google/wiki40b huggingface dataset:
Storhertugdømmet Hessen

Historie

Staten Hessen-Darmstadt går tilbake til delingen av Hessen etter landgreve Phillipp I av Hessens død i året 1567. Av linjene Hessen-Darmstadt, Hessen-Kassel, Hessen-Marburg og Hessen-Rheinfels døde begge de siste ut innen 1604. Arve- og konfesjonsstriden om Hessen-Marburg bragte Hessen-Darmstadt og Hessen-Kassel i et langvarig og bittert motsetningsforhold som fortsatte under tredveårskrigen. Som reaksjon på Moritz den Lærdes påtvungne konfesjonsskifte ved det hessiske universitetet i Marburg grunnla Hessen-Darmstadt i 1607 det lutherske Universität Giessen.
I 1622 ble Hessen-Homburg skilt ut fra Hessen-Darmstadt.
Med riksdeputasjonshovedbeslutningen av 1803 kunne Hessen-Darmstadt underlegge seg enkelte områder, og ble i forbindelse med grunnleggelsen av Rhinforbundet opphøyet til storhertugdømme. I 1815/16 kom ytterligere områder til, bl.a. Worms, Alzey, Bingen og Mainz, som ble betegnet som Rhinhessen. 1815 sluttet storhertugdømmet Hessen-Darmstadt seg til det tyske forbund, og 1871 ble Hessen-Darmstadt en forbundsstat i Tyskland. 
Under marsrevolusjonen 1848 ble den kjente liberaleren Heinrich von Gagern kortvarig statsminister i storhertugdømmet. Han representerte de rhinhessiske områdene i Frankfurtparlamentet, som han tidvis var president for.
Etter første verdenskrig måtte storhertugen abdisere, og Hessen-Darmstadt ble til Folkestaten Hessen.
Goodrich (Texas)

Demografi

I 2000 bodde det 243 innbyggere, 90 husholdninger og 66 familier. Rasemessig var det 71,19% hvite, 14,40% afroamerikanere, 2,88% var asiatiske, mens 9,05% var andre raser.
Olavsmusikken

Olavsmusikken middelalderske melodier til olavsfeiringen rundt olsok (29. juli). Dette var et særnorsk innslag i liturgien.
Et kjent eksempel er sekvensen «Lux illuxit letabunda» trolig utformet på slutten av 1100-tallet. Det finnes bevart på et pergamentfragment fra 1400-tallet. Pergamentbladet har skrift på begge sider og har firelinjers notesystem. Melodien er fremstilt med kvardratnoter. Det er åtte strofer med hver sin melodi. Etter reformasjonen ble mange slike pergamentblader skåret opp og brukt om igjen til innbinding av andre bøker, blant annet bøker med årsregnskap som ble sendt til kanselliet i København. Fragmentet er nominert til Norges dokumentarv.
Fylkesvei 975 (Vest-Agder)

Fylkesvei 975 i Vest-Agder gikk mellom Svartevatn og Ådneram i Sirdal. Veien var 17,9 km lang.
2019 ble veien del av fylkesvei 450.
Trond Norén Isaksen

Biografi

Norén Isaksen ble kjent for et vidt publikum da han i 2002 sterkt kritiserte boken «Norges førstedamer: Fem portretter» av Anne Grosvold og Anne Torjusson Diesen. Norén Isaksen gjorde oppmerksom på 74 faktafeil, noe som førte til at boken ble trukket og revidert. Norén Isaksen sa at han var vant til at det var mange feil i kongebiografier, «Men i dette tilfellet var det så ille at troverdigheten til boka ble svekket. Som når de skrev at tyskerne invaderte Norge i 1939. Da måtte jeg si fra til forlaget.» 
Norén Isaksen skrev en rekke artikler om dynastisk historie, men han markerte seg for alvor i 2003, da han ga ut sin første bok, «Dronningen vi ikke fikk», en dobbeltbiografi om Olav V og kronprinsesse Märtha, med hovedvekt på forholdet dem imellom og Olavs forhold til Märtha etter hennes død. 
Isaksen avla i 2006 mastergrad i historie ved Universitetet i Oslo med en oppgave om Bernadottene og  det norske tronfølgerspørsmålet, det vil si hvordan en svensk monark på et uavhengig Norges trone ville ta seg ut i unionens litt over femti siste leveår. Norén Isaksen fulgte senere opp med sin andre biografi, også denne om en «dronningsubstitutt», prinsesse Astrid, i 2007. Gjennom bøkene sine skildrer Norén Isaksen den norske kongefamilien gjennom de mindre sentrale skikkelsene, da den første hovedperson døde rett før hun skulle bli dronning, og den andre ble gjort overflødig da hennes lillebror giftet seg.
Isaksen har også markert seg som formidler og skribent om kongelige tema, både i norske og utenlandske publikasjoner. I flere anledninger, som ved bortgangen til Sven O. Høiby, den famøse farskapssaken Tor Bomann-Larsen tok opp i sin biografi om Haakon VII og fødselen til prins Sverre Magnus og den påfølgende navnediskusjonen.
Utenom studier og bokutgivelser har Trond Norén Isaksen jobbet både på Slottet og på Stortinget.
Indachorius

