google/wiki40b huggingface dataset:
Edmund Arrowsmith

Bakgrunn

Han ble født i Haydock i Lancashire (nå i Stor-Manchester). Foreldrene var Margaret Gerard og Robert Arrowsmith. Faren var selveiende bonde. Begge foreldrene hadde vært fengslet fordi de var recusanter, det vil si katolikker som nektet å gå til anglikanske gudstjenester. 
Da han ble fermet tok han navnet Edmund, som han siden fortsatte å bruke. Han fikk sin utdannelse først av en eldre prest, og fra 1605 på det engelske kollegiet i Douai i Flandern.

Prest

I 1612 ble han presteviet, og året etter reiste han hjem til Lancashire. Han ble kjent som en fryktløs prest som trosset forbudet mot katolsk religionsutøvelse.
I 1622 ble han arrestert og forhørt av biskopen av Chester. Han ble så løslatt, noe som antagelig skyldes at kong Jakob I forsøkte å få sin sønn gift med en spansk prinsesse, noe som kunne bli vanskelig dersom han forfulgte katolikker. 
En tid senere sluttet han seg til jesuittene i deres novisiat i Clerkenwell, London. I 1628 refset han en mann, bare kjent som Holden i kildene, som levde i et i katolsk forstand incestuøst ekteskap. Holden angav ham til myndighetene, og han ble igjen arrestert. Denne gang ble han tiltalt for å være seminarprest utdannet i utlandet for tjeneste i England, noe som var regnet som høyforræderi og dermed belagt med dødsstraff. Han ble funnet skyldig og dømt til døden. Han ble så lagt i lenker i to dager, og man fristet ham med løslatelse dersom han frasa seg sin katolske tro. John Southworth, som satt fengslet sammen med ham, hørte hans siste skriftemål. 
28. august 1628 ble han henrettet ved hengning, trekking og kvartering i Lancaster. Hans siste ord skal ha vært «Bone Jesu», «gode Jesus» på latin. Det er bevart et samtidig portrett av ham, og i St. Oswalds kirke i Ashton-in-Makerfield nær Wigan er den ene hånden hans bevart. Det finnes historier om mirakuløse helbredelser i forbindelse med dette relikviet. 
Pav Pius XI saligkåret ham i 1929, og Paul VI helligkåret ham som en av De førti martyrer fra England og Wales den 25. oktober 1970. Han hadde tidligere minnedag på dødsdagen, men den feires nå sammen med de andre martyrene den 25. oktober.
Mauritius under Afrikamesterskapet i friidrett 2004

Resultater (ufullstendig)

(Q, q – kvalifisert, NM – ikke noe gyldig resultat, SB – årsbeste, PB - personlig rekord)
Elisabeth Moldestad

Elisabeth Moldestad er en norsk salmedikter. Moldestad jobber som vernepleier, og har skervet en salme som er med i Norsk salmebok 2013, dåpssalmen «Et vakkert lite menneske». Salmen ble skrevet til en salmekonkurranse i regi av Nynorsk kultursentrum i 2006, og kom på tredjeplass i konkurransen. Hun vant en julesangkonkurranse i regi av NRK Sogn og Fjordane i 2001.
Rodney Williams

Bakgrunn

Williams er sønn av politikeren Ernest Emmanuel Williams som representerte Antigua Labour Party (ALP) i parlamentet. Han fikk skolegang ved Antigua Grammar School. 
Williams studerte medisin og i 1976 ble han uteksaminert fra University of the West Indies i Mona på Jamaica. Etter dette arbeidet han som lege i hjemlandet. Senere spesialiserte han seg i flymedisin i Storbritannia og USA og studerte idrettsmedisin i USA.

Parlamentsmedlem og minister

Da faren døde i 1984 stilte Williams til valg i valgkretsen faren hadde representert. Fra 1992 til 2004 var han regjeringsmedlem i regjeringene til Vere Bird og Lester Bird. Williams hadde ministeransvar for økonomisk utvikling, turisme, industri og miljø fra 1992 til 1994, deretter var han minister for  utdanning, kultur og teknologi fra 1994 til 2004. Han var parlamentsmedlem til 2004, da han tapte sitt sete i Representantenes hus.

