google/wiki40b huggingface dataset:
Decodon verticillatus

Beskrivelse

Stenglene kan bli opptil 3 m lange, men planten er sjelden høyere enn 90–120 cm. De buede stenglene kan slå rot der de har kontakt med marka, slik at planten danner tette bestander. Basis på stengelen er svampaktig dersom planten står i vann. Stengelen er 4- til 6-kantet og kan være glatt eller håret. Bladene sitter motsatt eller i kranser på 3 eller 4. De er elliptiske, tilspissede, helrandede, opptil 15 cm lange og 4 cm brede. Oversiden er glatt og mørkegrønn, og undersiden lysere og glatt eller håret.
De tvekjønnede blomstene sitter flere sammen i bladhjørnene. De har fem krøllete og purpurrosa kronblad og ett arr med griffel. Det er ti pollenbærere, som er rosa med hvit tipp og har tre ulike lengder. Begeret er kort og rørformet og har fem primære, eggformete tenner som står vekselvis med fem sekundære, linjeformete tenner. Under blomsterstandene sitter det to eller flere høyblad. Frukten er en rund kapsel, 5 mm i diameter, med mange frø som sannsynligvis kan flyte på vannet.

Utbredelse og økologi

Decodon verticillatus vokser i sumper, myrer og langs kanten av innsjøer. Den står som regel ute i stillestående eller sakte rennende vann, men kan også vokse på fuktig grunn nær vannkanten. Arten er utbredt fra Nova Scotia og Maine i nord sørover til Florida og vestover til østlige Minnesota og østlige Texas.
Blomstene pollineres av honningbier, humler, svalestjerter og andre insekter. Kapslene etes av stokkand, rødfotand, blåvingeand, amerikakrikkand og brudeand. Bisamrotter liker den svampaktige undervannsstengelen.

Fossiler

Slekta Decodon har bare én nålevende art, men fossiler viser at mangfoldet tidligere har vært større. De eldste fossilene er frø fra campanium for 73,5 millioner år siden som er funnet i Mexico. De neste amerikanske funnene er fra midtre eocen i Britisk Columbia og Oregon. På denne tida var det fortsatt landbruer som gjorde det mulig å krysse Nord-Atlanteren, noe som forklarer at Decodon fantes lengst vest i Europa i midtre eocen.
Den eldste europeiske arten har fått navnet Decodon gibbosus. I sein eocen og oligocen spredte slekta seg i Europa, og en ny art, Decodon vectensis, kom til. Etter at Turgajhavet tørket inn kunne Decodon vandre inn i Asia. To asiatiske arter er kjent fra oligocen, og i miocen var det ganske mange arter i verdensdelen. Fossiler fra pleistocen er ikke kjent fra Asia, så det ser ut som om slekta døde ut da klimaet ble tørrere og kaldere i begynnelsen av pleistocen.
Også i Europa var det en rekke arter i miocen, og slekta fantes da nordover til Danmark og Island. Nye arter oppstod i pliocen, og Decodon overlevde i Vest-Europa i hvert fall til midtre pleistocen. Utbredelsen var da antagelig amfiatlantisk, altså på begge sider av Nord-Atlanteren, men ikke andre steder. I Irland er det funnet et frø som ligner mye på den nålevende nordamerikanske arten i avsetninger fra forrige mellomistid, ipswichian. Dette funnet er ikke nevnt i oversikten over fossiler i Grímsson et al. (2012).
Ved Buens Ende

Ved Buens Ende var et norsk avant-garde metal-band. Musikken deres er mangfoldig, med stille instrumentale, jazz-influerte seksjoner og aggressive black metal blast beats og vokaler. Ved Buens Ende refererer til regnbuen Bifrost i norrøn mytologi.

Historie

Ved Buens Ende ble dannet i Oslo i 1994 av trommeslageren Carl-Michael Eide. De fikk kontrakt med det britiske plateselskapet Misanthropy Records. Bandet var unikt pga. deres blanding av mange musikalske elementer og Eide's crooning.
Bandet ble oppløst i 1997 etter å ha gitt ut bare et album, Written in Waters.

