Katarina av Lancaster

Første år

Katarina ble født i Hertford Castle, hennes far John av Gaunts fremste landelige hjem i 1373. Hun har blitt beskrevet som med lys hud, blå øyne, og en hårfarge som var mellom rødaktig blond og kastanjebrun. Hennes far var tredje overlevende sønn av kong Edvard III av England og hans dronning Philippa av Hainault. Hennes mor var Constance av Castilla, datter av kong Peter I av Castilla og María de Padilla. Constance var den eldste datteren og fremste arving da Peter hadde ingen sønn. Peter ble myrdet av sin halvbror Henrik II av Castilla, en illegitim sønn av kong Alfonso XI av Castilla og hans elskerinne Eleanor de Guzmán, som deretter tok tronen. Henrik II døde i 1379 og ble da etterfulgt av sin sønn Johan I av Castilla.
Etter at kong Johan I av Portugal beseiret Johan I av Castilla i slaget ved Aljubarrota i 1385 til tross for å stå overfor en tallmessig sterkere og bedre utrustet kastiljansk hær, men med engelsk hjelp greide portugiserne å vinne og sikre Portugals uavhengighet. Rikard II av England hadde i 1386 blitt enig via traktaten i Windsor å hjelpe Johan av Portugal med soldater for å forhindre en kastiljansk invasjon. Det ble besluttet at vennskapet mellom England og Portugal skulle formaliseres i en allianse i 1386, og knyttet sammen deres bånd ved å inngå ekteskap mellom Johan I av Portugal og Katarinas halvsøster Philippa av Lancaster. John av Gaunt ble oppmuntret til å gjøre sitt krav på tittelen som konge av Castilla og León i retten til sin hustru, og sammenstilte sitt våpenskjold med det til Castilla. I 1386 reiste den 13 år gamle Katarina sammen med sine foreldre til Castilla for å kreve tronen. Den 9 juli 1386 seilte de fra England med stor engelsk-portugisk flåte og nådde fram til byen Corunna (La Coruña) i hva som i dag er nordlige Spania den 29. juli.
John av Gaunt styrte Santiago de Compostela, Vigo, og Pontevedra med letthet, og signerte sine dokumenter med spansk frase, Yo El Rey («Jeg, kongen»). men hans hær ble langsomt preget av sult og sykdom, og til sist måtte han trekke seg tilbake til Portugal i 1387 uten å lykkes invadere León. Det var da han aksepterte forslaget til Johan I av Castilla om en fredsavtale som skulle bindes med et ekteskap mellom Katarina og hans sønn, den framtidige kong Henrik III av Castilla, forutsatt at Constance, hertuginne av Lancaster, skulle oppgi alle framtidige krav på tronen i Castilla. En endelig avtale til dette ble ratifisert i Bayonne i Gascogne den 8. juli 1388. Inngåelsen av ekteskapet bidro til å gjenopprette et skinn av legitimitet for huset Trastámara etter mordet på Peter I av Castilla, og avsluttet den langvarige dynastiske striden. Sammen med traktaten i Leulinghem den 18. juli 1389 mellom England og dets allierte, og Frankrike, ble den andre fasen av hundreårskrigen avsluttet, og en atale ved Monção, bidro ekteskapet også til avslutte den spanske perioden i hunderårskrigen.
Den 5. august 1388 annonserte gamle Katarina at hun gikk inn i ekteskapet frivillig og helt og holdent aksepterte avtalen. Den inkluderte en medgift som innebar byene Soria, Almazán, Atienza, Deza, og Molina. Den 17. september 1388 ble hun 15 år gammel gift med 9 år gamle Henrik i katedralen i Palencia. Hennes ektemann overtok formelt tronen etter at hans far døde i 1390, men først i 1393 ble han erklært myndig nok til at han kunne herske på egen hånd. Katarinas bidrag til hans styre var føde hans tre barn og hennes fromme hengivenhet som beskytter av dominikanerordenen. I september 1390 aksepterte Katarina autoriteten til Avignon-pavedømmet under motpave Klemens VII og ble en ivrig tilhenger.

