns "Medmennesket" ved Rogaland Teater. I 2004 P.O. Enquist "Den 25. timen" ved Det Norske Teatret/Riksteatret.
I 2006 spilte hun rollen som Johanne Paus, Ibsens farmor, i NRK-miniserien En udødelig mann om Ibsens barndom og ungdom. Lise Fjeldstad har også å vært å se i en rekke filmer og fjernsynsdramaer. Hun er medlem av Det Norske Akademi for Språk og Litteratur og styremedlem i PLAN Norge. Bror til Lise Fjeldstad er næringslivsmannen og politikeren Øivin Skappel Fjeldstad. Lise Fjeldstad var samboer med skuespilleren Per Sunderland.
Flukten til Egypt (Poussin)

Flukten til Egypt (fransk: La fuite en Egypte) er en oljemaleri av Nicolas Poussin fra 1657 eller 1658. Det ble trolig inspirert av den italienske barokkmaleren Annibale Carraccis maleri over det bibelske temaet Flukten til Egypt.

Proveniens

Kunstsamlren Jacques Sérisier i Lyon var den første eieren av Flukten til Egypt og var trolig også den som hadde bestilt det. Maleriet ble frembudt på salgsauksjon i Versailles i 1986 med 80.000 franske francs som utgangspris, og ble kjøp av Richard ag Robert Pardo for 1.600.000 francs og utstilt i deres galleri. Senere ble det anerkjent som et ekte kunstverk av Nicolas Poussin, hvorpå fulfte en langstrukken rettsprosess. Denne førte til at domstolen dømte at maleriet skulle leveres tilbake til selgeren, som deretter bød dfret ut for salg for mer enn 15 millioner euro. Musée des Beaux-Arts de Lyon begynte med en innsamling for å kjøpe det.
I juli 2007 hadde Louvre og Musée des Beaux-Arts de Lyon til slutt midler for å kjøpe maleriet, med 17 millioner euro et av de kosbaserte kunstkjøp til da for innsamlede midler, hvorav 1 million fra byen Lyon, 250.000 fra regionen Rhône-Alpes, 1 mill, fra Louvre fra museets egne midler, og fra 18 private donatorer som Gaz de France med 3 mill. euro, Total SA, AXA, selskaper og banker i Lyon og en privatperson. Kunstverket ble formelt kjøpt av Louvre og ble i februar 2008 overført til Musée des Beaux-Arts de Lyon.
Reisen til Papua Ny-Guinea

Reisen til Papua Ny-Guinea er en dokumentarfilmen fra 2002, om en norsk småbarnsfamilie som bosatte seg blant Umanakainafolket, i den lille landsbyen Bonenepi på Papua Ny-Guinea i 1979, og ble boende i 20 år.
Ingjerd og Sigmund Evensen reiste til Papua Ny-Guinea i 1979 med to småbarn, og slo seg ned hos det Umanakainafolket, som bare talte rundt 2500 mennesker. Folkegruppen levde svært isolert; de omkringliggende stammene kalte det bare Gwedena-folket – Gwedena kan oversettes som «ingenting». Familien fant først ut senere ut at folket selv kalte seg Umanakaina, og det var også deres språk. 
Senere fløy familien inn med helikopter. Umanakainerne skal ha trodd at det var deres bleke forfedre som ankom. Familien Evensen bodde i landsbyen Bonenepi til og fra i totalt 20 år. De lærte seg språket, utviklet et skriftspråk for Umanakainafolket, og oversatte Det nye testamentet sammen med umanakainerne.
Filmen bygger på 8mm-filmopptak gjort av familien selv gjennom hele perioden. Dokumentarfilmen fra 2002 avslutter med å vise innvielsen av ferdigtrykte nytestamenter fra Gjøvik og et evig farvel mellom Umanakainafolket og familien Evensen i 1999. Umanakainafolket slaktet 60 griser til festen.
Den 55 minutter lange dokumentaren ble produsert av TV Inter og vist på TV 2 i 2002. Den distribueres av Wycliffe bibeloversettere. Regissør og produsent er Thomas Dubourcq.
Flammedemper

En flammedemper er utstyr som festes til munningen av et skytevåpen for å redusere lysglimt fra munningsflammen ved å styre kruttgassene slik at trykket minskes og ubrent krutt spres. En flammedemper er bare designet for å dempe lysglimtet for skytteren, men en utbredt misoppfatning er at flammedemperen også reduserer synlig lysglimt for fienden, som har gjort at flammedempere noen ganger feilaktig har blitt klassifisert som militært utstyr. En flammedemper beskytter også munningen mot slitasje, og er populære på både sivile og militære våpen. De fleste flammedempere hverken øker lyden hos skytter eller reduserer rekylen nevneverdig, i motsetning til en kompensator. Det er imidlertid ofte en glidende overgang mellom flammedemper og kompensator, med mange hybriddesign som kombinerer egenskaper fra både flammedemper og kompensator i samme enhet.
Enkel takling

Enkel takling er en måte å holde fast tampen, sikre at den forblir hel, og ikke disintegrerer til kordeler eller enda mindre deler. Takling også beskytter tauet ved at taklingens surring utgjør et ekstra slitelag. Takling kan også binde to tau for eks. for å feste tampen til langparten utenfor en knute.
Barskoghumle

Kjennetegn

Barskoghumla er normalt gulbrun på ryggsiden av brystet. og gjerne på de første leddene på bakkroppen. Resten av bakkroppen er sort med hvit bakkroppsspiss. Den kan lett forveksles med sin slektning trehumle (Bombus hypnorum), men kan skilles fra denne ved at den antydning til mørke hår mellom vingeknutene, og man vil i godt lys kunne se antydning til et mørkt bånd mellom vingeknutene. Men det er ikke alltid like lett å se, og særlig vanskelig på arbeiderne.

Bolet

Bolet til liten trehumle er lite, og blir ikke så ofte funnet. Både overjordiske og underjordiske bol er blitt funnet i musebol.

Utbredelse

Vi finner barskoghumla stort sett på det indre Østlandet, men finnes spredt nordover til Finnmark. Er så godt som fraværende i kyststrøkene fra Oslo og sørover og på Vestlandet.