google/wiki40b huggingface dataset:
Ecyroschema

Utseende

Middelsstore, kraftige, brune trebukker. Antennene er omtrent så lange som kroppen. Pronotum mangler en tann midt på sidekanten.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Afrika inkludert Jemen.
Philippe Rondot

Bakgrunn

Rondot var sønn av en general og veteran fra fallskjermkommandostyrkene. Han fikk militær offisersutdannelse ved École Spéciale Militaire de Saint-Cyr, og studerte der også politisk sosiologi. Fra 1960 til 1964 var han i gallskjermstyrkene som utførte operasjoner under krigen i Algerie.

Virke innen fransk etterretning

I 1965 begynte han i spesialstyrkene, den militære gren av Direction Générale de la Sécurité Extérieure (DGSE).
Rondot arbeidet som en av de fremste franske spesialister på den arabiske verden allerede for forløperorganisasjonen til DGSE, som het Service de Documentation Extérieure et de Contre Éspionnage (SDECE), der han sener e mistet sine fullmakter. Av den  gaullistiske innenriksminister Charles Pasqua ble han satt i tjeneste for den franske kontraspionasje Direction de la surveillance du territoire (DST), og senere for DGSE. Dette var to tradisjonelt rivaliserende hemmelige tjenester. 
Han var rådgiver for flere forsvarsminister, både fra høyresiden i fransk politikk (som for eksempel François Léotard (1993–1995) og Charles Millon (1995–1997)), og fra venstresiden (for eksempel Pierre Joxe (1991–1993) og Alain Richard (1997–2002)). Selv om Rondot av sine tidligere kolleger og medarbeidere ble beskrevet som en av de ganske få som verken lot seg influere fra høyre, eller venstre, eller av noen formelt overordnets synsmåter, men følgte seg ene og alene forpliktet på fedrelandets beste interesser, ble han i pressen tilskrevet en sætlig nærhet til statsminister Dominique de Villepin.
Sammen med andre han i 1994 deli den diskrete og ublodige arrestasjon av terroristen Ilich Ramírez Sánchez (alment kjent under psevdonymet «Carlos»Carlos) i Sudan, og ved brefrielsen av forskjellige gisler i Libanon i 1986, familie Valente i Libya i 1990 og de bortførte journalistene Christian Chesnot og Georges Malbrunot i Irak. Hans møte med Abu Nidal gikk satt et punktum for en seria av angrep i Frankrike. 
Han var forfatter av en rekke bidrag om den arabiske verden, blant annet om Irak i 1995.
Rondot hadde ansvaret for koordineringen av etterretningsjenestene i Forsvarsministeriets kabinett frem til 31. desember 2005. Han fikk da tittelen «rådgiver for etterretningstjenester og spesialoperasjoner» for forsvarsminister Michèle Alliot-Marie.

Affæren Clearstream II

I randen av dommerundersøkelsen av det som ble kalt Clearstream II-affæren dukket Rondots navn opp. Rondot var føringsogffiser for Imad Lahoud, som i 2003 ble engasjert av DGSE som «fri medarbeider». Imad Lahoud arbeidet til sommeren 2003 med undersøkelser av finansieringen av Osama bin Ladens nettverk. Så presenterte Rondot Lahoud for visepresidenten for EADS, Jean-Louis Gergorin. I mars 2003 traff Lahoud granskningsjournalisten Denis Robert, som ville intervjue ham om kontroversen knyttet til det internasjonale luxemburgske Clearing-House Clearstream. Lahoud skall da ha gitt Robert computerlister fra Clearstream.
Innenfor rammene av denne affæren fant det sted husundersøkelser i mars 2006 i Rondots leiligheter i Paris og i Nièves. Han ble ikke funnet å være implisert i affæren.
Bon Homme County

Historie

Fylket ble opprettet 5. april 1862 fra et område som tidligere ikke var noen del av et fylke og fikk fulle rettigheter (organisert) 2. juni 1862.
Aerocar

De seks modellene

Det ble bygget fire Aerocar I, én Aerocar II og én Aerocar I som ble bygget om til en Aerocar III.

