google/wiki40b huggingface dataset:
Ideer om frihet

Ideer om frihet var et norsk liberalistisk idetidsskrift som utkom i tidsrommet 1980–2000, under devisen «et skandinavisk tidsskrift for den frie tanke og det frie marked».
Noen av skribentene bak tidsskriftet var Hans Chr. Garmann Johnsen, Jan Sommerfelt Pettersen, Sigmund Knag og Lars Peder Nordbakken. Senere kom det til andre skribenter som sf-forfatteren Øyvind Myhre, den senere Fremskrittspartiet-politikeren Tor Geir Høien, Jan Arild Snoen og Bent Johan Mosfjell.
John Dillinger

Historie

Allerede som 22-åring ble han idømt en lang fengselsstraff for forbrytelser som han hadde begått. Da han slapp ut etter endt soning samlet han en bande og utførte en rekke bankran, plyndring av våpenlager og mord. I 1934 drepte han en fangevokter og klarte å flykte fra fengsel. Igjen samlet han en bande og la ut på et nytt forbrytertokt som omfattet flere bankran. Det ble utlovet en belønning på $10 000 for Dillingers hode eller $5 000 til den som kunne gi informasjon som førte til at han ble pågrepet. Det førte til at et enormt oppbud av politi, et av de største i USAs historie, var på jakt etter ham. Til tross for dette klarte han i flere måneder å unnslippe lovens lange arm.

Død

22. juli 1934 ble han skutt av FBI-agenter da han kom ut fra et kinolokale i Lincoln Park-området i Chicago. Der hadde han sett filmen Manhattan Melodrama sammen med venninnen Polly Hamilton og Ana Cumpanas (alias Anna Sage). Anna Sage kom opprinnelig fra Romania og var en horehusmadam som stod på listen til å bli utvist fra USA. Hun hadde fått til en avtale med Purvis og FBI om at dersom hun sørget for at de kunne arrestere Dillinger, skulle hun ikke sendes ut av landet. Anna Sage hadde avtalt med agent Melvin Purvis at hun skulle ha å seg en kjole som var oransje og hvit, lyset gjorde at denne så mer rød ut og dermed var inntrykket av at «kvinnen i rødt» var forrærederen. Hun hadde denne kjolen for å være lett gjenkjennelig i folkemengden. Da Dillinger, Hamilton og Sage forlot kinoen den kvelden, ga Purvis, som stod ved døren et signal om at Dillinger kom ut. Han gjorde dette ved å tenne en sigar. Dillinger snudde på hodet og stirret rett på Purvis da han kom gående ut, kikket over gate, tok noen skritt frem, og grep etter pistolen sin og løp inn i et smug ved siden av teatret. Dillinger ble skutt i ryggen og drept. Dagen etter ble det funnet en epitaf skrevet av en ukjent med kritt på veggen i smuget der Dillinger hadde løpt:
Stranger, stop and wish me well,
Just a prayer for my soul in Hell.
I was a good fellow, most people said,
Betrayed by a woman all dressed in red.
Fremmede, stopp og ønsk meg vel,
Bare en bønn for min sjel i helvete
Jeg var en bra kar, det sa de fleste,
Forrådt av en kvinne i rødt.
Selv om Sage hadde holdt ord og «gitt» FBI Dillinger, ble hun deportert til Romania i 1936 der hun døde elleve år senere.
John Dillinger ble gravlagt på Crown Hill Cemetery i Indianapolis. Gravstenen hans er ofte blitt vandalisert av suvenirjegere som tar med seg biter av den som minne.
Bjæverskov

Navn og etymologi

Bjæverskov omtales ca 1190 som Byauerscog, som betyr «beverskogen». Bjæverskov har gitt navn til Bjæverskov herred i Præstø amt.

Geografi og klima

Byen ligger ca 30 meter over havet. Gjennomsnittstemperaturen er 8,2°C gjennom året, med gjennomsnitt i juli og august på 16,6°C som de varmeste månedene og 0°C i februar som den kaldeste måneden. Gjennomsnittlig nedbør er 602 mm, og den tørreste måneden er februar med 31 mm og den våteste er juli med 64 mm gjennomsnittlig nedbør.

