Alfredo Ildefonso Schuster

Bakgrunn

Alfredo Ludovico Schuster var sønn av Giovanni (Johann) Schuster, en bayersk skredder som, etter å ha blitt enkemann to ganger, ble gift med Maria Anna Tutzer. Alfredos søster Giulia ble ordenssøster. Gan hadde dessuten tre halvsøstre fra farens annet ekteskap. Dom ungt bar ble han kidnappet for en kortere tid.
Han var ministrant ved den tyske kirkegårds kirke rett ved siden av Peterskirken.
Alfredo Schuster fullførte sin videregående utdannelse (ginnasiali og liceali) ved Sankt Paul utenfor murene i november 1891.

Benediktiner

Den 13. november 1898 sluttet han seg til benediktinerordenen og begynte i dens novisiat vet klosterkommuniteten ved St Paul utenfor murene, og fikk da klosternavnet Ildefonso. Han avla ordensløftene 13. november 1900. Han tok foktorgrad i filosofi 14. juni 1903 og senere også i teologi ved Det pavelige atheneum Sant' Anselmo i Roma.

Prest

Schuster ble presteviet 19. mars 1904 i Laterankirken i Roma av kardinal Pietro Respighi, kirkens erkeprest og Romas generalvikar. Han vendte tilbake tuil St. Paul utenfor murene i 1904. Han ble novisemester i 1908, prior i 1916, og ble valgt til abbed-ordinarius av abbediet den 6. april 1918. Han mottok den abbatiale velsignelse av kardinal Basilio Pompilj den 14. april der.
Hab var generalprokurator for den cassinensiske kongregasjon fra 1914 til 1929 og president for det pavelige orientalske institutt fra 7. oktober 1919 til 4. juli 1922. Han visiterte seminarene  Lombardia, Campania og Calabria fra 1924 til 1928.

Erkebiskop, kardinal

Schuster ble utnevnt til erkebiskop av Milano den 26. juni 1929. Den påfølgende 13. juli avla han troskapseden til den italienske stat overfor kong Vittorio Emmanuele III av Italia, som den første italienske biskop som gjorde dette i pakt med den nylig inngåtte Laterantraktatens krav.
Alfredo Ildefonso Schuster ble kreert til kardinalprest av pave Pius XI den 15. juli 1929. Han ble bispeviet den 21. juli 1929 i det sixtinske kapell av pave Pius personlig, assisterte av Romas generalvikar kardinal Carlo Cremonesi, og Vatikanstatens første generalvikar, biskop Agostino Zampini.
Han vat pavelig legat ved flere anledninger. Den 15. august 1932 ble han utnevnt legat til feiringen av Vår Frue av Caravaggio; den 21. mars 1934 til tusenårsjubileet for abbediet Einsiedeln i Sveits; den 15. september 1937 til åpningen av den nye katedralfasade i Desio; og den 2. august 1951 til den nasjonale eukaristiske konferanse i Assisi. Schuster deltok ved pavevalget i 1939, som valgte pave Pius XII ikke lenge før utbruddet av andre verdenskrig.
Schuster støttet på et tidlig tidspunkt i alle fall i noen grad det fascistiske Italias militære ambisjoner, men det står samtidig fast at han fordømte de antikristelige lementer i den italienske fascismes filosofi. Han avstod fra å delta i seremonier der Mussolini var med, og fordømte rasistisk lovgivning.
Slik var han en tilhenger av den italienske invasjon av Etiopia i 1935, som han sammenlignet med korstogene og betraktet som en mulighet til misjonsarbeid. Den 28. oktober 1935, under en messe i domkirken i Milano, fremstilte han de italienske styrker som døråpnere til Etiopia for den katolske tro og den romeske sivilisasjon.
I 1938 ble Schuster markant annerledes og tydelig fordømmende i sin holdning, etter at det nazistiske Tyskland annekterte Østerrike og den nazistiske rasepolitikk var blitt introdusert i italiensk lovgivning.
Under andre verdenskrig ble kardinal gjenstand for angrep fra fascistisk og nazistisk presse, men uten at han av den grunn tapte anseelse i det troende folk. Den 25. april 1945 var Schuster vert i det erkebiskopelige palass i Milano for et møte mellom den italienske motstandsbevegelse og Benito Mussolini i det øyemed å få i stand en våpenhvile mellom partene men Mussolini bille ikke godta det krav om betingelsesløs overgivelse som ble fremsatt av Marazza ogPertini, som var delegater for motstandsbevegelsen. Mussolini ankom punktlig kl 5 om morgenen, men ingen fra den annen side var ankommet. Delegatene Cadorna, Lombardi og Marazza ankom én time senere. Mussolini hadde en prat med Schuster, og gav ham et glass rosolio-likør å drikke, og en bok han hadde skrevet om en helgen. Schuster gjorde et forsøk på å preke ydmykhet for Mussolini. Senere ankom Graziani og andre fascistiske ledere. Hvordan møtet i det øvrige forløp, er det sprikende versjoner av.
I etterkrigstiden advarte kardinal Schuster hyppig mot de farer som lå i totaliarismen, hva enten den var inspirert av fascisme eller kommunisme.
Han deltok i konklavet 1939 som valgte pave Pius XII. Han ble saligkåret i 1996 av pave Johannes Paul II.