King Cotton

King Cotton (norsk: «kong bomull») var et slagord som oppsummerte den strategi brukt av De konfødererte stater under den amerikanske borgerkrig, for å vise at løsrivelse var mulig, og at det ikke var grunn til å frykte en krig med USA. Ideen var at kontrollen over bomullseksportene ville gjøre de selvstendige konfødererte stater økonomisk velstående, ruinere tekstilindustrien i New England, og – viktigst av alt – tvinge Storbritannia, og muligens Frankrike, til å støtte konføderatene militært, grunnet deres industrielle økonomiers avhengighet av sørstatsbomull. Slagordet var vidt trodd på på tvers av sørstatene, og bidro til å mobilisere støtte til løsrivelse: innen februar 1861 hadde de sju stater hvis økonomi var basert på plantasjedrift løsrevet seg, og dannet konføderatene . Samtidig forble de andre åtte slavestatene, med lite eller ingen bomullsproduksjon, i Unionen.

For å demonstrere «kong bomull»s makt, nektet spontant sørstatshandelsmenn å skipe ut bomull tidlig 1861; det var ikke en avgjørelse tatt av myndighetene. Innen sommer 1861 blokkerte Unionens marine hver eneste viktige konføderert havn, og stengte over 95 % av eksport. Siden britiske møller hadde store lager av bomull ble de ikke umiddelbart påvirket av boikotten; faktisk steg verdien av lagrene deres betraktelig. For Storbritannia betydde intervensjon en krig med USA, og en stans av matforsyninger. Omtrent én fjerdedel av Storbritannias matforsyning kom fra De forente stater, og amerikanske krigsskip kunne ødelegge mye av britisk handel, mens Royal Navy ledsaget skip fulle av bomull. Britene trodde aldri på King Cotton, og de intervenerte aldri. Dermed viste strategien seg å være en fiasko for konføderatene — King Cotton hjalp ikke den nye nasjonen, men den spontane blokaden førte til tapet av sårt etterlengtet gull. Viktigst av alt førte den feilaktige troen til urealistiske antagelser at krigen kom til å vinnes av europeisk intervensjon, hvis bare de konfødererte holdt ut lenge nok.

Storbritannias holdning

Da krig brøt ut ruget sørstatsfolk, spontant og uten bestemmelser fra myndighetene, på bomull hjemme, og så på prisene skyte i været, og økonomisk krise ramme Storbritannia og New England, noe som førte til et tilbakeslag i den britiske folkeopinionen. Selv hvis Storbritannia intervenerte ville det bety krig med USA, samt tapet av det amerikanske markedet, tapet av amerikanske kornforsyninger, trussel mot Canada, og mye av den britiske handelsflåten, alt for et vagt løfte om mer bomull. Foruten det hadde varelager i Europa våren 1861 en stor overflod av overskuddsbomull — som steg betraktelig i pris. Så bomullsinteressentene fikk fortjeneste uten krig. Unionen innførte en blokade, og stengte alle konfødererte havner for vanlig trafikk; som konsekvens av dette maktet ikke Sørstatene å flytte på 95 % av sitt bomull. På tross av dette ble noe bomull smuglet ut av blokadebrytere, eller gjennom Mexico. Bomullsdiplomati, støttet av de konfødererte diplomatene James M. Mason og John Slidell, ble en total fiasko da Sørstatene ikke maktet å frakte sin bomull, og den britiske økonomien var robust nok til å ta til seg en tekstildepresjon fra 1862–64.
Mens unionshærer rykket inn i bomullsregionene i sør i 1862, erobret USA all bomull tilgjengelig, og sendte det til tekstilmøller i nord, eller solgte det til Europa. Bomullsproduksjon økte i India med  70 %, samt økte i Egypt.

Økonomi

Da krig brøt ut nektet stanset bomullseksport til Europa, og tanken var at dette bomullsdiplomatiet tvang frem en europeisk intervensjon. Derimot intervenerte ikke de europeiske stater, og etter Abraham Lincolns avgjørelse om å innføre en unionsblokade maktet ikke Sørstatene å selge alle sine millioner av bomullsballer. Bomullsproduksjonen økte i andre verdensdeler, som i India og Egypt, for å møte etterspørselen, og fortjeneste innen bomull var en av grunnene til den russiske erobringen av Sentral-Asia. En britiskeid avis, The Standard of Buenos Aires, i samarbeid med Manchester Cotton Supply Association, lykkes i å oppmuntre argentinske jordbrukere til å drastisk øke bomullsproduksjonen i det landet, og eksportere det til Storbritannia.
Surdam spør: «falt verdens etterspørsel etter amerikansk-vokst råbomull på 1860-tallet, selv om den totale etterspørselen etter bomull stef?» Tidligere forskere har lagt frem at Sørstatene sto overfor stagnerende eller fallende etterspørsel etter deres bomull. Surdams mer komplette modell av verdens bomullmarked, sammen med ekstra data, viser at nedgangen i tilbudet av amerikansk bomull ført til av borgerkrigen forskyver de tidligere estimatene over bomullsetterspørselen tilstand. I fraværet av den drastiske avbrytelsen i tilbudet av amerikansk bomull, ville verdens etterspørsel etter slik bomull forblitt sterk.
Lebergott viser at Sørstatene tabbet seg ut i krigen fordi de klamret seg for lenge til troen på King Cotton. Fordi Sørstatenes langsiktige mål var et monopol på bomull, viet de verdifulle landområder og slavearbeid til å dyrke bomull, i stedet for de sårt tiltrengte matvarene.
Til slutt viste King Cotton seg å være en vrangforestilling som misledet Konføderatene inn i en håpløs krig som det endte å tape.