google/wiki40b huggingface dataset:
Cumberland Plain

Cumberland Plain er en region i Sydney bassenget av New South Wales, Australia. Sletten strekker seg fra 10 kilometer nord av Windsor i nord, til Picton i sør; og langs elven Parramatta River inn til Sydneys Inner West. Sletten er idag stedet for mesteparten av Greater Western Sydney.
Sletten tar navnet sitt fra Cumberland, ett av de 39 tradisjonelle countiene i England — og deler navn med Cumberland County Council, en nå nedlagt regional regjeringsavdeling som var ansvarlig for mesteparten av dagens Sydney og veien Cumberland Highway.

Geografi

Cumberland Plain ligger i kommunene Auburn Council, Baulkham Hills Shire, City of Blacktown, Camden Council, , City of Canada Bay City of Fairfield, City of Hawkesbury, Hornsby Shire, City of Holroyd, City of Liverpool, City of Parramatta, City of Penrith, City of Ryde og Wollondilly Shire; og deler av City of Campbelltown og flere kommuner i Sydneys indre-vest.
Elvene Hawkesbury /Nepean, Parramatta og Cooks løper gjennom deler av sletten.
Trondheimsveien (Oslo)

Historie

Bygging av Trondheimsveien startet på 1600-tallet i området fra Carl Berners plass og nordover gjennom gården Sinsen. Før 1859 var Akerselva grense mellom byen Christiania og bygda Aker, og Lakkegata var hovedåren fra nordøst til byen over Vaterlands bru. I 1827 ble Nybrua bygget, og Storgata ble forlenget dit. Det åpnet for en nye hovedåre inn til byen, og den ble realisert de Trondheimsveien ble opparbeidet fra Nybrua til møtet med Lakkegata i 1857. Sinsenkrysset ble etablert i 1870, mens løsningen med rundkjøring først kom i 1957.
Josef Terbovens kommissariske statsråder

Josef Terbovens konstituerte («kommissariske») statsråder var statsråder som rikskommissær Josef Terboven under den tyske okkupasjonen av Norge under andre verdenskrig utnevnte 25. september 1940 for å bestyre sine fagdepartementer. Leder Vidkun Quisling i Nasjonal Samling (NS) hadde ingen formell makt. Tittelen «konstituert statsråd» ble avløst av tittelen «minister» 25. september 1941.
Fra desember 1940 møtte statsrådene fra NS med Quisling for konferanse. Hver fredag møttes samtlige, inkludert de tre upolitiske statsrådene, til statsrådskonferanse under ledelse av eldste tilstedeværende. Quisling var av og til til stede da også.
Korrekt oversettelse fra tysk kommissarische Staatsräte er egentlig midlertidige, konstituerte eller «befullmektigede statsråder», hvilket ble brukt i senere tyske dokumenter på norsk. Uttrykket «kommissariske statsråder» har imidlertid festet seg, sannsynligvis som et politisk etterkrigsuttrykk.
Fra Terbovens side var ordningen et kompromiss. Han hadde ønsket direkte tysk styre, og ville for all del ikke ha Quisling i en lederrolle fordi han vurderte at det ville øke motstanden mot okkupasjonsmakten. Imidlertid hadde Quisling Hitlers støtte, og kunne ikke helt ignoreres. Det var også Hitlers uttrykte ønske at NS måtte få sin plass.
Stai

Stai er et lite tettsted eller bygd i Stor-Elvdal kommune i Hedmark. Det ligger mellom Koppang og Rena. Her er det bensinstasjon, jernbanestasjon og et gammel bygg som fra begynnelsen av var et sykehus, og i senere tid har det blitt brukt til asylmottak, kafé, tilholdssted og hotell. På Stai er det flotte bade- og fiskemuligheter langs Glomma. Pene lyse strender har oppstått etter flommer som har herjet dalen. Stai har ca. 300 – 500 innbyggere til sammen.
Anders Valde