N4994P

N4994P (1949, opprinnelig N311214) er gul med sølvgrå vinger, og var den første Aerocar-modellen. Den befinner seg i museet EAA AirVenture Museum.

N101D

N101D (1954) eies av en mann i Wyoming, USA.

N102D

N102D (1960) er gul og blå. Dette var den siste Aerocar som ble bygget, og er den eneste som fortsatt er flydyktig. Den eies av Ed Sweeney, og var tidligere eid av skuespiller Bob Cummings.
Inspirert av denne jobber Ed Sweeney nå med utviklingen av Aerocar 2000 gjennom sitt Aerocar-selskap.

N103D

N103D (1956) er rød med røde vinger. Dette eksemplaret har blitt eid av et par i Colorado i 25 år, og ble lagt ut for salg i september 2006 med en startpris på 3.5 millioner amerikanske dollar. Dette eksemplaret ble en gang fløyet av Fidel Castros bror, Raul Castro, da det gikk tom for bensin og ble skadet under nødlandingen. Det har også blitt benyttet til trafikkovervåkning for en radiostasjon. Dette eksemplaret fløy sist i 1977, og er ikke lenger flydyktig.

N107D (Aerocar II)

N107D (1966) er av typen Aerocar II. Det kan ikke kjøres på veien, men er basert på det opprinnelige Aerocar-designet. Kun ett eneste eksemplar ble bygget, og det eies av en mann i Colorado.

N4345F (Aerocar III)

Dette eksemplaret er rødt med sølvgrå vinger, og var Moulton Taylors siste forsøk på en fly-bil. Det startet sitt liv som en av de opprinnelige Aerocar-modellene, men Taylor kjøpte det tilbake fra en kunde etter at det hadde blitt skadet i en ulykke. Deretter ombygget han det til Aerocar III. Taylor klarte med dette å fange interesse fra Ford, men det ble ingen produksjon. Prototypen er nå utstilt på et flymuseum i Seattle.
Dennis Wise

Wimbledon

Wise startet sin karriere som læregutt hos Southampton, men kom på kant med manager Lawrie McMenemy, og sto plutselig uten klubb. Han flyttet til Wimbledon FC 28. mars 1985 da han var 18 år, og ble værende på Plough Lane i 5 år. Klubben rykket opp til 1. divisjon i 1985/86, og da hadde de klatret opp fra non-league på den korte tiden siden 1977, og fra 4. divisjon på bare 4 år. Mot alle odds ble klubben værende i toppdivisjonen i 14 år. Wise var en sentral brikke for laget som vant over storfavoritten Liverpool i FA-cupfinalen i mai 1988 på Wembley Stadium, foran 100 000 tilskuere. Wise la krossballen fra frisparket som førte til vinnermålet som Lawrie Sanchez scoret. Kampen endte 1-0. Wimbledon-laget i denne perioden ble kalt for «Crazy Gang» på folkemunne og i media, ettersom de hadde en helt spesiell spillestil med lange baller og dypt forsvar, samt knallharde taklinger og vinnervilje.

