Kristina Nilsdotter Gyllenstierna

Stockholms blodbad

Etter at hennes 27-årige ektefelle døde i en slede på isen på Mälaren i 1520 ledet hun motstanden mot Christian II. Hun ble valgt til regent i Uppsala og forsvarte senere Stockholm mot den invaderende danske hæren under Christian av Danmark, men kapitulerte etter løfte om amnesti av kongen.
I amnestibrevet som ble utferdiget av Christian i september 1520 ble det gitt amnesti for Kristina, hennes avdøde ektefelle, samt alle deres medhjelpere for alt som var blitt gjort mot Christian, hans far kong Hans samt kong Christian I. I og med dette skulle trusselen om pavelig bannlysing være avverget. Kristina ble i tillegg gitt økonomiske garantier. Hun skulle få beholde Tavastehus slott og len, Kuhmo gård i Finland, Hörningsholm i Södermanland samt Eksjö i Småland.
Kristina og de militære lederne på Stockholms slott utferdiget deretter et brev hvor de forpliktet seg til å overgi slottet til Christian den 7. september.
Christian svek imidlertid sitt løfte till Kristina straks etter at han ble kronet i november 1520. Løftebruddet manifesterte seg i Stockholms blodbad.
Etter kroningen ble det arrangert et stort ball med festligheter som varte i tre dager. Etterpå ble den svenske adelen innkalt av kongen til et møte på slottet; Kristina var også tilstede. Da møtet ble innledet stengtes dørene, vakter ble satt ut og kongen anklaget alle for å ha avsatt den dansklojale biskopen Trolle. Kristina steg frem og påpekte at dokumentet for Trolles avsettelse var signert av alle i rommet som hadde deltatt i opprøret. Det skulle innebære at kongen ikke kunne straffe dem for dette ettersom avsettelsen av biskopen hadde vært en del av det opprøret som kongen hadde gitt dem amnesti for. Kristina påpekte at det fantes bevis for det ettersom dokumentene fantes på slottet.
Dokumentene ble fremskaffet. De viste navnene på alle som hadde deltatt i avsettelsen av biskopen og dermed opprøret; på grunn av amnestiet trodde man at dette nå var klart og saken oppgjort. Men det fantes et moment som hverken Kristina eller noen av de andre svenskene ser ut til å ha tenkt på. Saken var at avsettelsen av en biskop ble regnet som en forbrytelse mot kirken, som kjetteri, noe kongen ikke kunne gi amnesti for og dette gjorde han klart for dem. Det innebar at kongen fant en måte å straffe dem for opprøret tross amnestiet, under dekke av å straffe dem for kjetteri.
En stor del av Kristinas nærmeste slektninger og pårørende ble henrettet under blodbadet, blant andre hennes to brødre Erik og Eskil. Dessuten ble levningene etter ektefellen og hennes yngste barn som trolig døde sommeren 1520 gravd opp og brent på bål. Ingen kvinner ble henrettet, men det var nære på at Kristina ble den eneste. Kong Christian kalte på henne og spurte hva hun foretrakk; å bli brent på bål eller begraves levende. Hun klarte ikke svare og besvimte av skrekk, men ingen av disse straffene ble iverksatt.
Kristina var fengslet på Stockholms slott til august 1521. Hennes to sønner Nils og Svante ble ført i fangenskap til Danmark sammen med Kristinas mor Sigrid Eskilsdatter sommeren 1521. Et par måneder senere ble også Kristina ført til Danmark og hun satt fengslet i Blåtårn i perioden 1521–1524. Da hun ble løslatt i returnerte hun til Sverige. Etter at hun ble løsløtt gikk det rykter om at hun var villig til å gifte seg med Søren Norby mot at han skulle hjelpe henne og barna til makten. Gustav Vasa likte dette dårlig og Kristina fornektet senere disse planene i et brev fra 1525.

Senere år

Kristina giftet seg igjen i 1527 med Johan Turesson, sønn av Ture Jönsson (Tre Rosor) som to år senere rømte fra Sverige etter å ha deltatt i Västgötaherrenes opprør. Johan Turesson var fetter av Gustav Vasa.
Historikeren Peder Swart (d.1562) oppgir at Kristinas sønn Nils skal ha dødd i 1527, en opplysning som motsies ved at han omtales i et brev fra påfølgende år.
I forbindelse med et mislykket opprør i Dalarna i 1527 fremsto en opprørsleder som ble kalt Daljunkern og hevdet at han var Sten Stures og Kristina Nilsdotters sønn Nils. Kristina skrev på Vasas anmodning en bekreftelse om at han ikke var hennes sønn. Daljunkern ble senere tatt og henrettet i Rostock. Moderne forskning tyder på at Daljunkern i virkeligheten var identisk med Nils Sture.