google/wiki40b huggingface dataset:
Léon Chertok

Biografi

Léon Chertok avla doktorgrad i medisin i Praha i 1938. Da han kom til Frankrike i 1939 gikk han inn i motstandsbevegelsen. I 1947 arbeidet han ved en psykosomatisk avdeling ved Mount Sinai sykehuset i New York, under ledelse av psykoanalytikeren Lawrence Kubie. Tilbake i Frankrike gikk han i analyse hos Jacques Lacan fra 1948 til 1954. Fra 1948 til 1949 var han assistent hos Marcel Montassut ved det psykiatriske sykehuset i Villejuif. I 1950 grunnla han senteret for psykosomatisk medisin i Villejuif sammen med Victor Gachkel. På denne tiden gjorde han også frivillig arbeid hos urologen Pierre Aboulker. 
Gjennom 1950-tallet reiste han til USA der han lot seg hypnotisere av Milton Erickson, og i Tyskland hos Johannes Heinrich Schultz. Det var på denne tiden at han også traff psykoanalytikeren Raymond de Saussure og Robert Amadou, spesialist på 'animalsk magnetisme'. I 1957 bidro han til opprettelsen av den franske organisasjon for psykosomatisk medisin, sammen med Michel Sapir og Pierre Aboulker. I 1959 holdt han sitt første foredrag om hypnose for psykoanalytikere i regi av Henri Eys selskap L'évolution psychiatrique'. Slutten av 1970-tallet og 1980-tallet var preget av hans samarbeid med filosofene François Roustang, Mikkel Borch-Jacobsen, Michel Henry og Isabelle Stengers.
Chertok mente at psykoanalytikerne overså hypnosens betydning og ble dermed også gjenstand for kraftig kritikk fra deres side. Han gikk, som nevnt, i analyse hos Jacques Lacan, og han var elev hos Francis Pasche men ble ikke godtatt som medlem av Société Psychanalytique de Paris. Han holdt også kontakt med sovjetiske psykiatere. Hans posisjon som "kjetter" førte til at han ble isolert og hans bidrag til hypnosen ble oversett, til fordel for den ericksonske skolen. Sammen med Isabelle Stengers kom han i flere bøker inn på årsakene til sin motstand ovenfor den tradisjonelle psykoanalytiske tilnærming og dens institusjoner.
Asemini

Utseende

Små til middelsstore (7-25 mm), vanligvis brune eller svarte trebukker med forholdsvis korte antenner. Hodet er skrått fremoverrettet, fasettøynene gjerne forholdsvis store og nyreformede. Pronotum har jevnt rundede sider og er moderat hvelvet. Dekkvingene har vanligvis tydelige lengderibber.

Levevis

De fleste av disse billene har larver i død ved av bartrær. De voksne billene er gjerne nattaktive og besøker ikke blomster.

Skadedyr

Noen av artene kan angripe bygningstømmer og trestolper, men de fleste er regnet som harmløse.
Enkelte arter kan også angripe levende trær, og kan trolig, dersom trærne er stresset av tørke, bidra til å drepe dem.
Antropologi

