google/wiki40b huggingface dataset:
Generalitetsgården

Bygningen

Gården ble oppført av importert teglstein fra Nederland. På grunn av leirkvaliteten hadde hver stein overveiende gulaktig langside (løper) og rødlig kortside (kopp). Ved muring i datidens vanlige kryssforband med skifteganger som vekslet mellom løperskift og koppskift fikk murverket en stripeeffekt. I tiårene rundt 1700 var det moderne å forsterke effekten ved å male skiftegangene med rød og gul kalkmaling. I etasjeskillene ble bjelkene forankret til murverket ved hjelp av smidde ankerjern. De var ofte fint dekorert, eller som på denne gården formet som eiernes initialer, årstall eller fromme inskripsjoner. På Generalitetsgården danner de innskriften Ao 1714 TESG MMD (Tøger Eriksen Grøn og Margrethe Mogensdatter).
Hovedfløyen mot Dronningens gate hadde større etasjehøyder og vinduer enn sidefløyen mot Prinsens gate. Portåpningen mot Prinsens gate ble sløyfet ved gjenreisningen på Folkemuseet.

Sjøfartsmuseum og farmasihistorisk museum

Bygningen ble tilflyttet og oppført på Folkemuseet med bidrag fra Sjøfartsmuseet, som holdt til her fra 1929 til nybygget på Bygdøynes sto ferdig i 1960.
Senere ble bygningen tatt i bruk av Norsk Farmasihistorisk Museum, en egen stiftelse tilknyttet Folkemuseet. Apotekmuseet ble åpnet for publikum i 1974 og har gjenstander, inventar og litteratur som er samlet inn fra apoteker hele Norge. Offisinet fra Apoteket Hjorten på Grønland 10 i Oslo er rekonstruert i museet. Det viser et typisk byapotek fra 1860-årene. Bak gårdsplassen er det anlagt en apotekhage hvor medisinske urter dyrkes.
Reginald Bacon

Bakgrunn

Reginald var sønn av en anglikansk sognerektor, Rev. Thomas Bacon, og hans hustru, Lavinia Emma, datter av George Shaw av Teignmouth i Devon. Rev. Thomas var nevø av industrialisten Anthony Bushby Bacon fra Elcot Park i Berkshire og grandonkel til historikeren Emma Elizabeth Thoyts fra Sulhamstead House, også i Berkshire.
Bacon begynte som kadett i det britiske sjøforsvaret i 1877 da han var fjorten år gammel.

Militær

I 1897 var Bacon med under den britiske straffeekspedisjon til Benin i Vest-Afrika, og da han kom tilbake til Storbritannia fra aktiv tjeneste skrev han boken Benin, City of Blood, som ble publisert i 1897 og som beskrev denne ekspedisjonen. I 1899 tjenestegjorde Bacon som kommandant i den britiske middelhavsflåten. Bacon ble forfremmet til kaptein i 1900.
Reginald Bacon tjenestegjorde på flere forskjellige krigsskip i den britiske marinen gjennom alle 1890-årene. Bacon tilbrakte blant annet flere år i staben tilhørende krigsskipet HMS Vernon. Senere i hans maritime karriere gjorde Bacon et betydelig bidrag til utformingen av de revolusjonære nye slagskipene Dreadnought og han utviklet flere nye typer våpen til bruk for British Expeditionary Force i 1914.