Chelsea

Wise signerte for Chelsea 3. juli 1990 for daværende klubbrekord på £1,6 millioner, i et arbeidsforhold som skulle vare i 11 år (til 2001). I løpet av denne tiden ble han den Chelsea-spilleren med 4. mest kamper for klubben gjennom historien. Han spilte 445 ganger og scoret 76 mål, inkludert et minneverdig mål i UEFA Champions League på bortebane mot AC Milan i 1999-2000 sesongen. Han ble også klubbens toppscorer i 1991-92 sesongen med 14 mål fra midtbaneposisjon. Wise var kaptein på Chelsea-laget som vant FA-cupen i 1997 og 2000, ligacupen i 1998 og Cupvinnercupen i 1998. Han ble to ganger kåret til klubbens beste spiller, i 1998 og 2000. Da den nye manageren Claudio Ranieri ønsket å senke gjennomsnittsalderen i spillertroppen, ble Wise solgt til Leicester City 25. juni 2001 for £1,6 millioner.
Wise ble ansett som en kontroversiell spiller, noe som førte til at Sir Alex Ferguson uttalte at «han kan starte en krangel i et tomt hus» Han hadde disiplinære problemer i hele karrieren, blant annet med utenomsportslige episoder. I 1995 ble han dømt for overfall på en taxisjåfør i Londonog ble gitt en 3 måneders fengselsstraff, som senere ble omgjort etter en ankesak. Likevel mistet han kapteinsrollen i Chelsea etter denne saken, da manager Glenn Hoddle mente han var et dårlig eksempel for andre. I april 1999 ble han beskyldt for å bite Marcelino Elena på RCD Mallorca i en kamp i Cupvinnercupen. og i 1998-99 sesongen mistet han totalt 15 kamper på grunn av suspensjoner.

Leicester City

Wises tid i Leicester var ikke en ubetinget suksess og han var innblandet i kontroversielle episoder. Han spilte bare 17 ligakamper og ble sendt hjem fra sesongoppkjøringen i Finland og ble suspendert av klubben 20. juli 2002, etter han brakk nesen og kjeven til lagkameraten Callum Davidson, som opptrådte som «fredsmekler» mellom Wise og en annen spiller.
Chassepot

Mekanisme

Som alle våpen med tennålsmekanisme hadde Chassepot en boltmekanisme med en lang tennål som slo gjennom en patron med papirhylse og satte av tennhette som lå bak prosjektilet. Tennålen befant seg inne i kruttladningen når den gikk av, og ville bli svekket etter en del skudd, slik den også ble på det tyske våpenet.
Chassepot-geværet var utstyrt med en lang sverdbajonett som var festet på høyre side av løpet.

Kammerforsegling

Det var mer enn 20 år mellom de det tyske og det franske nålegeværet, og Chassepot hadde flere forbedringer i forhold til det tyske våpenet. Særlig viktig var det at det hadde en serie ringer av gummi rundt bolthodet som forseglet kammeret under avfyring slik at det ikke lekket ut kruttgasser bakover mot skytteren. Dette var et tilbakevendende problem med det tyske tennålsgeværet fordi det ikke var noen patronhylse som kunne skape et gasstett segl mellom kammer og sluttstykke. Gassen gjorde det tyske geværet ubehagelig å skyte med og det gikk ut over både rekkevidde og treffsikkerhet. Det samme problemet gjaldt også Chassepot, men i mindre grad på grunn av gummiringene. Ringene ble slitt ved skyting, men kunne enkelt byttes av soldatene i felt.

Kaliber

Kaliberet var også mindre og mer flattskytende, 11 mm mot det tyske 15,4 mm. I motsetting til Dreys' gevær hadde ikke Chassepot noe system for å håndtere sot og rester fra patronen. Dreys' gevær hadde et kammer som var større enn patronen slik at sot og patronrester ikke skulle blokkere mekanismen, men dette skapte lavere trykk og gikk ut over rekkevidden til det tyske våpenet.

Slaget ved Mentana

Året etter at Chassepot-geværet ble antatt av det franske forsvaret ble det brukt i Mentana 3. november 1867. Her kjempet Frankrike på Pavens side mot Giuseppe Garibaldis frivillige tropper og slaget endte med seier til de franske-pavelige styrkene, ikke minst takket være overlegenheten til de franske våpnene. I rapporten etter slaget til det franske parlamentet ble det sagt at «Les Chassepots ont fait merveille!» (Chassepot-geværene gjorde det glimrende). Den reelle sannheten var at at de tunge sylindriske prosjektilene med sin høye hastighet hadde langt større rekkevidde og laget enda styggere sår enn dem Minié-prosjektil fra de italienske forladerne laget.