Den korte gjenforeningen

26. april 2006 bekjentgjorde Blabbermouth.net at Ved Buens Ende hadde gjenoppstått, og at de arbeidet med nytt materiale.
Sammen med Vicotnik og Carl-Michael Eide, som nå spilte gitar i stedet for trommer, var det nå to nye medlemmer: Petter «Plenum» Berntsen på bass og Einar «Esso» Sjursø på trommer. De var også medlemmer av Carl-Michael Eide's band «Virus». Mange av bandets fans var overrasket over fraværet av Hugh Mingay (alias Skoll), som var erstattet av Petter Berntsen.
Bandets trommeslager, Einar Sjursø, hadde dette å si om bandet på blabbermouth.net.: «Vi vil spille inn et nytt album i år, som skal gis ut i 2007 av et ikke-bestemt plateselskap (interresserte kan ta kontakt) og vi tar også sikte på å spille live, hvor vi vil fremføre materiale både fra Written In Waters og Virus' Carheart-album, pluss selvfølgelig nye komposisjoner. Det nye materialet er nå under utvikling og vil skille seg fra både Written In Waters og Carheart, men fremdeles beholde de originale gitarlydene fra de utgivelsene.»
Bandet ble oppløst igjen i 2007.
Millionæren

Innhold

Den svenske fabrikkarbeideren Patrik Nestler fikk oppgaven med å spille den fiktive millionæren. Han fikk hjelp og veiledning av den danske butleren Carsten Boesgaard. Millionæren skulle i hver episode kvitte seg med den kvinnen han likte minst. Til slutt sto kun to av hans favorittkvinner tilbake og når han hadde foretatt sitt valg måtte han avsløre sin virkelige identitet. Handlingen foregikk på et spansk gods.
Romansen mellom Patrik og hans utvalgte (Christabel) varte noen få uker etter seriens slutt. Han forsøkte deretter å kontakte norsk Renate, som var blant de to siste, men dette misslyktes.

Seertall

Programmet ble en seermessig skuffelse, både i Norge, Sverige og Danmark. 190 000 så finalen i Norge.

Reaksjoner

Psykiater Harald Reppesgaard gikk ut mot programkonseptet fordi han mente TVNorge utnyttet deltagerne på en kynisk måte for å få seere og penger til kanalen.
Cyphothorax

Utseende

Små, smale praktbiller, mørkt fargede. Hodet er forholdsvis stort og bredt, antennene ganske korte, pannen kraftig innsunket mellom fasettøynene. Pronotum er kort og bredt, sekskantet, dekkvingene lange og smale, rundede i spissen, beina ganske korte. Pronotum er høyt hvelvet.

Levevis

De voksne billene finnes gjerne på planter der de eter av bladene.

Utbredelse

Slekten er utbredt i den neotropiske økosonen, særlig i Mexico.
Piratene

Handling

Filmen følger en gjeng arbeidsløs ungdom i småbyen Svolvær i Lofoten. Forholdene i den lille fiskebyen er skrale for ungdommene, og mangel på arbeid gjør at de bare blir gående å drive dank. De blir etterhvert frustrerte over sin perspektivløse livssituasjon og starter derfor en illegal nærradio. Radioen er ment å være et supplement til trauste NRK. Raskt utarter radiodriften til ungdommene til en mobil piratradio som angriper byens samfunnsstøtter og de håpløse arbeidsmulighetene for ungdommen.
Gjennom sine radiosendinger provoserer ungdommene både lokalsamfunn og myndigheter. Etterhvert settes både peilebiler og politistyrker inn for å få kneblet den mobile radioen. Dette er imidlertid lettere tenkt enn gjort, og til slutt mobiliseres alle krefter i en avgjørende jakt på ungdommene. Filmen får en dramatisk slutt.