Pensjonisten

Reginald Bacon pensjonerte seg fra det britiske Sjøforsvaret i 1909, men han returnerte til aktiv tjeneste igjen etter utbruddet av den første verdenskrig. I tillegg til hans lange sjømilitære karriere skrev Bacon også flere bøker, blant annet en biografi om John Jellicoe, 1. jarl Jellicoe og om en rekke andre høytstående britiske offiserer i sjøforsvaret.
Vest-Telemark Museum

Vest-Telemark Museum er regionsmuseum for kommunene Tokke, Vinje, Kviteseid, Seljord, Fyresdal og Nissedal, som alle ligger i Vest-Telemark og i den større regionen Øvre Telemark. Museet har ansvar for tolv ulike museumsanlegg i Vest-Telemark. Museet er i 2012 kåret til årets museum. 
Hovedsetet for museet ligger i Eidsborg i Tokke kommune. Der ligger et stort friluftsmuseum, tidligere Lårdal bygdemuseum, like ved Eidsborg stavkirke. 
I friluftsmuseet står landets eldste profane trebygning, Vindlausloftet, fra omkring år 1170.
Vest-Telemark Museum har ansvar for en rekke visningssteder. Norsk skieventyr i Morgedal, Kviteseid bygdetun i Kviteseid, Åmdals Verk Gruver, Grimdalstunet, Fyresdal Bygdemuseum, Vinje Biletgalleri, Dyre Vaa-samlingane, Skinnarlandsamlinga, Øyfjell bygdemuseum, Myllarheimen, Vinjestoga og Myklestoga.
Den demokratiske republikken Kongo under Afrikamesterskapet i friidrett 2004

Resultater (ufullstendig)

(Q, q – kvalifisert, NM – ikke noe gyldig resultat, SB – årsbeste, PB - personlig rekord)
Sol over Danmark

Sammendrag

Dette er en rørende komediefilm der det til å begynne med er uvær både meteorologisk og finansielt, men etter hvert blir både været og finansene bedre.
Blue Moon (sang)

«Blue Moon» er en amerikansk populærmusikk-sang skrevet av Richard Rodgers (melodi) og Lorenz Hart (tekst).

«Prayer (Oh Lord, make me a movie star)»

Rodgers og Hart underskrev en kontrakt med Metro-Goldwyn-Mayer i mai 1933. De ble snart engasjert til å skrive sanger til filmen Hollywood Party, som skulle ha flere av selskapets toppskuespillere i hovedrollene. Rodgers erindret: «Én av våre idéer var å inkludere en scene hvor Jean Harlow blir vist som en uskyldig ung pike som sier, eller rettere sagt synger, sine bønner. Hvordan sekvensen skulle passe inn i filmen hadde jeg ikke den ringeste anelse om, men hensikten var å uttrykke Harlows overveldende ambisjon om  å bli en filmstjerne ('Oh Lord, if you're not busy up there/I ask for help with a prayer/So please don't give me the air . . .')»  Sangen ble ikke spilt inn og heller ikke ble filmen utgitt.). MGM-sang nr. 225 «Prayer (Oh Lord, make me a movie star)», datert 14. juni 1933, ble registrert for copyright som et upublisert verk 10. juli 1933.

«It's Just That Kind of Play»

Hart skrev en ny tekst til melodien for å lage tittelsangen til filmen Manhattan Melodrama fra 1934: «Act One:/You gulp your coffee and run/Into the subway you crowd/Don’t breathe, it isn’t allowed». Sangen, som fikk tittelen «It's Just That Kind of Play», ble redigert bort fra filmen før den ble utgitt og registrert for copyright som et upublisert verk 30. mars 1934.

«The Bad in Every Man»

Selskapet spurte deretter om et nattklubbnummer til samme film. Rodgers likte fortsatt melodien så Hart skrev en tredje tekst: «The Bad in Every Man» («Oh, Lord . . . /I could be good to a lover/But then I always discover/The bad in ev’ry man»). Den ble sunget av Shirley Ross. Sangen, som også ble utgitt på noter, ble ingen hit.