Historie

Bjæverskov kirke er fra 1100-tallet. I middelalderen lå det en hovedgård like vest for kirken. Køge Museum foretok i 1999 en arkeologisk utgravning på stedet, og fant helt uventet «Bjæverskovskatten», en gryte full av mynter og smykker fra omkring 1254-1259. Denne skatten ligger i dag i Køge Museum.
I 1898 beskrives Bjæverskov slik: «Bjeverskov, ved Landevejen, med Kirke, Skole og Andelsmejeri (Fuglebæk)». Andelsmeieriet lå 1,5 km sørvest for landsbyen. 
Bjæverskov fikk jernbanestasjon]] på Køge-Ringsted Banen (1917-63), 1,5 km sørøst for kirkelandsbyen, for å også kunne betjene nabolandsbyen Lidemark. Bjæverskov fikk aldri noe stasjonsbypreg, og byens kraftige vekst begynte først for alvor på 1970-tallet, med bygging av store eneboligområder, som har gjort at den gamle landsbyen og bebyggelsen ved den tidligere stasjonen har vokst sammen. Stasjonsbygningen er bevart i Smedevej 5. Jernbanelinjen er bevart på en 1,5 km lang asfaltsti fra Lidemarksvej mot nordøst i retning av Vemmedrup og en 1 km lang grussti fra Skovbohallen mod sørvest til Vollerslevvej, der jernbanen fra 1929 hadde en holdeplass som het Bjæverskov Mølle.

Bjæverskov i dag

Skovboskolen har i underkant av 500 elever. Barnehagen heter Guldminen. Skovbohallen eies av Skovbohallerne, som også eier Boruphallen og Ejbyhallen. Av næringsliv kan nevnes William Cook Europe ApS, som produserer medisinsk utstyr, travbanen Skovbobanen, næringsmiddelprodusenten Nutana og dyreparken Pangea Park.
Det portugisiske språks museum

Det portugisiske språks museum (portugisisk: Museu da Língua Portuguesa) er et interaktivt museum om det portugisiske språket beliggende i byen São Paulo i Brasil. Museet holder til stasjonsbygningen Estação da Luz i Luz-distriktet i byen. Det ble grunnlagt av det kulturmyndighetene i São Paulo i samarbeid med Roberto Marinho-stiftelsen, og kostet rundt 37 millioner reais, tilsvarende om lag 116 millioner kroner.
Museets intensjon er å skape et levende senter hvor besøkende kan lære og bli overrasket over uvanlige og ukjente aspekter av sitt eget språk. Dernest ønsker museets ansatte at «det skal være et museum hvor offentligheten har tilgang til ny kunnskap og refleksjon», som det uttrykkes på museets nettside. Museets målgruppe er hele den brasilianske befolkningen, som er satt sammen av folk fra mange ulike regioner og sosiale bakgrunner og som tidligere ikke har hatt muligheten til en bredere forståelse av språkets opphav, historie og fortsatt pågående utvikling.
Sukiyaki (sang)

Om sangen

«Ue o Muite Arukō'» ble første gang fremført på japansk fjernsyn i 1961 og ble raskt en stor slager i hjemlandet. Det internasjonale gjennombruddet kom i 1963, da Louis Benjamin, sjefen for det britiske plateselskapet Pye Records, besøkte Japan. Under oppholdet hørte Benjamin «Ue o Muite Arukō'» flere ganger og bestemte seg for å gi ut sangen i Storbritannia. For å gjøre sangtittelen enklere å huske og uttale for europeere og amerikanere, ble tittelen endret til «Sukiyaki» – navnet på en japansk gryterett.
Først ble «Sukiyaki» utgitt som en instrumentalsang med Kenny Ball and His Jazzmen. Da denne ble en hit, ga platemerket His Master's Voice (HMV) ut originalsangen som nådde en sjetteplass på den britiske singellisten. Suksessen banet vei for utgivelser ellers i Europa og i Nord-Amerika. Sangen ble en stor salgssuksess i hele Vesten, og den toppet den amerikanske Billboard-listen i tre uker i juni 1963. Også i Norge gikk «Sukiyaki» til topps på VG-lista og toppet listen syv uker på rad. 
Den internasjonale suksessen førte til at sangeren Kyu Sakamoto dro på verdensturné fra sommeren 1963 til vinteren 1964, blant annet besøkte han USA, Tyskland og Sverige, og han deltok i en rekke amerikanske tv-show, blant annet The Steve Allen Show.