Biografi

Valde flyttet med familien til Bodø i 1985 hvor han bodde til han var ferdig med videregående skole i 2000.
Han flyttet så til Bergen hvor han oppholdt seg i et år før han flyttet til Bournemouth på sørkysten av England, for å studere fotografi ved Bournemouth Institute of Art and Design. Her gikk han fra høsten 2001, inntil han fullførte sin bachelor i fotografi, våren 2004.
Etter fullført bachelor flyttet han tilbake til Norge hvor han hadde sin første separatutstilling på Bodø Kunstforening i august 2004. Med i utstillingen var blant annet bilder av gamle Bodø svømmehall. Noen av disse ble oppkjøpt av Bodø kommune og henger nå permanent i inngangspartiet til Bodøs nye svømmehall ved Bodø spektrum.
I perioden 2004-2006 arbeidet Valde med forskjellige gruppeutstillinger samt en utsmykking på Myre i Vesterålen.
Valde begynte høsten 2006 på en mastergrad i kunst ved Statens kunstakademi i Oslo, noe han planlegger å fullføre i 2008.

Kunst

I de tidlige arbeidene behandlet Valde gjerne temaer som menneske, natur og arkitektur i bildene sine. Arbeidet var da innenfor en klassisk fotografisk tradisjon, hovedsakelig inspirert av den tyske fotografiske skolen og da især arbeidet til Bernt og Hilla Becher og Thomas Struth. Han hentet også inspirasjon fra viktige, moderne, amerikanske fotografer som William Eggelston, Stephen Shore og Joel Sternfeld. I de siste årene har arbeidet beveget seg vekk fra rent fotografisk arbeid og over i samtidskunst-feltet med mer fokus på konseptuelle idéer. Bruken av fotografi er fortsatt sterkt tilstede, men Valde arbeider mer med funnet materiale som for eksempel bilder fra filmer, arkiver, aviser og Internett, i motsetning til selv å fotografere bildene. Disse blir så satt sammen og brukt i installasjoner hvor også tredimensjonale, skulpturelle elementer står sentralt. Et gjennomgangstema i arbeidene til Valde er interessen for modernismen og spesielt modernistisk arkitektur og design.
Valde har også fotografert bilder til albumcover for blant andre jazzmusikere Jan Gunnar Hoff og Tore Johansen og for popartist Magnus Eliassen.

Utstillinger

Anders Valde har siden starten av utdanningen sin hatt én separatutstilling på Bodø Kunstforening i 2004. I tillegg har han vært representert med bilder eller installasjoner i et mangfold av gruppeutstillinger i blant annet Oslo, Norge - Bodø, Norge (Den 58. og den 60. Nordnorske kunstutstilling) - London, England - Bournemouth, England - Lusaka, Zambia.
Vopnafjörður lufthavn

Vopnafjörður Airport (IATA: VPN, ICAO: BIVO) er en flyplass på Vopnafjörður på Island.
Landseer

Opprinnelse og alder

Akkurat hvor gammel hunderasen er vet ingen noe sikkert om. Mange (også kennelklubber) mener at landseer og newfoundlandshund er varieteter av samme hund, men FCI regner dem som separate raser.
Rasen som sådan kan være en etterkommer av den nå utdødde St. John's hunden og en stamform av skandinaviske bjørnehunder, som ble ført til Newfoundland av norske fiskere på begynnelsen av 1500-tallet. Den kan således godt (meget trolig) ha et felles opphav med newfoundlendern, men alt mot slutten av 1500-tallet og på 1600-tallet er det observert hvite og sorte hunder på Newfoundland, så de må i såfall ha utviklet seg i forskjellige retninger etter at de ble ført til Europa mot slutten av 1700-tallet.
Som sådan nevnes den hvite og sorte hunden for første gang av «The Field» i 1865. Fem år senere nevner «The Country» rasen som en slags halvbror til newfoundlenderen. Alt i 1886 kom den første rasebeskrivelsen, som klart sier at; «den hvit-sorte, Landseeren, står på høyere ben enn den sorte».
På begynnelsen av 1900-tallet holdt rasen på å forsvinne. Den ble reddet av tyske oppdrettere, som bl.a. krysset inn nytt blod fra kontinentale europeiske fjellmolossere. Som sådan  ble den anerkjent som egen rase av FCI i 1960.