Levevis

Gjødselgraverne er knyttet til møkk. De graver tunneler under møkka, som ofte kan være overraskende lange sammenlignet med billens størrelse, og leder ned til et ynglekammer der hunnen arbeider møkka til en ball som hun legger egg på.
Øyposten

Øyposten er en avis som blir utgitt i Finnøy i Rogaland.
Franklin Mountains (Texas)

Franklin Mountains er en fjellkjede som går gjennom Texas og til nord i New Mexico.
Den høyeste toppen er North Franklin Mountain på 2 192 moh.
M5 (Berlins sporvei)

Metrolinje M5 er en trikkelinje fra Hauptbahnhof via Hackescher Markt, Alexanderplatz og Landsberger Allee til bydelen Hohenschönhausen i det østlige Berlin. Endestoppestedet er Zingster Straße som også er ett av to endestopp for M4. Hele linjen har metrotrafikk, dvs. 10 minutters frekvens og 24 timers trafikk, men mellom 0030 og 0430 er det 30 minutters frekvens.
Dapitan

Dapitan er en by i provinsen Zamboanga del Norte på Mindanao på Filippinene. I 2015 hadde byen 82 418 innbyggere.
Mest kjent er byen som det sted der Filippinenes nasjonalhelt, forfatteren José Rizal, levde i indre eksil 1892-1896. Rizals hjem straaks utenfor Dapitan er i dag et museum.
Byen er inndelt i 50 smådistrikter, barangayer, hvorav 41 er klassifiserte som landsbygdsdistrikt og 9 som tettstedsdistrikter.
Blasketøyene

Blasketøyene eller Blasket Islands (engelsk) eller Na Blascaoidí (irsk) er en liten øygruppe i Atlanterhavet på vestkysten av Irland. Øygruppen ligger like utenfor Dinglehalvøya i grevskapet Kerry i Irland. 
Blasketøyene er Irlands vestligste utpost. Noen regner dem også  som Europas vestligste punkt, men minst tre andre øyer eller øygrupper ligger klart lenger vestlig; disse er (fra øst mot vest) Madeira, Island og Asorene. (Også enkelte av Kanariøyene ligger lenger vestlig, men Kanariøyene skal geografisk tilordnes Afrika).
Inntil 1953 var øyene bebodd av en irsktalende befolkning, og var et Gaeltacht område. I 1953 ble det fra offentlig hold tatt initiativ til fraflytting. En stor del av den opprinnelige befolkningen emigrerte til USA, og bosatte seg i Springfield i Massachusetts. Andre bosatte seg på Dinglehalvøya.
Omfattende antropologiske og lingvistiske studier ble gjort av øyboerne på slutten av 1800-tallet og begynnelsen av 1900-tallet.
Great Blasket Island (An Blascaod Mór) er den største av Blasketøyene. Den ligger om lag to kilometer fra fastlandet, og strekker seg seks kilometer i sørvestlig retning. Det høyeste punktet på An Blascaod Mór er Croaghmore, 292 meter over havet. Det har ikke vært fastboende på øya siden 1953, men i sommerhalvåret er det endel mennesker som oppholder seg på øya.
Beiginis (Beginish) er en mindre øy som ligger mellom An Blascaod Mór og fastlandet. Den er ikke mer enn 14 meter høy. Øya har en stor koloni av rødnebbterner, og er en viktig yngleplass for havert (gråsel).
Inis Tuaisceart (Inishtooskert) er den nordligste av Blasketøyene, noe også navnet betyr. Den kalles også An Fear Marbh, «den døde mannen», siden den sett fra Beiginis kan se ut som en mann som ligger på rygg med hendene langs siden. Øya har en koloni på rundt 20 000 havsvaler, som er en av verdens største havsvalekolonier (den største er regnet for å være Nólsoy på Færøyene). Det er også ruiner av gamle steinbygninger på øya. Øya er 172 meter høy.
An Tiaracht (Tearaght Island) er den vestligste av Blasketøyene, og dermed også det vestligste punktet i Irland. Den ligger på 10 grader og 40 minutter vestlig lengde. Øya er omtrent en kilometer lang (øst-vest) og 500 meter bred (nord-sør). Den større østlige delen er 200 meter høy, mens toppen av den mindre delen i vest er 116 meter høy. De to delene er forent gjennom en smal klipperygg med en naturlig tunnel tvers gjennom. Som de andre øyene har også An Tiaracht et rikt fugleliv, med blant annet havlire og havsvale. Det er også forskjellige alkefugler, blant annet lunde.
Av andre øyer blant Blasketøyene kan nevnes Inis na Bró (Inishnabro) og Inis Mhic Uileáin (Inishvickillane)
Baiyangsjøen