Den endelige versjonen

Etter at filmen ble utgitt bestemte Jack Robbins, som var sjefen for MGMs noteforlag, at sangen var egnet for kommersiell utgivelse, men at den trengte en mer romantisk tekst og en mer slagferdig tittel. Hart var i begynnelsen motvillig til å skrive enda en tekst, men ble overtalt
 Resultatet ble «Blue moon/you saw me standing alone/without a dream in my heart/without a love of my own».
Det var opprinnelig et introduserende vers (en vanlig teknikk som ble brukt av låtskrivere i 1920- og 1930-årene), som kommer før sangens første refreng. Eric Clapton og Rod Stewart hadde det med i deres versjon av sangen  på CD-platen Stardust: The Great American Songbook, Volume III fra 2004. Den siste linjen i dette ekstra verset er: «Life was a bitter cup for the saddest of all men».

Coverversjoner

Mange artister har gjort coverversjoner av «Blue Moon», som for eksempel Billy Eckstine, Elvis Presley, Frank Sinatra og doo wop-gruppa The Marcels.
Doughnut Formation

Doughnut Formation er en Upper Mississippian geologisk enhet i det vestlige USA. Diskefossiler er blitt oppdaget i shale outcrops av denne formasjon i Dinosaur National Monument.
Virgohamna

Virgohamna (tidligere Virgohavn) er et sted på Danskøya, nordvest på Svalbard. Virgohamna har vært en nederlandsk hvalfangsstasjon og utgangspunkt for Salomon August Andrées og Walter Wellmans forsøk på å nå Nordpolen. I 1973 ble Virgohamna en del av Nordvest-Spitsbergen nasjonalpark. Stedsnavnet har plassen fått etter Andrées dampskip og transportfartøy «Virgo».

Nederlandsk hvalfangststasjon

Virgohamna var i 1636 til om lag 1660-årene en nederlandsk hvalfangststasjon, den gang under navnet Harlinger kokerij. Ikke mange år etter var hvalen nesten forsvunnet fra fjordene og de nære kyststrøkene ved Svalbard. For å fange hval måtte man langt til havs og landstasjonen mistet sin betydning. I 1671 beskrives landstasjonen som sterkt forfalt. I dag er det kulturminner bestående av spekkovner, trevirke, deponier av jernfilspon og metallskrot i Virgohamna.

Walter Wellmans tre luftskipsforsøk

Virgohamna var også base for amerikaneren Walter Wellmans forsøk på å dra til Nordpolen med luftskip i 1906, 1907 og 1909. Wellman bygde luftskipshangar, hus og gassproduksjonsanlegg. Wellman og hans mannskap var pionerer innen luftskipsteknologien og konstruerte løsninger som var langt forut for sin tid. Men ikke alt gikk som det skulle. I 1906 var ikke luftskipet tett og motorene fungerte ikke. I 1907 lettet luftskipet, men falt etter kort tid ned på Smeerenburgbreen. I 1909 steg luftskipet «America» opp og svevet nordover samme vei som Andrées «Örnen» 12 år tidligere. Men så gikk slepelinen av og falt ned på isen. Vinden begynte å bli besværlig, og etter en stund havnet også luftskipet på isen. Rittmester Gunnar Isachsen med marinefartøyet «Farm» var i nærheten og kom til Wllmann og hans mannskap til unnsetning.
Lengst vest i Virgohmna ligger restene etter Wellmans base. Her er restene av den store hangaren han bygde for luftskipet America, bolighus, kasser og tønner med jernfilspon til hydrogengassanlegget, rustne bensinfat, jernskrap i alle størrelser og fasonger, verktøy, utstyr og annet materiell.

Virgohamna i dag

Slitasjeskadene etter turisme de senere år er store, og sommeren 2000 ble det innført restriksjoner på ferdselen slik at bare mindre grupper på maskimalt tolv personer med guide og skriftlig tillatelse fra Sysselmannen på Svalbard får gå i området. Området er også godt skiltet for å redusere slitasjen. Sysselmannen inkluderte kulturminnene her i et særskilt miljøovervåkingsprogram implementert i årene 1997-2009, med egne tiltak for å dokumentere, måle, og forebygge miljøslitasje på kulturminnene.
Homunculus