Generalguvernør

Williams overtok embetet som Antigua og Barbudas generalguvernør etter Louise Lake-Tack. Han ble innsatt 14. august 2014.
Etter at han overtok som generalguvernør ble han av dronning Elisabeth II utnevnt til storkorsridder av Sankt Mikaels og Sankt Georgs orden. Han ble dermed adlet og fikk rett til å føre tiltaleformen sir foran sitt navn.
25. september

Navnedag

Ingvar, Yngvar
Vårutstillingen

Vårutstillingen, tidligere kalt Fotografisk Vårutstilling, er en årlig kunstnerjuryert gruppeutstilling som presenterer tendenser i norsk kamerabasert samtidskunst. Vårutstillingen har vært arrangert av Forbundet Frie Fotografer (FFF) siden 1976, og settes sammen av en jury oppnevnt av FFFs generalforsamling. Det er åpen innsending til Vårutstillingen, og alle fotografer og kamerabaserte billedskunstnere i Norge kan søke om deltagelse. 
Den første Vårutstillingen fant sted på Oslo Kunstforening, og siden 1988 har Fotogalleriet vært fast visningssted.
I 2010 inngikk FFF et samarbeid med Bildende Kunstneres Hjelpefond (BKH), om utdeling av BKHs Fotokunstpris til en av de deltagende kunstnere på Vårutstillingen. Prisen på NOK 150.000 (økt fra NOK 100.000 i 2015) har siden vært delt ut hvert år, til kunstneren med det verket som anses som mest betydningsfullt for årets utstilling.
Musken skole

Musken skole (lulesamisk: Måske skåvllå) var en fådelt grunnskole i Musken i Tysfjord. Skolen ble bygd i 1974. Sløydsal og andre spesialrom, det blei bygd til først på 1980-tallet. Skolen hadde på det meste 23 elever, men hadde bare tre elever til skolestart august 2009. Senere samme år ble skolen vedtatt nedlagt.
Skolen var ved siden av Drag skole, som også ligger i Tysfjord, den eneste skolen i Norge som underviste i lulesamisk språk.
Social- og Indenrigsministeriet

Historie

I 1918-1920 ledet minister Thorvald Stauning Indenrigsministeriets kontor for arbeider- og sosiale spørsmål.
Det første offisielle sosialministeriet ble opprettet 5. april 1920 med byråd Jens Jensen (S) som sosialminister. Det eksisterte dog kun en måned inntil 5. mai 1920, for med folketingsvalget etter påskekrisen i 1920 dannedes en ny regjering – med Niels Neergaard (V) i spissen – uten et sosialministerium. Ved regjeringsskiftet 23. april 1924 ble Ministeriet Neergaard III avløst av den første sosialdemokratiske regjering, Ministeriet Thorvald Stauning I. Det første reelle sosialministeriet var en kjennsgjerning med redaktøren for Social-Demokraten Frederik Borgbjerg som sosialminister. Ministeriet Stauning I ble den 14. desember 1926 avløst av Ministeriet Madsen-Mygdal (V), som ikke opprettet noe sosialministerium, men i stedet et Ministerium for Sundhedsvæsenet. Etter valget i 1929 hvor Stauning igjen kom til makten, ble ministeriet gjenopprettet 30. april 1929. Det har siden eksistert som ministerium, men har dog adskillige ganger vært slått sammen med andre ministerier.
Arbejdsministeriet ble utskilt fra Socialministeriet, men ministeriene ble atter slått sammen i 1945-1947 og 1950-1953, og hadde helt frem til 1980-årene adresse samme sted.
I 2007 ble Socialministeriet nedlagt, og sosialpolitikken ble overført til Velfærdsministeriet, som i 2009 skiftet navn til Indenrigs- og Socialministeriet.
Socialministeriet ble gjenopprettet som et selvstendig ministerium i 2010 ved utskillelse fra Indenrigs- og Socialministeriet. I 2011 skiftet det navn til Social- og Integrationsministeriet som ble innlemmet saksforhold fra Ministeriet for Flygtninge, Indvandrere og Integration, som ble nedlagt. Videre fikk ministeriet mindre saksområder fra blant annet Justitsministeriet.
I 2013 skiftet ministeriet navn til Social-, Børne- og Integrationsministeriet. I forbindelse med navneskiftet i 2013 overførtes saksansvaret for dagtilbud til barn i førskolealderen (0-6 år) fra det tidligere Børne- og Undervisningsministeriet, nå Undervisningsministeriet, samt saker vedrørende sosialøkonomiske virksomheter fra Erhvervs- og Vækstministeriet til Social-, Børne- og Integrationsministeriet.
Et nytt navneskifte fulgte i 2014, denne gang til Ministeriet for Børn, Ligestilling, Integration og Sociale forhold, idet ministeriet samtidig overtok avdelingen for likestilling fra det hidtidige Ministeriet for Ligestilling og Kirke.
Den 28. juni 2015 ble ministeriet omdannet til Social- og Indenrigsministeriet og det ble flyttet oppgaver til Udlændinge-, Integrations- og Boligministeriet og Sundheds- og Ældreministeriet mens ministeriet overtok oppgaver fra det daværende Økonomi- og Indenrigsministeriet.
Dichodontus croesus