Utseende, anatomi og fysikk

Landseer er en meget stor og kraftig hund. Den er større enn newfoundlenderen, både gjennom total kroppsmasse og lengre lemmer, men har allikevel mye til felles med denne. Hodet er massivt og bredt med stopp. Ørene er middels store, tett ansatte og henger tett inntil hodet. Kroppen er meget kraftig, kvadratisk og har en muskuløs og forholdsvis kort hals. Ryggen er bred, rett og robust. Krysset er bredt og avrundet. Halen rekker til hasene, bæres lavt og er busket.
Landseeren har langhåret, tett, slett og myk pels som er vannavstøtende. Underullen er gjerne ikke så tett som hos newfoundlenderen. Pelsfargen er helhvit med tydelige sorte flekker på kroppen. Halsen, bringen, buken og beina skal være hvite. Hodet skal være sort med hvitt på snutepartiet.
Hannhunder blir normalt ca. 72-80 cm i skulderhøyde. Tispene ca. 67-72 cm. Vekten hos voksne hunder ligger på ca. 50-70 kg, avhengig av kjønn.

Bruksområde

Landseeren kan brukes til er rekke bruksformål. Den er bl.a. en dyktig redningshund, enten det er i snø eller vann. Den har også i en viss grad vært benyttet som jakt- og vakthund. Rasen er dessuten en god og stødig familie- og utstillingshund.

Lynne og væremåte

Landseeren er svært oppvakt, påpasselig og modig. Den elsker vann og er en svært god svømmer. Den er en snill, gomodig og tillitsfull familiehund, som regnes som stødig og flink med barn. Den krever endel pelsstell og regelmessig mosjon, samt god plass. Landseeren elsker å gå lange turer i naturen.

Annet

Som alle ekstra store huderaser, trenger også landseer godt tilpasset og næringsrikt kosthold for å unngå helsemessige problemer. Dette er spesielt viktig under den lange tilvekstperioden disse hundene har. De kan ikke regnes som fullt utvokste før de er nærmere 3 år gamle. Rasen tilhører dessuten de rasene som oftest rammes av arvelige skjelettsykdommer, eksempelvis hofteleddsdysplasi og albueleddsartrose.
Kar for sin kilt

Kar for sin kilt (orig: Monarch of the Glen) er en britisk drama- og komiserie som gikk på BBC One fra 2000 til 2005. Serien utspiller seg på godset «Glenbogle» i det skotske høylandet. Den er basert på Compton Mackenzies romaner Highland Novels.
Serien ble lansert som en konkurrent til ITVs populære serie Med hjartet på rette staden (Heartbeat).
I NRK er serien vist i flere omganger siden 2001.
Nordisk mesterskap i triatlon 2018

Nordisk mesterskap i triatlon 2018 ble arrangert 1. september 2018 i Fredericia  i Danmark.
Homeland Security Distinguished Service Medal

Forholdet til andre utmerkelser

Homeland Security Distinguished Service Medal tilhører en gruppe av fortjenstmedaljer som i utmerkelsessystemet i USAs forsvar rangerer etter den høyeste felles utmerkelse for heltemot, Medal of Honor, og de enkelte forsvarsgreners fremste utmerkelser for heltemot, Air Force Cross (luftforsvaret), Navy Cross (sjøforsvaret) og Distinguished Service Cross (hæren).
I gruppen av fortjenstmedaljer som følger etter disse utmerkelsene, kommer forsvarets fellesutmerkelse Defense Distinguished Service Medal først og deretter forsvarsgrenenes fortjenstmedaljer, inkludert Homeland Security Distinguished Service Medal. Kystvakten har Coast Guard Distinguished Service Medal, hæren har Army Distinguished Service Medal, sjøforsvaret Navy Distinguished Service Medal og luftforsvaret Air Force Distinguished Service Medal. Homeland Security Distinguished Service Medal er en videreføring av Transportation Distinguished Service Medal, innført i 1992.