Antropologi er læren om mennesket. Begrepet er fra greske anthrōpos (ἄνθρωπος), mann, forstått som mennesker eller menneskeslekten, og -logia (-λογία), lære eller forskning.
Antropologi er vitenskapen om mennesker, menneskeslekten og menneskesamfunn, og generelt om alt som er karakteristisk for den menneskelige erfaring, fra psykologi og de evolusjonære opprinnelsene til sosiale og kulturelle organiseringen av menneskesamfunn, foruten også de individuelle og kollektive former for menneskelig erfaring. Som akademisk fag har antropologien bakgrunn i humaniora, naturvitenskap, og samfunnsvitenskap. Antropologien forsøker gi en forståelse av sammenhengen mellom de ulike sidene av den menneskelige tilstedeværelse og dens natur, eller mangel på en sådan natur. Sentralt står studiet av kulturen (sosialantropologi). Det legges stor vekt på at mennesker i alle samfunn skaper symboler for å kommunisere med andre eller for å beskrive, tolke og forstå seg selv og sin omverden.
Antropologiens grunnleggende anliggende er definisjonen av menneskelig liv og opprinnelse, hvordan sosiale forhold mellom mennesker er organisert, hvem forfedrene til dagens homo sapiens er, hva som karakteriserer den menneskelige psyke, hvordan mennesker oppfører seg, hvorfor de er ulikheter mellom ulike grupper av mennesker, hvor den evolusjonære fortiden til homo sapiens har påvirket menneskenes sosiale organisering og kultur.
Opprinnelsen til antropologi som akademisk fag er det kolonialistiske møtet mellom mennesker fra Vesten og mennesker i koloniene i andre deler av verden da europeerne forsøkte å forstå opprinnelsen til de observerbare kulturelle mangfold. I dag er antropologi et globalt fag som blir studert av både mennesker fra Vesten og fra andre deler av verden. Det er ulike nasjonale fagtradisjoner. I Europa var antropologi opprinnelig definert som etnologi og forskningen på sosial organiseringer i samfunn ikke organisert i stater, men senere redefinert som sosialantropologi. Sosialkulturell antropologi er mest framtredende i Europa, og i de deler av verden som er påvirket av den europeiske tradisjon. I USA hvor antropologi først ble definer som et akademisk fag, er det tradisjonelt delt inn i fire delområder: kulturell antropologi, arkeologisk antropologi, lingvistisk antropologi og biologisk antropologi.
Også i Norge (definert som akademiske fag tilgjengelig) er antropologi et eget fag, på Universitetet i Oslo kalt for generell antropologi  men også inndelt i ulike faglige undergrupper som blant annet: Psykologisk antropologi (forskning som er inspirert av psykologiske modeller og teori);  medisinsk antropologi (tverrfaglig i skjæringspunktet mellom medisin, samfunnsvitenskap, historie, særlig kulturelle og historiske dimensjoner av helse og sykdom);  biologisk antropologi (menneskets evolusjonshistorie, individets vekst og utvikling og den anatomiske og fysiologiske variasjonen gjennom tid og rom);  sosialantropologi (sammenlignende studium av kultur og samfunn),  herunder også politisk antropologi (makten og dens legitimeringer som en generell antropologisk interesse).
Pierre Pflimlin

Bakgrunn

Pierre Pflimlin var sønn av en tekstilfabrikant og stammet fra en gammel, elsassisk familie. Han vokste opp i Mulhouse, hvor hans far drev et spinneri. Pflimlins morsmål var fransk, men han behersket tysk flytende.
Han gikk på gymnas i Mulhouse og Roubaix og studerte jus ved det katolske instituttet i Paris og ved universitetet i Strasbourg. Han fikk i Strasbourg en juridisk doktorgrad.

Karrière

Pflimlin engasjerte seg sterkt for den tysk-franske forsoning og europeisk integrasjon. Han gikk i 1944 inn i Mouvement Républicain Populaire som var grunnlagt av Robert Schuman. 
Han var fra 1945 aktiv i lokalpolitikken i Strasbourg og ble innvalgt til Frankrikes nasjonalforsamling. i 1956 ble han leder av MPR, og var borgermester i Strasbourg fra 1959 til 1983. Han var medlem av Europaparlamentet fra 1962 til 1967,  og fra 1963 til 1966 president i Europarådets parlamentarikerforsamling. Pflimlin var fra 1978 til 1985 visepresident i Det europeiske folkepartiet. Fra  1979 til 1989 var han igjen medlem av Europaparlamentet og fra 1984 til 1987 Europaparlamentets president.

Statsminister i Frankrike

Pierre Pflimlin tiltrådte som statsminister 14. mai 1958, under president René Coty. Dagen før hadde det skjedd et militærkupp i Alger, og man fryktet at kuppet ville spre seg videre til Frankrike. Pflimlin fikk vide fullmakter til fra nasjonalforsamlingen, men det ble klart at kuppmakerne bare ville respektere de Gaulle.  Den 1. juni 1958 tiltrådte Charles de Gaulle som Frankrikes statsminister.
Asaperdina

Utseende

Middelsstore (ca. 10 millimeter), avlange, brune trebukker. Antennene er noe lengre enn kroppen. Pronotum er sylindrisk med en ganske liten tann på sidekanten. Dekkvingene er parallellsidige, fint hårete.

Levevis

Larvene lever inne i død ved, gjerne små kvister av løvtrær. De kan også finnes inne i store urter, for eksempel arter av vortemelk-slekten. Disse artene er ikke spesialiserte og en art kan ofte utnytte flere ulike vertsplanter.