Filmanmelderne

Filmen ble godt mottatt av publikum og presse da den gikk på kino. Per Haddal, Aftenposten skrev blant annet: «Man imponeres over den uforferdede fremferd som regissøren Morten Kolstad lokker ut av de debuterende amatører i hovedrollene. Man imponeres over naturkulissene fra Svolvær, og man humrer over Lars Andreas Larssen som ordfører full av floskler, samt gleder seg over at ungdommen ikke synker hen i tiltaksløshet. Det er altså blitt en ganske fengende film, som har lykkes godt på sine premisser». Arbeiderbladets Bjørn Granum var litt mer kritisk, men skrev fordelaktig at: «Et ungdommelig publikum vil nok lett identifisere seg med hovedpersonene, der særlig Trond Peter Munch viser friske og lovende takter».

Omtale i ettertid

Bergen filmklubb beskrev i 2004 filmen slik: «Mye av det vi har sett av ungdommelig opprør i norsk film tidligere kommer gjerne til uttrykk gjennom anarkistisk-kverulantiske meninger. I Piratene er det imidlertid kampen for tilværelsen som preger opprøret. Den deprimerende arbeidsløsheten gjør at skytset blir rettet mot det bestående samfunn – et samfunn som ikke synes å ha bruk for dem».
Filmen fikk terningkast 4 av Dagbladet under en vurdering i 2004.

Priser

Den ble tildelt «Billettprisen» ved Den Norske Filmfestivalen i 1983.

Bakgrunn

Bjørn-Erik Hanssen skrev opprinnelig historien som et skuespill for ungdom i Lofoten i 1979, og kalte stykket Radio Feskslo. Ideen fikk han da han vandret rundt i Svolvær, samtidig som han leste i avisa om de franske stålarbeidernes kamp for å bevare arbeidsplassene sine ved hjelp av senderen "Radio Stålhjerte". Skuespillet ble oppført åtte ganger og Hanssen spilte selv en av rollene. Senere kjøpte Norsk Film materialet, og i samarbeid med Erik Løchen og regissør Morten Kolstad ble stoffet omarbeidet til film. Det har også blitt både roman og radioteater av "Radio Feskslo".

Annet

Filmens actionfylte sluttscene markerte starten på det som gikk under betegnelsen «helikopterperioden» i norsk film.
FreeIPA

FreeIPA er en fri og åpen programvare, sponset av Red Hat, som tilbyr identitetshåndtering, datasikkerhet og revisjonslogging for Unix, Linux og andre Unix-liknende systemer. FreeIPA har målsetninger og mekanismer sammenlignbar med  Novell Identity Manager og Microsofts Active Directory.
Stiftelsen Veteranskibet Rogaland

Stiftelsen Veteranskibet Rogaland i Stavanger har som formål å tilbakeføre MS «Rogaland» slik skipet fremstod ved levering til Det Stavangerske Dampskibsselskab i 1929. Stiftelsen ble til da en gruppe entusiaster kjøpte MS «Stauper» ex DS «Rogaland» i 1989.
Ringsaker Blad

Ringsaker Blad er en avis som blir utgitt i Moelv i Hedmark, og kommer ut i tabloid-format. Avisen er lokalavis for Ringsaker kommune, og kommer ut som morgenavis tre dager i uken. 
Avisen ble grunnlagt i 1935 av Hagbart Stokke og Bernhard Steenberg. Grunnleggerne solgte avisen og trykkeriet til Thorolf Larsen som solgte til Østlendingen i 1967. Blant avisens profilerte redaktører nevnes Per Granberg, Ola Gjerstad, Einar Lyngar, Mathias Nilsen, John Arne Holmlund, Frank Øwrewall og dagens redaktør Gaute Freng. Blant norske mediefolk som har arbeidet som unge journalister i Ringsaker Blad nevnes Alf Skjeseth, Knut Lindh og Håkon Moslet.
Fylkesvei 4646

Fylkesvei 4646 går mellom Solbakk og Tjøstheim i Strand. Veien er 8,7 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 524.
Fort Rupert

