google/wiki40b huggingface dataset:
Sumeriske skrifter

Sumeriske skrifter er en bok i Bokklubbens serie Verdens Hellige Skrifter, redigert av Jens Braarvig og utgitt i 2006. Boken inneholder tekster fra sumerisk mytologi.
Sumerisk mytologi oppsto i oldtidsriket Sumer, en av de eldste sivilisasjonene vi kjenner. De religiøse forestillingene var lenge knyttet til den enkelte bystat, og hver av de største gudene er knyttet til sin by. Etter hvert som Sargon samlet bystatene til ett rike ca 2 300 f.Kr. utviklet det seg også en enhetlig gudeverden, hvor gudene står i relasjon til hverandre.
Hovedguden An er en tilbaketrukket gud uten noen aktiv kult. Sammen med Nammu har han sønnene Enlil som er den utøvende herskerguden, og Enki som er vannets og visdommens gud, og den som skapte menneskene. Enlils hustru er Ninlil. Måneguden Nanna-Suen var en viktig guddom, som representerte renselse og renhet. Han var far til solguden Utu og kjærlighetsgudinnen Inanna - som kalles Astarte i Det gamle testamente og Ishtar blant akkadierne.
Tavastehus

Historie

Tavastehus ble en by først under Per Brahe d.y. i 1639, selv om det er spor etter gammel bebyggelse særlig i området rundt Tavastehus slott, blant annet en handelsplass fra 800-tallet på den andre siden av innsjøen Vångån. I 1778 ble byen flyttet til sin nåværende plassering, omtrent en kilometer lenger sør enn den tidligere plasseringen. 
Etter en brann i 1831 ble Tavastehus gjenoppbygget etter en helhetlig byplan med brede gater. Tavastehus fikk jernbaneforbindelse med Helsingfors allerede i 1862, og dette var Finlands første jernbanestrekning.
Hellvik (Eigersund)

Navn

Betydningen av navnet «Hellvik» er usikker. Trolig kommer det fra gno. Helluvík, sammensatt av vik og helle; et flatt berg som ble brukt som laste- og losseplass. En annen mulighet er at navnet opprinnelig var Helgavík som kommer av det norrøne ordet «Heilagr» som i dag skrives «Hellig».
Komiprisen 2010

Komiprisen 2010 ble arrangert lørdag 28. august 2010 på Christiania Theater i Oslo med Trond-Viggo Torgersen som programleder. For første gang ble det delt ut pris i klassen årets nummer.
Zero Punctuation

Zero Punctuation er en serie med videospillanmeldelser lagd av den engelsk-australske komedieforfatteren Ben «Yahtzee» Croshaw. Siden serien begynte i 2007, har over 500 episoder blitt lagd, og blitt publisert ukentlig i videospilltidsskriftet The Escapist. Episodene er vanligvis rundt fem minutter lange og gir kritikk til videospill på en satirisk måte, med fokus på kritikk og humor.
Battlefield: Bad Company

Spillet

Battlefield: Bad Company har et utvalg kjøretøy som spillerne kan ta i bruk, blant annet stridsvogner, stormpanservogner, panserbiler, helikoptre, patruljebåter, i tillegg til antiluftkjøretøy. I motsetning til andre spill i serien, finnes det ikke jagerfly og bombefly i dette spillet.
Frostbite-spillmotoren gjør det mulig for så mye som 90 % av miljøet å bli ødelagt, blant annet bygninger, trær, kjøretøy og bakken. Noen ting kan ikke fullstendig ødelegges, for at spillbalansen ikke skal bli ødelagt for mye, for å sikre at det alltid finnes dekning fra viktige vinkler og at banen ikke skal bli helt flat. I tillegg har spillet dynamisk belysning som endrer seg basert på miljøet, etter hvert som det endrer seg.

