google/wiki40b huggingface dataset:
Vik (Saltdal)

Vik er en bygd og en grunnkrets i delområdet Nedre Saltdal i Saltdal kommune i Salten i Nordland. Bygda befinner seg nord for Rognan.
Navnet Vik ble godkjent av Kartverket den 1. oktober 1979. Samme dag ble det lulesamiske navnet Luokta forkastet.
Eudicella tetraspilota

Utseende

En ganske stor (opptil 38 millimeter), litt matt grønnlig gullbasse. Hode og pronotum er vanligvis olivengrønne, dekkvingene grønnlig gule eller brunrøde med fire små, svarte flekker. Hannen har et langt, oppoverbøyd, rødt, Y-formet horn i pannen og røde pigger på sidene av dette.

Levevis

Hannene bruker "hornene" sine til å kjempe om hunnene. Hver hann prøver å vippe motstanderen over på ryggen ved å presse hornet under ham.
Som hos de fleste andre Cetoniinae utvikler larvene seg i morken, død ved, og de voksne billene besøker gjerne blomster. Arten er knyttet til skog.

Utbredelse

Arten lever i Tanzania og den Demokratiske Republikken Kongo.
Synnøve Strigen

Teater, film og fjernsyn

Strigen begynte som danser og statist på Chat Noir og Det Norske Teatret. 
Hun fikk sin første filmrolle i Bedre enn sitt rykte (1955). 
Hun fikk mye oppmerksomhet for tittelrollen i Synnøve Solbakken (1957) og som «Sonja» i Reisen til julestjernen på Nationaltheatret i 1957 og 1961. Deretter hadde hun engasjementer ved Edderkoppen Teater, Oslo Nye Dukketeatret, Trøndelag Teater, Riksteatret og Sogn og Fjordane Teater. 
Synnøve Strigens egentlige teaterdebut (når unntas danse- og statistroller) var som «Viola» i Shakespeares komedie Helligtrekongersaften. Senere medvirket hun i en rekke teateroppsetninger, blant annet som «Mette» i Kierlighed uden Strømper, samt «Ingrid» og «Den Grønnkledte» i Peer Gynt.
I 1989 stod hun på scenen i Teater Ibsens teaterproduksjon Aslaug Vaa – 100 år, som markerte 100-årsjubileet for Aslaug Vaas fødsel. Tekstene i produksjonen var valgt ut av Strigen selv i samarbeid med komponist og musiker Guttorm Guttormsen.

Dukketeater

Fra 1962 til 1967 var hun dukkespiller ved Oslo Nye Teaters dukketeater, som var ledet av Julian Strøm. Hun var også en av dukkespillerne i «Julian Strøms dukketeater», en serie som ble sendt på NRK barne-TV i 1964.
Sokol Cikalleshi

Landslaget

Han ble tatt ut i Albanias EM-tropp til EM i Frankrike 2016.
Bodhipakkhiyādhammā

Bodhipakkhiyā dhammā (pali; også uttalt bodhipakkhikā dhammā og bodhapakkhiyā dhammā; sanskrit: bodhipakṣa dharma) er i buddhismen navnet på kvaliteter (dhammā) relatert til (pakkhiya) oppvåkning (bodhi). 
I paliskriftene er begrepet bodhipakkhiyā dhammā brukt om syv sett med kvaliteter som jevnlig nevnes av Gautama Buddha i Palikanonen.  Innenfor disse syv sett med kvaliteter forbundet med opplysning, er det totalt 37 individuelle kvaliteter (sattatiṃsa bodhipakkhiyā dhammā).
Disse syv sett med kvaliteter anerkjennes av både Theravādaskolen og Mahāyānabuddhister som komplementære fasetter i den buddhistiske vei til opplysning.
Skärplinge

Skärplinge er et tettsted i Tierp kommune i Uppsala län i landskapet Uppland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 673 innbyggere.
Nicolay Nissen Paus

