google/wiki40b huggingface dataset:
Ko Un

Biografi

Ko ble født i det som i dag er Gunsan i Sør-Korea. Koreakrigen traumatiserte Ko fysisk og psykisk og bidro til mange av hans venners død. Han skadet hørselen sin etter å ha helt syre i ørene sine under en av sine kriser på denne tiden, samt etter slag fra politiet i 1978. I 1952, året for Koreakrigen tok slutt, ble han buddhistmunk. Etter ti år i kloster vendte han tilbake til den sekulære verden og ble en hengiven poet. Mellom 1963 og 1966 bodde han på Jeju der han startet en skole, og flyttet siden tilbake til Seoul. Hans liv var ikke særlig stabilt og han gjennomførte et nytt selvmordsforsøk i 1970. 
På denne tiden forsøkte sørkoreanske myndigheter å undertrykke de demokratiske strømningene i samfunnet, gjennom innføring av Yusin-konstitusjonen 21. november 1972. Ko ble aktiv i demokratibevegelsen og forsøkte å forbedre den politiske situasjonen i landet, samtidig som han var en aktiv forfatter. Han ble fengslet flere ganger (1974, 1979, 1980 og 1989). Under unntakstilstanden som ble innført 17. mai 1980 ble Ko anklaget for forræderi og dømt til 20 års fengsel. Han slapp fri i august 1982 som en del av et allment amnesti. 
Etter frigivelsen roet hans liv seg, men han reviderte flere av sine tidligere utgitte dikt. Ko giftet seg med Sang-Wha Lee 5. mai 1983 og flyttet til Anseong i Gyeonggiprovinsen, der han fortsatt bor. Han har fortsatt med å skrive og begynte å reise. Mange av hans reisemål er bakgrunn for hans dikting.

Stil

Han har skrevet i alle tenkbare former og om alle emner. Hans tidligere dikt var først og fremst korte med en ekstraordinær oppvisning av verbal intensitet. Hans dikt antyder ofte et glimt av landskap, av en person eller et flyktig minne. Disse diktene er veldig lange eller svært kortfattede. Han har skrevet en samling Zen-dikt såvel som andre samlinger av korte epigram. Han har også skrevet et episk dikt i sju bind, Baektusan, om den koreanske kampen for selvstendighet fra Japan. Hans mest unike poetiske verk er Maninbo-serien, (engelsk: Ten Thousand Lives) som i midten av 2006 strekker seg over 23 bind der han skriver om hver person han har møtt personlig eller gjennom litteraturen. 
Det er en vanlig misforståelse at politikk og kamp har aldri vært gjennompripende i hans publiserte verk. Han har blant annet lest protestdikt på alle større demokratidemonstrasjoner på 1970-tallet og 1980-tallet. Hans dikt er spontane, på et hverdagsspråk, snarere en med litterær finesse.

Verk

Ko Un har ifølge han selv skrevet 152 bøker, deriblant poesi, skjønnlitteratur (særlig buddhistisk skjønnlitteratur), selvbiografier, dramaessay, han har oversatt fra klassisk kinesisk, skrevet reiselitteratur og lignende. En del av hans verk er oversatt til engelsk, spansk, italiensk, fransk, tysk, japansk, kinesisk, tsjekkisk, bulgarsk, svensk og dansk.
På norsk gav Solum Forlag ut diktsamlingen Hva i 2007, som inneholder dikt påvirket av den koreanske varianten av zen-buddhisme, oversatt av Henning Kramer Dahl og Jarne Byhre.
Fredrik av Nederland

Bakgrunn

Fredrik vokste opp ved hoffet i Berlin hos sin onkel, Fredrik Vilhelm III av Preussen. Første gang han var i Nederlandene var i 1813, hvor han studerte ved universitetet i Leiden.