Den fransk-prøyssiske krig og utfasing

Fram til den fransk-prøyssiske krig (1870-1871) var det produsert omkring en million Chassepot-rifler. Også i denne krigen viste Chassepot-geværet seg overlegent, også ovenfor sin tyske motpart. I 1871, etter erfaring fra trefningene, ble Dreyses mekanisme erstattet av Gewehr 71, en enkeltskudds boltrifle med konvensjonelle metallpatroner i 11 mm. I 1874, så snart den franske økonomien kom seg tilstrekkelig etter krigen, søkte også Frankrike å innførte metallpatroner. Eksisterende lagre av Chassepot-riflen ble bygget om til å ta den nye patronen, og nye geværer ble bygget på det samme mønsteret og kalt Gras Modell 1874. De var i alle praktiske henseende identiske med de ombygde geværene, kalt Fusil modèle 1866/74.
Tenebrionoidea

Utseende

Små til meget store (1 – >80 mm) biller, som oftest med avlang kroppsform. Antennene er 11-leddete, vanligvis mer eller mindre trådformede, ofte tykkere mot spissen men sjelden med en markert kølle. Noen har sterkt avvikende antenner, blant annet snyltebiller (Ripiphoridae), der antennene er buskformede. Oversiden er sjelden påfallende hårete, men kan være kledt med fine, korte hår. Beina er vanligvis slanke.

Levevis

Som en kunne vente i en så formrik gruppe viser heteromerene også stort mangfold når det gjelder levevis. Det er bare ganske få arter (først og fremst i familien oljebiller, Meloidae) som spiser levende planter. Derimot lever ganske mange på sopp. Mange arter lever av ulike slags dødt materiale, blant annet lagrede matvarer. De voksne billene av en del grupper kan treffes på blomster der de spiser pollen. Det er også mange grupper som i alle fall på larvestadiet lever i død ved, men det er ofte uklart hva de faktisk spiser der. Snyltebiller (Ripiphoridae) utmerker seg ved at larvene er parasitoider, som utvikler seg på årevinger og kakerlakker.

Økonomisk betydning

Det er forholdsvis få av disse artene som har vesentlig økonomisk betydning. De mest kjente er melbillene (særlig slektene Tenebrio og Tribolium) i familien skyggebiller (Tenebrionidae). Disse kan klare seg i et ekstremt tørt miljø og er derfor i stand til å overleve i mange generasjoner i tørt mel, der de kan gjøre betydelig skade i kornlagere eller lignende. På den andre siden er larvene til den store melbillen (Tenebrio molitor), kjent som melormer, et mye brukt for til kjæledyr, siden de er så lette å holde. Enkelte arter av oljebiller (Meloidae) kan gjøre noe skade på avlinger i varme områder. På den andre siden antas det at noen av artene som lever i død ved spiser barkbiller, og det er mulig at de kan værer med på å holde bestandene av potensielt skadelige arter ned.
Valget i Brasil 2006

Valget i Brasil 2006 ble avholdt den 1. oktober (første valgomgang) og 29. oktober (andre valgomgang). Brasil arrangerer storvalg der man i tillegg til ny president, velger guvernører for de ulike delstatene og det føderale distrikt samt senatorer til nasjonalforsamlingen.
Ved valget måtte partiene forholde seg til en vertikaliseringsregel fra 2002. Denne regelen sier at politiske allianser på delstatsnivå ikke kan avvike fra allianser på nasjonalt nivå.

Deputertkammeret

Frem til valget har regjeringskoalisjonen til president Lula en svak majoritet i kongressen. En omfattende korrupsjonsskandale ble avdekket i april 2005 og har preget brasiliansk politikk frem mot valget. Det forventes derfor at dette vil få følger ved valget 1. oktober og at det vil komme store utskiftinger i Deputertkammeret (Câmara dos Deputados).