Biografi

Han vokste opp i Drammen, der faren I.M. Pauss (1835–1907) var skipsreder. Hans oldefar Isaach Nicolai Nissen Paus, opprinnelig fra Kviteseid, hadde tatt borgerskap på Strømsø i 1809, og familien var på 1800-tallet virksom der som skipsførere og redere. Han var yngre bror av skipsreder og generalkonsul i Sydney Olav Pauss og av sin mangeårige forretningspartner Alf Paus. Kirurgen Nikolai Nissen Paus var hans fetter.
Han tok handelsskole og hadde studieopphold og praksis i England, Tyskland og Frankrike mellom 1902 og 1907. I 1909 ble han tatt opp som kompanjong i firmaet Paus & Paus, startet av broren tre år tidligere under navnet Helmer & Paus, og var direktør i firmaet 1917–1929. Firmaet var særlig aktivt innen engroshandel med tremasse og cellulose, senere også med kjemikalier, jern, stål og metaller. Firmaet flyttet i 1914 til Kongens gate 14 i Oslo og kjøpte hele denne bygården i 1920.
I 1920 overtok han sammen med broren nesten alle aksjene i A/S Den Norske Papirfiltfabrik, og var styremedlem og administrerende direktør fra 1921 til 1929. Av 500 aksjer tilhørte 499 brødrene Paus, mens en aksje tilhørte A/S Jarlsberg Paper Mills. Ved kongelig resolusjon 12. oktober 1923 fikk det engelske selskapet Porritts & Spencer Ltd. tillatelse til å overta aksjemajoriteten, men med den betingelsen at styrets flertall var norske statsborgere, og brødrene Paus fortsatte derfor å forvalte bedriften på vegne av det engelske firmaet. Nicolay Paus var også styremedlem i De Forenede Kemikaliefabrikker A/S i Sandvika fra 1921 til 1931.
I 1930 grunnla han firmaet Nicolay Paus A/S, som var aktivt som agenturfirma i stålbransjen og som hadde kontor i Øvre Slottsgate 17 i Oslo. Han hadde også en rekke andre verv i næringslivet.
Han ble gift 12. mai 1910 på Bygdøy med sin fjerne slektning (fars syvmenning) Else Margrethe Paus (f. 1885), datter av stålgrosserer og bankdirektør Ole Paus og Birgitte Halvordine Schou. De var foreldre til Fanny Paus (f. 1911), gift med ambassadør Henrik Andreas Broch, og Lucie Paus (f. 1917), gift med godseier Axel Løvenskiold. Han var morfar til godseier Carl Axel Løvenskiold (1942–1991) og oldefar til godseierne Fredrik Clarin Løvenskiold (f. 1978) og Carl Axel Løvenskiold (f. 1978). Han bodde i Huk aveny 28, senere i Solveien 83.
Han er begravet på Vestre gravlund.
Søylebein

Søylebeinet eller Columella er en liten knokkel i mellomøret som overfører lyd fra omgivelsene til sneglehuset hos krypdyr og fugler. Knokkelen er homolog med stigbøylen hos pattedyr. Den tilsvarende knokkelen hos amfibier kalles pars media plectra, men denne overfører bare lyd hos frosk og padder.

Utvikling og evolusjon

Søylebeinet dannes i den øvre halvdel av den 2. gjellebuen på fosterstadiet. Hos bruskfisk og beinfisk er dette en stor og tung knokkel kalt hyomandibula som holder overkjevebeinet fast til hjernekassa. Hos de første landvirveldyrene var søylebeinet på samme måte stor og tung og holdt sammen hodeskallen, og utviklet seg til å overføre lyd fra trommehinnen til det indre øret separat hos frosk og padder på den ene siden og krypdyr og deres etterkommere på den andre. Det er også mulig at denne utviklingen skjedde separat hos diapsider og synapsider, slik at søylebeinet som høreknokkel har skjedd tre ganger. Hos salamandere og ormepadder fyllet denne knokkelen fortsatt funksjon som støtte for overkjeven.