Handling

Spillet er satt til nær fremtid og fokuserer på den fiksjonelle russisk-amerikanske krigen, som hovedsakelig finner sted i det fiksjonelle landet Serdaristan. Handlingen følger en firemannstropp fra B-kompaniet i den 222. bataljon, vanligvis kalt «Bad Company», som består av bråkmakere i hæren som bare blir brukt som kanonføde. Preston Marlowe er spillets hovedperson, som nettopp ble overført hit.
Spillet begynner med at Preston Marlowe blir overført til «Bad Company» og sendt ut på sitt første oppdrag med denne nye troppen. De tar over noen russiske artilleriposisjoner og bruker disse til å skyte på fiendtlige kjøretøy. Etter det tar de seg av flere antiluftbatterier, som åpner veien for vennlige panservogner, som så kan ta kontroll over byen Zabograd. Troppen finner deretter leir som tilhører Legionærene, en gruppe leiesoldater, hvis leder er Legionæren. Ifølge en i Bad Company er Legionærene verdens dødeligste hær, som vist nok blir betalt i gullbarrer. De blir transportert til en brygge lengre unna resten av den amerikanske hæren og finner flere legionærer som laster en forskyningsbil med gullbarrer. Denne kjører deretter inn i Serdaristan, som er et nøytralt land i krigen. Til tross for at de blir beordret til å forlate området, løper en i troppen over grensen i et ønske om å få tak i gullbarrene, som gjør at de har helt alene invadert et nøytralt land i konflikten.
Francesca da Rimini

Historien om Francesca

Guido da Polenta hadde vært i krig med Malatesta-slekten, og ønsket å befeste fredsslutningen ved å gifte bort sin datter Francesca til Giovanni Malatesta fra Rimini, arvingen til Malatesta. Giovanni var modig, men lam og forkrøplet. Guido visste at Francesca ville avvise ham, og bryllupet ble arrangert med Giovannis vakre bror Paolo som stedfortreder.
Francesca forelsket seg imidlertid i Paolo, og fikk først morgenen etter bryllupsdagen vite om bedraget. Hun og Paolo ble elskere etter å ha lest historien om Lancelot og Guinevere. De ble siden overrasket og myrdet av Giovanni i 1285.
Granila paseas

Utseende

En middelsstor (vingespenn ca. 40 millimeter), kontrastrikt tegnet smyger. Kroppen er svart med fire hvite lengdestriper på thorax, bakkroppen har en rad av hvite flekker på hver side. Forvingen har fire lyse tverrflekker, den innerste er gjerne lysgrønn, de tre ytre hvite, bakvingen har én lang, hvit tverrstripe. I tillegg har vingene en tynn, lysgrønn kantstripe.

Utbredelse

Arten er utbredt i Brasil.
Vestre arktiske grenseområde

Vestre arktiske grenseområder er et grenseområde underlagt den russiske grensevakta med hovedkvarter i Murmansk. Grenseområdet ble etablert 1. april 2015. 
Ansvarområdet strekker seg fra norskegrensa i vest til Tajmyr i øst, og omfatter hovedsakelig kystlinjen og de russiske øyene i Nordishavet.
Sinjar

Sinjar (arabisk: سنجار, kurdisk: Şingal, gammelsyrisk:  ܫܝܓܪ , šiggar) er en by på fjellet Sinjar i distriktet Sinjar (se kartet) i provinsen Ninawa i Irak, tett på grensen mot Syria. 
Ofte brukes Sinjar om hele fjellregionen (se Sinjarfjellene), som er vesentlig større.
Befolkningen i selve byen ble i 2013 anslått til 23.023. Byen er for det meste befolket av  kurdiske yezidier, med  arabiske og assyriske kristne minoriteter.
En stor høyde i over grensen til nordøstre Syria, kjent som Tell Hamoukar, viser at det der har vært en bysivilisasjon så lang tid tilbake som år 4000 f.Kr.  Sinjardalen tilhørte den nordlige ubaidkulturen. På Sinjarsletten, der Tell Hamoukar ligger, er det rester av en rekke enda eldre sivilisasjoner (Hassuna, Halaf, Ubaid). Mer enn 200 funnsteder er kjente.
Noen kilder nevner Sinjar som den by der den kristne helgen Abd-al-Masih led martyrdøden. Ibn al-Akfani ble født i Sinjar.
Sinjar var location for litt av innspillingen av filmen Exorcisten fra 1973.
2. august 2014 ble byen Sinjar  og områdene rundt erobret av islamistgruppa ISIL som har lovet å utrydde yezidiene. . Det meste av befolkningen flyktet, men mange tusen ble drept eller tatt til fange. Flere hundre tusen flyktet til Syria eller de kurdiske områdene lenger øst. Flere titusener gikk høyere opp i fjellet der de manglet vann, mat og ly for den sterke sola.  
Da ISIL angrep kunne kurdiske peshmergas bare holde sine stillinger i få timer, før de trakk seg unna. Motangrep fra syriske kurdere så vel som fra nye peshmergastyrker  frigjorde deler av området, og nådde 8. august fram til noen av flyktningene i fjellet.
Vallø slott

Vallø er et gammelt slott som man for første gang hørte om allerede i 1256. Slottet ligger i  Stevns kommune på Øst-Sjælland.