Baiyang-sjøen (kinesisk 白洋淀, pinyin: Bái Yáng Diàn) ligger i byprefekturet Baoding i provinsen Hebei i Kina, mellom Xiongxian og Renqiu. Den er en av de største ferskvannssjøene i det nordlige Kina, og omtales gjerne som Nordkinas nyre.
Innsjøen har tilflod fra ni elver. Her er det om lag femti fiskeslag, og mange arter villgjess, ender og andre fugler. Innsjøene og parkene rundt er også habitat for atore mengder lotus, siv og andre planter. Lokalbefolkningen har pleie, innhøsting og beskatning av disse ressursene som viktig levebrød.
Tørke og overutnyttelse av grunnvannet, og problemer knyttet til skittent vann fra industrien siden 1990-årene, har påført Beijangsjøen økologiske utfordinger (som kvikksølv og arsen), som de lokale styresmakter sliter med å motvirke. Vannstanden er det også vanskelig med; på grunn av vannmangel i Beijing tar en vannkanal fra en elv i byprefekturet Liaocheng i Shandong unna i overkant store mengder av vann som ellers ville ha rent inn i Baiyangsjøen.
Baiyang-sjøen er en nasjonal og internasjonal turistattraksjon, ved sine fredfylte utblikk over vannet og de enorme lotusfelter. Hånddrevne og motoriserte båter av forskjellige størrelser drives av turistindustrien. Sjøen er klassifisert AAAAA av Kinas nasjonale turismeadministrasjon. På øyer i innsjøen er det restauranter og overnattingssteder.
Idrettsgallaen 2011

Idrettsgallaen 2011 var en seremoni der Norges idrettsforbund og olympiske og paralympiske komité hedret de største idrettsnavnene og beste prestasjonene, samt andre som hadde gjort en stor innsats for norsk idrett i 2010. 
Hovedjuryen bestod av Jarle Aambø (leder), Kjetil André Aamodt, Karen-Marie Ellefsen, Jan-Erik Aalbu, Hanne Haugland, Arnfinn Vik og Else-Marthe Sørlie Lybekk.
Gallaen ble arrangert den 8. januar 2011 i Hamar OL-amfi og ble direktesendt på NRK. Programledere var Erik Solbakken og Haddy Njie. 
De kulturelle innslagene bestod av Kringkastingsorkestret, Mo, Karpe Diem, Christel Alsos og Maria Haukaas Mittet som fremførte Ski-VM 2011s offisielle sang, «Glorious», i tillegg til Haddy Njie som åpnet showet med sangen I need a hero. I tillegg ble nasjonalsangens siste halvdel sunget til ære for Thor Hushovd siden nasjonalsangen ble avbrutt under medaljeseremonien under VM på sykkel.
Svend Erichsen

Bakgrunn

Svend Erichsen er sønn av Chris Erichsen og Beate Løseth. Hans oldefar var Hans Jacob Nilsen. Svend Erichsen sto for første gang på scenen som Kalifens sønn i 60 Chairs Theatres "1001 Natt" på Black Box i 1994. Han gjorde flere barneroller i regi av Grenland friteater og Gamlebyen Teater.