Utseende

En ganske stor (35-45 millimeter) og kraftig, blank, svart hornbille. Kroppsformen er nokså bred. Hannen har et langt, krumt horn i pannen, pronotum er svært bredt, i midten med et høyt, i spissen litt kløvet framspring. Framspringet er svært blankt, pronotum forøvrig med kraftig mikroskulptur. Dekkvingene er glatte og blanke, fint punkterte. Undersiden er kledt med korte, gule hår. Hunnen mangler horn og pronotum er rundet med et blankt felt i midten.

Utbredelse

Arten lever på Java.
Trond Kristoffersen

Finance Credit-saken

Trond Kristoffersen var sammen med Torgeir Stensrud grunnlegger av selskapet Finance Credit. I 2004 ble Kristoffersen dømt til ni års fengsel for grovt bedrageri mot syv banker for over 1,4 milliarder kroner, for bounndragelse og for forfalskning av regnskaper. I tillegg til fengselsstraffen ble han dømt til å betale 1,2 milliarder kroner i erstatning, samt fradømt retten til å drive selvstendig næringsvirksomhet eller inneha ledende stillinger eller styreverv i selskaper på livstid. Saken ble beskrevet som Norgeshistoriens største bedragerisak.

Nye rettsrunder 2013–2014

Etter å ha sonet mesteparten av dommen sin, ble han løslatt fra fengselet i påvente av ny ankebehandling av dommen. Han døde imidlertid før saken kom opp, og hans etterlatte trådte da inn som parter i anken, slik at rettsforhandlingene kunne fortsette. Lagmannsretten opprettholdt 3. november 2013 Tingrettens dom og avviste dermed Kristoffersens anke. Hans mindreårige døtre anket så til Høyesterett over spørsmålet om hvorvidt man kan dømme en avdød person. Høyesterett kom med knappest mulig flertall (3–2) til at det strider mot EMK og kravet til rettferdig rettergang (retten til å personlig få forklare seg i egen straffesak) å gjøre dette. Deler av den opprinnelige tiltalen endte dermed formelt uten domfellelse eller frifinnelse. Trond Kristoffersen er imidlertid fortsatt rettskraftig dømt for grovt bedrageri for rundt 200 millioner kroner, og er rettskraftig dømt til å betale erstatning for hele beløpet på 1,2 milliarder.