Militær karriere, prins

Han deltok i frigjøringskrigene fra 1813. Som 16-årig deltok han i slaget ved Leipzig det året. Han deltok senere også med den nederlandske hær i slaget ved Waterloo. Etter Napoleons nederlag der og den etterfølgende Wienerkongressen, ble hans far utropt som konge av det forente kongerike Nederlandene i 1815. Etter en særlig traktat skulle Fredrik ha arvet sin fars tyske eiendommer og landområder ved dennes død, men da han ikke lengre hadde rådighet over disse, ble han i stedet tildelt Storhertugdømmet Luxembourg, som dengang var en del av Nederlandene.
Imidlertid avtalte man i 1816 at Luxembourg skulle forbli under den nederlandske konge, og det ble utbetalt en enorm sum til Fredrik som erstatning for dette. En stor del av denne arv gikk senere videre til datteren Louise av Nederlandene, som gav den videre til sin datter, Louise av Sverige-Norge, som var gift med Frederik VIII av Danmark.
Fredrik av Nederland ble generalkommissar for krigsdepartementet, generaloberst og felrtmarskalk for landstyrkene. I 1829 ble han også admiral for kongeriket og stormester for artilleriet. Han utviste stor virksomhet i disse embeder.
I 1830, under den belgiske revolusjon, ble han satt i spissen for et korps som skulle erobre Brussel, men ble tvunget til retrett.
Han gjorde seg store fortjenster hva gjaldt organiseringben av hæren og innen krigsforvaltningen, inntil hans far trakk seg fra regjeringen og også han seløv trakk seg trakk seg fra alle offentlige embeder.
Prins Fredrik levde tildels i Nederland, dels det av ham kjøpte i Standesherrschaft Muskau i Oberlausitz. Der var han den siste standesherr som beskjefiget seg aktivt landskapskunstnerisk.
Port Foster

Port Foster er en bukt på Deceptionøya i øygruppen Sør-Shetlandsøyene i Britisk Antarktis. Port Foster er en av de sikreste havnene i Antarktis.
Deceptionøyas senter er en kaldera som ble formet av et gigantisk vulkanutbrudd, og senere oversvømt. Dette har skapt bukta Port Foster, som er omkring ni kilometer lang og seks kilometer bred. Innløpet til Port Foster er bare et par hundre meter bredt, og kalles Neptunes Bellows («Neptuns blåsebelg»).
Den bentiske sonen i Port Foster er av stor økologisk interesse på grunn av den naturlige forstyrrelsen skapt av vulkansk aktivitet. To områder er beskyttet som «Antarctic Specially Protected Area» (ASPA) nr. 145.
Bukta er oppkalt etter Henry Foster på HMS «Chanticleer», som gjorde magnetiske observasjoner her i 1830.
Tannpussevise

«Tannpussevise» er en barnesang med melodi av Kåre Grøttum og tekst av Sissel Castberg. Den ble først fremført i barneprogrammet Kosekroken tidlig i 1969 med vaktmester Svein Byhring, tante Ragne Tangen og postmann Ulf Wengård. Teksten oppfordret til å pusse tennene.
Melodien ble utgitt på single for Fontana i 1969 og var blant landets bestselgende. Utgivelsen ga VGs sølvskrin til de tre artistene, for å ha solgt over 10 000 eksemplarer. Og i 1976 vant man en sølvplate for å ha passert 20 000 solgte. Grøttum og Castberg ga forøvrig ut oppfølgeren «Akevise» tidlig 1970, også den med Ragne Tangen. Formålet var å gjøre det tryggere å ake for barn.

Andre sanger med samme navn

I 1978 avstedkom Trond-Viggo Torgersen komposisjonen med teksten «Puss, puss, så får du en suss», ofte bare kalt «Tannpussevisa». Likens hadde Halvdan Sivertsen si «Tannpussevise» med Labbetuss som skulle pusse tanna.
Sprint-NM på skøyter