Teksten

Tekstforfatteren Rokusuke Ei skrev teksten på vei hjem fra en studentdemonstrasjon i Japan. Studentene hadde demonstrert mot fortsatt amerikansk militært nærvær i Japan, men møtte liten forståelse for sine synspunkter. I frustrasjon over ikke å ha nådd frem med protestene, skrev han teksten til «Ue o Muite Arukō'». Den handler om en mann som kikker opp mens han går, så ikke tårene hans skal falle. Teksten har imidlertid ingen direkte referanser til demonstrasjonen og kan derfor også tolkes som en sang om tapt kjærlighet.
Da sangen skulle lanseres i Europa og Nord-Amerika i 1963, ble tittelen endret til «Sukiyaki». Sukiyaki er egentlig en japansk gryterett og har ingen forbindelse til teksten – annet enn å være et japansk ord. De vestlige plateselskapene valgte imidlertid «Sukiyaki» fordi det var kort, fengende og enkelt å uttale for utlendinger. I tillegg var det gjenkjennelig som et japansk ord. Magasinet Newsweek sammenlignet tittelbyttet som om japanerne skulle ha endret tittel på sangen «Moon River» til «Biffgryte».

Andre versjoner

Sangen har siden blitt spilt inn av en rekke andre artister og med andre tekster, blant annet på engelsk.
Palace Theatre (London)

Palace Theatre er teater i London, mest kjent for sine store musicalproduksjoner. Det ligger i Shaftesbury Avenue, nær Charing Cross Road.
Teatret ble bygd i 1891 som Royal English Opera House, og det var eierens intensjon at det skulle bli en scene for engelsk opera. Ideen viste seg å være for ambisiøs, og teateret ble i stedet en music hall – Palace Theatre of Varieties.
Siden 1960 har Palace Theatre spesialisert seg på store musicaloppsetninger som gjerne er blitt spilt i årevis: Sound of Music (1961–1967), Jesus Christ Superstar (1972–1980) og Les Miserables (1985–2004).
I 2003 ble Palace Theatre kjøpt av komponisten Andrew Lloyd Webber, som har lagt ned et betydelig arbeid med å restaurere teateret og tilbakeføre det til sitt opprinnelige utseende.
Sentrum Scene

Sentrum Scene er et innendørs konsertlokale på Arbeidersamfunnets plass i Oslo som eies av Olav Thon Gruppen, og leies av Auditorium AS som også driver Rockefeller/John Dee. Sentrum Scene har med plass til ca. 1750 tilskuere, fordelt på gulvet og en balkong med seter, større kapasitet enn Rockefeller. Det er også mulig å bare ha sitteplasser, da rommer lokalet ca. 1 000 personer. Sentrum Scene var Sentrum kino fra 1940 til 1988 før den ble åpnet som konferansesenter høsten 1992, og som konsertscene i 2005.
Keith Jarrett