Utbredelse

Slekten er kjent fra Kina og Japan.
Sven Walnum

Biografi

Walnum var student ved Universitetet i Oslo da tyskerne invaderte Norge. Han ble fanget og tilbrakte nesten ett år i konsentrasjonsleir. Han ble løslatt da moren lå for døden. Han ble deretter medlem av motstandsbevegelsen og bodde på en gård.
I 1947 reiste Walnum til USA for å studere kinematografi ved University of South California. Femten år etter ble han amerikansk statsborger.
Yuehanjernbanen

Yuehanjernbanen (forenklet kinesisk: 粤汉铁路, tradisjonell kinesisk: 粵漢鐵路, pinyin: Yuèhàn Tiělù) er en eldre jernbanestrekning som senere er blitt inkorporert som sørlig halvdel av Jingguangjernbanen.
Denne eldre strekningen, også kalt Canton–Hankou Railway, gikk fra Guangzhou til Wuchang og ble åpnet i 1936. Wuchang ligger på sørbredden av floden Yangtze. På nordsiden er Hankou, men for å nå dit måtte vognene lastes på elvelektere. Et vanlig tog kunne bruke en hel dag på denne overfarten. Vel på nordsiden knyttet man an til Beijing–Hankou-jernbanen.
Skvadronmester

Skvadronmester er en grad i det norske Sjøforsvaret.
Skvadronmester ble innført i Norge på OR-6 nivå i Sjøforsvaret i forbindelse med innføringen av den nye ordningen for militært tilsatte. Graden tilsvarer oversersjant i Hæren og vingsersjant i Luftforsvaret.
Selfjordhytta

Selfjordhytta er ei ubetjent turisthytte i Flakstad kommune i Nordland. Hytta ligger på nordsida av Stormarkpollen innerst i Selfjorden, ca. 30 moh, 200 meter fra enden av den kommunale veien (vinterstengt) i Selfjorden. Selfjordhytta har 9 sengeplasser i hovedhuset og 6 i annekset, og er eid av Lofoten Turlag. Hytta har innlagt strøm og vann.
Keiser Gong av Song

Biografi

Gongdi var bare tre år gammel da han besteg tronen i 1274 etter at faren hans, keiser Duzong av Song, døde. Hans styre begynte under regentskapet til hans bestemor storenkekeiserinne Xie og hans mor enkekeiserinne Quan.
I Gongdis regjeringstid vaklet Song-dynastiet for det invaderende mongolske Yuan-dynastiet, hvis styrker hadde krysset Yangtzefloden og så rykket frem mot hovedstaden Lin An (dagens Hangzhou). Storenkekeiserinne Xie måtte kapitulere; Gongdi ble tatt til fange, degradert til hertug, og ble senere buddhistmunk. Han oversatte buddhistiske tekster til kinesisk, og fikk en viss betydning i religiøs sammenheng.
Alessandro Marchetti

Bakgrunn

Alessandro Marchettis far, Vincenzo, var ingeniør. Hans mor, Giulia neé Canevari, var datter av ingeniøren Raffaele Canevari, som hadde planlagt og utført noen av de mest skjelleettende infrastruklurelle prosjekter i det samlede Italia. Siden han kom fra en familie kjente ingeniører, tok han utdanning som sivilingeniør i universitetet i Roma «La Sapienza».

Virke

Han fattet interesse for flymaskiner og flyvning i 1909, etter å ha opplevd en oppvisning av Wilbur Wright på flyplassen Roma-Centocelle den 15. april det året. To år senere bygd han sitt første fly. Men det var først i 1921 Marchetti skulle finne sin plass blant de fremste luftfartøyingeniørene i Italias historie da SIAI tok kontakt med ham, i det neste året ble han forfremmet til selskapets ingeniørdirektør med ansvar for flyteknikk og design.
Italia var på 1930-tallet lednde i utformingen av fly, foran franskmenn, amerikanere og tyskere. Landet holdt mange verdensrekorder i fart og avstand. I tillegg til nyskapende bruk av lettmetaller, fra 1917 MVT, ble flyene som ble designet av Alessandro Marchetti preget av intelligent bruk av kryssfiner og tre av forskjellige typer, kombinert slik at de fikk de ønskede egenskaper av elastisitet eller stivhet. Bruken av metallkonstruksjoner var begrenset. Det er bare i de nyeste flymodellene at Marchetti hadde helmetalliske konstruksjoner.
Alessandro Marchetti ble særlig kjent for å ha designet og konstruert Savoia-Marchetti SM.79, et bombefly fra andre verdenskrig - men berømmelsen begynte allerede med et «flygende katamaran», Savoia-Marchetti S.55 i midten av 1920-tallet. Med utgangspunktet i S.55 og den nye vingekonstruksjonen basert på cantileverprinsippet med selvbærende evne skulle Marchetti utvikle fram 60 ulike prosjekter. Det siste var SM.102 som var bygd i 1948. 
I den 5. desember 1966 etter lang tids sykehusopphold døde Marchetti i Busto Arsizio-hospitalet. Hele arbeiderstokken i SIAI fulgt ham i begravelsestoget.
Takako Tezuka