Historie

Hovedbygningen man ser i dag ble oppført på slutten av 1500-tallet, men har blitt bygget på og endret flere ganger senere. J.C. Krieger sto bak en endring i 1721 og i tidsrommet 1735–1738 var det Laurids de Thurah som var arkitekten. Av senere endringer kan nevnes i 1765 ved G. D. Anthon og Theodor Zeltner i 1863–1866.
I 1893 skjedde et uhell med et stearinlys noe som medførte at slottet brant nesten ned til grunnen. Murene sto igjen og slottet ble bygget opp ved arkitekt Hans Jørgen Holm i 1894–1904
Slottet har i flere perioder vært i kongehusets eie. I 1708 kjøpte Frederik IV det til sin elskerinne Anna Sophie Reventlow. Vallø kom til å bli et av hennes yndlingsslott og hun var der ofte, også etter at hun var blitt kronet til dronning. Etter kongens død ble hun fratatt alle sine eiendommer inkludert Vallø.
På et senere tidspunkt overdro Frederik V det til sin mor, den pietistiske Sophie Magdalene. Hun gjorde det om til et adelig jomfrukloster i 1737. 
Vallø ble fredet i 1918.
Nan (Yiyang)

Nan (kinesisk: 南县; pinyin: Nán Xiàn) er et fylke i provinsen Hunan i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Yiyang.
Befolkningen var på 728 698 innbyggere i 1999.
Dirphiopsis

Utseende

Middelsstore (vingespenn ca. 60 millimeter), brune eller gråaktige påfuglspinnere. Forvingene har ofte hvite flekker eller streker, men ikke øyeflekker. Det er også ofte et mørkt tverrbånd midt i forvingen.

Levevis

Larvene lever gjerne selskapelig, i alle fall som unge, på ulike busker og trær. Som andre påfuglspinnere har de voksne reduserte mundeler, og de tar ikke næring til seg. Noen flyr om natten, andre om dagen.

Neslehår

Larvene, til dels også de voksne sommerfuglene, er kledt med neslehår. Disse frigjør gift om man kommer i kontakt med dem og kan utløse hudirritasjon, av og til også mer alvorlige komplikasjoner. Larvene sitter gjerne i tette samlinger på trestammer, og er nokså godt kamuflert, slik at man uaktsomt lett kan komme i kontakt med dem.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Mellom- og Sør-Amerika.
Tennis under Sommer-OL 1912 – Single kvinner

Resultater

Bjurstedt vant bronse.
Anchee Min

Memoarer

Red Azalea (1994)
Srebarna naturreservat

Historie

Srebarna har vært studert i lange tider av utenlandske biologer, men den første bulgarske forskeren som viste interesse for området var Aleksi Petrov, som besøkte reservatet i 1911. I 1913 ble hele søndre Dobrudsja en del av Romania, men ble en del av Bulgaria igjen i 1940. Området ble da igjen besøkt av av Petrov.
Området ble erklært et naturreservat i 1948 og har vært en Ramsar-område siden 1975. Reservatet ble en del av UNESCOs verdensarvliste i 1983.

Legender

Det finnes flere legender om hvordan navnet på innsjøen ble til. Den ene er om en khan med navn Srebrist, som døde i området mens han kjempet en ujevn kamp mot Petsjenegere. En annen historie forteller om en båt full av sølv (srebro på bulgarsk) langs bredden av innsjøen. Ifølge en tredje historie så kommer navnet av den sølvaktige refleksjonen av lyset fra fullmånen i vannet, noe som er den mest sannsynlige forklaringen.

Flora

Det finnes vannplanter, som siv i og rundt innsjøen. Reservatet inneholder 67 plantearter, og noen av dem er utrydningstruet utenfor Srebarna.

Fauna

Området har en mangfoldig fauna. 39 pattedyr, 21 reptiler og padder og 10 fiskearter lever i reservatet, i tillegg til 179 fuglearter, som reservatet er mest kjent for. Noen av disse fugleartene er krøllpelikan, knoppsvane, grågås, and, sivhauk, blåstrupe, kjøttmeis, hegre og skarv.
Omforent memorandum