Musikk

Han debuterte i 1965 sammen med Art Blakeys Jazz Messengers. I den følgende tiden spilte han i treblåseren Charles Lloyd quartet hvor han traff trommeslager Jack DeJohnette som senere ble en fast musikalsk partner; kvartetten som forøvrig hadde Cecil McBee på bass, var ved Moldejazz 1966.  Jarrett opptrådte i Mo i Rana i 1969. Dette var en del av en turne i Nord-Norge,  som også omfattet Harstad og Tromsø,  og han ble også foreviget av NRK TV i forbindelse med denne turneen. Etter at Charles Lloyd quartet ble oppløst spilte han en tid med Miles Davis, et band som gjestet  Chateau Neuf den 9. november 1971, en konsert som ble vist i NRK året efter.  Jarret gjestet Moldejazz i 1972 og 1973. Fra 1971 til 1976 spilte han sammen med Dewey Redman, Charlie Haden og Paul Motian i «The American Quartet».  Fra  1974 spilte han med Jan Garbarek sax, Palle Danielsson bass og Jon Christensen trommer, i «The European Quartet» (også kjent som «Belonging-kvartetten»). De ga ut «Belonging» i 1974, «My Song» i 1977 (innspilt i Talent studios), og tre liveplater «Nude Ants» fra Village Vanguard i New York City 1980 og senere  «Personal Mountain» og «Sleeper» fra Tokyo-konserten i 1979 (alt utgitt på det tyske ECM (plateselskap) ). Utgivelsen «The Köln Concert» (ECM 1975) er historiens mest solgte solopianoplate uansett sjanger med 3,5 millioner solgte plater. Han opptrådte i november 1977 på Club 7 si spesialuke. I 1983 dannet han en trio sammen med Gary Peacock og Jack DeJohnette, denne var ved Moldejazz i juli 1986 og på Oslo Konserthus i oktober 1989, der konsertopptaket  resulterte i  «Standards in Norway» på ECM i 1995. Ved siden av arbeidet med gruppene har han hele tiden laget musikk solo, og også innspillinger av klassisk musikk. Ikke uventet mottok han i 2003 den svenske Polarprisen.

Personlig

Fra 1996 til 1998 var han rammet av kronisk utmattelsessyndrom. Utgivelsen "A Melody At Night With You" ble spilt inn mot slutten av dette sykdomsoppholdet, og tittelsporet er til ære for Jarretts daværende kone, som hadde stått av sykdommen med ham.
Irlam

Beskrivelse

Irlam var i middelalderen kjent som Irwellham og var et utenforliggende område av Chat Moss, et stort myr- og torvområde som strakte seg langs elven Irwell. Det ble gjort arbeid på 1800-tallet for drenere store deler av Chat Moss for at jernbanen mellom Liverpool og Manchester kunne bli fullført i 1829. Irlam var imidlertid bare en liten landsby fram til jernbanen Cheshire Lines ble bygget og Irlam jernbanestasjon ble åpnet i 1873. I 1984 ble Irwell regulert slik at dens vann ble forent med Manchesters skipskanal, noe som stimulerte vekst i Irlam som en innenlandshavn. Irlams urbane distrikt ble etablert samme år og ble styrt deretter av sitt eget distriksråd inntil det ble nedlagt i 1974 og og innlemmet i det nye bydistriktet Salford.
Gjennom en stor del av 1900-tallet var stålproduksjonen ved Lancashire Steel Corporation (senere British Steel) den dominerende virksomheten i Irlam. Rasjonalisering og konsentrasjon av stålproduksjonen til færre, men større stålverk medførte at innen 1979 hadde all stålproduksjon i Irlam opphørt. Det tidligere stålverket er i dag Northbank Industrial Estate, hvor de fleste arbeidsplassene i byen fortsatt finnes. En stor del av innbyggerne er dog pendlere til virksomheter andre steder i Stor-Manchester.
Den nordlige halvparten av Irlam er fortsatt ubebygd, og er den største jordbruksområdet innen Stor-Manchester. Den sørlige delen består hovedsakelig av boligområder.
Homobevegelsen

Homobevegelsen eller LHB(T)-bevegelsen er de personer og organisasjoner som samler homofile og bifile (og i enkelte tilfeller transkjønnede) personer og kjemper for og verner om deres interesser, og kjemper mot homofobi og heteronormativitet i samfunnet.
Bevegelsen hadde sin opprinnelse i Berlin på 1920-tallet, og også i amerikanske storbyer som San Francisco og New York.