Sprint-NM på skøyter er et norgesmesterskap i hurtigløp på skøyter, sprint, som arrangeres av Norges Skøyteforbund og har blitt arrangert årlig siden 1970. Det ble vedtatt innført på Skøytetinget den 7. september 1969 på Grand Hotel, Kongsberg. Den gangen ble det bestemt at bare herrene skulle ha sitt sprint-mesterskap. Damene fikk først sitt mesterskap sesongen etter, noe som ble bestemt på Skøytetinget på Grand Café, Bergen den 13. september 1970.
Det enkelte mesterskapet arrangeres over to påfølgende dager. Hvor det gåes to 500 metere og to 1 000 metere med en 500 m og en 1 000 m hver dag. Senior damer og senior herrer har alltid konkurrert på samme sted og helg med unntak av mesterskapet i 1970. Mesterskapet var i en periode (1987–1989) et delarrangement i NM-uka på skøyter som innbefattet Allround-NM, Stafett-NM og Sprint-NM, hvor samme tekniske arrangør stod for hele arrangementet i løpet av en uke. Men på grunn av flere værproblemer under disse tre første årene med NM-uka på skøyter, som gjorde at arrangementer måtte flyttes og omberammes både tidsmessig til andre helger og andre arenaer, ble NM-uka på skøyter avviklet som konsept.
Fra og med Sprint-NM 2006, så ble junior-klassene for både damer og herrer også arrangert samme sted, samme helg. Dette ble endelig klart etter at skøytetinget 27.–29. mai 2005 på Grand Nordic Hotel, Harstad hadde gjort noen små endringer i NM-programmet. Dette medførte at alle norgesmestere i sprint sammenlagt på skøyter skulle kåres samtidig.
Fra og med 1987 er det løperen med lavest sammenlagt poengsum som blir mester. Fra 1970 til og med 1986 var det løperen som vant tre distanser, eventuelt den som fikk lavest poengsum, som ble mester.
Skøytetinget 4.–5. september 1971 på Folkets Hus, Hamar vedtok å innføre offisielle norske rekorder i sprint-firkamp.

Vertsarenaer

Vertsbaner med minst to mesterskap er med på oversikten. Oppdatert pêr NM 2018.

Tekniske arrangører

Vertsarrangører med minst to mesterskap er med på oversikten. Oppdatert pêr NM 2018.
Belweder

Historie

Palasset ble bygd på 1700-tallet og tilhørte Stanisław August Poniatowski. Fra 1818 var det residensen til storhertug Konstantin Pavlovitsj, som flyktet fra Warszawa under novemberoppstanden i 1830. Etter første verdenskrig, da Polen gjenvant sin selvstendighet, var palasset setet til Józef Piłsudski fra 1926 til 1935.
Under andre verdenskrig var palasset setet til Hans Frank, generalguvernøren i det okkuperte Polen, i årene 1939–1945. Etter krigen ble palasset overtatt av den kommunistiske lederen Bolesław Bierut som bodde her i årene 1945–1952. Belweder var presidentresidens mellom 1989 og 1994 etter kommunismens fall.
I dag tilhører palasset presidentkanselliet og brukes til representative formål. På grunn av de historiske konnotasjoner blir det gjerne brukt til seremonier av militær karakter, for eksempel under generalnominasjoner. Palasset fungerer også som residens for statsoverhoder eller andre viktige gjester ved offisielle besøk. Presidenten residerer derimot i Presidentpalasset.
Moholt jernverk

Moholt jernverk ligger på Eidet i Siljan kommune, som da het Slemdal, i Telemark og var en del av Fritzøe verk på Langestrand i Larvik, og også en del av et moderne industrieventyr. Navnet Siljan kom først i 1917.
Jernverket ble plassert ved Siljanelva for å sikre kraftforsyning hele året.

Den spede begynnelse

I 1731 ble det anlagt en stangjernhammer som hamret ut støpjern til stangjern. Råjernet ble fraktet over Farris i båt om sommeren og over isen om vinteren. Det ble smidd ut og så fraktet tilbake igjen til Larvik.