Senatet

En tredjedel av senatet er på valg i 2006. Dette innebærer en senator fra hver av Brasils 26 delstater samt en senator fra det føderale distriktet. På samme måte som for deputertkammeret, forventes det en endring av maktbalansen etter valget.

Delstatsvalg

Brasil er en strekt sentralisert føderasjon og dette gjenspeiles også i delstatsvalgene, som holdes samme år og på samme dato som valgene på statlig nivå. Ved delstatsvalgene i 2006 skal det velges guvernører i alle delstatene samt i det føderale distriktet.
Rivalene

Handling

Charles Morse er en intellektuell milliardær som er gift med den langt yngre fotomodellen Mickey Morse. Morse har over lengre tid hatt mistanke om at kona har et forhold til stjernefotografen Bob Green, men unnlater å konfrontere dem. Sammen med en fotoassistent drar de to mennene på en rekognoseringstur i Alaskas ødemark med fly. Da flyet krasjlander i en innsjø må de tre klare seg på egen hånd i ødemarken. Velberget på land klarer de tre å lage et leirbål, men alt blir kaos da fotoassistenten plutselig blir angrepet og drept av en aggressiv kodiakbjørn. Nå må de to arbeide sammen for i det hele tatt å overleve i villmarken. De forbereder seg på en kamp på liv og død med en særdeles aggressiv bjørn i hælene. Etterhvert blir også konflikten mellom Morse og Green avdekket.

Filmanmelderne og publikum

Filmen fikk blandet mottakelse av anmelderne og har oppnådd 63 % på Rotten Tomatoes. Den kjente amerikanske filmanmelderen Roger Ebert gav den brukbar mottakelse og endte på tre av fire stjerner.
Filmen gjorde det relativt dårlig kommersielt og innbrakte bare $43 millioner på verdensbasis, hvorav $27 millioner i USA. Den havnet på en 75-plass over de mest innbringende filmene i USA for 1997.

I Norge

Filmen fikk dårlig mottakelse av norske anmeldere. Både Dagbladets og VGs anmeldere gav den terningkast to. Dagbladets anmelder skrev til kommentar at: «Dette villmarksdramaet med Anthony Hopkins og Alec Baldwin i kamp for livet i fjellheimen er det mest ufrivillig komiske som har vært vist på lerretet på denne siden av jul. Ubegripelig nok er manus levert av en så rutinert og oppegående forfatter som David Mamet. Han må ha lidd av forbigående blindhet». VGs anmelder skrev følgende kommentar: «Jeg har dyp sympati for den meget dannede multimillionær Anthony Hopkins, som får bruk for all sin teoretiske kunnskap på villstrå i ødemarken. Og der burde denne historien holdt seg. I stedet er den pådyttet en komplett ubrukelig krimhistorie, samt Elle MacPherson og bjørnen Bart». Filmsiden Cinerama gav den middels bra omtale i 2001 og endte på terningkast tre. De omtaler den som en spennende film, men at den etterhvert blir for forutsigbar. De gir kredit til Hopkins og Baldwins skuespillerinnsats.
David Reece

Bakgrunn

Reece var med i Dare Force, et band som gjorde seg bemerket på rockescenen i Minneapolis og Saint Paul, men sluttet før de ga ut plater. Han ble derimot gjenforent med dem i 2006, og ga ut EP'en World Run Amuck.
Reece spilte inn demoer for Sacred Child i Los Angeles, men ble erstattet av Neil Youngs søster Astrid Young før bandets eneste album Sacred Child (1987) kom ut. Demoene er lagt til som bonusspor på en gjenutgivelse av albumet fra 1998. Arbeidet med Accept ble også kortvarig, dels på grunn av manglende kommersiell suksess og dels på grunn av uoverensstemmelser mellom Reece og resten av bandet.
Bruce Mansfield kullkraftverk