Utforming

Homeland Security Distinguished Service Medal er i gull og bærer på advers Sikkerhetsdepartementets segl med våpenskjold i farger lagt på to korslagte ankre i gull. Motivet er omgitt av en laurbærkrans i grønn emalje. Medaljen er utformet med grunnlag i Transportation Distinguished Service Medal, der Transportdepartementets segl befant seg i midten av medaljens advers. Over medaljen er det plassert et element utformet som luemerket til offiserer i USAs kystvakt. På revers står innskriften «AWARDED TO» over et felt med plass til mottagerens navn og under dette FOR «EXTRAORDINARY MERITORIOUS SERVICE». Rundt dette står innskriften «UNITED STATES DEPARTMENT OF» i en bue øverst og «HOMELAND SECURITY» nederst. Medaljen er utformet av Nadine Russell ved Institute of Heraldry.
Medaljebåndet har midtstriper i rødt, hvitt, grønt, hvitt og rødt og utenfor dette striper i mørk blått, lyst blått og hvitt.

Tildeling

Homeland Security Distinguished Service Medal tildeles ledende offiserer i USAs kystvakt for usedvanlig fortjenstfull innsats i ansvarsfull stilling i tjeneste for Sikkerhetsdepartementet eller i tilknytning til oppgaver utført for USAs sikkerhetsminister. Medaljen kan tildeles for innsats fra og med 1. mars 2002, datoen for kystvaktens overføring fra Transportdepartementet til Sikkerhetsdepartementet.
Rolf Erling Knudsen

Forbrytelser, politijakt og fengsling

Knudsen var oppvokst i Skien. Hans kriminelle virksomhet forgikk i Vestfold-bygder som Lardal, og han ble landskjent for sin aktivitet i Sandsvær under krigen. Da han herjet som verst, drev han med både tjuvslakting, kidnapping og våpenlek og ga ordre til «sine femti menn i skogkanten». Han opptrådte gjerne som motstandsmann eller agent for Secret Service.
I oktober 1943 ble han arrestert i Ramnes i Vestfold siktet for tjuvslakting. Han hadde da ti fengselsopphold bak seg i løpet av de siste tolv årene. Han rømte fra Opstad leir i mai 1944, og fortsatte snart sine lysskye aktiviteter. En bonde fra Sem i Vestfold som han brakte med seg som gissel, døde av et knivstikk 30. august 1944. Rottenikken kom seg sammen med en kvinne helt over til de indre Vestlandsbygdene og besøkte også blant annet Rollag.
I 1944 ble han arrestert, men rømte igjen, og det forårsaket en storstilt jakt over hele østlandsområdet, hvor såvel såkalte «gode nordmenn» i Milorg, som NS-myndighetene samarbeidet om å fakke ham. Han ble igjen arrestert i Hedalen i november 1944, og da ville tyskerne gjøre kort prosess: stille Rottenikken for krigsrett og få ham dømt og avrettet. Statspolitisjef Jonas Lie og justisminister Sverre Riisnæs ventet bare på formaliteter, men saken ble forpurret og utsatt av fengselslegene, Kristensen og Jon Leikvam, med den følge at Rottenikken overlevde krigen.
I 1946 ble han dømt til 18 års fengsel og åtte års sikring for drap på en bonde fra Telemark. I mai 1954 rømte han fra Reitgjerdet sykehus i Trondheim og var igjen på flukt i Sør-Trøndelag og Gauldalen til han ble tatt ved Aursunden. I 1955 ble saken gjenopptatt. Da det ble konkludert med at bonden hadde begått selvmord, ble Knudsen frikjent, og avisene mistet interesse for saken.
De siste tyve år av sitt liv levde han et vagabond-liv på farten. Rolf Erling Knudsen døde julaften 1976, og han er gravlagt på Undersbo kirkegård i Larvik. Saken om Rottenikken fikk stor oppmerksomhet i avisene høsten 1944, og skikkelsen ble av mange tillagt de verste forbrytelser. Flere, særlig barn og folk i de berørte bygdene, var derfor redde for ham.
Kallenavnet skal for ha oppstått når det var storflom i Skienselva og kloakkledningene gikk fulle av vann. Han satt da ved et kumlokk med en pinne som han hadde åte på og «nikket» rottene opp. Historien om Rottenikken er ellers særlig knyttet til Vestfold og Tønsberg der rettssaken mot ham ble ført.
Confessio Hafniensis