Jernproduksjon i masovn

1. oktober 1817 startet jernproduksjon i masovn på jernverket. Denne typen jernproduksjon krever enorme mengder trekull, og på denne tiden var skogene rundt Larvik begynt å bli veldig uttynnet. Larviksgreven hadde derfor valgt å reise dette masovnanlegget, istedenfor å frakte trekull fra Siljan til Larvik. I Siljan var det fortsatt skog nok, og trekullproduksjonen kunne dekke behovet både ved masovnen og de to stangjernshamrene. 
Masovnen var 9 meter fra bunn til topp og hadde en indre diameter på 2,5 meter. Den indre kjernen måtte bygges av spesiallaget stein, hentet fra Skottland. Det bød på store problemer, på grunn av Napoleonskrigene som under byggingen fortsatt raste ute i Europa. Da ovnen og støttemurene sto ferdige, ble det reist et hus omkring og et tak over toppen som fikk navnet «kransen». 
I tillegg til masovnen besto anlegget av to store kullhus, en rostovn, stampekvern og arbeiderboliger.

Råvarer

Mesteparten av malmen til jernproduksjonen kom fra gruver ved Arendal. Til tross for den lange transportveien var inntjeningen svært god, siden prisen på jern var høy.

Opprusting på 1830-tallet

I 1837 ble anleggene opprustet. Den gamle arbeiderbrakken ble revet, og det ble bygget en ny som hadde plass til å huse åtte familier. 
I 1839 ble det reist et nytt hus til kornmagasinet, som i lengre tid hadde formidlet varer til de ansatte. Til verket hørte også et teglverk og den første faste skolen i bygda.

Opptur og nedtur

I 1842 satte Treschow inn en dampbåt på Farris, som slepte lektere med malm og råjern mellom Larvik og Siljan. Den store glansperioden hadde verket i 1850-årene, og på den tiden var faktisk Moholtverket den eneste inntektskilden til Fritzøe-konsernet. Så tok det slutt. Det norske jernet tapte i konkurransen med jern fra land som smeltet med steinkull. 
Allerede i 1865 lå det store lagre av usolgt jern i Larvik og i 1867 ble masovnen «blåst ned» for siste gang. Forfallet ved verksanlegget begynte, og «kølavegene», som hadde gått på kryss og tvers i bygda, grodde igjen.

Moholtverket idag

Moholtverket er nå et kulturminne og arena for konserter og teater. Det er også utstyrt med informasjonstavler som forteller historien til verket.
Kullkjelleren på verket er Siljan kommunes tusenårssted. Den gamle forvalterboligen fra 1818 står ennå.
Xinji

Xinji (kinesisk: 辛集; pinyin: Xīnjí) er et byfylke i byprefekturet Shijiazhuang i provinsen Hebei i Folkerepublikken Kina.
Xinji var tidligere Shulu fylke (束鹿县，Shùlù Xian), og ble byfylke i 1986.
Befolkningen var på 619 116 innbyggere i 1999.

Samferdsel

Qingdao-Taiyuan høyhastighetstog stanser her på sin vei fra Qingdao til Taiyuan.
Richard Kiel

Biografi

Richard Kiel var 2 meter og 17 cm høy - han led av en hormonell forstyrrelse kalt akromegali som fikk ham til å skyte i været. Best kjent ble han for rollen som Jaws (Stålkjeften) i James Bond-filmene Spionen som elsket meg (1977) og Moonraker (1979) - i disse flimene spilte han en fremtredende rolle, selv om han bare hadde én talt replikk (sammenlagt), «Skål for oss».
Opprinnelig arbeidet Kiel etter sin skolegang i en rekke kortvarige stillinger, blant annet som utkaster fra nattklubb, selger av gravplasser og til sist som matematikklærer.
Før James Bond-rollene hadde Richard Kiel medvirket i en rekke lavbudsjettfilmer. Det tok imidlertid noe tid før han fikk roller som tillot ham å utøve virkelig skuespill, utover å fremstå som stor og truende. Virkelige karakterroller fikk han blant annet med tittelrollen i filmen Eegah (1962), og gjesteroller i TV-serier. Kiel medvirket senere i filmer som Cannonball Run II og Styrke 10 fra Navarone. I 2007 var Kiel aktuell i TV-serien Welcome to Sweden der han reiste rundt i Sverige sammen med Verne Mini-me Troyer fra Austin Powers. 
Ved en bilulykke i 1992 fikk Kiel alvorlege hodeskader og forverret balanseevne.
Richard Kiel var medforfatter av en bok om abolisjonisten Cassius Marcellus Clay, kalt Kentucky Lion.
Kiel var født-på-ny-kristen og fremholdt at Gud hadde hjulpet ham med å overvinne sin alkoholavhengighet.
Alejandro (sang)