Regent med Ferdinand

Henrik III døde i 1406, og i henhold til hans testamente ble hans enke Katarina og hans bror Ferdinand I av Aragon utpekt som felles regenter mens hans sønn Johan II var mindreårig og delte deres makt med det kongelige råd. Av disse tre partiene var det Ferdinand som hadde mest makt. Imidlertid ble forvaringen av Johan II gitt til to adelige, Diego López de Zúñiga og Juan Fernandez de Velasco. Katarina forebredte seg på å forsvare seg selv og sin husholdning i festningen Alcázar av Segovia ettersom hun ikke var villig å gi slipp på sin sønn. Ferdinand greide imidlertid å forhandle fram en avtale som hun kunne akseptere hvor hun behold varetekten over sin sønn.
Ferdinand beordret at ikke-kristne og religiøse minoriteter ikke fikk tillatelse for arbeide eller handle med kristne, en politikk som Katarina i tidens ånd støttet og varte til hennes død. Spenninger mellom regentene førte til en deling av styret. Det kongelige råd ga henne kontroll over den nordlige delen av riket og Leon. Da Ferdinands onkel på morssiden døde, Martin I av Aragon, og uten en mannlig arving, ble Ferdinand konge av Aragón i 1412, men til tross for de motstridende interessene fortsatte han å fungere som medregent for sin nevø. Da Katarina i økende grad involvert i Ferdinands kriger mot Granada i sør, ble Castillas allianse med Frankrike skadelidende, men hun styrket sitt forhold til Portugal hvor hennes halvsøster Philippa var dronning og med England hvor hennes halvbror Henrik IV hadde hersket siden 1399. Katarina og hennes halvbror fikk i gang en handelsavtale mellom Castilla og England. Hennes internasjonal politikk var til fordel for kastiljanske samfunnet, men hennes medregenter handlet ikke alltid i deres beste interesser. Grunnet hennes opposisjon til Ferdinand støttet hun posisjonen til antipave Benedikt XIII og talte innledningvis imot konsilet i Konstanz (1414–1418). Ved Ferdinands død i 1416 ble Katarina eneregent av Castilla.

Andre regentskap

Ferdinands død gjorde det ikke lettere. Katarinas autoritet ble faktisk redusert da hans rivaler ikke lenger ga henne støtte. Samtidig var hun selv svekket fysisk grunnet et slag og måtte oppgi forvaringen av sin sønn. Hun økte også i vekt og ble tykk. Hun utviklet gikt og andre beslektede helseproblemer. Det finnes en livaktig redegjørelse av Katarina fra hennes siste år i Generaciones y semblanzas, skrevet av Fernán Pérez de Guzmán, en moralist som var svært fordømmende hvor han ble han skuffet over manglende dyd. Han uttale at hun var en sykelig kvinne, og beskrev hennes hudfarge som «hvit, lyserød og blond, meget høy og meget tung i kroppen», og hennes bevegelser minnet mer om de til en mann. Han skrev at hun var dydig og reservert, både i person og av omdømme. Det ble sagt at hun var sjenerøs og storartet i væremåte, skjønt hun hadde sine favoritter og var meget påvirket av dem, men  til tross for dette nølte hun ikke med å forvise kvinner fra sin husholdning.

Død og begravelse

Dronning  Katarina døde i Valladolid den 2. juni 1418 av slag, og etterlot sin da 13 år gamle sønn til nåden av hoffet og dets egeninteresser. Hun ble gravlagt sammen med sin ektemann i Capilla de los Reyes Nuevos i katedralen i Toledo. Hennes gravmonument viser en kvinne med et langt ansikt og meget krumt forhode.
Hennes oldebarn, Katarina av Aragón, som også med rødlig hår, var oppkalt etter Katarina av Lancaster. Katarina av Aragón ble den første av de seks hustruene til Henrik VIII av England.