I medisin

Hos mennesker kan kunstige søylebein lages ved transplantasjon fra egent skjelett. Slike kunstige søylebein brukes som erstattning for stigbøylen ved ørekirurgi for å rette opp enkelet former for hørelsskader, som cholesteatoma eller ødelagte trommehinner.
Værhår

Værhår (vibrissae) er lange, stive hår som sitter på snutesidene (overleppen) hos pattedyr, men dyra kan også ha værhår over øynene og ellers rundt om på kroppen. For eksempel er det kjent at tigeren har fem ulike typer værhår. Disse er plassert på snuten, over øynene, på kinnene, på baksiden av dyrets forlemmer, og tilfeldig rundt om på kroppen. Også andre dyr enn pattedyr kan ha værhår.
Værhårene spiller en viktig rolle for dyrene når de skal føle seg frem, fordi de står i kontakt med svært følsomme nerveceller. Værhårene er festet til noen spesielle hårsekker som har erektilt vev. Ved blodfylling av disse sekkene kan værhårene reise seg.
Hajar

Etymologi

Navnet har usikker opprinnelse, men kan være dannet av et hebraisk ord som betyr «flukt».
Xiao (fløyte)

Xiao (kinesisk: 簫, pinyin: xiāo) er en kantblåst fløyte med opphav i Kina, vanligvis laget av bambus. Den har en historie som går tilbake til nesten 1000 år f. Kr.. En eldre versjon av fløyten antas å være forbilde til Japans shakuhachi. Den ble benyttet til meditasjonsmusikk av buddhistiske munker i Kina i 500 år før den ble tatt i bruk i Japan og videreutviklet.
Xiao har en myk og behagelig klang og egner seg vel for solospill. Den spilles gjerne sammen med strengeinstrumentet qin (også kalt guqin).
Jacopo Gastaldi

Liv og virke

Gastaldi stammet fra en piemontesisk adelsslekt. I 1539 flyttet Gastaldi fra Piemonte til Venezia, der han imidlertid slet med å hevde seg i konkurransen og ikke fant noen fast ansettelse. I Magistrato alle Acque foretrakk man å ansette byens egne borger, som for eksempel Cristoforo Sabbadino. Dermed viet han seg til fremstillingen av store oversiktskart, som var egnet for salg på det frie bokmarket, fremfor kartene over venetianske territorier og over Venezias lagune, som magistratene hadde mest behov for.
Fra rundt 1544 viet Gastaldi seg helt eksklusivt til kartografien. Han ble en av de aller første som konsentrerte seg om Den nye verden. Dette ble tydelig ved hans edisjon La universale descrittione del mondo innenfor rammene av Ptolemaios' Geographia og som ble publisert i 1548, og som han snferdiget seksti kart for. Av sisse kartene er 34 «tabulae novae», kart i mindre format, noe som gjorde atlaset mer bruksvennlig. Derutover skiftet han fra det inntil da dominerende tretrykk til kobberstikk. Med dette ble det mulig å gi kartene en vesentlig finere detaljeringsgrad. 
Jacopo Gastaldi arbeidet for det meste for forleggerne Nicolo Bascarini og Gianbattista Pedrezano, Men han påtok seg også oppdrag fra De tis råd. For dem utførte gabn freskokarter av Asia og Afrika for Dogepalasset, men også detaljrike karter over Terraferma og av lagunen. Oppdraget med afrikakartet, som han påtok seg den 6. mai 1549, gjaldt palassets Sala dello Scudo. Det kartet som tidligere hadde smykket dene salebn var blitt ødelagt ved en brann i 1483. Senere har denne salen fått tilnavnet  Sale delle Mappe (Kartenes sal). Den ble benyttet for audienser og mottagelser. For arbeidet mottok Gastaldi et honorar på 100 dukater, noe som var fem ganger så meget som hva en venetiansk arbeider i Arsenalet tjente. Da han av estetiske grunner utvidet kartenes fremstilling av de spanske områder i Amerika, ble honoraret fordoblet. Slik tilføyde gan områdene i Indie occidentali, som han oversatte til italiensk fra spanske bilder. Den 9. august 1553 fikk han i oppdrag å lage et tilsvarende asiakart.
I 1561 bidro Gastaldi til Girolamo Ruscellis Ptolemaios-utgave og bidro med et sjøkart og med to fremstillinger av jordens hemisfæreriFra  1561 til 1563 arbeidet han på sin Cosmographia universalis et exactissima iuxta postremam neotericorum traditionem. Dette verket viser verden i en oval projeksjon over en overflate på 90 x 182  cm. I hjørnene viser kartet henholdsvis to himmelglober og to jordglober. 
Ett av hans mest berømte kart er det over Italia, fra 1561.
Anthony Ujah