Omforent memorandum, på fransk kalt mémorandum d'entente og på engelsk memorandum of understanding (MoU), er en type avtale som gjenspeiler en felles forståelse. 
I folkeretten benytter noen stater betegnelsen omforent memorandum bare for dokumenter som ikke er folkerettslig bindende, i tilfeller der det vurderes som formålstjenlig med en skriftlig avtale, men der inngåelse av en folkerettslig bindende traktat anses som unødvendig. Andre stater, inkludert Norge, vurderer innholdet i det enkelte omforente memorandum som grunnlag for om det anses folkerettslig bindende eller ikke. I utvidet forstand benyttes betegnelsen også utenfor folkeretten og diplomatiet om avtaler andre parter inngår seg imellom.
Med døden i sikte

Handling

Agent 007 (Roger Moore) er i et kappløp med tiden når han prøver å stoppe den maktsyke industrimannen Max Zorin (Christopher Walken) som prøver å drepe millioner for å sikre seg kontrollen over verdens tilbud av mikrochip'er. Fra Eiffeltårnet til toppen av Golden Gate, James Bond er ustoppelig. James Bond lykkes å få tak i en silikon chip fra russerne, som igjen viser seg å være identisk med en britisk prototype som kan motstå selv elektromagnetisk stråling fra en atombombeeksplosjon. Den britiske industrilisten Max Zorin (Chrsitopher Walken) har en grumsete bakgrunn, og MI6 fatter mistanke om at Zorin har lekket informasjon til russerne. Det viser seg at Zorin er eks-KGB og motstander av Sovjetunionen. Zorin er kapitalist, og for ham er Silicon Valley i California den nye oasen. Bonds etterforskning bringer ham til San Francisco og Zorin Industries. Det viser seg at Zorin sammen med sin dødelige partner May Day (Grace Jones) har til formål å utløse et jordskjelv, slik at alle datafirmaer og andre som produserer microchips bokstavelig talt går under. Vakre Stacey (Tanya Roberts) er også med på Bonds jakt, hun fra en geologs innfallsvinkel. Det blir brann i byens City Hall, en vill jakt gjennom byen og til slutt et klimax på toppen av Golden Gate-bruen.
Beauceron

Opprinnelse og alder

Rasen har røtter tilbake til franske fårehunder som levde på 700-tallet. Betegnelsen beauceron kommer av det opprinnelige navnet, berger de Beauce. Mot slutten av 1800-tallet ble de franske slettehundene delt i to, en korthårsvariant og en langhårsvariant. Sistnevnte fikk navnet briard.
Rasen ble introdusert første gang av en franskmann ved navn E. Boulet, som nok er bedre kjent for sine griffonhunder. Han var i 1896 også med på å stifte den første raseklubben, Club des français du Chien de berger.
Akkurat når rasen kom til Norge vites ikke, men den er fåtallig nærmest alle steder i verden. I Norge er det trolig noe over 100 hunder (2005). I Frankrike er den derimot svært populær.

Utseende, anatomi og fysikk

Beauceron er  en stor hund. Hanner blir normalt 65-70 cm i skulderhøyde, mens tispene blir 61-68 cm. Vekten ligger normalt på ca. 35-50 kg, avhengig av kjønn. Tidligere var det vanlig med ørekupering på denne rasen, men dette har vært forbudt i Norge siden 1954.
Kroppen er massiv, kraftfull, velutviklet og muskuløs, men skal ikke være for grov. Hodet er langt og umeislet, skallen flat og lett velvet fra side til side. Ubetydelig stopp. Snuten skal verken virke rett eller spiss. Høyt ansatte ører. Muskuløs nakke, bred og dyp brystkasse. Ryggen er plan og lendepartiet bredt. Halen bæres lavt i en svak bue. Et særtrekk ved rasen er at den tett ved bakføttens innside skal ha doble sporer (ulveklør) på begge bein. Pelsen er kort og kraftig og tett anlagt. Den har lette frynser på baklårene og på halen. Underullen skal være meget kort, fin, tett og myk, helst musegrå i fargen. Pelsen forøvrig er tofarget, sort og ekornrød. Basefargen er sort, med røde tegninger over øynene og langs snutesidene, på strupen, undersiden av halen, samt ned langs beina, der fargen går over til å bli heldekkende sokker. Det finnes dessuten er tricolor variant som tillates, kalt harlequin, men den er noe mer uvanlig i Norge.

Bruksområde

Beauceron er ingen hund for nybegynnere. Som rase er den frimodig, hurtig, robust og oppmerksom, men den trenger disiplin og en tydelig leder som den kan stole på. Da blir den gjerne også en sann venn og en god barnehund. Mot fremmende kan den være noe mistroisk, og rasen er ofte dominant.