«Alejandro» er en sang av Lady Gaga, og den tredje og siste singelen fra hennes tredje EP album The Fame Monster. Singelen ble lansert 20. april 2010.
Musikkvideoen til Alejandro ble utgitt 7. juni 2010. Den har blitt møtt med mye kontroversialitet, med mange kristne som mener den er blasfemi. Det er den andre mest sette videoen av Lady Gaga på youtube, og har i underkant av 200 millioner visninger.
Sprinta sport

Dehler Sprinta Sport er en 23-fots seilbåt fra Dehler-verftet i Tyskland.
Østre Nedenes skogeierforening

Østre Nedenes Skogeierforening ble stiftet i Risør 9. februar 1914. Foreningens formål var at skogeierne i Østre Nedenes skulle samarbeide slik at de kunne verne økonomiske og sosiale interesser. Foreningen sluttet seg til Norges skogeierforbund. Første formann var Jens Brekke.
Blant skogeierlagene som ble med i foreningen var: Austre Moland skogeierlag; Dypvåg skogeierlag; Holt skogeierlag; Vegarshei skogeierlag; Gjerstad skogeierlag og Søndeled Skogeierlag.
Østre Nedenes Skogeierforening ble av Landbruksdepartementet tvunget sammen med Nidarå Tømmersalslag under andre verdenskrig. En formell fusjon ble først gjennomført i 1946.

Arkivet

Arkivet etter Østre Nedenes Skogeierforening befinner seg ved Kuben i Arendal. Arkivet omfatter to møtebøker fra perioden 1914–1945.
Studienzentrum Weikersheim

Studienzentrum Weikersheim (SZW) er en tenketank for kristelig orientert kristendemokratisk konservatisme. Den ble grunnlagt i 1979 på Schloss Weikersheim. Senteret ble grunnlagt med det eksplisitte oppdrag å bryte det venstre-liberale kulturelle hegemoniet, og innlede et «åndelig-moralsk vendepunkt». Medgrunnlegger og første president var Baden-Württembergs statsminister Hans Filbinger, samt Helmut Metzner, Günter Rohrmoser, Heinz Karst og Erich Baumann. Filbinger var president til 1997, da han ble etterfulgt av den heller liberal-konservative Wolfgang von Stetten.
Senteret arrangerer jevnlig kongresser, seminarer og møter om europeisk og tysk politikk. Det blir finansiert av gaver fra det private næringslivet og offentlige midler, bl.a. fra Bundeszentrale für politische Bildung. I 2004 grunnla organisasjonen Jung-Weikersheim for yngre medlemmer.
Senterets nåværende president er Bernhard Friedmann, som var medlem av Forbundsdagen for CDU fra 1976 til 1990 og president for Den europeiske revisjonsretten. Visepresidenter er Jörg Schönbohm, Brandenburgs innenriksminister, og Norbert Nothelfer, tidligere regjeringspresident (tilsvarende fylkesmann). Styret i senteret består ellers av Philipp Jenninger, tidligere forbundsdagspresident, Manfred Rommel, tidligere overborgermester i Stuttgart, Klaus Hornung, Renate Heinisch, tidligere medlem av Europaparlamentet for CDU, Dieter Farwick, pensjonert general, Ulrich Kolberg, Arnold Vaatz, tidligere miljøvernminister i Sachsen, Andreas Graudin, Stefan Winckler, publisist, samt Lienhard Schmidt. Hans Filbinger var ærespresident frem til sin død i 2007.
Kanonfestivalen