Landslaget

Takako Tezuka spilte 41 landskamper for Japans kvinnelandslag. Hun ble tatt ut i Japans tropp til VM i fotball 1991.
Breakwater Point

Breakwater Point er et nes på vestsiden av innløpet til Koppervik i Bay of Isles, på nordkysten av Sør-Georgia. Navnet ble først benyttet på et kart fra 1931 av Det britiske marinedepartementet.
Yin-dynastiet

Yin-dynastiet er et begrep som feilaktig av og til benyttes om Shang-dynastiet (ca. 1550–1045 f.Kr.). I den grad begrepet i det hele tatt kan anvendes, må det dreie seg om den siste halvdel av Shang-dynastiet, om en periode på periode ca. 250 år da byen Yin (dagens Anyang i Henan) var hovedstad.
Yin var de siste 250 årene av Shang-dynastiet dynastiets hovedstad. Byen var et av den kinesiske sivilisasjons tidligste sentra. Det er også grunn til å tro at det forutgående Xia-dynastiet også hadde Yin som et sentrum.
Selv om Shang-herskerne flyttet på sin hovedstad fra tid til annen, forble Yin sentrum for deres åndelige univers. Tolv konger regjerte fra Yin i løpet av en åtte generasjoner lang periode. Byen ble ødelagt under det påfølgende Zhou-dynastiets første konge, «krigskongen» Wu Wang på 1000-tallet f.Kr.
Blabia

Utseende

Middelsstore, avlange, brune trebukker. Pronotum har en liten pigg midt på hver sidekant, dekkvingene har en pigg ved bakhjørnet.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sør- og Mellom-Amerika.
Adeler (slekt)

Adeler er en norsk og dansk slekt som stammer fra Søfren Jensen (død 1649) i Brevik. Slektsnavnet Adelaer, senere endret til Adeler,  ble tatt i bruk av hans sønner Cort Adeler (død 1675 i København) og Niels Adeler (død 1694 i Kragerø).
Cort Adelers etterkommer Anton Beatus Adeler (død 1843) var far til Antonie C. E. Adeler gift med Christian Fredrik Lassen, og disses sønn Cort S. A. Lassen byttet i 1849 slektsnavn til Adeler.
Noen av Cort Adelers danske etterkommere i mannslinjen har navnet Lente-Adeler, og i kvinnelinje Zytphen-Adeler. Danske grener av slekten fikk adelstittelen baron (friherre).
Cort Adeler og hans etterkommere eide til 1823 Gjemsø kloster med tilhørende eiendommer.

Stamfaren

Stamfarens navn ses skrevet på flere måter, bl.a. Søfren Jenssøn, Søren Jensen og i  ca 1618-19: Seffrin Jennssenn. Han var fogd i Vembe skipreide (Skiptvet og Spydeberg) i Østfold 1605-13, byfogd i Skien 1613-14, 1614-21 forvalter ved det kongelige saltverket på Langøya ved Langesund og deretter kjøpmann i Brevik med borgerrett i Skien. Han var gift med Dorthe (Dorothea) Nielsdatter.
Det er noe usikkert om Søfren Jensen var bror til lagmann Engel Jensen, Skien, og om de var sønner til sokneprest i Leikanger, Jens Engelssøn (Schilbred side 23 med henvisning til Ch. Delgobe).

Segl og våpenskjold

Uklare avbildninger av Søfren Jensens segl (Schilbred side 21-22) kan synes å vise en gren eller kvist med to blomster på stilker ut fra den ene siden og tilsvarende en blomst på den andre siden, samt øverst en sittende fugl.
Cort Adeler brukte et våpenskjold med flere figurer, bl.a. en ørn, før han i 1666 ble adlet av den dansk-norske unionskongen Frederik III med et noe endret våpen bl.a. et hjerteskjold med et skip. Dette våpenskjoldet ble igjen noe endret da de danske etterkommerne fikk barontittelen.
Niels Adelers sønn Henrich Adeler, brukte i sitt segl et våpen med i skjoldet en ørn som ser bakover og sitter på en gren, og som hjelmtegn en Fortuna mellom to ørnevinger (Krag side 6).
Basic (sjokolade)