Ujah i LSK

Anthony Ujah skrev under med Lillestrøm etter å ha vært på prøvespill flere ganger. 19. februar 2010 skrev han under en fireårskontrakt. Ujah debuterte for LSK i seriekampen borte mot Aalesunds FK 14. mars 2010. Han scoret sitt første mål for Lillestrøm i seriekampen hjemme mot Tromsø IL 21. mars 2010. Han ble LSKs toppscorer i Tippeligaen i sin første sesong for klubben, altså 2010-sesongen med 14 fulltreffere. I tillegg scoret han 3 mål på 3 kamper i cupen 2010. I 2011 sesongen fulgte han opp med hele 13 mål på 12 kamper før han ble solgt til Mainz.

Ujah til Mainz

Den 24. juni 2011 ble det klart at Lillestrøm og Mainz hadde blitt enige om en avtale på 23 millioner kroner pluss fremtidige klausuler for Anthony Ujah.

Ujah i Mainz

Anthony Ujah debuterte for Mainz i 3. runde i UEFA Europa League kvalifiseringen mot Gaz Metan Medias den 28. juli 2011.
Debuten hans i den tyske Bundesligaen var den 13. august 2011 mot Freiburg. 
Han første mål i Mainz-trøya kom mot Stuttgart den 4. november 2011. Ujah skårte for øvrig to mål i denne kampen.
Gudene fra Olympos

Gudene fra Olympus (originalttittel: The Heroes of Olympus) er en serie med fantasybøker for ungdom skrevet av den amerikanske forfatteren Rick Riordan. Serien er en oppfølgerserie til Percy Jacksonserien. Serien består av fem bøker, utgitt fra 2010 til 2014.
Bøkene er basert på historier og myter fra gresk og romersk mytologi og som i Percy Jackson er prinsippet at de greske og romerske gudene lever skjult i vår tid.
Kilinochchi (distrikt)

Kilinochchi er et administrativt distrikt i Sri Lankas nordprovins. Hele området er befolket av tamiler, den nest største befolkningsgruppen i landet. 
Distriktet dekker et område på 1.279 km². Etter folketellingen i 2012 hadde distriktet 3&505&113510&113 510 innbyggere. I byen Kilinochchi (ca. 12.900 innbyggere) hadde bevegelsen Tamiltigrene sitt hovedkvarter (2005). Den ble erobret den 2. januar 2009 av den srilankiske regjeringshæren.
Kilinochchi-distriktet ligger sør for Jaffnalagunen og Jaffnahalvøya. Den har kyst mot vest mot Palkstredet og nord mot Jaffnastredet og såvidt også mot Bengalbukta i øst. I nord grenser distriktet mot Jaffna-distriktet, mot øst og sør mot Mullaittivu-distriktet, og mot sørvest mot Mannar-distriktet.
Den 26. desember 2004 ble distriktets østkyst rammet av tsunamier utløst av en rekke undersjøiske jordskjelv langs en linje fra vest for Sumatra til Andamanene. (Se Jordskjelvet i Indiahavet 2004).
Hardcore Gamer