Kanonfestivalen var en musikkfestival som ble arrangert på Kristiansten festning i Trondheim 17. og 18. august 2010.
Under gjennomføringen av festivalen ble det klart at forhåndssalget var langt under det som først var antatt. Festivalledelsen ble fritatt for sine plikter, og samarbeidspartnere tok over ansvaret med å gjennomføre dag to av festivalen. Tredje festivaldag ble avlyst.
Den totale lineupen for Kanonfestivalen 2010 var i utgangspunktet Stage Dolls, Postgirobygget, Sie Gubba, Too Far Gone, Vømmølgutan, Asiago, Betty, Dina Misund, Ningun Extremo, Explicit Licks, Ingenium, Spring Collection, Slim Void, Johnny D og TomRom. Vømmølgutan trakk seg da det ble klart at festivalen var i økonomisk krise, og Postgirobygget forlot aldri Oslo.
Gelderland kraftverk

Gelderland kraftverk er et kullkraftverk med kombinert gassdrift og oljedrift i Nederland. Det har en installert produksjonskapasitet på 632 MW fordelt på 1+1 turbiner. Anlegget ble ferdig i 1981. Brenselstypen er steinkull, biomasse og olje. Operatøren er Electrabel. I 1995 var dette Europas største biomasse-koker i større kraftverkskala.
De totale CO2-utslippene i 2008 var ca. 3 258 700 tonn.
Eglantyne Jebb

Bakgrunn

Jebb vokste opp i en overklassefamilie. Hun studerte historie ved Lady Margaret Hall i Oxford, gikk lærerskolen og arbeidet 18 måneder som lærer. Jebb mislikte lærerjobben, selv om hun mente yrket var viktig.

Redd Barna og barns rettigheter

Jebb mente man ikke skal gi penger til barn fordi man synes synd på dem, men fordi de har rett til det. 
Etter første verdenskrig i Europa startet Jebb en kampanje med søsteren Dorothy Frances Jebb. De tok del i et fond, Save the Children Fund, som samlet inn penger til barn fra Tyskland og Østerrike-Ungarn som led etter krigen. Fondet ble lansert i Royal Albert Hall 19. mai 1919 og samlet inn overraskende mye penger. Inspirert av dette, grunnla søstrene Jebb International Save the Children Union i Genève i 1920. De jobbet tett med det britiske Save the Children Fund og svenske Rädda Barnen fra begynnelsen. 
Fra 1922 arbeidet Jebb sammen med Ishbel Hamilton-Gordon, Maria Gordon og International Council of Women om å utarbeide en erklæring om barns rettigheter. International Save the Children Union vedtok erklæringen og Jebb sendte den til Folkeforbundet som i september 1924 vedtok Genève-erklæringen om barns rettigheter. 
Europas utvikling førte til at Save the Children-bevegelsens fokus ble mer rettet mot promotering av disse og mindre mot direkte nødhjelp blant Europas barn. I 1959 ble Jebbs erklæring om barnerettigheter tatt opp i De forente nasjoner. Dette skulle bli FNs konvensjon om barns rettigheter fra 1989.
Statens spesiallærerhøgskole

Statens spesiallærerhøgskole var en høgskole for spesialpedagogikk. Skolen ble etablert i Bærum i 1961 som Statens spesiallærerskole; og er siden 1990 tilknyttet Universitetet i Oslo som Institutt for spesialpedagogikk.
Før etableringen fantes noen etterutdanningstilbud ved enkelte lærerskoler. Skolen tilbød fra starten et toårig videreutdanningstilbud for lærere. Fra 1976 ble studiene utvidet med hovedfag i spesialpedagogikk. 
Skolens første rektor var Hans Jørgen Gjessing.
Fylkesvei 4114

Fylkesvei 4114 går mellom Ore og Farsund lufthavn, Lista i Farsund kommune. Veien er 266 meter lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 674.
Sveinn Einarsson

