Danmarks grunnlov

Historikk og innhold

Ditlev Gothard Monrad, som var blitt minister i Marsministeriet 1848, skrev det første utkastet. Basert på en samling av samtidens forfatninger utformet han en skisse på 80 paragrafer som i sin oppbygning og grunnidé ligner den nåværende danske grunnlov. Regjeringsutkastet ble siden språklig revidert av blant andre minister Orla Lehmann.
Hovedprinsippet: «Regeringsformen er indskrænket-monarkisk» (§ 2) kopierte Monrad etter den norske grunnlov av 1814. Men han fant også inspirasjon i den belgiske forfatningen fra 1830, og til avsnittet om frihetsrettighetene så han på den amerikanske grunnloven fra 1787 med dens tillegg om menneskerettigheter (Bill of Rights).
Grunnloven er basert på en tredeling av makten, etter maktfordelingsprinsippet, i den utøvende makt, den lovgivende makt og den dømmende makt. Ideen om å dele makten ble først født av den engelske filosofen John Locke. Locke delte opp makten i en lovgivende makt og to former for utøvende makter. Hans lære omtales korrekt som maktfordelingslære, fordi John Locke i mindre grad var preget av en ideologisk tilgang til makten, men snarere en idé om en arbeidsfordeling. Ideen om maktens atskillelse blev først fremsatt av den franske filosofen Montesquieu i den berømt boken De l'esprit de lois fra 1748. Her gjorde Montesquieu rede for ideen om en oppdeling av makten, fordi man slik oppnådde den innbyrdes kontrollen mellom maktens deler som er avgjørende for en rettsstat. Montesquieu modifiserte John Lockes idé og delte makten opp i de tre senere tradisjonelle delene. Det er – som ellers ofte omtalt – i denne forbindelse terminologisk galt å omtale pressen som «den fjerde statsmakt», fordi pressen ikke innehar en forfatningsmessig maktposisjon som man kan karakterisere som beslutningskompetent. Pressen har makt gjennom innflytelse.
Regjeringens utkast ble forelagt den grundlovgivende rigsforsamling, som var valgt femte oktober 1848 ved et valg med stemmerett for «uberygtede mænd over 30 år». De valgte medlemmene ble supplert med 38 medlemmer utpekt av kongen. De tilsammen 152 medlemmer interesserte seg mest for det politiske elementet: valgloven og sammensetningen av Rigsdagens to kamre Folketinget og Landstinget. Utkastet ble vedtatt i det sterke nasjonale sammenhold omkring treårskrigen.

Menneskerettigheter

Det er forøvrig verdt å bemerke at Den europeiske menneskerettskonvensjon er fastslått som gjeldende i Danmark ved lov av 29. april 1992. Konvensjonen supplerer grunnlovens paragrafer om menneskerettigheter (§ 71–80), men konvensjonen erstatter ikke § 71–80.

Tolkning

En annen bemerkelsesverdig ting i forhold til den politiske praksis i Danmark er at grunnloven ikke nevner politiske partier. Da den opprinnelige loven ble skrevet hadde man idealistiske forestillinger om at hvert medlem skulle opptre som en helt uavhengig person. I praksis viste det seg snart at felles interesser førte til mer og mer formalisert samarbeid og dermed partidannelse. Der er derfor senere utviklet en lang rekke uskrevne regler for partienes rolle i det politiske system.
Ved lesning av Grunnloven er det viktig at kongen leses som regjeringen, fordi monarken kun har en symbolske status.

Viktigste paragrafer

Alle Grunnlovens paragrafer viktige, men enkelte har særlig relevans eller er blitt debattert kraftig: