Mercator Cooper

«Manhattan»s besøk i Tokyo

Den 9. november 1843 forlot Cooper Sag Harbor som kaptein på «Manhattan», en hvalskute på 440 tonn. 14–15. mars 1845 plukket «Manhattan» opp 22 japanske sjømenn som hadde lidd skipbrudd ved noen øyer sør for Japan. Utenfor Tokyobukta tok noen av japanerne en båt inn til land med beskjed om at Cooper ønsket å overlevere de resterende i havna. Japanerne avstod vanligvis kontakt med fremmede på grunn av Tokugawa-shōgunatets isolasjonspolitikk.
Den 18. april 1845 ga en utsending fra shogun skipet tillatesle til å fortsette – mens «rundt tre hundre janpanske båter med om lag 15 mann i hver tok fartøyet i slep» ifølge Coopers loggbok, «de tok alle våre våpen i varetekt til vi dro. Det var en rekke fornemme ombord for å ta skipet i øyensyn. De virker svært vennlige.» Japanerne ga de besøkende rikelig med proviant, noe de nektet å ta imot betaling for. Den 21. april ble «Manhattan» tauet ut på åpent hav og de ble bedt om aldri å vende tilbake.
Cooper tok med seg et kart over de japanske øyer fra det havarerte, japanske skipet. Han planla og overlevere dette til amerikanske myndigheter da fartøyet returnerte til Sag Harbor 14. oktober 1846. Matthew Perry skal ha benyttet dette kartet under sitt besøk med fire amerikanske krigsskip i 1853.

Førstemann på det østantarktiske fastland

I august 1851 seilte Cooper igjen fra Sag Harbor, denne gang som kaptein på 382-tonneren «Levant» på en kombinert hval- og selfangstekspedisjon. Det ble lett etter sel ved Chathamøyene øst for New Zealand før Cooper bestemte seg for å søke lenger sørover. Etter en rask penetrering av pakkisbeltet i Rosshavet, observerte han 26. januar 1853 land over 100 kilometer unna – en isbrem med høye fjell i bakgrunnen. Dagen etter seilte han skipet nærmere iskanten og beordret en lettbåt på vannet. De foretok en ilandstigning på isbremmen, som hadde en front på mellom én og fem meters høyde, og rapporterte om et stort antall pinginver, men ingen seler som de var kommet for å finne. Landkjenningen foregikk ved det som nå er kjent som Pennell Coast i Victoria Land og er den første dokumenterte ilandstigningen på det østantarktiske fastlandet. Tretten år tidligere hadde den franske oppdageren Jules Dumont d'Urville vært i land på øya Rocher du Débarquement i arkipelet Pointe-Géologie, 1200 kilometer lenger vest, mens den første dokumenterte ilandstigningen på kontinentet ble foretatt på Antarktishalvøya i 1821 av den amerikanske selfangeren John Davis.
Cooper holdt seg i nærheten av land i flere dager, og 2. februar observerte de Ballenyøyene. Ekspedisjonen fortsatte til Hongkong, der fartøyet ble solgt.
Reisen med «Levant» er grundig dokumentert. Coopers logg fra reisen er bevart, i tillegg er det bevart en anonym logg.
Coopers landkjenning i Antarktis har ikke vært viden kjent, og er fremdeles lite omtalt. Henrik Johan Bull og Carsten Borchgrevink var ikke klar over denne da de på Antarctic-ekspedisjonen 1894–95 gjennomførte det de hevdet å være den første ilandstigningen på det antarktiske kontinentet, ved Kapp Adare like sørøst for der Cooper var i land. Referanse til Coopers bedrift mangler ofte i nyere litteratur om Antarktis' historie, og ingen steder i Antarktis er oppkalt etter ham.