Hardcore Gamer er et amerikansk videospilltidsskrift gitt ut av Steve Hannley. Det ble startet opp i 2005, og ga ut 35 utgaver før det ble til en nettside.
Josip Šimunić

Klubbkarriere

Šimunić ble født i Canberra. Foreldrene er av kroatisk opprinnelse, og er fra Kiseljak (nå i Bosnia-Hercegovina). Han begynte å spille for førstelaget til Melbourne Knights i sesongen 1995–96. I 1998 dro han til Tyskland for å spille for Hamburger SV.
Šimunić gikk til Hertha BSC Berlin i 2000.

Landslagskarriere

Han debuterte på Kroatias landslag i oktober 2001, i en vennskapskamp mot Sør-Korea 10. november 2001. Šimunić spilte ikke i noen av kvalifiseringskampene til VM 2002, men ble tatt ut i troppen for å erstatte den skadede Igor Tudor. Han spilte i alle tre av Kroatias kamper i Korea og Japan. Han har også spilt i EM 2004, VM 2006 og EM 2008.
Šimunić ble utvist i Kroatias siste gruppekamp under VM 2006 mot Australia. Etter å ha fått gult kort i det 61. minutt, viste dommeren Graham Poll ham det gule kortet eter en takling i kampens 90. minutt, men uten å vise ham av banen. Da kampen ble avblåst tre minutter senere, fikk Šimunić sitt «tredje» gule kort etter gjentatte protester mot dommeren, denne gangen fulgt av et rødt kort. Opprinnelig bokførte FIFA alle tre kortene, men fjernet senere det andre gule kortet (fra det 90. minutt). Dette førte til at Poll ikke fikk sjansen til å dømme flere kamper i dette verdensmesterskapet.
Bangel

Bangel er armbånd, vanligvis lavet av metall, tre, glass eller  plastikk. Det er tradisjonelle smykker som brukes av kvinner, for det meste i Sør-Asia i India, Nepal, Pakistan og Bangladesh. Det er vanlig å se en brud med flere bangel av glass på bryllupsdagen. Ifølge tradisjon er det slutt på hvetebrødsdagene når siste bangel går istykker. Bangel har en meget sterk tradisjonell verdi i hinduismen og det er umulig å tenke seg en gift kvinne med nakne armer. Såvel små jenter som gamle koner bruker bangel, type bangel etter tid og sted. Småjenter får bangel av gull eller sølv.
Bangel har mange : på nepali: चुरा Chura, på bengali: চুড়ি churi, på tamil: வளையல், på hindi: चूड़ी,  på marathi: बांगडी Bangadi, på telugu: గాజు og på urdu: چوڑیاں‎
Enkelte asiatiske menn går med en enkel bangel om håndleddet som kalles kada eller kara. Hos sikene, vil en far gi sin sønn en gullring, en kara, (stål eller jernbangel) og en mohra. Chooda er en type bangel som bæres av kvinner fra Punjab på bryllupsdagen. Det er et sett med hvite og røde bangel med innfelte stener. Etter tradisjon skal ingen kvinne kjøpe sine egne bangel, hun skal få dem i gave.

Historie

Under arkeologiske utgravninger over hele India er det funnet bangel—lavet av skjell, kobber, bronse, gull, agat, kalsedon etc.. En figur av en dansende pike, med bangel på venstre arm er gravd frem av arkeologer i Mohenjo-daro (2600 BC).
Andre tidlige eksempler på bangel i India omfatter eksempler av kobber fra utgravninger ved Mahurjhari og senere dekorerte bangel fra Mauryariket (322–185 f. Kr), og gullbangel fra det historiske Taxila (5. hundreår f.Kr.). Dekorerte bangel lavet av skjell er også gravd frem fra flere steder i Mauryan. Andre funn omfatter kobbernagler og gullblader.
Filippinenes ambassade i Oslo