Confessio Hafniensis, Den københavnske bekjennelse av 1530, er en konfesjon skrevet av danske predikanter som kjempet for reformasjon av kirken i Danmark i årene opp mot 1536. Det ble nedtegnet på herredagen i København sommeren 1530, og antas å være forfattet av blant annet Hans Tausen, Peder Laurentsen, Frans Vormordsen og Jørgen Jensen Sadolin. Skriftet ble lenge ansett å være et uttrykk for den lutherdom som angivelig skal ha vokst frem i Danmark før gjennomførelsen av reformasjonen, men Niels Knud Andersen konkluderer i sin avhandling over Confessio Hafniensis fra 1954 at det først og fremst er den sveitsiske zwinglianismen som preger Danmarks første reformatoriske bekjennelsesskrift.
Confessio Hafniensis
Forord

Thesse effter screffne artikler ere the som wy predickere wthi wor kiæreste naadige herress Koninglige maiestetiss Køpstæder Køpnhaffn, Malmøø, Viborge, Aaleborge, Aszenss, Landtzkrune, Randerss, Haarsens, Køge, Ydstæde, Trælleborge oc andre stæder wdy hanss naadiss Rige tilkallid aff Almwen, Som begerer oc tørster effter sandhed oc gudtz rene ordt att høre, Wi tro stadelige oc predicke oc lære huilke article wi oc offuerbudige ere att bestaa oc beuise medt then hellige scrift oc henniss rette mening.
Khrizolitovyj

Khrizolitovyj er en landsby i Belojarsk region i Sverdlovsk oblast i Russland. Stedet huser et stort lager av ICBM-missiler.

Lokalisering

Landsbyen ligger 21 kilometer sørvest for byen Belojarsk.
Paul Grøtvedt

Bakgrunn og arbeid

Paul Grøtvedt har utdannelse fra Statens håndverks- og kunstindustriskole og Kunstakademiet i Oslo. Han er også utdannet magister i kunsthistorie fra Universitetet i Oslo 1980 med en magisteravhandling om Gregor Paulssons kunstteori.
Paul Grøtvedt begynte som kunstkritiker i Morgenbladet på 1970-tallet og fortsatte siden å skrive i Aftenposten, VG, Dagbladet, Dagens Næringsliv og Klassekampen. Han har dessuten publisert flere kronikker og bøker om billedkunst. Han har også vært ansatt som førsteamanuensis i kunsthistorie ved Høgskolen i Oslo, Høgskolen i Telemark og Universitetet i Oslo. 
Grøtvedt har i avisene uttalt seg særlig negativt om konseptkunst, elitær kunst, «kuratorvelde» og enkelte modernistiske samtidskunstnere i Norge. I boka «Et kunstverk? Kunstkritikk på tvers» fra 2008 kritiserer han de store kunstinstitusjonene og konseptkunsten som vektlegger ideer og tanker som ikke ligger uttrykt direkte i kunstverket. Et sentralt kunstteoretisk begrep hos Grøtvedt er det gammelgreske ordet mimesis, vanligvis oversatt med «etterligning». Begrepet har tradisjonelt blitt sterkt knyttet til realisme og den figurative kunsten som imiterer virkeligheten.
Som kunstner har Paul Grøtvedt hatt en rekke separatutstillinger og deltatt på flere kollektive mønstringer. Bildene hans er også innkjøpt til offentlige samlinger. Bildeuttrykket er tradisjonelt og figurativt.
Paul Grøtvedt er bosatt på Tjøme i Vestfold. Han var oppført på valglistene til Høyre ved kommunevalget i 2007.
HV-016

