Alan Parsons Project

Historie

Alan Parsons hadde en vellykket karriere bak seg som lydtekniker for band og artister som The Beatles (Abbey Road, Let It Be), Pink Floyd (Atom Heart Mother, Dark Side of the Moon), Al Stewart, Paul McCartney, The Hollies med flere. Eric Woolfson hadde jobbet som låtskriver for Marianne Faithfull, Frank Ifield, Joe Dassin, The Tremeloes, Marmalade, Dave Berry, og Peter Noone på 1960-tallet. 
De to møttes i kantinen i Abbey Road Studios og ble enige om å samarbeide. Ideen bak deres første album, Tales of Mystery and Imagination, om novellene og diktene til Edgar Allan Poe, kom fra Eric Woolfsons interesse for forfatteren og dikteren. Albumet brukte synthesizer, gitar, klokkespill og trommerog skapte «an eerie excursion into Poe's well-known classics»- Lydbildet var avansert for sin tid og brukte Alan Parsons' evner til det fulle. 
Oppfølgeralbumet I Robot hadde et tilsynelatende mer popvennlig preg, men var likevel «hvileløst, humørsvingende innenfor enkeltsanger» og et album som ser på filosofien rundt Isaac Asimovs verk med samme navn om forholdet mellom mennesker, roboter, hva liv er og hvordan utviklingen går.
Gjennom deres karriere spilte Alan Parsons Project inn flere konseptalbum med mange forskjellige musikere. I 1982 utkom albumet Eye in the Sky, som var deres største suksess siden det fikk meget gode listeplasseringer og solgte til platina. Flesteparten av deres tidlige arbeider deler felles karaktertrekk med Pink Floyds The Dark Side of the Moon, som Alan Parsons var tekniker på. Disse albumene var konseptalbum, som startet med en instrumental intro som falmet mot den første sangen, en instrumental bit i midten av LP-ens andre side, og avsluttet med en stille, trist eller kraftig sang. Tidlig på 1980-tallet falt den instrumentale åpningen bort, og fra Eye in the Sky fantes den ikke mer.
Gruppen var også uvanlig i det at det var lite kontinuitet i personellet. Særlig var vokalen i all hovedsak gjort av Woolfson på langsomme sanger; Gjestevokalister ble også benyttet. Woolfson sang på mange av gruppens hitsingler som «Time» og «Eye in the Sky», og plateselskapet la press på bandet for å bruke ham mer, men Parsons foretrakk «ekte» vokalister, som Woolfson innrømte han ikke var. I tillegg til Woolfson, hadde Chris Rainbow, Lenny Zakatek og Colin Blunstone regelmessig inntredener. Andre sangere som Ambrosias David Pack, Vitamin Zs Geoff Barradale og Procol Harums Gary Brooker har deltatt på innspilling med bandet én eller to ganger.
Til tross for den uryddige medlemsrekken og de vanlige musikerne, føler fansen at den sanne kjernen bak «Prosjektet» besto av Alan Parsons og Eric Woolfson. Sistnevnte var advokat av yrke, men var også en klassisk trent komponist og pianist. Parsons var en suksessfull produsent. Begge arbeidet sammen ved å skape bemerkelsesverdige sanger med plettfri troskap, og nesten alle sangene er kreditert til Woolfson/Parsons. Andrew Powell (komponist og organisator av orkestermusikk), Ian Bairnson (gitar) og Richard Cottle (syntesizer og saksofon) var også en integrert del av gruppens lydbilde.
Selv om bandet ikke klarte å gjenskape suksessen etter Eye in the Sky, så fikk de et hengivent kultpublikum. Etter at Eric Woolfson sluttet i bandet for å drive karriere innen teatermusikk, følte Parsons det ble ukomfortabelt å bruke navnet «Project», slik at det ble droppet. Bandet går nå under navnet Alan Parsons eller Alan Parsons Band.