Bruce Mansfield kullkraftverk er et kullkraftverk i Beaver County ved Ohio River, i delstaten Pennsylvania i det østlige USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 2 505 – 2 741 MW, fordelt på 3 like store blokker/turbiner. Operatør er First Energy Inc.
Anlegget ble bygget ut i årene 1975–1980. Brenselkilden er bitumenøst kull. Utslippene av CO2 i 2007 var totalt 17,4 mill tonn.
Grüner Veltliner

Smak og karakter

Viner laget  av Grüner Veltliner er fra det enkle, lette og relativt nøytrale med 10-11 % alkohol til mektige, aromatiske viner med duft av fersken, aprikos, vegetale grønne urter, hvit pepper, grapefrukt, med chardonnaylignende tekstur og fedme i munnen. Bruksområdet spenner vidt fra aperitiff og terrassevin til en flott partner mot sjømat og fiskeretter.
Promise

Promise er det andre og siste albumet til death metal-bandet Massacre, og ble utgitt i 1996. Dette albumet ble tatt svært dårlig imot, og dette førte til at bandet la opp.
Imus

Imus er provinshovedstaden i Cavite på øya Luzon i Filippinene (301 624 innbyggere i 2010).

Historie

På tidlig 1600-tallet var Imus en del av Cavite el Viejo, som nå heter Kawit. Imus ble egen bykommune 3. oktober 1795.
Imus var åsted for store seier for katipuneros under den filippinske revolusjon mot Spania. Slaget ved Imus fant sted 3. september 1896 og slaget ved Alapan 28. mai 1898 – ved siste anledning ble Filippinenes flagg heist for første gang. Dette feires hvert år i Imus.
Biofeedback

Biofeedback er en læringsprosess hvor man lærer å forbedre helse og generell ytelse ved å observere signaler generert av ens egen kropp. Biofeedback er vitenskapelig basert og validert av studier og klinisk praksis.
Noen av de kropslige funksjonene som kan bli målt, er hjernebarken elektriske aktivitet, muskelkontraksjon, hudsansen, hjertefrekvens og opplevelse av smerte.
Biofeedback kan bli brukt til å forbedre helse, allmenntilstand og fysiologiske endringer som kan opptre i forbindelse med endringer av oppfatninger, følelser og opptreden, eller disse endringene kan bli oppnådd uten bruk av annet utstyr, da dette ikke er nødvendig ved biofeedback.
Biofeedback har vist seg å være virkningfylt ved hodepine og migrene.
Ordet biofeedback ble konstruert for å beskrive laboratorie-prosedyrer som trente forsøkspersoner i å endre hjerneaktivitet, blodtrykk, muskelspenninger, hjerteslag og andre fysiologiske egenskaper som man vanligvis har antatt ligger utenfor viljestyrt kontroll. Fysiske endringer frembrakt av biofeedback består også ofte av følelser av avslappethet, forbedret motorisk kontroll og ofte ved lettelser i dysfunksjonelle fysiske og emosjonelle symptomer.
Når det brukes klinisk, fester terapeuten sensorer eller elektroder til kroppen. Disse sensorene registrerer en rekke signaler – tilbakemeldinger (feedback) – som vises på for eksempel en dataskjerm slik at pasienten selv kan se. En vanlig type enhet, som kalles elektromyogram (EMG), plukker opp signaler fra musklene. Den oversetter signalene til en form som man kan lett kan oppfatte, slik som blinkende lys og/eller en pipelyd hver gang musklene når et bestemt spenningsnivå. Hvis pasienten ønsker å slappe av i anspente muskler, må hun prøve å eliminere blinkingen eller pipelyden. På denne måten lærer pasienten hva som er riktige spenningsnivåer for musklene og kan senere fremringe den avslappete tilstanden uten biofeedback.
Studier har vist at vi har mer kontroll over antatte ufrivillige kroppsfunksjoner enn vi noen gang kunne forestilt oss. Forskere har bevist at mange individer kan endre sine ufrivillige reaksjoner ved å få visuell eller auditiv tilbakemelding om hva som skjer i kroppene deres. Som et resultat av forskningen, kan man nå med biofeedback trene seg opp til å leve et sunnere liv – enten man har en sykdomstilstand eller ikke.
Ishikawa kraftverk