Basic er en melkesjokolade fra Freia som ble lansert i 1989. Sjokoladen produseres ikke lenger idag.
FF «G.O. Sars» (1945)

FF «G.O. Sars» var et norsk forskningsfartøy, tilhørende Havforskningsinstituttet i Bergen. Skipet ble bygget ved Pusnes Mekaniske Verksted i Arendal i 1944/45, og var det første av foreløpig tre forskningsfartøy med dette navnet, oppkalt etter marinbiologen Georg Ossian Sars. Fartøyet var 52 meter langt, 8,7 meter bredt og hadde en bruttotonnasje på 595 tonn. Fartøyet var utstyrt med to Crossley HRL6 motorer, hver på 600 hestekrefter. I 1950/51 ble hun ferdigstillet som hvalbåt ved Moss Værft & Dokk.
«G.O. Sars» gikk ut på tokt vinteren 1949-50 for å kartlegge sildeforekomster, og Finn Devold ble rikskjendis med sine hyppige rapporter fra «Sarsen» på radio om vintersildefisket. Skipet brukte en spesiell silde-ASDIC.
Myrmecaphodius

Utseende

En liten (5,5 - 6 millimeter), avlang, matt, mørkt brunrød til svart gjødselbille. Hodet er stort og bredt, nærmest økseformet sett ovenfra, forkanten uten tenner, litt innbuktet i midten. Pronotum er rundet, grovt og kraftig punktert. Dekkvingene er jevnbrede og har kraftige punktstriper, mellomrommene mellom dem litt hvelvede.

Levevis

Arten ser ut til å være knyttet til maur i slekten Solenopsis.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Argentina.
Smithsonian Tropical Research Institute

Smithsonian Tropical Research Institute (STRI) ligger i Panama, og er det eneste av Smithsonian-institusjonens anlegg som ligger utenfor USA. Den blir i første omgang brukt til å forstå det biologiske mangfoldet. Det som startet som en liten feltstasjon i 1923 på Barro Colorado Island i Panamakanalsonen har siden utviklet seg til et av verdens ledende forskningsinstitutter.
Malik sjah I

Bakgrunn

Hans tronfølge ble proklamert av hans far Alp Arslan allerede under en slektsforsamling i 1066, da forskjellige stattholderposter i Østen ble fordelt. Etterfølgelsesretten ble i første linje bestridt av hans onkel Qawurd († 1073/4), som påberopte seg retten selv ettersom han var familiens eldste. Hans krav bestod helt til han ble nedkjempet i et tredagers slag ved Karadsj nær byen Hamadan (enten i april 1073 eller i januar 1074 - her spriker kildene). Slaget ble nærmest en svenneprøve for Malik sjah, for Qawurd vant stor sympati blant Malik sjahs styrker, slik at et åpent opprør truet. En nøkkelrolle i hendelsesforløpet spilte Malik sjahs atabeg, dem erfarne vesiren Nizam al-Mulk, hvis raske handling sikret at kalifen og provinsen Khorasan anerkjente Malik sjahs krav. Han anbefalte også at Qawurd ble henrettet.
Etter sin fars seier ved slaget ved Manzikert i 1071 erobret han det meste av Anatolia, som inntil da hadde hørt inn under Det bysantinske rike.