Fort Rupert var et befestet handelsfaktori ved James Bay. Det ble anlagt i 1668 under navnet Fort Charles, to år før Hudson Bay-kompaniet ble opprettet. 
Posten ble etablert av Médard des Groseilliers, som første europeiske bosetning i det nordlige Canada. Faktoriet ble i 1670 Hudson Bay-kompaniets første handelsstasjon ved Hudson Bay. 
Fortet ble flyttet i 1681 til en sted som var bedre fra forsvarssynspunkt. Det ble erobret av  franskmennene i 1686 og de gav det navnet Fort Saint-Jaques. To år etter forsøkte engelskmennene å gjenerobre fortet, men ble slått tilbake. 
I 1776 kom engelskmennene kom tilbake og anla en ny handelsstasjon på stedet, kalt Rupert House eller Fort Rupert. Idag ligger det lille samfunnet Waskaganish der.
Massawa (distrikt)

Historie

Distriktet har vært av strategisk betydning i mange århudnrer. Området og havnen i byen Massawa ble styrt av en rekke makter i årenes løp, inkludert kongeriket Aksum, Umajjadene, Bejariket, Det osmanske rike, Egypt, Storbritannia, Italia og Etiopia fram til Eritreas uavhengighet i 1991. Massawa ble hovedstaden i den italiensk kolonien Eritrea inntil den ble flyttet til Asmara i 1900.
Ampheremus

Utseende

En nokså liten (6 - 8 millimeter), smal, mørk praktbille med bronseaktig glans. Kroppen er nokså jevnbred, fint hårete, pronotum sylindrisk. Antennene er korte og litt sagtakkede.

Levevis

Som hos de fleste andre praktbiller utvikler larvene seg i død ved.

Utbredelse

Arten er utbredt i det sørvestlige USA (California, Nevada og New Mexico).
Marinens luftfartsmuseum (Britisk)

Marinens luftfartsmuseum (Fleet Air Arm Museum) er et britisk museum, dedikert til britisk marineflyvningshistorie. Det har en omfattende samling av militære og sivile fly, flymotorer, modeller av og Royal Navy skip (spesielt hangarskip), samt malerier og tegninger relatert til Marinens luftfart. Det holder til ved marineflyplassen RNAS Yeovilton og museet har utsiktsterasser hvor de besøkende kan observere militære fly, (spesielt helikoptre) ta av og lande. Museet ligger i Somerset, 11 kilometer nord for Yeovil og 40 kilometer syd for Bristol.

Utstillinger

Museets objekter er utstilt i fire områder:
John Garstang

Bakgrunn

John Garstang var sønn av Walter Garstang fra Blackburn og var yngre bror av professor Walter Garstang, FRS, som var marinbiolog og zoolog. Han fikk sin utdannelse ved Queen Elizabeth's i Blackburn og Jesus College i Oxford. Etter matematiske studier i Oxford vendte han sin interesse mot arkeologien.

Karriere

Fra 1897 til 1908 var han med eller ledet utgravninger av romerske anlegg i Storbritannia, i Egypt, Nubia, Lilleasia og nordlige Syria; i Sudan og Meroe mellom 1909 og 1914, så i Palestina i Ashkelon (1920–1921) og ved Jeriko (Tell es-Sultan) i 1930–1936.
Han forestod utgravningene av det hetittiske Sakje-Genzi i Lilleasia i 1908 og 1911. 
Garstang var fra 1907 professor ved universitetet i Liverpool. I årene 1920-26 var han leder for det britiske Department of achæology i Jerusalem. Dessuten var han leder for British School of Archaeology in Jerusalem (1919–1926). Han underviste ved egyptologiavdelingen da den ble etablert i 1920-årene. En av hans studenter var den senere ledende koptologen Pahor Labib, som ble leder for Coptic Museum i Kairo.
Senere, i 1947, grunnla Garstang British Institute of Archaeology i Ankara og var dets første direktør (han ble etterfulgt av Seton Lloyd).
Blant Garstangs skrifter, som behandler emner innen egyptisk og hettitisk arkeologi og historie, kan nevnes The Burial Customs of Ancient Egypt (1907), The Land of the Hittites (1910), samt The Hittite Empire (1929).
Uranienborg Turnforening