Homobevegelsen i Norge

I Norge er de største organisasjonene LLH og Skeiv Ungdom. Flere store politiske partier har også sine egne homonettverk, for eksempel Homofile og lesbiske sosialdemokrater. I noen av de største byene i Norge finnes det egne studentorganisasjoner for LHBTS-studenter, blant annet Skeive Studenter i Bergen.
Den organiserte homobevegelsen i Norge startet opp i 1950 med Det norske forbundet av 1948 (DNF-48). Homoseksuelle handlinger mellom menn var på denne tiden forbudt i Norge ved straffelovens paragraf 213, og mange av medlemmene levde ut sin legning i skjul. En av de som var åpne om sin legning var Karen Christine (Kim) Friele, som ble leder for DNF-48 i 1966. I 1972 ble homofili avkriminalisert.
I 1976 ble Arbeidsgrupper for Homofil Frigjøring startet. De fleste medlemmene her tilhørte den politiske venstresiden. I 1933 ble organisasjonene samlet i Landsforeningen for lesbisk og homofil frigjøring (LLH). I 2016 skiftet foreningen navn til Fri – foreningen for kjønns- og seksualitetsmangfold.
Blant den norske homobevegelsens viktigste seire er avkriminalisering av homofili i 1972, partnerskapsloven av 1993 og den kjønnsnøytrale ekteskapsloven av 2008.
22. MTB-skvadron

22. MTB-skvadron var en avdeling i den Kongelige Norske Marine bestående av 6 MTBer i Hauk-klassen. Avdelingen hadde et personell på ca. 150 personer.
I 2004 reddet 22. MTB-skvadron den motorhavarerte HSD-fergen M/F «Vikingen» fra å gå på grunn.
I november 2006 ble 22. MTB-skvadron en del av UNIFIL II – et maritimt FN-bidrag i kystområdet utenfor Libanon som skulle forhindre våpensmugling i området. Fartøyene ble stasjonert i Limassol på Kypros.
Jutta av Danmark

Sankta Agnete kloster

Som kongsdatter hadde Jutta krav på å få krongods i arv, men regjeringskretsen omkring det nye kongepar, lot Jutta anbringe i Sankta Agnete kloster i Roskilde, hvor hennes lillesøster Agnes allerede var abbedisse. Jutta ble ansett for å være klokere og mere moden enn søsteren, og overtok derfor stillingen som klosterets forstander. Det kan ha vært så som så med frivilligheten hva de to prinsessers klosterløfte angikk. Kort før sin død i 1282, følte i hvert fall enkedronning Margarete Sambiria grunn til å erklære, at hun intet ansvar hadde hatt for prinsessenens handlinger, og at de frivilligt hadde valgt å ta sløret. De to søstrene har dog tilsynelatende ikke trivdes med klosterlivets askese og seksuelle avholdenhet, for omkring 1270, bryter de ordensløftet og flykter fra klosteret, hvilket vakte oppsikt i samtiden.

Affære med sin svoger

Jutta besøker deretter søsteren Sophie i Sverige, og innleder ifølge den svenske rimkrønike, et forhold til sin svoger Valdemar Birgersson. Den nye priorinne i klosteret i Roskilde klager til paven, og de svenske stormenn tvinger siden kong Valdemar til å foreta en botsreise til Rom. Paven skriver til erkebiskopen i Lund, at han skal la Jutta bannlyse offentlig på alle søn- og helligdager, og iøvrig skal man unngå samvær med henne.
Etter disse hendelser er Jutta igjen i Danmark, hvor hun er innblandet i tvister omkring sitt jordegods. Hun strides både med Agneteklosteret – som nekter henne å ta tilbake det hun tidligere har skjenket – samt med kongen, Erik Klipping. Til sist påbød en Danehoffsdom fra 1284 kongen å utlevere arven til samtlige av kong Erik Plogpennings døtre. Dermed mottok Jutta en hel del gods, men fikk ikke meget glede av det, da hun døde samme år.
Lona Gyldenkrone