Utdanning

Svend Erichsen gikk ut fra dramalinja på Hartvig Nissen i 2006. Han har vært en lengre tid ved Institutet för Scenkonst i Sverige, som ble etablert av Ingemar Lindh. Han har trent og jobbet med regissører, skuespillere og pedagoger fra blant annet grupper som Gardzienice (Polen), Institutet för Scenkonst (Nygård, Sverige), Studium Teatralne (Warszawa, Polen), Grenland friteater (Porsgrunn, Norge), Stuart Lynch (København, Danmark) og The Working Party (Berlin, Tyskland). Han har flere kurs og workshops i skuespiller- og regiarbeid, og avsluttet en bachelorgrad i skuespillerfag ved Høgskolen i Nord-Trøndelag høsten 2015.

Karriere

Svend Erichsen har medvirket i en rekke oppsetninger innen teater og film. Fra februar 2010 - juni 2012 underviste han i teaterfag på Hartvig Nissen skole. I 2012 stiftet han teaterkompaniet Norsk Skuespillerstudio, sammen med en gruppe unge talenter. Svend Erichsen har regissert Studentteateret Immaturus i Bergen med forestillingen En anarkists tilfeldige død av Dario Fo, vært regiassistent på flere oppsetninger og sommeren 2010 regisserte han Peer Gynt, produsert av Nordavind Produksjoner. Oppsetningen hadde atten aktører og mer enn tjue barn på sett. De fire forestillingene ble spilt på Sognsvann, Jevnaker, Tyristrand og Hadeland, for til sammen omtrent tusen mennesker. I tillegg har han regissert en rekke uteforestillinger for Akerselva Kultur- og Teaterlag, forestillingene har hatt en blanding av profesjonelle utøvere og et stort antall amatører.

Annet

Han var vokalist, låtskriver og gitarist i rockebandet Blodbank før oppløsninga i 2009.
Bernard Petitjean

Virke i Japan

Pater Petitjean ankom Yokohama i 1862, ni år etter at han var blitt presteviet i hjemlandet 21. mai 1853. I august 1863 var han i Nagasaki sør i Japan for å holde oppsyn med byggingen av en katolsk kirke i byen. I desember 1864 ba japanske offiserer ham om å undervise i fransk ved regjeringsskolen der. Pater Petitjean gikk med på det, på betingelse av at han fikk fullføre byggingen av kirken i Oura med hjelp av japanske arbeidere.
Kirken ble innviet den 19. februar 1865. Under én måned etter, den 17. mars, kom en gruppe japanske «skjulte kristne» (kakure kirishitan) til kirkedøren og gav seg til kjenne for prestene Petitjean og Laucaigne. 
Den 11. mai 1886 ble Petitjean utnevnt til apostolisk vikar for kirken i Japan, og samtidig til titulærbiskop.  
Forfølgelser av disse «skjulte kristne», initiert av den japanske regjering, brøt ut i juli 1867, og deportasjoner fulgte i juli 1968. Tre tusen ble deportert fra Urakami i januar 1870.
Da biskop Petitjean returnerte etter sin deltagelse på Vatikankonsilet i Roma i desember 1870, valgte han å flytte sin residens til Yokohama. 
Forbudet mot kristendommen ble opphevet i mars 1873. Da bad Petitjean om 15 ferske misjonærer fra Frankrike; elleve var i gang på misjonsmarken påfølgende september. Laucaigne ble utnevnt til hjelpebiskop for Petitjean. Det ble opprettet et seminar for utdannelse av forkynnere i Nagasaki. På slutten av 1873 hadde misjonen to biskoper, 23 misjonærer, tre kirker, to seminarer, en pikeskole og to hjem for foreldreløse barn.
I 1876 ble misjonen delt i to vikariater – det sørlige ble ledet av biskop Petitjean som flyttet til Osaka, og det nordlige av Pierre-Marie Osouf som residerte i Tokyo. I mars 1879 fantes det katolske kirker i Tokyo, Osaka, Yokohama, Nagasaki, Hakodate og Kobe. Antallet katolikker var på 20 000.
I 1880 flyttet Petitjean tilbake til Nagasaki, overbevist om at denne byen var den viktigste for den kirkelige vekst i hans vikariat. Det var da om lag 250 kristne i byen. I det nærliggende Urakami fantes det mer enn 3 000 katolske kristne. Den 31. desember 1882 var det tre prestevielser. 
Petitjean forsøkte å etablere en misjonsstasjon på Ryukyuøyene, men ble syk i Kagoshima og måtte vende tilbake til Nagasaki. Han døde der den 7. august 1884.
Marmal-leiren

Marmal-leiren (blant norsktalende også referert til ved det engelske navnet Camp Marmal) er en militærleir i nærheten av Mazar-e Sharif. Leiren ledes av Tysklands NATO-styrker.
Haizhou (Lianyungang)