Lynne og væremåte

Beauceron er ingen hund for nybegynnere. Som rase er den frimodig, hurtig, robust og oppmerksom, men den trenger disiplin og en tydelig leder som den kan stole på. Da blir den gjerne også en sann venn og en god barnehund. Mot fremmende kan den være noe mistroisk, og rasen er ofte dominant.
Beauceron er ofte en svært aktiv rase. Den passer derfor best for aktive mennesker som vet å gi den utfordringer og oppgaver i dagliglivet. Ellers kan den lett kjede seg og finne på rampestreker. Den er glad i mye og ofte mosjon. Pelsen trenger derimot ikke på langt nær så mye stell som man skulle tro.

Annet

Rasen er kjent for å utvikle seg noe sent.
Mazinho Oliveira

Landslaget

Mazinho Oliveira spilte 10 landskamper for Brasils herrelandslag. Han ble tatt ut i Brasils tropp til Copa América 1991.
Tvangspreget personlighetsforstyrrelse

Differensialdiagnoser

Grensen mellom tvangspreget personlighetsforstyrrelse og tvangslidelse er noe flytende. Den siste diagnosen skal anvendes når tvangstanker eller tvangshandlinger er det fremtredende trekk. Personlighetsforstyrrelsen viser seg først og fremst ved det pedantiske som gir sosiale hemninger. Symptomer på tvang kan også være til stede ved tilstander som tourettes syndrom og lidelser innen autismespekteret.

Behandling

Psykoterapi er den mest brukte behandlingsformen, og i motsetning til de noen av de andre personlighetsforstyrrelsene, har ofte mennesker med patologisk tvangspreget personlighet et ønske om forandring. Prognosen er uforutsigbar. Noen utvikler både tvangshandlinger og tanker, mens andre blir mer avslappet med årene.
Sentralionet

Sentralionet er metallionet som plasserer seg i midten av det nye molekylet som blir dannet under kompleksdanninger.
Et eksempel på dette er når et kobberion løst i vann går sammen med fire ammoniakk-molekyler løst i vann, og danner et molekyl hvor kobber ligger i midten omgitt av ammoniakken. Denne løsningen har en karakteristisk blåfarge.
Óli Niklái Skaalum

Familie og yrke

Han ble døpt Ole Nicolaj, men kalt ved den færøyske formen Óli Niklái. Han var sønn av kongsbonde Ole Olsen Skaalum og hustru Elisabeth (Lisa) Frederikke Niclasdatter i grenden Skálar i Hvalba. Han giftet seg med Elisabeth Helene Sofie Niclasen, også hun fra Hvalba. De fikk ti barn, deriblant lærer og lagtingsmann Jens Pauli Skaalum samt lærer og redaktør Oluf Skaalum. Hans brors sønnesønn Sverri Skaalum var sognestyreformann i Vágur.
Han var blant de første som gikk lærerseminaret i Tórshavn, hvor han avla eksamen med skussmålet «udmærket duelig» i 1872. Deretter var han folkeskolelærer i Hvalba frem til han avgikk med pensjon i 1920. Mellom 1872 og 1909 var han også lærer i Sandvík. Dessuten holdt han aftenskole for voksne i sognet.

Tillitsverv

Skaalum var medlem av sognestyret (kommunestyret) i Hvalba fra 1875 til 1915, fra 1888 som formann. Han var klokker i Hvalbiar kirkja i 16 år, kirkeverge i 20 år, værobservatør på stedet for Danmarks Meteorologiske Institut i 28 år samt medlem av forstanderskapet i Færø Amts Sparekasse i en årrekke. Han var også styreformann for et fiskebåtrederi og for kullgruvedriften i fjellene mellom Hvalba og Trongisvágur.
Fra 1906 til 1916 var Skaalum innvalgt på Lagtinget. Han var blant lagtingsmennene som i 1906 dannet Færøyenes første politiske parti, Sambandsflokkurin. Han var en pådriver for telefonforbindelsen til Suðuroy, bygging av kirke og kaianlegg i Sandvík og Hvalba, og tilskudd til kornbøndene.

