Guds rike

Begrepet 'Guds rike'

Begrepet 'Guds rike', bασιλεία τοῦ θεοῦ, kommer fra den gammeltestamentlige tradisjon. Det greske begrepet har en rekke semittiske ekvivalenter: מלכות דיי (malkuta’ di YHWH) i Targumenene, מלכות (malkut) og מלכות־אל (malkut ’el) i Qumrantekstene.
Dets røtter i Det gamle testamente går tilbake til det abstrakte ordet מלכות malkūt, som er et nomen actiones og uttrykker i likhet med det greske bασιλεία herskerfunksjonen til en konge. Dermed er det naturlig å anta at uttrykket מלכות־אל hhv. bασιλεία τοῦ θεοῦ primært betyr Guds aktive herredømme eller Guds herredømme som konge. Ikke alle forskere er enig i denne tolkningen, men uansett er røttene i Det gamle testamente og tidlig jødedom viktig for å forstå begrepet.

Begrepet og forestillingens bakgrunn

Jesus fra Nasaret forkynner om Guds herredømme med utgangspunkt i to tradisjoner. Utgangspunktet er både den tradisjonelle metaforen om kongen i Det gamle testamente, men også spesiell eskatologisk forventning, nemlig apokalyptikkens endetidforventning. Apokalyptikken transformerer Guds rike i Jesu forkynnelse.
Det utenombibelske kildematerialet er ikke stort. Først i rabbinsk litteratur begynner frekvensen å øke.

Apokalyptikk

I den såkalte intertestamentlige epoken, dvs. i perioden mellom Det gamle testamente og Det nye testamente, ble gudsriketanken omformet av apokalyptikken. Jesus forkynnelse om Guds rike forutsetter denne forandringen av gudsrikettanken, selv om det i Jesu egen forkynnelse også er profetiske utsagn side om side med apokalyptiske utsagn.

Profeti og apokalyptikk

Profeti og apokalyptikken har mange berøringspunkter. Sentralt i apokalyptikken er en transcendent eskatologi, hvor historien er forutbestemt (deterministisk) og hvor nedskrivingen er hemmelig og forfatteren er pseudonym. Transcendent eskatologi betyr at det skilles sterkt mellom denne verdenen og den kommende, dvs. en dualistisk historieforståelse. De rettferdige skal få ta del i den kommende verden – gjennom en oppstandelse fra de døde. Apokalyptikken bare rekonstruerer en forutbestemte plan (eks Dan 2,28f). Skriftene er skrevet under et pseudonym, dvs. de skrives i navn til forhistoriske personer (f.eks. Adam, Enok og Moses). 
Profetien operer med en mer immanent eskatologi, hvor historien en åpen (fri) og hvor det er angivelig individuelle profeter som forkynner budskapet åpent. Det betyr at profetien forutsier historiens fullendelse gjennom Guds handling. Den forkynner Guds vilje, som kan endres dersom menneskene vender om (jf profeten Jona). Og profetene forkynner Guds vilje i eget navn – supplert av sine disiplers profetier (jf profetboken Jesaja).

Forskningshistorie

Siden frembruddet til den moderne bibelforskningen har ulike forståelser av Guds rike vært vektlagt. Hovedsakelig har uenighetene gått på hvorvidt Guds rike er noe som er nåtidig (her) eller fremtidig (ennå ikke).

Albrecht Ritschl: en etisk tolkning

Ifølge den tyske forskeren Albrect Ritschl (født 1822, død 1889) er Guds rike menneskets kjærlige fellesskap som det høyeste gode. Det er altså et moralsk og etisk rike. Det begynner innenfra (jf. Luk 17,20f) og viser seg i historiens løp. Det viktigste belegget for Rischl er vekstliknelsene, for eksempel frøet som vokser, ifølge ham, med menneskenes samarbeid. Jesu mer apokalyptiske forkynnelse har ingen interesse hos Ritschl, ettersom det er jødisk tankegods.

Johannes Weiß og Albert Schweitzer: Konsekvent fremtidstolkning

Ritschls svigersønn, Johannes Weiß (født 1863, død 1914), utgav i 1892 en bok hvor han tolket Jesus konsekvent ut i fra en apokalyptisk kontekst. Han argumenterte med at Jesus forventet i nær fremtid at en ny verden skulle komme, etter kosmiske katastrofer som Gud skulle bringe (jf Mark 4,28). Jesu etiske krav er forutsetningene for å komme inn i dette fremtidige rike.
Den kjente Albert Schweitzer (født 1875, død 1965) presiserte den konsekvente eskatologien til Weiß ved å hevde at Jesus forventet at Guds herredømme kom til å bryte frem i umiddelbar fremtid og at dette var grunnlaget for å sende ut disiplene til å forkynne budskapet. Jesus var overbevist at disiplene ikke kom til å bli ferdig med å forkynne i byene i Israel før Menneskesønnen kom (jf Matt 10,23). Etter at disiplene vendt tilbake, og Gudsriket ikke hadde kommet, aksepterte Jesus sitt messianske kall for å fremtvinge det. Ifølge forventningen i apokalyptikken ville dette komme forut verdens undergang. Derfor reiste han opp til Jerusalem for å lide der. Og Jesu etikk var en interimetikk som gjaldt den spesielle situasjonen rett før verdens undergang.