Homunculus, også skrevet homonculus og homunkulus, i flertall homunculi, (latin for «lite menneske») er et bilde på et ørlite menneskelig vesen. Betegnelsen ble tatt i bruk i alkymien, middelalderens forløper for moderne kjemi, på 1500- og 1600-tallet. Begrepet ble siden videreført i romantisk litteratur på 1800-tallet. Forestillingene om homunculi bygger på eldre folketro og på preformasjonsteorien. Ifølge denne teorien skjer biologisk utvikling ved at allerede eksisterende strukturer utvider seg; det skulle derfor finnes bittesmå, ferdig formede og utviklede individer i sædceller.
Det fornorskede uttrykket homunkel kan brukes synonymt med «mannsling, tusling».

I folketro, alkymi og litteratur

Betegnelsen «homunculus» ble tatt i bruk i folkelig magi på 1500-tallet. På den tiden mente alkymistene at det var mulig å lage fullt utviklede miniatyrmennesker på kunstig vis, ved hjelp av kjemi. «Homunculus» blir blant annet omtalt av Paracelsus (1493–1541), en sveitsisk naturforsker som regnes som grunnleggeren av farmasøytisk kjemi. 
Forestillingene om homunculus ble også kjent gjennom litteraturen på 1800-tallet. Det mest kjente eksemplet er trolig fra Goethes skuespill Faust. 2. del som ble utgitt posthumt i 1832. I stykket ber doktor Faust sin famulus Wagner framstille en homunculus.

Kortikal homunculus («hjernebarkshomunkel»)

Ordet «homunculus» har dessuten gitt navn til en figur som viser hvordan områder i hjernebarken (korteks) er knyttet til ulike deler av kroppen. Etter at en på 1950-tallet oppdaga at elektriske impulser som blir gitt i hjernen, får bestemte kroppsdeler til å røre på seg, ble resultatene av undersøkelsene presentert i form av en skjematisk figur eller et kroppsdiagram. Denne nevrologiske figuren blir kalt homunculus, eller mer presist kortikal, motorisk eller sensorisk homunculus. Det er en representasjon, oftest en tegning eller modell, som viser et tverrsnitt av hver hjernehalvdel sammen med en forenkla og fortegna menneskekropp. Figuren forklarer hvilke stimulerte områder i hjernebarken som aktiverer hvilke kroppsdeler og i hvor stor grad de gjør det. Stor og liten kroppskontroll er i figuren markert med store og små kroppsdeler.
Sosiale dyr

Sosiale dyr er en løst definert betegnelse for organismer som samhandler med andre medlemmer av sin art i en slik grad at de har et gjenkjennelig og distinkt samfunn.
Alle pattedyr (og fulger) er i en viss grad sosiale, ettersom mor og barn er knyttet sammen. Likevel bruker betegnelsen «sosiale dyr» vanligvis kun når det er en viss grad av sosial organisering som forbigår dette, med permanente grupper av voksne individer som lever sammen, og bånd mellom individer som varer fra et møte til et annet.
Noen arter, spesielt insekter i ordenen årevinger (maur, bier og vepser) og termitter viser en ekstrem form for sosialisering som innebærer meget organiserte samfunn hvor individuelle organismer spesialiseres for egne roller. Denne sosiale oppførselen kalles eusosialitet. Noen virveldyr, blant annet nakenrottene, er også eusosiale.
Nordkoreansk kalender

Nordkoreansk kalender eller Juchekalenderen er et årstallssystem som benyttes i Nord-Korea. Kalenderen ble innført i 1997, basert på fødselsdagen til landets «evige president», Kim Il-sung 15. april 1912. Året 1912 er Juche 1 i det nordkoreanske systemet. Juche 0 finnes ikke. Kalenderen benytter den gregoriansk kalender sine tradisjonelle måneder..