Sultan

Han ekspanderte seldjukkenes makt inn i Syria på bekostning av fatimidene i Egypt, og kunne fravriste Philaretos Brachamios Edessa i 1987. Så satte han opp klient-sultaner i Edessa (Thoros), Aleppo (Aq Sunqur), Antiokia (Yaghi-Siyan)  og Damaskus (Tutush I). 
Etter erobringen av Antiokia tok Malik sjah, likesom de assyriske og de sassanidiske konger før ham, et bad i Middelhavet ved St. Simeon ved Orontesmunningen - til hest og i full rustning. Deretter lot han samle sammen sand fra stranden og spre ut over graven til hans far Alp-Arslan i Merv, for å vise for ham at hans sønn hadde erobret «alle land like til verdens ende».
I 1073 gav han universalgeniet Omar Khayyam i oppdrag å bygge et observatorium og til å sammenstille en solkalender. På de beregninger som den lærde foretok bygger den moderne iranske kalender. 
Realsjonene mellom seldsjukkene og den nominelt herskende kalifen i Bagdad, hvis stedfortreder og feltherre seldsjukkenes sultan var, ble stadig mer spenningsfylt. Også forholdet til den berømte persiske vesir  Nizam al-Mulk forverret seg sterkt. Men før det kom til åpen konflikt, ble Nizam al-Mulk myrdet av en assasiner. Ettersom snikmorderen straks ble dlått i hjel av Nizams livvakt, ble det umulig å fastslå med sikkerhet hvem som hadde sendt ham.
Sultan Malik sjah ble selv myrdet; han ble forgiftet av sine hustruer i 1092. Etterpå falt seldsjukkriket fra hverandre i mindre stater, som hovedsakelig stod i strid av hverandre. 
I Anatolia ble han etterfulgt av Kilij Arslan I, i Persia av Mahmud I og i Syria av sin bror Tutush I. Splittelsen innad i seldsjukkenes rike førte til at det første korstog kort tid etterpå, som begynte i 1096, hadde oberraskende stor fremgang.
Kysttreløper

Utseende

En middelsstor (12-22 mm), noe kraftig trebukk med forholdsvis korte antenner. Den kjennes lett på at den har to par gule skråflekker på dekkvingene. Ellers er kroppen mørk, dekkvingene delvis rødlige. Antennene er ganske slanke og under halvparten så lange som kroppen. Hodet er ganske stort og firkantet, fremoverrettet, fasettøynene rundede og litt utstående. Pronotum er lengre enn bredt, nærmest rørformet, med en lang pigg midt på hver side. Dekkvingene har markerte, omtrent rettvinklede skuldre og tre lengderibber hver. De er rødlige langs ytterkantene og mellom de gule skråflekkene. Beina er nokså lange, mørke på farge.

Levevis

Larvene utvikler seg i gammel, død, fuktig ved, men ikke rett under barken slik som de andre artene i slekten Rhagium. Den kan gå både på løvtrær og bartrær, men er hyppigst i barskog. Arten er trolig favorisert av granplanting. Larveutviklingen tar to-tre år. De voksne billene er livlige, aktive flygere.

Utbredelse

Arten er utbredt i Europa øst til Kaukasus, men bare i områder med kystklima. Den er ganske vanlig i barskogplantinger i Storbritannia og Danmark. I Norge finnes den bare i Rogaland og Sunnhordland, den er dermed en av ganske få trebukker med en vestlig utbredelse i Norge.
Yangquan

Yangquan (kinesisk: 阳泉; pinyin: Yángquán) er en kinesisk byprefektur i provinsen Shanxi i det nordlige Kina. Befolkningen innen prefekturet angis (2004) til 1 289 500 innbyggere.

Geografi

Området og byen ligger i vesthellingene av Taihangfjellene, som løper langs provinsgrensen mellom Shanxi og dens østlige naboprovins, Hebei. Det viktige Niangzipasset gjennom fjellene er en av prefekturets turistattraksjoner, likeså fjellet Zangshan.

Historie

Området var frem til slutten av 1800-tallet en heller ugjestmild villmark. Det var først etter at jernbanelinjen fra Shijiazhuang til Taiyuan ble åpnet i 1903, og det dermed ble praktisk mulig og økonomisk rentabelt med gruvedrift i større stil (kull, jernmalm) at det vokste frem en mindre by her. Den hadde i 1936 vokst til over 30 000 innbyggere.
Formelle byrettigheter ble innvilget Yangquan by først i år 1951. Den ble dermed også den første byen som fikk byrettigheter etter Det kinesiske kommunistparti hadde erobret landet og etablert Folkerepublikken Kina i 1949.
En av kullkvalitetene som leveres fra Yangquans gruver er kjent for å være røykfri ved brenning.

Jernbane

Qingdao-Taiyuan høyhastighetstog stanser her på sin vei fra Qingdao til Taiyuan.

Vei

Kinas riksvei 207 løper gjennom prefekturet, både gjennom selve byen Yangquan og gjennom fylket fylket Pingding. Denne viktige trafikkåren begynner i Xilinhot i Indre Mongolia nær grensen til Mongolia, løper sørover og ender i Hai'an, en by som ligger i Xuwen fylke sør på Leizhouhalvøya i provinsen Guangdong.
Kinas riksvei 307 passerer gjennom området. Den begynner i Qikou i Hebei og fører gjennom provinsene Shanxi og Shaanxi til Yinchuan i den autonome region Ningxia Hui.