Kanesj

Historie

Kanesj eller Kaneš har vært fast bosatt siden kobberalderen og fram til romersk tid. Den var en viktig hattittisk/hettittisk/hurrittisk by som hadde en stort handelskoloni (kârum) i det gammelassyriske kongedømme, fra rundt 1900-tallet og fram til 1500-tallet f.Kr. Et sent vitnemål fra ca 1400 f.Kr. til en eldre tradisjon omfatter en konge i Kanesj som ble kalt for Zipani blant sytten lokale bykonger reiste seg mot den akkadiske hersker Naram-Sin (som hersket i tiden ca 2254-2218 f.Kr.).
I Kanesj er det avdekket de tidligste sporene av hettittiske språk, og det tidligste vitnemål på noe indoeuropeisk språk, datert til 1900-tallet f.Kr. Det stedegne begrepet for hettittisk var nešili, «språket i Neša».

Kaneša

Kongen av Zalpuwa (eller Zalpa), Uhna, angrep Kanesj og fraktet deretter vekk byens guddom «Sius». Pithana, kongen i Kussara, erobret Kanesj som Neša (Nivå Ia) «om natten med makt», men «gjorde intet ondt til noen i den». Neša gjorde opprør mot Pithanas sønn Anitta som knuste opprøret og gjorde Neša til sin hovedstad. Deretter invaderte han Zalpuwa, overvant dens konge Huzziya, og gjenvant idolet Sius som ble tatt tilbake til Neša.

Kârum Kaneš

Det kvartalet i byen som har interessert historikerne mest er Kârum Kaneš, «handelskolonien i Kaneš» på assyrisk. I løpet av bronsealderen i denne regionen var Kârum en særegen del av byen som ble gitt av lokale myndighetspersoner til tidligassyriske handelsmenn som de kunne bruke uten å betale skatt så lenge som deres handelsvarer var innenfor kârum. Begrepet kârum betyr «havn» på akkadisk, som var fellesspråket på denne tiden, og det refererte til enhver handelskoloni enten det var i nærheten av vann eller ikke.
Flere andre byer i Anatolia hadde også kârum, men den største var i Kaneš. Denne viktige kârum var beskyttet av soldater og bosatt av handelsmenn fra Assyria i flere hundre år som handlet lokal tinn og ull for luksusvarer, matvarer og krydder, og vevde tekstiler fra Assyria og fra Elam.
Levningene av kârum utgjør en stor, sirkelrundt haug som er rundt 500 meter i diameter og rundt 20 meter over flaten (en tell). Bosetningen ved kârum er resultatet av flere avleirete stratigrafiske perioder som ligger på hverandre. Nye bygninger ble bygget på toppen av levninger fra tidligere perioder; således er det en dyp stratigrafi fra forhistoriske tider og opp til den tidlige hettittiske perioden.
Kârum ble ødelagt av brann ved slutten av både Nivå II og Nivå Ib. Innbyggerne etterlot sine eiendeler bak seg, noe som arkeologene siden kunne avdekke. Blant det som er avdekket er tallrike leirtavler, en del som er innelukket i keramiske konvolutter påtrykt med sylindersegler. Dokumentene nedtegner fellesaktiviteter som handelen mellom den assyriske kolonien og bystaten Assur og mellom assyriske handelsmenn og lokalbefolkningen. Handelen ble utført av familier framfor av staten. Disse tekstene er de eldste tekstene i Anatolia. Selv om de er skrevet i gammelassyrisk, utgjør hettittiske lånord og navn i disse tekstene til de eldste nedtegnelsene av noe indoeuropeisk språk. Det meste av det arkeologiske materialet er typisk for Anatolia framfor Assyria, men bruken av både kileskrift og dialekt er den beste indikasjon av assyrisk tilstedeværelse.

Datering av Waršama Sarayi

Ved Nivå II er ødeleggelsen så total at intet organisk materiale som tre har blitt bevart for å kunne gjøre datering via dendrokronologi. I 2003 daterte forskere fra britiske Cornell University tremateriale fra Nivå Ib fra den øvrige byen (som ble bygd århundrer senere). Dateringen for det meste av trematerialet fra bygningene i Waršama Sarayi er satt til 1832 f.Kr., med ytterligere oppussing opp til 1779 f.Kr.