Uranienborg Turnforening i Oslo ble stiftet i 1967. Turnforeningen holder til i gymnastikksalen på Uranienborg skole.
I foreningen kan barn fra 1 til 16 år lære å turne. Aktiviteten er delt opp i fem nivåer. Det er blant annet to grupper med baby-turn fra 1 til 6 år, og et nivå for de på 7–11 år. Turnforeningen har også konkurranseparti for de over 11 år.
Turnforeningen har i tillegg tilbud for voksne.
Høgtun videregående skole

Høgtun videregående skole er en tidligere videregående skole i Troms fylke. Skolen ble med virkning fra 1. januar 2010 slått sammen med Bardufoss videregående skole. Skolens navn etter sammenslåingen ble Bardufoss Høgtun videregående skole. Fra 1.august 2018 ble Bardufoss Høgtun vgs samlokalisert på Rustahøgda. Det nye skolens navn er Bardufoss videregående skole.
Institutt for helse- og omsorgsfag UiT

Institutt for helse- og omsorgsfag UiT (forkortet IHO) er et institutt under Det helsevitenskapelige fakultet ved Universitetet i Tromsø. Det ligger på universitetsområdet i Breivika i Medisin- og helsefagbygget (MH-bygget). Instituttet har også desentraliserte utdanninger på Finnsnes, Bardufoss, Nordreisa og Skjervøy. Totalt har Institutt for helse- og omsorgsfag ca. 1000 studenter og 100 ansatte.
Institutt for helse- og omsorgsfag tilbyr en rekke helsefaglige utdanninger på grunn- og videreutdanningsnivå samt masterstudier. De 3-årige grunnutdanningene fører frem til bachelorgrad som igjen kvalifiserer for opptak til videreutdanninger og masterstudier.
Senter for omsorgsforskning er knyttet til Institutt for helse- og omsorgsfag.
Instituttleder er førsteamanuensis Hans Ketil Normann.
Bimodal fordeling

Bimodal fordeling er en kontinuerlig sannsynlighetsfordeling med to ulike moduser. Disse opptrer som distinkte topper (lokale maksima) i sannsynlighetsfunksjon, som vist i Figur 1.
Eksempler på variable med bimodal fordeling omfatter tiden mellom utbrudd av visse geysirer, Galaksefarge, størrelsen til maur, alderen til hendelsen Hodgkin's lymfoma, hastigheten på inakriveringen av medisinen isoniazid hos voksne, og absolutt lysstyrke til novaer.
Bimodal fordeling er et vanlig brukt eksempel på hvordan statistikk som gjennomsnitt, median, og standardavvik kan være feilaktig når det brukes tilfeldig fordeling. For eksempel, i fordelingen i Figur 1, ville gjennomsnittet og medianverdien være omtrent null, selv om null ikke er en typisk verdi. Standardavvik er også svært høyt, selv om avvik for hver normalfordeling er relativt liten.
De alfonsinske tabeller

De alfonsinske tabeller (latinsk: Tabulae Alphonsinae, spansk: Tablas Alfonsíes, ofte også Tabulae Alphonsine) er en historisk astronomisk samling av tabeller,  efemeride, for å beregne planetenes posisjoner. Tabellene ble utarbeidet på slutten av 1200-tallet i Toledo, Spania, på oppdrag av Alfonso X av Castilla. Verket utgjør den første astronomiske tabellsamlingen i det kristne Europa.

Tabellen

Tabellen var et matematisk instrument for å kunne beregne posisjonene og bevegelsene for solen, månen og de fem planetene Merkur, Venus, Mars, Jupiter og Saturn.
De alfonsinske tabellene bestemte årets lengde til 365 dager, 5 timer, 49 minutter og 16 sekunder.
Tabellen forenklet de astronomiske posisjonsberegningene og kunne dermed benyttes uten de underliggende matematiske modellene i de Ptolemeiske planettabellene. Dette gjorde det lettere for de tidlige oppdagelsesreisene til sjøs.