Haizhou (kinesisk: 海州区; pinyin: Hǎizhōu Qū) er et bydistrikt i den kinesiske provinsen Jiangsu i Folkerepublikken Kina. Det ligger under byprefekturet Lianyungang.
Erstatningsutmåling

Norge

I erstatningsreglene i norsk kontraktsrett skal den skadelidte stilles som om kontrakten var rettmessig oppfylt (også kalt for den positive kontraktsinteresse), eller, hvis kontrakten blir kjent ugyldig, som om kontrakten aldri var inngått (også kalt den negative kontraktsinteresse).
Jubilee 2000

Jubilee 2000 var en internasjonal bevegelse, en koalisjon av organisasjoner, i over 40 land som krevde sletting av u-landsgjeld innen år 2000. Denne bevegelsen sammenfalt med den katolske kirkes feiring av år 2000 kalt «Great Jubilee».

Konsept

Konseptet stammer fra den bibelske ideen om «Jubilee», det 50. året. I dette året skulle de som var var i fangenskap på grunn av gjeld settes fri, land tapt på grunn av gjeld skulle returneres og samfunn splittet på grunn av ulikhet gjenoppstå. Kampanjens mål var å slette 90 milliarder dollar av de fattigste landenes gjeld og redusere gjeldsbyrden til 37 milliarder dollar.
Ideen ble først lansert av Martin Dent, en pensjonert politikkforeleser ved Universitetet i Keele. Han grunnla Jubilee 2000-kampanjen tidlig på 1990-tallet.

Aktivisme

Kampanjeaktivitetene spredte seg raskt fra kirkemiljøer til andre deler av samfunnet, og budskapet var problemene u-landsgjeld fører til. Spesielt ungdomsgrupper ble engasjert i kampanjen, noe som var med på å motbevise 80-tallets idé om at ungdommer ikke brydde seg om politiske spørsmål. Kampanjen ble koordinert av et sekretariat i Storbritannia, men alle som ville slutte seg til og arrangere egne aktiviteter i Jubilee 2000-kampanjens ånd fikk lov til å bruke kampanjens navn og logo. Blant kampanjens støttespillere var Bono, vokalist i bandet U2, Quincy Jones, Willie Colón, Muhammad Ali, Bob Geldof, Youssou N'dour, Thom Yorke, N.T. Wright, Walter Sobcheck og flere andre.
Jubilee 2000 demonstrerte på G8-møtet i Birmingham, England, i 1998. G8 (gruppen av åtte) er en koalisjon av de åtte ledende industrinasjonene i verden – Frankrike, Japan, Tyskland, Storbritannia, USA, Italia og Canada – samt Russland, som ble invitert til å delta i 1998 og ble medlem i 2002. Gruppen møtes jevnlig for å diskutere globale spørsmål. Mellom 50 000 og 70 000 demonstranter deltok i fredelige demonstrasjoner for å sette gjeldsslette på dagsordenen. Aktivistene dannet blant annet en menneskelig lenke rundt Birmingham sentrum og kom i media over hele verden. Tony Blair var en av de som merket seg kampanjen; Den britiske tatsministeren møtte lederne av Jubilee 2000-kampanjen for å diskutere u-landsgjeld og uttrykte i etterkant av møtet sin personlige støtte til og engasjement for gjeldsslette. Andre politiske resultater som kom i etterkant av kampanjen var et løfte om gjeldsslette fra USA under et G7-møte i Köln, Tyskland i 1999. Dette ble fulgt opp av gjeldsbevegelsen i USA, Jubilee USA, og førte til slutt til at USA satt av 769 millioner dollar til bilateral og multilateral gjeldsslette i 2000.

Etter 2000

Fra 2001 ble Jubilee 2000-kampanjen ført videre av en lang rekke nasjonale og regionale organisasjoner rundt om i verden: Jubilee South, et nettverk av gjeldsslettekampanjer i Afrika, Asia og Latin-Amerika; Jubilee Debt Coalition i Storbritannia; Jubilee USA i Washington D.C., USA; Slett U-landsgjelda (SLUG) i Norge; og mange andre nasjonale organisasjoner. De ulike organisasjonenen krever at illegitim og ikke-bærekraftig gjeld blir sletta.
Kroater

Kroater er et slavisk folk på Balkan. De telte i 2005 i overkant av 4,5 millioner mennesker, og holder hovedsakelig til i Kroatia, der de vandret inn på 600-tallet. Minoriteter av kroater finnes også i Bosnia-Hercegovina, Slovenia og Serbia. De fleste tilhører den romersk-katolske kirken.