Ansvarsområde

I tillegg til Norge betjener ambassaden Danmark, Finland, Island og Sverige. Det finnes også konsulater i nevnte land samt i Stavanger.
Regjeringens underutvalg

Regjeringens underutvalg er et internt organ i flere norske regjeringer som har vært koalisjonsregjeringer. Regjeringens underutvalg ble første gang opprettet etter at Kåre Willochs regjering ble utvidet fra en ren Høyre-regjering til en trepartiregjering i 1983. 
I regjeringen Willoch besto underutvalget av statsministeren, finansministeren og lederne for Senterpartiets og Kristelig Folkepartis regjeringsfraksjoner. Også Jan P. Syses regjering (1989–1990) hadde tilsvarende sammensetning av regjeringens underutvalg. I Kjell Magne Bondeviks første regjering besto underutvalget av statsministeren, finansministeren samt de tre partilederne for Sp, KrF og Venstre.
I Jens Stoltenbergs andre regjering etter Stortingsvalget 2005 med Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti består Regjeringens underutvalg av statsministeren og de fremste representanter for de øvrige to partiene. SV var inntil 23. mars 2012 representert ved partileder Kristin Halvorsen. Hun ble da erstattet med nestleder Bård Vegar Solhjell etter å ha gått av som partileder og nyvalgt partileder Audun Lysbakken ikke lenger satt i regjering. Senterpartiet var først representert ved partileder Åslaug Haga, deretter fungerende leder Lars Peder Brekk og dernest Liv Signe Navarsete etter at hun ble valgt til leder i september 2008. Underutvalget blir omtalt som den viktigste ikke-konstitusjonelle forsamlingen.
Abattoir Blues/The Lyre of Orpheus

Abattoir Blues/The Lyre of Orpheus er det 13. studioalbumet til Nick Cave and the Bad Seeds, utgitt i 2004.
Gustav Simon

Tidlig liv

Gustav Simon ble født den 2. august 1900 i Malstatt-Burbach, som nå er en del av Saarbrücken. Hans far var en jernbanefunksjonær, som også eide små landbruksarealer på Hunsrück. Simon gikk på en Volksschule i Saarbrücken, og deretter gjennomgikk trening for å bli skolelærer i Merzig. Selv om han fikk sitt diplom kunne han ikke finne en undervisningsjobb, og bestemte derfor å forfalske sitt Abitur, mens han i mellomtiden arbeidet ved jernbane og i tollen. Etter å ha mottatt sin Abitur studerte han økonomi ved  Johann Wolfgang Goethe-universitetet i Frankfurt am Main, med planer om å bli en lærer innenfor dette faget. Etter å ha fullført sine studier i 1927 underviste han i Völklingen. Før året var omme forlot han skolen og begynte han på sin hovedbeskjeftigelse med å arbeide for det nasjonalsosialistiske tyske arbeiderparti.

Karriere innenfor NSDAP

Siden 1923 hadde Simon vært medlem av et völkischen Hochschulgruppe i Frankfurt. Den 14. august 1925 meldte han seg i partiet, og ble dermed en av de «gamle kjemperne» («Alte Kämpfer») som senere ble dekorert med det gyldne partiemblemet. Kort tid etter at han ble medlem av NSDAP grunnla Simon Hochschulgruppe Frankfurt som en del av Den Nasjonalsosialistiske Tyske Studentorganisasjonen. I 1927 ble han valgt av flertallet av studentene til å bli den nasjonalsosialistiske presidenten i studentstyret. 
Ikke bare var han allerede aktivt for nasjonalsosialistene da han studerte, men opprettet dessuten flere nye partigrupper (Ortsgruppen) i Hunsrück. 
Ved starten av 1928 steg Simon raskt partiet hierarki. I 1928 ble han NSDAPs distriksleder (Bezirksleiter) for Trier-Birkenfeld, og i 1929 ble han også distriktsleder for Koblenz-Trier, samt et medlem av Rhinlands provinsielle Landtag. I 1930 ble han medlem av Riksdagen for valgdistriktet Koblenz-Trier. Den 1. juni 1931 utnevnte Adolf Hitler ham til Gauleiter av det nyopprettede Gauet Koblenz-Trier. I motsetning til nesten alle de andre Gauleiterne var ikke Simon medlem av hverken SA eller SS, men av Det nasjonalsosialistiske motorkorps (Nationalsozialistisches Kraftfahrerkorps eller NSKK).
Wenquan