Liv og virke

Einarsson var kunstnerisk leder for Reykjavík Stadsteater 1963–1972, og var direktør for Islands Nationalteater 1972–1983. Han arbeidet for det islandske Kulturdepartementet 1983–1989 og var senere programsjef i islandsk fjernsyn 1989–1993. Han var kunstnerisk leder for Reykjavík kunstfestival i 1998–2000 og var med å stifte den Islandske Ballett 1977. Han har vært styreformann og styremedlem for nasjonale og internasjonale kulturelle kommisjoner, komiteer og institusjoner; Islands teaterunion 1973–1989, leder av den islandske dramatikerforening 1985–1989, styremedlem ved Det internasjonale Teaterinstitutt i Paris 1977-81, viseformann samme sted  1979-81, president i den islandske UNESCO-kommisjonen siden 1994 og han satt i hovedstyre for UNESCO fra 2001 til 2005. 
Han har også vært regissør og kunstnerisk leder for teatergruppen Bandamenn som gjestet 22 festivaler i 16 land. Som teater- og operaregissør har han arbeidet i alle de nordiske land, Tyskland og England; i Norge har han hatt oppdrag ved Trøndelag Teater (Laxness/Einarsson: Kristenrøkt under Jøkulen 1974, Tsjekhov: Måken 1977), Trondheim Opera (Figaros bryllup 1991), Trondheim Symfoniorkester (Tosca 1989) og han var sammen med Stein Winge regissør ved urpremieren av Norges første opera Fredkulla (Musikkteatret/Trondheim Symfoniorkester Olavshallen 1997).
Sveinn Einarsson har skrevet syv skuespill og manus til flere filmer samt TV- og radioteater. Han har tilrettelagt tre av Halldór Laxness sine romaner for teatret.
Han er også forfatter av syv bøker om teater, inkludert et tobindsverk om islandsk teaterhistorie. Han har skrevet barnebøker, tekst til opera for barn, dikt, noveller og essays. Han har vært ansvarlig for over 400 radioprogrammer om teater, poesi, reiser, musikk og litteratur samt diverse TV-produksjoner, inkludert Islands første TV-film. Sveinn Einarsson har oversatt rundt 20 dramatiske verk til islandsk, bl.a. skuespill av Molière, Ibsen, Strindberg, Dario Fo og Obaldia.
Vanhorniidae

Utseende

Middelsstore, slanke, sylindriske, blankt svarte vepser. De skiller seg fra andre Proctotrupoidea ved sin sylindriske kroppsform, de andre artene i denne overfamilien er gjerne tynnere med varierende kroppsbredde. Hele dyret er tynt kledt med korte, fine hår. Hodet er forholdsvis stort og avrundet, med små, ovale fasettøyne og middels lange, trådformede antenner med 14 ledd. Forkroppen (thorax) er lang og smal, beina nokså korte og gulaktige. Vingene er røykfargede, forvingen har et nokså lite vingemerke on én tverr-åre som går bakover fra dette, tre lengdeårer i vingens ytre del. Bakkroppen er smalt tønneformet, blank, hos hunnen med et langt og smalt, trådaktig eggleggingsrør.
Den kan ligne mye på noen arter av Trigonalidae, men har annerledes vinge-årenett.

Levevis

Familien ser ut til å være parasitoider som snylter på de vedborende larvene til billefamilien råtebiller (Eucnemidae).
Vanhornia eucnemidarum er klekt fra råtebille-larver fra en råtten lønne-stokk.

Utbredelse

De er bare kjent fra den nye verden.
Kjerningen av melkehavet

Kjerningen av melkehavet (Samudra manthan) er et kjent kapittel i de religiøse Purana-tekstene, som er sentrale i blant annet hinduismen, jainismen og buddhismen. Kapittelet handler blant annet om kjerningen av melkehavet eller Melkeveien, der Mandara-fjellet ble brukt som stav til kjerningen og slangekongen Vasuki ble brukt som et tau som slynget seg rundt staven.