Bruk

I mange sammenhenger som omfatter ikke-koreansk bruk, blir Juche-året gitt etter året etter gregoriansk kalender, for eksempel 12. juni 2007 (Juche 96). Teknisk er dette feil, for offisiell bruk fra nordkoreanske myndigheters side setter det gregorianske året sist, som i 12. juni Juche 96 (2007).
Juche-kalenderen benytter det samme nummereringssystemet som Minguo kalender benytter i Republikken Kina (Taiwan).
Abu Bakr Muhammad ibn Ali al-Madhara'i

Liv og virke

Han var sønn av Ali ibn Ahmad al-Madhara'i og sønnesønn av familiens grunnlegger, Abu Bakr Ahmad. Ahmad hadde vært finanssjef i det tulunidiske Egypt i 879, og folk fra hans slekt fikk likeså høye verv i fiskalbyråkatiet. Som hans nisba viser, stammet familien fra landsbyen Madharaya nær Wasit i nedre Irak.
Muhammad kom til Egypt i 885, der faren var  blitt vesir for tulunideherskeren Khumarawayh (regjerte 884–896). Ali utnevnte ham til assisterende finansdirektør. Hans far ble myrdet sammen med Khumarawayhs kortlivde etterfølger, Jaysh, i 896, og Muhammad ble veser til den nye tulunideherskeren, Harun (regjerte 896–904).
Etter tulunidenes fall og abbasidenes gjenopprettelse av direktestyre over Egypt og Syriai 904–5, ble Muhammad og mange av hans folk deportert til abbasidehovedstaden Bagdad, der hans onkel Abu Ali al-Husayn, takket være sine kontakter, klarte å overleve regimeskiftet og bli finansguvernør for Egypt. Familien ble nå innblandet i fraksjonsstrider mellom de ledende finansgrupperinger i Baghdad, og tok parti med opposisjonen mot Banu'l-Furat-klanen. Familiens kår fluktuerte med begivenhetene. I 913 ble al-Husayn igjen flyttet til Syria, mens Muhammad forlot Bagdad for å ta seg av Egypts finanser. Men begge ble avsatt i 917, da klanen Banu'l-Furat gjenvant vesiratet i Bagdad.
Muhammad trakk seg så tilbake til privatlivet i den egyptiske hovedstad Fustat. Familien hadde allerede lagt seg opp en enorm formue ved hjelp av sine embeder i økonomistyret i Egypt, og Muhammad klarte å forøke den ytterligere. Samtidig la han til kjenne sin trosfromhet ved å deltapå den årlige hajj til Mekkahvert år mellom 913 og 934, og gi storslagne gaver til byene Mekka og Medina og deres borgere.
Hsn ble gjenutnevnt til ansvaret for de egyptiske finanser i 930, under guvernøren Takin al-Khazari, som var hans venn. Mem han mistet det igjen etter at Takin døde i 933. I fraksjonsstriden som raske i Egypt etter Takins død spilte Muhammad en viktig rolle, i opposisjon mot Takins sønn Muhammad.
I 935 ble Muhammad ibn Tughj utnevnt til guvernør av Egypt an abbasidevesiren Abu'l-Fath al-Fadl (også av Banu'l-Furat). Selv om Ibn Tughj forsøkte å få i stand en minnelig ordning med ham, nektet Muhammad å anerkjenne hans utnevnelse og forsøkte å motsette seg hans overtakelse av Egypt. Men hans soldater gikk over til Ibn Tughj uten kamp.
Etter Ibn Tughjs ankomst til Fustat i august 935 gikk Muhammad i dekning, men da Abu'l-Fath al-Fadl selv oppgav Bagdad og kom til Egypt i 937, ble al-Madhara'i-sleken arrestert, og Muhammad måtte avgi en stor del av sin formue til skattkammeret. Etter Abu'l-Fath al-Fadls død i 939 ble jan løslatt fra fengsel, og gjenvant snart sin rang og makt i ikhshididenes hoff. Da Ibn Tughj døde i 946 var han sterk nok til å bli de facto regent for Ibn Tughjs mindreårige sønn Unujur, men han ble etter kort tid styrtet og fengslet under et kupp orkestrert av Abu'l-Fath al-Fadls sønn Ja'far.
Han var løslatt i 947 an den nye makthaver, Kafur, og trakk seg nok en gang tilbake fra det offentlige liv.
Hans død i Fustat den 16. januar 957 utslukket slektslinjen al-Madhara'i.
Stenocnema

Levevis

Larvene lever i jorda av røtter, utviklingen kan gjerne ta 2-3 år. De voksne billene besøker gjerne blomster, men aktivitetsperioden er kort.