Ishikawa kraftverk er et varmekraftverk i Japan, og ligger på Okinawa-øya. Installert produksjonseffekt er 562 MW, fordelt på 4 blokker. Operatør er Okinawa Electric Power Co., Inc.
Anlegget ble utbygd omkring årene 1972–1986. Brenselkilden er kull og råolje. Teknologien er levert av Kawasaki.
Shukuba

Shukuba (japansk: 宿場, shukuba «herberge»), også kalt shukueki (shukueki, 宿駅, «skiftstasjon») var en form for rasteplasser eller stasjoner langs ferdleder i Edoperioden i Japan.

Historie

De tidligste shukubaer ble bygd allerede i Naraperioden og Heianperioden omkring de tidlige ferdselsveiene gjennom Japan.
I 1603 begynte man å bygge Gokaido (datidens 5 store ferdleder) under shogunen Tokugawa Ieyasu, den første shogunen av Tokugawaklanen. De første nye shukubaer ble bygd langs Tōkaidō. Veiene økte snart i betydning da den nye loven, (Sankin kōtai, «regelmessig nærvær») blant annet tvange lensherrene (daimyōene) til regelmessige besøk i shogunens hovedstad Edo. 
Områdene omkring stasjonene vokste gradvis til små samfunn. Etterleddene «-shuku» eller «-juku» i mange japanske stedsnavn minner ofte om et tidligere rastessted langs en ferdselsåre.
Shukubaen Hakone-juku i Hakone hadde særlig betydning idet den også var grensestasjonen Hakone Seki-sho mellom regionene Kanto og Kansai.
I Meijiperioden i og med jernbanens inntog avtok ferdledenes og dermed shukubaenes betydning.
I dag har de fleste av de opprinnelige stasjonsbygningene  forsvunnet, mens 10 shukubaer er blitt restaurert og er klassert som nasjonal kulturarv.
Carl Sigurd Winther

Personlige liv og karriere

Winther ble født i Fredrikshald som sønn av forretningsmannen Christian Winther (1859–1939) og Anna Høstgaard (1859–1931). 
Han tok middelskoleeksamen i 1903, og hadde også underoffiserutdannelse ved 1. brigade som Kvartermester (1910). Han startet sin karriere i farens rammeverksted som han også tok over i 1918.
Carl Sigurd Winther døde i desember 1962 og er gravlagt i Sarpsborg.

Politikeren

Carl Winther var medlem av byrådet i Sarpsborg fra 1922, og medlem av formannskapet fra 1925. Fra 1923 til 1931 ledet han Høyres lokallag. Han var vararepresentant til Stortinget for Halden, Sarpsborg, Fredrikstad, Moss, Drøbak i perioden 1937–1945, og møtte fast for Robert Rafn i 1938 og 1939.

Organisasjonsmannen

Winther var styremedlem i Sarpsborg Haandverks- og Industriforening fra 1916 til 1928, Norges Gymnastikk- og Turnforbund fra 1922 til 1925 og Østfold Distriktslag for Idrett  fra 1923 til 1946 hvor han også var styrets formann i perioden 1928 til 1933. Han var også formann i Turn- og idrettslaget National i Sarpsborg i 1946.

Motstandsmannen

Winther meldte seg som frivillig sersjant den 10. april 1940. Han ble internert sammen med Infanteriregiment nr. 1 i Sverige frem til 22. juli samme år. Fra høsten 1940 var han gruppeleder i Hjemmefronten og virket i hjemmefronten nesten hele krigen. På grunn av opprullinger i distriktet mot slutten av krigen ble han beordret til Sverige den 29. januar 1945.