Annet

I 1984 studerte han økonomi ved Handelsakademiet i Oslo.
Trond Kristofferen var sanitetssoldat i Norbatt kontingent IV og V (1979–80), varahovedtillitsmann for Norco (kont. IV) og hovedtillitsmann (kont. V).  
Han var gift to ganger.
Christel Guillaume

Liv og virke

Hun arbeidet først som sekretær og lot seg verve av Hauptverwaltung Aufklärung. I 1951 giftet hun seg med Günter Guillaume, som også var Stasiagent. De fikk sønnen Pierre Guillaume, senere Pierre Boom. I 1956 flyttet ekteparet på oppdrag fra Stasi til Vest-Tyskland, hvor de utga seg som «flyktninger». De slo seg ned i Frankfurt, og Christel Guillaume ble ansatt som sekretær i SPDs partikontor for Syd-Hessen. 
I 1974 ble hun og hennes mann avslørt og arrestert den 24. april. Året etter ble hun dømt for landsforræderi til åtte års fengsel.
Ekteparet Guillaume ble sendt tilbake til DDR i 1981 som del av en agentutveksling. I DDR ble de æret som «fredsbudbringere». Christel Guillaume mottok Karl-Marx-ordenen, og ble utnevnt til oberstløytnant i Stasi.
Hun ble skilt fra mannen 16. desember 1981, og bodde siden tilbaketrukket i Hohen Neuendorf ved Berlin, i et hus bygget og sikret spesielt for henne.
Hun døde 20. mars 2004 i Berlin av en hjertelidelse.
Surnadalsfjorden

Surnadalsfjorden er en fjord i Surnadal kommune i Møre og Romsdal. Fjorden strekker seg 10 kilometer østover til Surnadalsøra og industriområdet Røtet. Fjorden har innløp mellom Torvikneset i sør og Kjergroneset i nord.
Grenda Årnes ligger like øst for Kjergroneset på nordsida, mens Torvika ligger tvers over fjorden på andre sida. Det er flere bruk på begge sider innover i fjorden, blant annet Sjøasetra og Glærem på hver sin side av fjorden.
Elva Surna renner ut i Surnadalsfjorden ved Surnadalsøra. Dette fører til at fjorden inneholder en god del ferskvann, og har lett for å fryse igjen i kalde perioder om vinteren.
På nordsida av fjorden er det flere kalkforekomster, og det var tidligere tre kalkgruver i drift. I dag er det kun ei gruve igjen, Glærum kalksteingruve. Ved Glærum kalksteingruve ligger Kalkstranda som brukes som friluftsområde og badeplass.
Fv326 går langs sørsida av fjorden, mens Fv328 går på nordsida.
Belen (kvinnenavn)

Etymologi

Belén er en spansk form av Betlehem, navnet på en by i Palestina, kjent for å være fødestedet til kong David og Jesus. Byens navn er avledet via gresk fra hebraisk beit lachem (hebraisk: בֵּית לָחֶם), som betyr «brødhuset».
Sohlbergplassen

Sohlbergplassen er en rasteplass ved fylkesveg 27 (Venabygdvegen) nær Atnsjøen.
Ved plassen er det bygd en utsiktsplattform. Fra denne har en utsikt mot Rondane, slik som fjella framstår på Harald Sohlbergs maleri «Vinternatt i Rondane», og dette har gitt plassen navn.
Plattformen er tegna av arkitekt Carl-Viggo Hølmebakk. Dr. techn. Kristoffer Apeland AS er rådgivende ingeniør og Statens vegvesen, byggherre. 
Den er utforma på en måte som gjør at den ser ut til å sveve over terrenget. Den er videre anlagt mellom og rundt furutrærne, og det var bare nødvendig å felle ett tre under bygginga.
Sohlbergplassen, som blei offisielt åpna 23. juni 2006, er en del av prosjektet Nasjonale turistveger.
Plassen blei tildelt Betongtavlen for 2007.
NBA All-Star Game Most Valuable Player