Utbredelse

Slekten er utbredt i det sørlige Afrika.
Steilskrift

Dikternes brev og håndskrevne manuskripter

Steilskriften er særlig gjort kjent gjennom dramatikeren Henrik Ibsen, som la seg til denne skrivemåten midt under arbeidene med manuskriptet til Peer Gynt i 1867. Lorentz Dietrichson har i Svundne Tider I levende skildret sin forundring over et brev han fikk fra Ibsen i 1869 hvor et portrettfotografi av en frisert og velkledd dramatiker og hans nye håndskrift lyste mot ham:
Men Vaaren 1869 modtog jeg i Stockholm et Brev fra Dresden, hvorhen Ibsen nylig var flyttet fra Rom, med en mig ganske ubekjendt Haandskrift. Det var en fast og smuk Stil, men af den Form, for hvilken vi senere har faaet Navnet «Steilskrift». Jeg aabnede nysgjerrig Brevet og saa til min Overraskelse, at det var fra Ibsen, der aldeles havde forandret sin Haandskrift. Tidligere havde han (se P. 348) skrevet en liggende, liden, ikke meget tydelig Haand; nu var den forvandlet til en sikker, stor og fast Stil, lige fjern fra hans tidligere, som fra Welhavens klare og smukke, Bjørnsons aabne og flotte, Camilla Colletts sikre, A. Munchs usikre, drømmende, Jonas Lies tykke og brede, Kiellands elegante og zirlige Haandskrift. Vore Digteres Haandskrifter ... yde et ikke uinteressant Bidrag til Grafologiens Lære om Haandskriftens Forhold til Personligheden. (Dietrichson 1896, s. 347.)

Henrik Ibsens falsknerhånd

Dette at steilskriften lener seg bakover er i grafologien karakterisert som et tegn på at forfatteren skriver kontrollert og er trygg på sine formuleringsevner. Det har vært psykologisert en del over hvorvidt Henrik Ibsen gjennomgikk en sterk indre utvikling, og om han med sitt nye verk endelig våget å reindyrke sin egen personlighet? Eller var det rett og slett en måte han la seg til for å kunne skrive tydeligere og unngå trykkfeil i bøkene? Den norske forfatteren Johannes Thrap-Meyer (1898–1929) mente det var noe besynderlig i dette at Ibsen
... gik over til at skrive steilskrift. Den er jo som bekjendt enslags falsknerhaand, ingen kan se noget i en steilskrift, det er det vi kalder en fordreiet haand. – Sky, merkverdig sky, det maa være noget, synes jeg, som han ikke vil huske – her ligger vist smerten fra ungdommen under og spøker. (NBO Ms. fol. 2198:15a, legg 6, s. 12. Op. cit. Edvardsen 2001, s. 341.)

Skråskrift, steilskrift og formskrift i skolen

Mot slutten av 1800-tallet skjedde det gjennom skoleundervisningen en gradvis overgang fra skråskrift til steilskrift. Enkelte kritikere av steilskriften hevdet at denne var skyld i elevenes dårlige sittevaner og derav svake kroppsholdning. Det ble ikke påvist noen sammenheng, men steilskriften fikk senere på 1900-tallet sin avløsning med øvelser i formskrift.
Lustre