Wenquan eller Arixang (kinesisk: 温泉县; pinyin: Wēnquán Xiàn; uigurisk: ئارىشاڭ ناھىيىسى / Arişang Nahiyisi) er et fylke i det autonome prefektur Bortala i den autonome region Xinjiang i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var på 71 758 innbyggere i 1999.

Kulturminner

Arixatesteinmenneskegravene (Arixiate shiren mu), tujue-graver fra Sui- og Tang-dynastiets tid, ble i 2006 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Al-Tûsi

Liv og virke

Nasir al-Din Tusi begynte sine studier i ung alder. I Hamadan og Tus studerte han Koranen, hadith, shi'amuslimsk jurisprudens, logikk, filosofi, matematikk, medisin og astronomi.
Han mistet sin far tidlig. I pakt med farens ønsker for ham, tok han sin utdannelse svært alvorlig og reiste vidt og bredt for å lære av aktede lærde og tilegne seg den viten som rettleder mennesker til den neste verdens lykke.
Han flyttet til Nishapur for å studere filosofi under Farid al-Din Damad og matematikk under Muhammad Hasib. Han møtte også Farid al-Din 'Attar, den sufimester som senere ble drept av de mongolske erobrere, og hørte på Qutb al-Din al-Misris forelesninger.
I Mosul studerte han  matematikk og astronomi under Kamal al-Din Yunus (død 639/1242). Senere korresponderte han med Sadr al-Din al-Qunawi, svigersønn til Ibn al-'Arabi, og det synes som om mystisismem, slik den ble forkynt av sufiene, ikke hadde særlig tiltrekning på ham. Så snart han fant passende anledning til det, utviklet han en egen håndbok for filosofisk sufisme i form av en liten bok kalt Awsaf al-Ashraf.
Med støtte fra khan Hülegü etablerte han i 1259 Maragha-observatoriet ved Maragheh. Hans studier av planetenes bevegelser ble oppsummert i verket Zij-i Ilkhani («de ilkanske tabeller») Hans studier førte også til teorien om tusi-par. Innenfor matematikken studerte han også tangenssetningen og skrev fembindsverket Kitāb al-Shakl al-qattāʴ om trigonometri. Innenfor biologi drøftet han i verket Akhlaq-i-Nasri («nasireisk etikk») en teori om artenes utvikling.
Han skal ha skrevet om lag 165 bøker, på både arabisk, persisk og tyrkisk. Blant titlene kan nevnes Al-Tadhkirah fi'ilm al-hay'ah – en personlig bok om astronomisk virksomhet, al-Risalah al-Asturlabiyah – en veiledning til astrolabium, en kommentar til Avicennas Isharat, foruten bøker om mineralogi, medisin og kommentarer til klassiske greske naturvitere.
Teologisk sett tilhørte Nasir ismailittene. Han vokste opp i en familie tilknyttet tolvertradisjonen, og konverterte selv til ismailittene etter studier. Han skrev flere bøker om trosspørsmål. Han var skeptisk til sufismen, og skrev sin egen versjon av en «filosofisk sufisme» i Awsaf al-ashraf.
En småplanet (10269 Tusi) og et krater på månens sørlige halvkule er oppkalt etter ham. Det samme er et teknisk universitet i Teheran og et observatorium i Şamaxı i  Aserbajdsjan.