NBA All-Star Game Most Valuable Player eller NBA All-Star Game MVP er en årlig pris som deles ut februar til den beste spilleren like etter All-Star-kampen. Prisen har blitt delt ut siden 1953, men i 1999 ble det ikke delt ut noen pris. Vinneren stemmes frem av media. Dersom det blir like mange stemmer på to av spillerne får begge to prisen.
Bob Pettit og Kobe Bryant er de eneste personene som har vunnet NBA All-Star Game MVP fire ganger. Oscar Robertson, Michael Jordan og Shaquille O'Neal har vunnet prisen tre ganger, mens Bob Cousy, Julius Erving, Isiah Thomas, Magic Johnson, Karl Malone, , Allen Iverson og LeBron James har alle vunnet prisen to ganger. I fire av kampene har det blitt kåret to vinnere: Elgin Baylor og Bob Pettit i 1959, John Stockton og Karl Malone i 1993, Shaquille O'Neal og Tim Duncan i 2000 og Shaquille O'Neal og Kobe Bryant i 2009. Los Angeles Lakers har hatt ti vinnere, mens Boston Celtics har hatt åtte.
Repøyane

Repøyane er ei øygruppe som utgjør en del av Svalbard. Øyene ligger rett nord for Nordaustlandet, litt nord for Glenhalvøya. Den er en del av Nordaust-Svalbard naturreservat.
Arealet av øyene er om lag 28 km², fordelt på Nordre Repøya (5 km²) og Søre Repøya (23 km²).
Avon (Hampshire)

Elvas løp

Avon begynner som to separate elver som drenerer hver sin halvdel av Vale of Pewsey. Den vestre Avon har utspring øst for Devizes, mens den østre Avon starter like øst for Pewsey. De møtes like ved landsbyen Upavon, og renner derfra mot sør over Salisbury Plain, og passerer gjennom Durrington og Amesbury. Ved byen Salisbury renner Avon sammen med alle sine største sideelver, først Nadder fra nordvest, deretter Bourne fra nordøst og til slutt Ebble fra vest litt sørøst for byen. I tillegg møter Nadder sin største sideelv, Wylye, like før samløpet med Avon.
Sør for Salisbury renner elva sørover langs vestkanten av New Forest, gjennom Fordingbridge og Ringwood. Ved Christchurch renner den ut i det nordvestre hjørnet av estuaret Christchurch Harbour, som den har dannet sammen med naboelva Stour, som kommer fra vest og munner ut i estuaret like ved Avon. Christchurch Harbour munner ut i Den engelske kanal ved Hengistbury Head, rundt 2 kilometer lenger øst.
Den øvre halvparten av Avon ligger i sin helhet i Wiltshire, mens elva på den nedre delen danner de nåværende grensene til Hampshire eller Dorset, med korte strekninger som i sin helhet ligger innen hver av de to grevskapene. Før grensene ble endret i 1974 lå imidlertid hele den delen av elva som grenser til Dorset i sin helhet i Hampshire. Ettersom det er to elver med navnet Avon i Wiltshire, førte dette til at elva ble kjent som Hampshire Avon eller Salisbury Avon.

Friluftsliv og vern

Vandrerveien Avon Valley Path går parallelt med elva fra Salisbury til Christchurch.
Allmennheten har rett til å bruke etablerte stier som går over private eiendommer i England, men noen tilsvarende rettighet finnes ikke når det gjelder ferdsel på elver som ligger på private eiendommer. Kanopadlere som ønsker legitim tilgang til Avon har nylig funnet fram til en lenge glemt lov i deres favør. «Loven for å gjøre elva Avon seilbar fra Christchurch til byen New Sarum» ble iverksatt i 1664 under kong Karl II. Ingen saker har dog per 2007 havnet i retten.
Rettssaker ble imidlertid avholdt på 1700-tallet, vedrørende tap av rett til ferdsel på elva. En var i 1737 og en annen ble avhold i 1772.
Et fireårig prosjekt kalt «STREAM» startet i september 2005. Dette var et prosjekt, med en kostnadsramme på £1 million pund, som hadde som formål å bevare habitater for arter som soleie, atlanterhavslaks, bekkeniøye, havniøye, hvitfinnet steinulke, sneglen vertigo moulinsiana, snadderand og dvergsvane.
Det var også et søsterprosjekt kalt «Living River» som gikk fra 2006 til 2010. Dette arbeidet med bedring av tilgang og rekreasjon, så vel som biodiversitet.
Begge disse prosjektene er på innstillingslisten for «Thiess International Riverprize» for 2009 i konkurranse med fire andre prosjekter: Huang He i Kina, Lake Simcoe i Canada, Polochic-bekkenet i Guatemala og nedre Owens River i USA.
Aridaeus