Lustre (et teleskopord avledet av ordene Linux og cluster (regneklynge)) er et distribuert filsystem som vanligvis benyttes på større regneklynger. Det er lisensiert under GNU General Public License versjon 2 og er beregnet på arbeidsgrupper av forskjellig størrelse. Første versjon ble lansert 16. desember 2003. Siste versjon er 2.5.3. og ble lansert 7. desember 2016.
Lustre støttes av Linuxkjernen og var en inspirasjonskilde for ext4.
Liturgi

Ordets opprinnelse

Ordet er en kombinasjon av leitos (offentlig) og ergo (å gjøre). Den tidligste bruken av ordet var i forbindelse med en særskatt som ble pålagt de rikeste borgerne i Athen, og som måtte finansiere et prosjekt til beste for hele byen.

Gudstjenesteliturgi

I Septuaginta har ordet fått dagens betydning, rituelle religiøse handlinger, både i jødisk og kristen kontekst. Den eldre betydningen falt bort i senantikken eller tidlig middelalder.
Liturgi brukes også for å betegne spesielle former for religiøse handlinger, for eksempel «ortodoks liturgi» som betegnelse på ritualene i Den ortodokse kirke.
Forskrifter for liturgien i Den norske kirke finnes i Gudstjenestebok for Den norske kirke.
Qingbaijiang

Qingbaijiang (kinesisk: 青白江区, pinyin: Qīngbáijiāng Qū) er et bydistrikt i provinsen Sichuan. Det ligger under den subprovinsielle by Chengdu. Qingbaijiang har et areal på 392,41 km² og teller 403 991 innbyggere (2004).
Kristianstadsbladet

Kristianstadsbladet, tidigere Nyaste Kristianstadsbladet, er en svensk dagsavis, grunnlagt i 1856 og med hovedkontor i Kristianstad i Skåne.
Avisen inngår SkåneMedia AB, som eies av Bonnierkoncernen (73 %) og stiftelsen Kristianstadspress (27 %), en liberalt forankret stiftelse med Bengt Harding Olson som leder. Kristianstadsbladets sjefredaktør og ansvarlige utgiver er Lars Bernfalk, og den politiske redaktøren er Jonas Duveborn.
Scottish Crime and Drug Enforcement Agency

Scottish Crime and Drug Enforcement Agency (SCDEA) var en skotsk politietat som skulle forebygge og bekjempe alvorlig og organisert kriminalitet som berører Skottland på nasjonalt og internasjonalt nivå. Etaten ble opprettet 1. april 2001 og var underlagt eksekutivkomitéen i det skotske parlamentet. SCDEA samarbeidet nært med de lokale politistyrkene i Skottland og det britiske politiet.
Bykirken Tønsberg

Bykirken er en kirke i Tønsberg    
Kirken består av alle generasjoner og det er mange barn og ungdommer.   
Hver uke er det gudstjenester og søndagsskolen "Input" med tilbud fra 3-12 år.    
Ungdomsarbeidet PaCE treffes også hver uke.    
Bykirken holder til i Træleborgveien 11, og tilsluttet Pinsebevegelsen i Norge.  
Den ble stiftet 1. mai 2005 etter en sammenslåing av menighetene Smyrna og Galleri G.
Eneodes

Utseende

Ganske små, brunlige trebukker. Antennene er betydelig lengre enn kroppen. Både kroppen og antennene er kledt med fine, lange, lyse, oppstående hår. Kroppen kan ha en viss metallisk glans. Pronotum er litt bredere enn langt, med en ganske lang pigg midt på hver av de rundede sidekantene. Dekkvingene er jevnbrede, med en liten, oppstående dusk av mørke hår på hver side av scutellum.

Levevis

Larvene lever i død ved.

Utbredelse

Slekten er endemisk for Cuba.
Lagotellerie Island

Lagotellerie Island er en øy som ligger 3-4 kilometer vest for Horseshoe Island i Marguerite Bay, utenfor vestkysten av Graham Land i Antarktis. Den ble oppdaget og navnsatt på Charcots andre antarktisekspedisjon i 1908-10.