Historie

Astronomiske beregninger var hittil basert på de ptolemeiske planettabellene som var utarbeider av Klaudios Ptolemaios så tidlig som på 100-tallet. Disse hadde imidlertid i lengre tid ikke vært tilstrekkelig nøyaktige.
Alfonso X samlet et femtitalls astronomer under ledelse av Jehuda ben Moses Cohen og Isak ben Sid. Arbeidet med å skape de nye beregningstabellene baserte seg på iakttagelser av moriske astronomer.
Arbeidet ble påbegynt i 1248 og avsluttet rundt 1252 og ble trolig presentert i sin helhet for første gang 31. mai 1252.
Verket er opprinnelig skrevet på spansk og ble senere oversatt til latin. Tabellen ble det mest innflytelsesrike astronomiske arbeidet i Europa frem til 1600-tallet. Verket ble blant annet studert av Nikolaus Kopernikus ved det jagellonske universitet i Kraków. Selv Georg Peurbach benyttet seg av tabellene i sin bok Theoricæ novæ planetarum, id est septem errantium siderum nec non octavi seu firmamenti som kom ut i 1472.
Den nye beregningstabellen ble imidlertid enda mer nøyaktig da man som Ptolemaios forklarte planetbanene gjennom epicykler.
4. juli 1483 utkom det første trykte bokopplaget utgitt av den tyske boktrykkeren Erhard Ratdolt i Venezia.
Bygningsvern i Storbritannia

Bygningsvern i Storbritannia baserer seg hovedsakelig på at byggverk av spesiell arkitektonisk, historisk eller kulturell interesse tildeles vernestatus, som listed building. Ordningen har vært i bruk siden den ble innført i Town and Country Planning Act 1947, og er pr. 2007 brukt på omkring en halv million byggverk eller deler av byggverk.
En vernet bygning kan ikke rives, utvides eller endres uten tillatelse fra lokale planmydigheter. Under behandling av slik søknad vil normalt et relevant regjeringsorgan bli rådspurt. Eierne av vernede bygninger er i en del tilfeller pliktige til å holde dem vedlike. Brudd på reglene kan føre til strafferettslig forfølgelse. Av denne grunn kan eier av en bygning som er foreslått vernet protestere mot verning. 
De fleste byggverk som er med er vernet er vanlige hus av forskjellige slag, både private, offentlig og næringsbygninger. Men man finner også vernede broer, monumenter, skulpturer, krigsminnesmerker, milestolper, porter og annet. Fornminner, militære bygninger og ubebodde bygninger kan vernes under annen lovgivning, som scheduled ancient monuments. Naturområder, inkludert hager, kan også vernes under andre lover.
Montville kraftverk

Montville kraftverk er et gasskraftverk med integrert oljekraftverk i New London County, delstaten Connecticut i USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 525 MW, fordelt på 4 turbiner. Dette er delstatens nest største fossile kraftverk målt etter installert produksjonseffekt. Anlegget ble påbegynt omkring 1954 og stod ferdig i 1971. Brenselkilden er naturgass og olje. Operatør er energiselskapet NRG Co.
Amfotær

Et amfotært stoff (fra gresk αμφοτέρως amphoteros «begge», «både») er en betegnelse for et stoff som har to komponenter eller kan opptre som to forskjellige komponenter. I kjemien brukes betegnelsen blant annet om stoffer som kan opptre både som syre og base, for eksempel vann og aminosyrer.
Ordet brukes også om doteringsstoffer som kan være både akseptorer og donorer i halvledere, for eksempel ved Silisium-doping av GaAs PN-overganger.
Brev fra julenissen