Utseende

Middelsstore, avlange trebukker med lange antenner, livlig farget i gult og svart. Antennene er tydelig lengre enn kroppen. Pronotum er tønneformet, dekkvingene jevnbrede, beina ganske lange.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Australia (New South Wales og Queensland), dessuten på Sumba, på Timor og innført til New Zealand.
Saidai-ji

Saidai-ji (西大寺, «det store vestlige tempel») er et buddhistisk tempelkompleks i byen Nara i Japan. Saidai-ji var en gang blant de mektige Nanto Shichi Daiji eller de «syv store templer». Tempelet ble bygd i året 765 som motparten til Tōdai-ji. Det er hovedkvarteret til den buddhistiske retningen Shingon Risshu (真言律宗) etter at grunnleggeren Eison tok over administrasjonen i 1238.
En av bygningene i tempelkomplekset, Aizen-dō, huser en statue av Aizen Myō-ō, mens hovedstatuen av Buddha ble reist av Eison i 1249.
Saidai-ji befinner seg i nærheten av Yamato-Saidaiji stasjon på linjestrekningen Kintetsu Nara.
When Somebody Loves You

When Somebody Loves You er et countryalbum (studioalbum) av Alan Jackson utgitt på Arista Nashville 7. november i 2000 (på Jacksons fødselsdag). Albumet fulgte opp Under the Influence fra 1999.
Sonora

Geografi

Det meste av territoriet er preget av Sonoraørkenen, som også strekker seg inn i California og Arizona. I tillegg går fjellkjeden Sierra Madre Occidental i nord-sørretning gjennom staten. Et annet fjell er Cerro del Pinacate i Cabeza Prieta-fjellene, 1 390 moh. I nordvest renner elva Colorado inn fra USA og danner et lavtliggende området som er preget av intens jordbruk. Utenfor kysten ligger det flere øyer. Haiøya (Isla Tiburón) er Mexicos største øy med 1 208 km² (litt mindre enn Senja).

Økonomi

Kvegdrift og gruvedrift er tradisjonelt de viktigste næringsveiene. Imidlertid er det også en sterk vekst i antallet maquiladoras, fabrikker som lager ferdigvarer til markedene i USA og Canada.

Befolkning

Befolkningen øker sterkt i Sonora. Det er først og fremst på grunn av innvandring fra fattigere områder sør i Mexico, og innvandrerne jobber først og fremst i den nye industrien som blomstrer opp langs grensen i nord. Urfolksgrupper som seri, yaquí og mayo hører hjemme i Sonora, men de aller fleste innbyggerne er mestiser.
Kurosawaia

Utseende

Små (ca. 6 millimeter), avlange, metallisk fargede praktbiller. Oversiden er fint hårete. Hodet er rundet, kort og bredt. Pronotum er rundet, med tett og ganske kraftig punktering. Dekkvingene har fine punktrader.

Utbredelse

Slekten er kjent fra Boninøyene og Fiji.
Bjarne Riiser Gundersen

Bjarne Riiser Gundersen (født 1974) er en norsk journalist, litteraturanmelder og sakprosaforfatter. 
Han studerte lyrikk i Sverige og tok hovedfag i idéhistorie ved Universitetet i Oslo i 2003. Han har vært kulturjournalist i Morgenbladet. Han underviser ved Institutt for journalistikk ved Høgskulen i Volda.  
Sammen med Poul Erik Tøjner utgav han i 2013 en bok om Munchs maleri Skrik. I 2016 skrev han om postmodernismen inntog til Norge på 1990-tallet. I 2019 gav han en bok om Sverige.
Samay

Samay er ei innlandsøy nær utløpet til Tortugueroelva i et delta nær Det karibiske hav i provinsen Limón i Costa Rica. Øya har et areal på 14,7 km² og om lag 370 innbyggere (per 2010).
Takua Pa (kommune)