Biografi

Hun var datter av kjøpmann Anders Gulowsen og Nanna Dithlovine Cecilie Gabrielsen. Hun var elev av fru Pauline Viardot, debuterte i 1876 på Kungliga Operan i Stockholm som Mathilde i Rossinis Wilhelm Tell og gikk samme høst over til operaen på Christiania Theater, hvor hun hadde hovedpartier i Faust, Figaros bryllup, Tannhäuser m.fl. 
I årene 1879–82 var hun ansatt ved hoffoperaen i Schwerin. Videre sang hun i Polen og på tsarens oppfordring, både i Moskva og i St. Petersburg. Etter sitt giftemål med den danske legasjonssektretær baron Emil Gyldenkrone (1838–1902) den 27. august 1882, trådte hun tilbake og bodde siden i Danmark.  
Hun hadde en sterk scenepersonlighet og ble etter sin avgang en høyt skattet pedagog i København. I 1872 ble baronesse Gyldenkrone malt av Peter Nicolai Arbo. 
Hun døde den 29. mai 1934 i København og ble bisatt i Oslo.
Homophileurus luedeckei

Utseende

En middelsstor (gjerne 25-30 millimeter), nokså bred, blankt svart hornbille. Hos denne slekten er pronotum mye bredere enn langt, med en bred og dyp midtfure, hvelvet og blankt. Denne arten skiller seg fra nære slektninger på en bredere kroppsform, hannen har to framtsikkende horn på pronotum og to ganske lange, krumme horn i pannen og svært spiss "snute". Pronotums forkant har kraftig mikroskulptur og noe gulaktig bestøvning, for øvrig varierer punkteringen på pronotum mye, med tett punkterte og glatte partier. Dekkvingene har grove og sterke punktstriper.

Levevis

Larvene utvikler seg trolig i reirene til termitter, dette gjelder trolig for hele slekten Homophileurus . De lever av termittene og det er sannsynlig at de kan gjøre betydelig skade på koloniene. De voksne billene kan også finnes inne i termitt-tuene, de flyr også om natten og kommer gjerne til lys. Arten lever mest i fuktig, tropisk skog mellom 100-1000 meter over havet

Utbredelse

Arten er kjent fra Mexico og El Salvador.
Vangengejmbreen

Vangengejmbreen er en isbre i Wohlthatmassivet i Dronning Maud Land. Den er om lag 15 kilometer lang og drenerer østsiden av Mentzelfjellet i Gruberfjella. Den strømmer i nordlig retning mot Sjøhausen.
Breen ble oppdaget og fotografert fra fly av den tyske antarktisekspedisjonen 1938–39 under ledelse av Alfred Ritscher. Detaljert kartlegging ble utført av norske kartografer basert på undersøkelser og flyfotografering gjennomført under den norske antarktisekspedisjonen 1956–60. Den ble ytterligere kartlagt av en sovjetisk ekspedisjon i 1960–61 som navnga den etter den sovjetiske meteorologen Georgij Vangengejm (1886–1961).
Kentsa gasskraftverk

Kentsa gasskraftverk er et varmekraftverk i området Kocaeli i det nordvestre Tyrkia. Det har en installert produksjonskapasitet på 120 MW, fordelt på en blokk med 2+1 gassturbiner, levert av General Electric ABB og Alstom. Anlegget har tørr-kjøling.
Anlegget ble påbegynt omkring 1997 og stod ferdig i 2002. Brenselkilden er naturgass. Operatør er energiselskapet Enerjisa Enerji Uretim  AS.
Marius Müller