Sykdom, død og æresbevisninger

Han døde på Rigshospitalet i København i 1924 etter langvarig kreftsykdom, og ble gravlagt på Vestre kirkegård.
Skaalum ble utnevnt til ridder av Dannebrogordenen i 1923.
Gunnar Larsen

Biografi

Etter juridisk embetseksamen i 1923 valgte Gunnar Larsen å la seg knytte til avisen Dagbladet som journalist framfor å praktisere som jurist. Han hadde sin jobbkarriere i avisa helt frem til sin død i 1958. I perioden 1923–1930 jobbet han som vanlig journalist der den mest kjente saken han dekket var Lensmannsmordene i Ådal i 1926. I samme periode oversatte han Ernest Hemingways debutroman fra 1926, Og solen går sin gang, der han for første gang ble kjent med forfatterens skrivestil og som kom til å prege hans eget forfatterskap. I 1930 ble Gunnar Larsen forfremmet til nyhetsredaktør i avisa, en stilling han hadde frem til 1954. I den perioden skrev han sine fem romaner, der To mistenkelige personer ble den mest kjente, og han oversatte bl.a. Ernest Hemingways Den ene mot de mange og Ivar Lo-Johanssons Godnatt, jord til norsk. I 1951 utga han under psevdonymet Kollskegg boken Berømte elskovpar, der han skrev morsomme og frekke vers mot Gösta Hammarlunds tegninger. I 1954 ble Gunnar Larsen og Helge Seip sjefredaktører i Dagbladet etter Einar Skavlans død, og Gunnar Larsen var i stillingen til sin død i november 1958.  
Gjennom sitt lange yrkesliv som journalist og forfatter klarte Gunnar Larsen å fornye det norske avisspråket og romanspråket, der han hentet mange elementer fra Ernest Hemingway og utviklet stilen.
Hans privatliv var problematisk, og det var en kjent sak at han hadde store alkoholproblemer. At han døde såpass tidlig som han gjorde, hadde sammenheng med hans alkoholisme.

Forfatterskap

Gunnar Larsen debuterte som forfatter med romanen Sommer i 1932. Året etter kom hans mest kjente roman To mistenkelige personer, der han hentet rammen til historien fra Lensmannsmordene, der han som ung journalist dekket saken for avisen Dagbladet. Lensmannsmordene regnes som en av de største sakene i norsk kriminalhistorie. Romanen regnes som den første norske dokumentarromanen, og fikk mye oppmerksomhet spesielt rundt utgivelsen av filmen fra 1950. I 1934 kom romanen Week-end i evigheten, som regnes som en av de underligste og fineste bøkene i norsk litteratur. Romanen regnes også som hans beste og mest originale verk, og sammenlignes med Knut Hamsuns Sult. Gunnar Larsen har også utgitt romanene Bull og Sneen som falt i fjor i 1938 og 1948, og etterlatt mange dikt som har blitt utgitt etter hans død. Diktene hans blir omtalt som kjærlighetsdikt, alderdomsdikt, leilighetsdiktning, satirer, pastisjer, Oslo-skildringer, og viser ham som både sentrallyriker og folkelivsskildrer.
Gunnar Larsen har ofte blitt kalt for den norske Hemingway, og han hentet inspirasjon fra «Hemingway-stilen». Han har dessuten oversatt en del romaner og mange noveller, og han blir ofte betegnet som mer hemingwaysk enn sitt litterære forbilde. I tillegg til sammenligningen med sin litterære helt har Gunnar Larsen blitt nevnt i samme ordelag som Olaf Bull og Alf Prøysen. Mange har spådd at hvis Gunnar Larsen hadde skrevet sine romaner på engelsk, så ville han blitt regnet blant de store anglo-amerikanske forfatterne , som for eksempel Truman Capote og Norman Mailer, innenfor dokumentarromanen.

Film

Tancred Ibsen: To mistenkelige personer (1950).
Deir Mar Musa al-Habashi

Mar Musa eller Deir Mar Musa al-Habashi  (gammelsyrisk: ܕܝܪܐ ܪܡܪܝ ܡܘܫܐ ܟܘܫܝܐ, deiro d-mor mūše kūšoyo; arabisk: دير مار موسى الحبشي‎ / ALA-LC: dayr mār Mūsá al-Ḥabashī, som betyr St. Moses abyssineren-klosteret er et kloster av den syrisk-katolske kirke, nær byen Nabk,om lag 80 km (50 mi) nord for Damaskus, på et østlig utspring av Antilibanon-fjellene. Hovedkirken i anlegget har dyrebare fresker som er datert til 1000- og 1100-tallet.

Arkeologi

En eldgammel bygning, steinsirkler og graver er blitt oppdaget nær klosteret i 2009 av arkeologen Robert Mason fra Royal Ontario Museum. Mason mente at ruinene kunne være fra ca 8.000 år f.Kr. og sannsynligvis ble konstruert i neolittisk tid (som Qaraoun-kulturen i Antilibanon). Krig har foreløpig (2014) hindret videre utforskning.