Geografi og dyreliv

Takua Pa (kommune) inneholder noen av de mest sentrale turiststedene i Thailand, ikke minst Khao Lak. Langs kysten løper en sammenhengende sandstrand 2-3 mil fra Khao Lak i sør til litt ovenfor Takua Pa i nord. Her starter helt i nord en innskåret kyst av elvedeltaer. Her ligger øya Koh Kho Khao som den største øyen i kommunen, med sine lange uberørte strender og natur.
Langs hele østgrensen mot nabokommunen Kapong ligger en skogkledd rekke av åser og lave fjell opp til 642 moh. (Khao Lam Ru), men overveiende under 300 meter. Det er delvis dekke av tropisk regnskog i nordøst.
Mellom fjellene og havet er lave, bebygde sletter med et nesten sammenhengende, smalt tettsted av sammenvokste landsbyer langs riksvei 4. Det er utstrakt kokos-, banan- og gummidyrking langs kysten.
Dyrelivet er typisk tropisk og preget av stor luftfuktighet. Slanger, insekter og edderkopper, amfibier (firfisler, frosker), og en stor mengde fiskearter preger biotopene. Det holdes noe elefanter for turisme, men det viktigste lokale området for elefanthold er i Khao Sok. Det drives utstrakt vern av truede arter, ikke minst skilpadder, men salget av utstoppede dyr og insekter er utstrakt. Antallet fuglearter er beskjedent.
Stumpefeiden

Stumpefeiden blir offentlig ved et uhell

Her kunne Stumpefeiden ha endt. Den hadde så langt foregått utelukkende i Samfundsbladet, innenfor en liten krets av studenter i Christiania. Men bladet ble også lest av andre. Assessor Dunker hadde fått bladet av sin sønn Bernhard Dunker, og siden han syntes versene var morsomme, sendte han en avskrift til noen venner. Dermed kom versene etterhvert i Conrad Nicolai Schwachs hender, i Trondheim.
Her vakte de stor munterhet i Schwachs omgangskrets, de ble trykt i et mindre opplag, og kom i et visst omløp. Dette førte til at en av Wergelands tilhengere sendte inn et forsvarsinnlegg for Wergeland i Den nordenfjeldske Journal i april 1832. Schwach måtte da rykke ut med en erklæring 11. april til forsvar for Welhaven. Både Dunker og Schwach beklaget overfor Welhaven at de hadde bidratt til å offentliggjøre versene.
Det hjalp imidlertid lite. Stumpefeiden var blitt offentlig, og da Wergeland fikk vite at versene var blitt trykt i Trondheim, lot han trykke «Sifuliner til Studenten Jahn Welhaven med øvrige opbragte Compagnie af poetiske og æsthetiske Bagateller» i Trondheim, og skrev nye «Sifulinske Stumper» til Samfundsbladet 5. mai 1832. I Christiania utga han dessuten «En lumsk Avindsmand trukken frem og skildret efter Naturen i Anden Række Sifuliner til en Student Jahn Welhaven». Samtidig fortsatte debatten i Den nordenfjeldske Journal i Trondheim.
Debatten varte hele vinteren 1832–33 i avisene Statsborgeren og Folkebladet. Den fikk ny næring av Welhavens skrift Henrik Wergelands Digtekunst og Polemik ved Aktstykker oplyste (1832), som inneholdt en del av versene fra Stumpefeidens første periode. Dette skriftet nådde til og med utenfor landets grenser, idet det ble omtalt både i bladet Heimdall i Sverige og i Kjøbenhavns-Posten. Wergeland og Welhaven førte en kort debatt i det sistnevnte bladet. Skriftet førte også til at Nicolai Wergeland rykket ut med Retfærdig Bedømmelse af Henrik Wergelands Poesie og Karakteer til forsvar for sin sønn, utgitt 9. februar 1833.
Stumpefeiden gled over i Dæmringsfeiden etter at Welhaven hadde utgitt Norges Dæmring 14. november 1834.