Berømtheter

Galleriet viser et utvalg berømte kroater gjennom historien.
Kronisk leverbetennelse

Kronisk leverbetennelse eller koboltmangel er en sykdom hos sau.

Forekomst

Sykdommen ble ikke oppdaget i Norge før på slutten av 60-tallet. Vanligst i Rogaland men også nordover kysten og på østlandet.

Symptom

Midtsommers vantrives lammene, har dårlig appetitt og liten eller ingen tilvekst, noen ganger vekttap. Dyrene blir slappe og sløve, får ru og stygg ull og gjerne tåreflod og småskorper på ørene. Sykdommen utvikles gradvis. Leverforandringer er typisk, og ved alvorlige tilfeller får lammene kvitleversyke (ovine white-liver disease).

Årsak

Mangel på kobolt/vitamin B12. Hos drøvtyggere er det bakterieflora i vomma med bakterier som danner vitaminB12. Kobolt er en bestanddel i vitaminet. Det ser ut til at endel områder har lavt koboltnivå i jordsmonnet. Det er usikkert om mangelen lettere vil bli alvorlig på dyrket mark.

Behandling

Injeksjon av vitamin B12 gir rask bedring.

Forebygging

Koboltgjødsling av beitet hvert fjerde år. 210 gram CoSO₄ per mål vil hindre utbrudd av sykdommen. Saltslikkestein med kobolt er også i handelen. Sistnevnte anbefales til flokker på kulturbeite langs kysten.
Bai Hao Yinzhen

Bai Hao Yinzhen (kinesisk: 白毫銀針) er en fin kinesisk hvit te som hovedsakelig produseres i den kinesiske provinsen Fujian men også produseres i nevneverdige mengder i Yunnan og Jiangxi. Den er vanligvis den dyreste varianten blant hvite teer, om enn ikke særskilt dyr; dette på grunn av at bare de ferskeste skuddene benyttes i denne te. Knoppene skal være like i formen uten stilker eller løv. Den absolutt beste Yinzhen plukkes mellom 15. mars og 10. april når det ikke er regn. Man bruker bare uskadde og uåpnede knopper.
Det meste av Bai Hao Yinzhen produseres fra teplantesorten Da Bai (大柏, Stort hvitt tre), men også andre sorter som de storbladige tebuskene fra Yunnan benyttes.
Fichtelbergschanzen

Historie

Så tidlig som i 1912 ble det tyske mesterskapet i skihopping arrangert i en liten bakke i Oberwiesenthal. Byggingen av den første hoppbakken på det stedet der dagens anlegg ligger, startet i 1936. Martin-Mutschmann-Schanze ble åpnet 9. januar 1938, og ble omdøpt til Fichtelbergschanze i 1945. Bakken var konstruert av arkitekt Kunz fra Chemnitz, og hadde ovarenn av tre og K-punkt 70 meter. Den ble senere utvidet til K85, og den siste bakkerekorden i den utgaven av bakken var også 85 meter, satt av Jiří Raška (Tsjekkoslovakia) i 1970.
Bakken ble revet i 1972, og samme år begynte byggingen av en ny, moderne bakke samme sted, som ble åpnet 1. februar 1974. Den nye Fitchtelbergschanze, med tårn av stål, hadde K-punkt 90 meter. Den var konstruert av det offentlige Ingenieur-, Tief- und Verkehrsbaukombinat og firmaet VODOKOstrava. Bakken ble i 1991 utstyrt med glasspor i tilløpet og plastmatter i unnarennet. I årene 2001-2003 ble bakken modernisert og utvidet til K95.
I løpet av 2012 er det planlagt at tilløpet i K95-bakken skal utstyres med kunstfrosset spor, og at flomlysanlegget skal skiftes ut.
K51- og K36-bakkene fikk i 1983/84 såkalte «Freitag-tårn», der vinkelen i tilløpet kan justeres hydraulisk mellom 31 og 39 grader. Det kompliserte systemet var et alternativ til avsatsene som tidligere ble brukt til å bestemme farten i hoppbakkene, men er lite brukt etter at «Happle-bommen» ble introdusert på 1990-tallet.
Jens Weißflog, som er fra Oberwiesenthal, hadde sitt avskjedsrenn i Fichtelbergschanze 15. juni 1996. Det internasjonale rennet ble vunnet av Janne Ahonen (Finland), med Weißflog på andreplass.