Historie

016-avdelingene ble opprettet i 1988. Initiativet til styrken ble først tatt av General Fredrik Bull Hansen og Kåre Willoch. Stortingets ønske var å opprette ”HV-spesialavdelinger” for å hindre terror og/eller sabotasjeaksjoner som kunne svekke eller lamme landets mobiliserings- og motstandsevne. En motiverende faktor var frykten for Spetsnaz, sovjetiske spesialstyrker og deres offensive kapasiteter.
Under Stortingsbehandlingen forut for opprettelsen av styrken, konkluderte man med at: «Fiendtlige sabotasjeavdelinger trolig ville bestå av topptrente elitesoldater med meget gode kunnskaper om sine mål. Forsvarsledelsen fikk derfor i oppdrag å utrede behovet for styrker med spesialutdannelse, som kunne bidra til å motvirke sabotasje- og terrortrusselen» (Heimevernet 50 år, 1946 – 1996, s. 178)
Da generalløytnant Bull-Hansen i 1984 ble utnevnt til general og forsvarssjef fulgte han opp Stortingets intensjoner ved å gi Heimevernet i oppdrag å sette opp og utdanne et visst antall egnede styrker. Avdelingen som ble etablert ble av mange i Forsvaret omtalt som ”HV-SPES”, en uformell betegnelse som har holdt seg fram til i dag.
HV-016 endret seg i takt med endringene i trusselbildet etter den kalde krigen. Kvaliteten på personellet har ført til at avdelingen har fungert som en styrkebrønn for andre avdelinger i Forsvaret som har rekruttert dem inn for oppdrag i utlandet. Personell med bakgrunn fra HV-016 blir jevnlig brukt som instruktører ellers i Forsvaret.
De siste årene har Forsvaret og Heimevernet vært gjennom en radikal omstilling. Som et ledd i omstillingen ble HV-016 reorganisert og fikk sterkt økte ressurser. HV-016 var en av de aller best utstyrte avdelingene i Forsvaret. HV-016 hadde flere yrkestilsatte offiserer og mer og bedre utstyr enn noen gang tidligere i avdelingens historie.

Nedleggelse

I april 2010 ba forsvarssjef Harald Sunde sjefen for Heimevernet, Kristin Lund, vurdere nedleggelse av HV-016. Den 20. oktober ble styrkesjefen i HV-016 orientert om den planlagte nedleggelsen. Den 24. november 2010 informerte de tillitsvalgte på en pressekonferanse i Oslo at de ville overprøve nedleggelsen rettslig, fordi de mente den var ulovlig. Den 30. november trakk Heimevernets leder tilbake forslaget, blant annet fordi forsvarsminister Grete Faremo ikke overbeviste Stortinget om at terrorberedskapen opprettholdes hvis gruppen legges ned. Den 3. desember slo likevel politiet fast at HV-016 ikke var en del av den norske terrorberedskapen. HV-016 ble likevel til slutt besluttet nedlagt, noe som førte til at 120 av Heimevernets personell sa opp stillingene i protest.

Utstyr

HV-016 brukte hovedsakelig MP-5 som primærvåpen men byttet til HK416 som primærvåpen da denne ble tilgjengelig for HV. De brukte også P-80/ Glock 17 som sekundærvåpen, og HK417, NM149 og MSG-90 som skarpskyttergevær.
Primrose Hill