Charles H. Dodd: Konsekvent nåtidig tolkning

Waliseren Charles Harold Dodd (født 1884, død 1973) reagerte på den konsekvente eskatologiske tolkningen (urealisert eskatologi). Ifølge Dodd var Jesu virkelig budskap utsagnene om at alle eskatologiske forventninger var oppfylt i hans person (realisert eskatologi). Guds rike er allerede her (jf Mark 1,15, Matt 12,28 par). Jesu liknelser om dommen tolkes derfor som splittelse mellom folkene i møte med Guds kongeherredømme, som allerede finner sted i nåtiden.

Rudolf K. Bultmann: Eksistensialistisk eskatologi

Marburgeren Rudolf Karl Bultmann (født 1884, død 1976) var overbevist om at Jesus selv levde i en apokalyptisk myte, dvs. en forventing om en forandring i verden i den nærmeste fremtid. Likevel hadde denne fremtidige myten en eksistensiell mening for nåtiden, ettersom den konfronterte hvert eneste menneske med en siste ekte avgjørelse her og nå.

Werner G. Kümmel: Dobbel eskatologi

Etterfølgeren til Bultmann i Marburg, Werner Georg Kümmel (født 1905, død 1995) analyserte hele tradisjonen og konkluderte med at mest sannsynlig forkynte Jesus både nåtidige og fremtidige utsagn om Guds rike. Kümmels forslag er uttrykk for et forsøk på en syntese mellom ytterpunktene. Ifølge Kümmel forklares begge typer utsagn best ved at Jesu person er basis for kontinuiteten mellom nåtiden og fremtiden. I Jesus er det som fremtidens rike vil bringe allerede til stede. Og Jesus forventet at det skulle gå kort tid mellom hans egen død og rikets komme. Det er begynnelsen av en frelseshistorisk tolkning av Guds rike. Denne er fortsatt dominerende, og i en eller annen for er det å finne hos Leonard Goppelt, George E. Ladd, Rudolf Schnackenburg, Günther Bornkamm, Jacob Jervell, Joachim Gnilka, Peter Stuhlmacher og James D.G. Dunn. Guds rike er her og ennå ikke.

Liknelser

En rekke av Jesu lignelser dreier seg om ”himmelriket” (se særlig Matteus 13:24-49). Én lignelse handler om en mann som sådde godt korn i åkeren sin, men hans fiende sådde ugress blant hveten. Da høsttiden kom, samlet mannens tjenere ugresset sammen og brente det, før de samlet hveten i låven. Jesus forklarte symbolikken med at ”det gode kornet er de som hører riket til, ugresset er de som hører den onde til. Fienden som sådde ugresset, er djevelen. Høsten er verdens ende… Menneskesønnen skal sende sine engler ut, og de skal sanke sammen og ta bort fra hans rike alt som fører til fall, og alle som gjør urett. Så skal de kaste dem i ildovnen… Da skal de rettferdige skinne som solen i sin Fars rike.” (Matteus 13:24-30; 36-43) 
Her ses himmelriket altså i forbindelse med ”verdens ende” og den endelige sondringen mellom de rettferdige og de onde, de frelste og de fortapte. En tilsvarende lignelse sammenligner himmelriket med ”en not som blir kastet i sjøen og fanger fisk av alle slag”; deretter samler fiskerne sammen de gode fiskene, men kaster de ubrukelige. Dette blir igjen sammenlignet med hvordan englene skal ”dra ut og skille de onde fra de rettferdige” (Matteus 13:47-49). 
Andre lignelser synes å poengtere at himmelriket begynner i det små, men på noe vis vil vokse og gjennomsyre alt (Markus 4:26-29, Matteus 13:31-33). Atter andre lignelser vil tydeligvis si at himmelriket er noe ytterst verdifullt, og at man bør være beredt til å ofre alt for å oppnå det (Matteus 13:44-46). Annetsteds brukte Jesus sterke uttrykk for å understreke dette: ”Om øyet lokker deg til synd, så riv det ut! Det er bedre å gå enøyd inn i Guds rike enn å ha begge øyne og bli kastet i helvete” (Markus 9:47). Alternativet til Guds rike er altså ”helvete” (Gehenna).
Senere lignelser om ”himmelriket” har andre poenger: For å få barmhjertighet fra Gud (på dommedag?) må man selv ha vært barmhjertig (Matteus 18:23-34). De som ble omvendt på et sent tidspunkt, vil likevel oppnå full lønn i himmelriket (Matteus 20:1-16).