Karriere

Müller bestemte seg tidlig for at han skulle bli gitarist. Han begynte å spille gitar da han var fem år, og som niåring var han på sommerferie på Sjusjøen ved Lillehammer da han fikk høre «The Wind Cries Mary» med Jimi Hendrix på jukeboksen på hotellet, «en sanseopplevelse som gjorde at jeg bestemte meg for å gjøre noe med livet mitt», sa han senere i et intervju med Aftenposten.
Tolv år gammel startet han sitt første band sammen med kamerater, og de øvde i et bomberom i en blokk på Manglerud der han vokste opp. 16 år gammel og rett fra ungdomsskolen ble han profesjonell gitarist (senere også låtskriver) da han svarte på en annonse fra et fransk band; Jackson Quintet, som skulle turnere i Nord-Norge. I de neste 24 årene jobbet han som musiker, komponist, plateprodusent og programleder i radioen og på TV.
Etter turneen med det franske bandet begynte han i bandet Scantunes, videre til Oslo-bandet Alexandria, Salt&Pepper Band og så Jahn Teigen, Alex og Olav Stedje. Han var også medlem i Lava før han begynte som soloartist. Solodebuten skjedde i 1981 med albumet Den du veit.
På slutten av 80-tallet dannet han Funhouse, som ble bandet hans fram til hans død.
Parallelt med Funhouse hadde Müller sin solokarriere, og han ga blant annet ut instrumentalalbumet Seks i 1995. Han jobbet også som studiomusiker, produsent og komponist og komponerte blant annet filmmusikk til filmer som Veiviseren, Hard Asfalt og spiller tittellåten i Prima Veras Soga om Olav den hellige. Han vant Gammleng-prisen som studiomusiker i 1985. 
Våren 1996 var han en av programlederne i radioprogrammet Herreavdelingen på NRK P3.
Müller døde av et illebefinnende den 14. mars 1999, mens han kjørte bil på Østre Aker vei på Alnabru i Oslo. Han etterlot seg en samboer og en datter.
Hong Kong Disneyland Resort

Hong Kong Disneyland Resort består av temaparken Hong Kong Disneyland og to hoteller. Parken åpnet 12. september 2005 og er den tredje Disney-parken som er åpnet utenfor USA. Det er også den minste av alle Disney-parkene, og den eneste som består av bare én park. Disney eier 48 % av Hong Kong Disneyland, mens de resterende 52 % eies av myndighetene i Hong Kong. Siden åpningen i 2005 og frem til desember 2010 har parken hatt mer enn 25 millioner gjester. 
Parken er bygget etter samme modell som den originale Disneyland i California og er delt inn i fire soner: «Main Street, U.S.A.», «Fantasyland», «Adventureland» og «Tomorrowland». Tre nye soner er under utbygging, og den første av dem er planlagt å åpne mot slutten av 2011. Torneroseslottet i Hong Kong Disneyland er den eneste kopien av originalen i California, de andre parkene i verden har valgt å bygge helt andre versjoner. 
Hong Kong Disneyland ligger mellom Hongkong by og Hongkong internasjonale lufthavn, og det tar 23 minutter med tog fra flyplassen til parken. Hong Kong Disneyland er derfor lett å besøke for reisende som har noen timers stopp i Hongkong.
The Black Keys

Historikk

Bandnavnet stammer fra en psykotisk billedkunstner i hjembyen som hadde det med å bruke uttrykket «black keys» (dvs «svarte tangenter»). Black Keys sammenlignes ofte med  lo-fi-duoen The White Stripes, som slo gjennom rett før dem.
Debutalbumet, The Big Come Up (2002), ble spilt inn med enkle opptaksmetoder i Carneys kjeller, så sounden er røff og blues-rock-aktig. 
De neste årene turnerte bandet små klubber og musikkfestivaler, og ga ut flere album. Etterhvert bygde de opp en solid solid fanbase. Det tredje albumet, Rubber Factory (2004) fikk mye positiv omtale som førte til platekontrakt med Nonesuch Records i 2006. De første fire albumene var produsert i primitive  studioer, men det femte,  Attack & Release (2008), ble spilt inn i et profesjonelt studio med den innleide produsenten Danger Mouse som duoen senere samarbeidet mye med senere. 
Det kommersielle gjennombruddet kom med Brothers (2010), som medregnet singelen «Tighten Up» vant tre Grammy Awards. Oppfølgeren El Camino (2011) kom som nummer to på Billboard Hot 200-lista.
Per oktober 2011 har The Black Keys solgt over 2 millioner album i USA.