Green, Berry og Hill på Greenberry Hill

På 1600-tallet var området kjent som Greenberry Hill, og her ble ved et merkelig sammentreff tre katolske prester ved navn Green, Berry og Hill hengt.
Det begynte med at magistraten sir Godfrey den 28. september 1678 ble oppsøkt av to protestantiske prester ved navn Titus Oates og Israel Tonge. Disse hevdet at de var i besittelse av dokumenter som beviste eksistensen av en sammensvergelse for å få kong Karl II av England avsatt, slik at hans katolske lillebror Jakob kunne bli konge i stedet. I virkeligheten dreide det seg om falsknerier for å sette Englands katolikker i et dårlig lys. 
Oates og Tonge ville at sir Godfrey skulle bevitne deres edsavleggelse på at dokumentene var ekte. Han sa da at han måtte få vite hva som stod i papirene. Han beholdt også en kopi. Trolig advarte han også en katolsk bekjent av seg, Edward Coleman, om påstandene i dokumentene.
12. oktober 1678 forsvant sir Godfrey. Den 17. oktober ble han funnet i det som dengang ble kalt Greenberry Hill, død og gjennomstukket av sitt eget sverd. Men stikksåret hadde ikke blødd, og legen konkluderte med at han hadde vært død i 4-5 dager før han ble stukket. Sir Godfrey hadde merke etter kvelning rundt halsen, og konklusjonen ble at dette var dødsårsaken. 
En katolikk ved navn Miles Prance hevdet at han den 14. oktober var blitt ført til et hus der han så sir Godfreys lik. Han innrømmet å ha vært delaktig i mordet, men hevdet at initiativet ble tatt av tre prester som han også navngav: Robert Green, Henry Berry og Lawrence Hill. Sir Godfrey skulle ha blitt lokket til dette huset, kvalt og fraktet til Hampstead. Senere trakk Prance forklaringen tilbake, men da han havnet i fengsel, ombestemte han seg. Slik ble prestene Green, Berry og Hill uskyldig hengt på nettopp Greenberry Hill.
Prance innrømmet senere å ha avlagt falsk forklaring. Offisielt ble saken aldri løst. Det ble hevdet at sir Godfrey led av depresjoner, og at hans brødre forsøkte å skjule hans selvmord for at ikke hans eiendommer skulle bli beslaglagt av kronen. Kriminalforfatteren John Dickson Carr tok for seg saken i 1936, og konkluderte med at den sannsynlige bakmannen var Philip Herbert, 7.jarl av Pembroke. Bakgrunnen var at sir Godfrey hadde etterforsket Herbert for drap og funnet ham skyldig, men en benådning fra Parlamentet hadde reddet ham fra å bli henrettet. Herbert hadde både motiv og ressurser til å få sir Godfrey ryddet av veien.
Som tilfeldig sammentreff minner hendelsen om da man på 1700-tallet i de britiske styrker i Karibia, fant en oberst Quarrel (= krangel), en oberst Riddle (= gåte) og en kaptein Muddle (= forvirring, kaos).
Mulesvingen

Mulesvingen er et nabolag og en vei i Ladegården i Bergen. Nabolaget ligger på oversiden av (og øst for) Fjellveien, ved foten av Sandviksfjellet like nord for Skredderdalen.
Selve veien begynner i Persenbakken litt nedenfor Fjellveien, omtrent ved Varegg IL's klubbhus Badstuen, og svinger seg oppover til Fjellveien og videre opp i nabolaget.
Mulesvingen barnehage ligger i den nederste delen av Mulesvingen.

Kilder

Mulesvingen. Bergen byleksikon på nett.
Friidrett under Asialekene 1970

Friidrett under Asialekene 1970 ble arrangert i Bangkok i Thailand i 1970. Det var 34 øvelser, 22 for menn og tolv for damer. Japan ble beste nasjon med atten gullmedaljer foran India med fem.
Rahman Hajiyev

Landslaget

17. november 2015 fikk han sin første landskamp for Aserbajdsjan mot Moldova.
Vognmann

En vognmann var historisk sett en person som var kusk av yrke, altså en som hadde som jobb å drive person- eller godstrafikk med hest og vogn.
Begrepet kunne også brukes om en som eide hester og vogner og som lot andre bruke dem næringsformål, tilsvarende en drosjeeier. På dansk brukes begrepet «vognmand» fortsatt i denne betydningen, om en som er ansvarlig for busser, lastebiler, taxier eller andre kjøretøy som brukes til næring.