Nikolaj Vavilov

Bakgrunn

Nikolaj Vavilov kom til verden i en kjøpmannsfamilie i Moskva, faren var en ledende ansatt ved en tekstilfabrikk. Hans storebror, Sergej, ble en berømt lege.
Faren hadde vokst opp i en fattig landsby ofte hjemsøkt av uår og matrasjonering, og Nikolaj var fra ung alder sterkt opptatt av å kunne få slutt på de hungersnøder som herjet i hjemlandet og verdens rundt."

Karriere

Etter sin avgangseksamen fra Moskvas jordbruksinstitutt arbeidedt han på Kontoret for anvendt botanikk og på Kontoret for mykologi og plantesykdomslære i årene 1911-1912. I 1913 og 1914 reiste han i Europa, der han studerte planters immunitet i samarbeide med den britiske biolog William Bateson som senere grunnlae den vitenskapelige genetikk.
Under arbeidet med sin teori om sentre for dyrkede planters opprinnelse ledey Vavilov en rekke botanisk-jordbrugsmessige ekspedisjoner, innsamlet frø fra alle deler av kloden og skapte verdens største samling av plantefrø i Sankt Petersburg ref>Betydningen av Vavilovs vitenskapelige ekspeditioner. PGR Newsletter 124. Bioversity International.</ref> (Leningrad) - en frøbank, som man omhyggelig vedlikeholdt selv under de 28 måneders beleiring av byen under annen verdenskrig.  De sovjetiske myndigheter gadde beordret avakueringen av kunsten fra Eremitasjen, man hadde ikke evakuert de 250.000 frø, røtter og frykter som ble oppbevart der i verdens største frøbank. En gruppe vitenskapsfolk ved Vavilovinstituttet bokset opp en tistrekkelig mengde av frøene og flyttet dem ned i kjelleren, og skiftet på å beskytte dem. De som passet på, avstod standhafrig fra å spise av dem, selv om sulten herjet og at da våren 1944 kom ni av dem var døde av sult.
Dessuten formulerte Vasilov «loven om de homologe serier i variasjonen». 
Han ble medlem av Sentralkomitéen for Sovjetunionens kommunistiske parti og president for unionens geografiske selskap. Ytterligere fikk han tildelt Leninprisen.

Fengsling og død

I 1940 ble han fengslet som talsmann for «den borgerlige pseudovitenskap» under oppgjøret med Trofim Lysenkos statsanerkjente avvisning av genetikken. Vavilov hadde til å begynne både fremmet og støttet Lysenko, som kom fra bondebakgrunn og som var blitt lagt verke til for sin plantefysiologiske forskning.
Han døde av lammelser, fremkalt av underernæring, i et fengsel i 1943. Hovedparten av hans genetiske samling ble fjernet av en nazistisk innsamlingskommando som var dannet i 1943, og materialet ble overført til Instituttet for Plantegenetikk, som SS hadde opprettet på slottet Lannach nær Graz i Østerrike. Kommandoen var dog kun i stand til at innsamle det materiale som ble oppbevart innenfor de områder som var besatt av den tyske hær, det vil si for det meste Ukraina og Krimhalvøya. Den sentrale genbank i Leningrad (Sankt Petersburg) ble derfor ikke berørt.

Ettermæle

Ennå i dag opprettholder Vavilovinstituttet for Planteindustri i Sankt Petersborg en av verdens største samlinger av plantegenetisk materiale (Se instituttets hjemmeside). Instituttet oppstod som Kontoret for anvendt Botanikk i 1894, men ble omorganisert i 1924 som Sovjetunionens Forskningsinstitutt for Anvendt Botanikk og Nye Avgrøder. I 1930 endret man navnet til Forskningsinstituttet for Planteindustri. Nikolaj I. Vavilov var sjef for instituttet fra 1921 til 1940. I 1968 blev det atter omdøpt på 75-årsdagen for dets grunnleggelse.
Gjennom det meste av sin karriere ble Vavilov assistert av sin visesjef, Georgij Balabajev.
Det sovjetiske vitenskapernes akademi opprettet Vavilovprisen i 1965 og Vavilovmedaljen i 1968.
Vavilov beskrev den variant av mimikry som nå bærer hans navn, Vavilovs mimikry.