Bernhard Arp Sindberg

Barne- og ungdomsår

Hans utferdstrang ses allerede i barndomsårene, da han stakk av som 2-årig med en nisse under armen, men han ble funnet og fulgt hjem igjen. Annen gang han stakt av var på sykkel og denne gang nådde han halvveis gjennom landet. Tredje gang nådde han enda lengre og ble først stoppet på Amerika-damperen i Hamburg.
Som 17-årig kunne familien ikke lengre holde på ham, og han drog til USA i tre år og vendte deretter hjem. Han meldte seg til Fremmedlegionen, men ble skuffet over menneskene og de harde anstrengelser i Marokkos ørken, og etter 10 måneders tjeneste stakk han av, opp i fjellene og videre ut av landet som blindpassasjer på et skip.

I Kina

Han ankom Kina i 1934 som blindpassasjer på et dansk handelsskip, stengt inne og lagt i håndjern etter et par høylydte krangler og håndgemeng med styrmannen om bord. Sindberg slapp imidlertid videre tiltale og hadde deretter flere forskjellige jobber i Kina. Blant annet demonstrerte han danske rifler for kineserne. Arbeidet for Dansk Rekyl Riffel Syndikat ebbet imidlertid ut, idet Japan allerede var begynt å rykke inn i Kina under den andre kinesisk-japanske krig, og den danske regjering ville ikke komme på kant med japanerne. Da japanerne inntok Shanghai, ble Sindberg hyret som sjåfør for den engelske journalist Pembroke Stephens, som arbeidet for The Daily Telegraph. De kjørte Shanghai rundt og beskrev urolighetene de neste par måneder. En dag var de kravlet opp i et vanntårn for å se på japanernes flyangrep på byen, og her ble Pembroke Stephens drept av en maskingeværsalve fra et japansk fly.

Under Nanjingmassakren

Det danske firma FLSmidth & Co. A/S var i gang med å oppføre en sementfabrikk i den daværende kinesiske hovedstad Nanjing, og ville gjerne beskytte sin investering mot japanerne, så de hyret Sindberg som vaktmann. Jobben var livsfarlig, men meget godt betalt. Sindberg ankom Nanjing 2. desember 1937, og der møtte han den eneste andre utlending på fabrikken, tyskeren Karl Gunther. Etter bare 11 dager ankom japanerne, og grusomhetene begynte. Sindberg dro rundt i Nanjing og omegn og dokumenterte med sitt kamera hva som skjedde. Bevisene, bleknede sorthvite fotos og hans egne kommentarer til disse, er samlet i et fotoalbum som i dag befinner seg på et museum i Texas.
Sindberg og Gunther unngikk japanernes bombardement ved å flagge med det danske Dannebrog og det tyske hakekorsflagg, og det var to flagg som japanerne hadde respekt for, fra land de ikke var i krig med. Det fant de sivile kinesere hurtig ut av, og snart strømmet de til fabrikken og det nærliggende Quixa-tempelet. Sindberg og Gunther tok dem inn, opprettede et midlertidig hospital og risikerte liv og lemmer da de igjen og igjen kjørte ut for å skaffe mat og medisin og forsyninger fra Røde Kors til flyktningene. Etter seks uker ble forholdene lettet for de lokale, men angrepene og myrderierne holdt ikke helt opp, men avtok bare. Inne på fabrikkens område kjempet flyktningene mot sykdommer, kulde og sult. Men også Sindberg var under press. De japanske soldater i byen hadde et ondt øye til ham. Etter ca. tre måneder var japanernes tålmodighet slutt og Sindberg ble avskjediget og sendt til Shanghai der han tok et skip til Europa.

Sindbergrosen

På Andersens initiativ har rosenforedleren Rosa Eskelund navngitt en av sine gule roser; «Nanjing Forever – the Sindberg Rose». Tanken var at den skal vokse i bedene utenfor The Nanjing Mermorial Hall til minne om Sindberg og de kinesere han reddet fra massakren.

Æresbevisninger

I august 2019 ble en statue av ham avduket av dronning Margrethe i Århus.