Planspråk: definisjoner

Internasjonale hjelpespråk

Internasjonale hjelpespråk – ofte kalt bare internasjonale språk – er den største og viktigste gruppa av planspråk, enten man teller antallet prosjekter eller antallet brukere. Esperanto har aleine flere brukere enn alle andre planspråk har hatt til sammen. (Om bruk av planspråk, se her).
Når det gjelder planspråk, er internasjonalt hjelpespråk stort sett synonymt med verdensspråk, universalspråk og (mindre brukt i norsk) interspråk (interlingua, interlanguage).
(Verdensspråk og internasjonalt hjelpespråk brukes også om naturlige språk – som latin var antikkens verdensspråk og hausa er et viktig internasjonalt hjelpespråk for handelen i Vest-Afrika. Internasjonalt språk aleine heller enda sterkere i retning naturlige språk: Engelsk er det viktigste internasjonale språket i dag - men også: Hun lærte det internasjonale språket Esperanto.)
(Universalspråk og interspråk brukes vanligvis bare om planspråk.)
(Både på engelsk og tysk ser det ut til at World Language – Weltsprache og Universal Language – Universalsprache har vært brukt om hverandre om kunstige hjelpespråk. På fransk virker det som om Langue Universelle dominerer.)
Mange planspråk henter navnet sitt fra en av disse fire betegnelsene. Volapük betyr verdensspråk. Esperantos opprinnelige navn var Lingvo internacia eller internasjonalt språk (det mer fargerike Esperanto, en som håper, blei henta seinere fra Zamenhofs pseudonym Doktoro Esperanto (doktor håp eller håpende doktor). Tre viktige språk heter ganske enkelt interspråk: Interlingua/IALA, Interlingua/LSF og Interlingue. Universalglot betyr universalspråk. Andre bruker forkortelsen IAL (internasjonalt hjelpespråk på engelsk og flere kunstige språk): Novial (nytt IAL), Mundial (verdens-IAL) osv.
Universalspråk og verdensspråk er de eldste begrepene. De har vært brukt, i hvert fall i ettertid, om prosjekter fra renessansen og framover.
En nyanseforskjell er at eldre universalspråk ofte var uttrykk for langt større ambisjoner enn moderne hjelpespråk.
Bevegelsen for universalspråk skøyt fart med det nye gjennombruddet for vitenskap og den samtidige tilbakegangen for latin. Dette reiste spørsmålet om å erstatte datidas internasjonale språk, som var overlevert fra Romerriket, med et nytt, som var planmessig skapt.
Men ikke bare et nytt språk. Mange av tidas største tenkere mente at de gamle naturlige språkene er fulle av feil og ufullkommenheter. Akkurat som rasjonalismen førte til forbedringer på andre områder, måtte det nå være mulig å skape et bedre språk – et språk som gjør det mulig å tenke riktigere. De sto heller ikke fremmed for tanken om at et sånt forbedra, nyskapt språk helt skulle erstatte de gamle nasjonalspråkene.
I denne betydninga var mange universalspråk som blei lansert fra renessansen og framover, også filosofiske språk. (Mer om sånne språk, se neste avsnitt).
Pasigrafi var en beslekta ide. Tanken var å skape et billed- eller symbolspråk som kan forstås overalt, uavhengig av lokale talespråk – omtrent som moderne trafikkskilt, matematiske tegn og andre internasjonalt forståelige symboler, men istand til å uttrykke alle viktige ideer i menneskelig kommunikasjon. Dette var også inspirert av nyheten om at det kinesiske skriftsysemet kunne forstås på tvers av språkgrenser både i og utafor Kina, fra Vietnam og Mongolia til Korea og Japan.
Pasigrafier blei skapt bare for å kunne skrives, eller også for å kunne tales, og i samband med noen forslag til filosofiske språk.
Fra midten av 1800-tallet dominerte derimot tanken om verdensspråket som et mer beskjedent hjelpespråk. Språket skal ikke drive ut, men hjelpe morsmålsbrukere utenlands. Og det har ingen veldige ambisjoner om å forbedre tenkninga, men er til for prosaiske, dagligdagse handlinger som brevveksling, handel, turisme osv.
Universalglot, Volapük og Pasilingua er tidlige eksempler på slike hjelpespråk.
Regionspråk er ei undergruppe av internasjonale hjelpespråk som ikke er ment som verdensspråk, men fellesspråk for et begrensa område som et kontinent, eller for flere språk som er i slekt.
Tutonish (et fellesspråk for germanere) Slovio (et panslavisk språk) og Afrihili (ment for Afrika) er eksempler på regionspråk.
Interlingvistikk er strengt bokstavelig vitenskapen om interspråk (og universitetsfag i enkelte land). Men i praksis har berømte interlingvister, som Ernst Drezen, undersøkt alle slags planspråk, og begrepet har kommet til å bli synonymt med forskning i hele planspråkområdet.