Brev fra julenissen er en serie brev som forfatteren J.R.R. Tolkien skrev til sine barn. Det begynte med at Tolkien skrev et brev til sønnen sin på tre år i 1920, og skrev under med «Din kjær. julenisse».
Det hele vokste så til å inkludere flere skikkelser. For eksempel Nordpolbjørn, som deler hus med julenissen; gartneren Snømannen; sekretæren Ilbereth, snøalver, dverger, og plagsomme tusser som bodde i hulene under huset til nissen. Hver jul skrev Tolkien om hva som hadde skjedd på Nordpolen siden forrige gang. Han kunne bruke flere skrifter for å få det til å virke som om det var forskjellige personer som hadde skrevet dem: julenissen hadde skjelvende håndskrift, Nordpolbjørn hadde runeliknende store bokstaver, mens Ilbereth hadde en elegant skrift. Dessuten tegnet han også tegninger på kortene, og lagde egne frimerker fra Nordpolen.
Han hadde flere ulike metoder for å overlevere brevet. Ofte la han det i kaminen slik at det så ut som det hadde kommet ned gjennom skorsteinen. I tillegg kunne han lage underlige lyder på morgengryet, og lage fotavtrykk av snø på gulvteppet. Dermed kunne det se ut som om julenissen selv hadde vært på besøk. Etterhvert ble også det lokale postbudet med på leken, og leverte selv brevene. Da barna skrev tilbake, ble brevene brått borte fra peishylla når ingen var i nærheten.
Wuhu (Wuhu)

Wuhu (kinesisk: 芜湖县; pinyin: Wúhú Xiàn) er et fylke i provinsen Anhui i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Wuhu.
Befolkningen var på 535 582 innbyggere i 1999.
Dualis

Dualis er et grammatisk tall og representerer totall.

Samisk

I samisk brukes dualis-form av pronomener og verb.
Sørsamisk: 
Månnoeh - vi to. Dåtnoeh - dere to. Dah guaktah - de to (om det vises tilbake til to som allerede er snakket om, brukes "såtnoeh").
Disse bøyes ved f.eks Monnese - til oss to. Dotnen - dere to har. For flere eksempler se oahpa.no

Dualis' påvirkning på tellemåte

Mange språk uttrykker tallet to i sin grammatiske dualisform, og forsterker dermed sin mening som grammatisk form.
Ord for høyere enn to, som 20, 200, 2000 som har fortsatt har sin gamle dualisform, kan være en oppvekker for hvordan det gamle menneskets oppfattelse av tall var. Det latinske vinigti har en gammel en dualprefiks ṷi i tillegg dualisendelse -i - vi-nigt-i . De høyere titallene, som 30 triginta, slutter på -a. Det greske eí-kosi, 20, skiller seg også klart ut fra de senere hele titallene som triákonta, 30.
100 på slavisk er sto. Den ubestemte flertallsformen for dette er sta. 200 derimot heter dve ste (russisk dvě stě, tsjekkisk dvě stě). Stě er dualisformen (dobbel-hundre). Dve er derfor overflødig Sanskrit brukte den gamle dualisformen dve śate i tillegg til den vanlige formen dviśatam.

Relevant etymologi

Det indoeuropeiske dṷo har utviklet seg til gresk dýo ("to"), og på latin duo (den ene så godt som den andre). Begge ordene har dualisendelse -o. 
Det indoeuropeiske ambhō utviklet seg til gresk ámpho ("begge"), latin ambo og sanskrit ubháu. Ved å droppe den første stavelsen første stavelsen ám- har vi gotiske ba,bai. De gotiske formene utviklet seg videre til bajoþs, hvorfra engelsk har both og gammel høytysk har be-de. Her ser vi også en likhet til det norske begge.
VM i friidrett 2017 – 400 meter hekk menn

Sammendrag

Karsten Warholm ledet finalen fra start til mål. På femte hekken virket det som om, Abderrahman Samba, på andre plass tok innpå Warholm, men Samba snublet og kjempet for å holde balansen og endte på sjuende plass. Warholm økte hastigheten igjen fra siste hekk til mål og vant med en komfortabel margin, mens Yasmani Copello løp forbi Kerron Clement på siste langside og fikk sølv.