google/wiki40b huggingface dataset:
Bennie and the Jets

Informasjon

«Bennie and the Jets» ble utgitt den 4. februar 1974 som den siste singelen fra albumet. Sangen forteller om et fiktivt band hvorav Elton John er en antatt fan. I intervjuer har Taupin sagt at tekstene er en satire av musikkindustrien på 1970-tallet.
Elton John ville ikke ha «Bennie and the Jets» på side en på albumet Goodbye Yellow Brick Road, og var imot å gi den ut som singel, da han trodde den ville mislykkes på listene. Sangen nådde førsteplass på de amerikanske singellistene i 1974.

Komposisjon

Sangen ble produsert av Gus Dudgeon og innspilt i løpet av albumets økter i Frankrike i Strawberry Studios, der John og Taupin hadde spilt inn sine to foregående album Honky Chateau og Don't Shoot Me I'm Only the Piano Player.
Etter innspillingen av sangen i studio, var John og bandet bekymret for at den var for lite original. Ifølge gitaristen Davey Johnstone var det en av de merkeligste låtene de noen gang spilt inn. Han la til reverb-effekter, applaus, fløyter og andre lyder fra Elton Johns tidligere konserter, noe som ga det den konsertfølelsen som i ettertid har blitt sangens «varemerke».
Filmfestivalen i Venezia

Filmfestivalen i Venezia (italiensk Mostra Internazionale d'Arte Cinematografica) er verdens eldste filmfestival. Siden festivalen ble grunnlagt av grev Giuseppe Volpi i 1932 har den blitt arrangert hvert år i slutten av august eller begynnelsen av september på øya Lido, Venezia, Italia. Første gang den gikk av stabelen var fra 6. til 21, august 1932.
Den er en del av Veneziabiennalen, og filmvisningene foregår i det historiske Palazzo del Cinema på Lungomare Marconi. Festivalen regnes som en av verdens mest prestisjefylte filmfestivaler sammen med Cannes og Berlinalen.
Festivalens viktigste utmerkelser er Gulløven (Leone d'Oro), som deles ut til beste film vist på festivalen, og Coppa Volpi, som deles ut til beste mannlige og kvinnelige skuespiller. I 2002 ble utmerkelsen San Marco introdusert for beste film i klassen Controcorrente («mot strømmen»).
I perioden 1934 til 1942 ble den såkalte Mussolini Coppa delt ut, opokalt etter daværende statsminister Benito Mussolini. Utmerkelsen ble droppet i 1943, og ble senere videreført som Gran Premio Internazionale di Venezia i 1947, som ble Gulløven i 1949. Løven er den bevingede Markusløven, et populært motiv i Venezia, som blant annet gjenfinnes i republikken Venezias våpen.
Hestgardekasernen

Hestgardekasernen er en tidligere kaserne i Frederiksholms Kanal 26 i København.

Historie

Kasernen er tegnet i en streng nyklassisistisk stil av arkitekten Andreas Kirkerup i 1792 under tilsyn av ingeniørmajor Hans Lønborg. Her holdt Livgarden til Hest til. Den ble gjenoppført av samme arkitekt etter en brann i 1798.
Den ligger umiddelbart opp til Fæstningens Materialgård i nr. 28 og er fredet.
I årene 1996–1999 forestod daværende Slots- og Ejendomsstyrelsen (i dag Styrelsen for Slotte og Kulturejendomme) en restaurering og nyinnredning av kasernebygningen.
I dag huser den billedhuggeravdelingen av Det Kongelige Danske Kunstakademis Billedkunstskoler.
Papuadrongo

Biologi

Papuadrongo blir omkring 20–22 cm, inkludert stjerten på cirka 9–10 cm. Hannen veier omkring 36–45 g, mens hunnen typisk veier 27–39 g. Arten har sotsvart fjærdrakt, nebb, øyner og lemmer.
Arten er standfugl og eter både solitært og i grupper, hovedsakelig insekter og edderkopper. Den trives i regnskog opp til 200–1 600 moh, men er mest vanlig omkring 600–1 400 moh,
Kurtamysj

Kurtamysj (russisk: Куртамы́ш) er en by i Kurgan oblast i Russland. Den ligger ved elva Kurtamysj, rundt 80 km sørvest for byen Kurgan. Innbyggertall: 18 154 (folketelling 2002), 19 155 (folketelling 1989).
Den ble grunnlagt i 1745 som en befestning ved elva Kurtamysj. Etter 1762 blir den referert til som slobodaen Kurtamysjskaja (russisk: Куртамы́шская). Bystatus ble innvilget i 1956.
Enköping

Geografi

Enköping ligger ved innsjøen Mälarens nordre bredd.

Historie

Enköping har sitt utspring som kirkested og er kjent fra midten av 1100-tallet. Byen ble til omkring 1250 i takt med økende bergverksvirksomhet. Det ble utvunnet jernmalm i området. Enköping hadde også et viktig vintermarked.
Utover 1700-tallet ble landbruksprodukter viktigere for byens økonomi, særlig med tanke på forsyninger av matvarer til Stockholm. På 1800-tallet ble det også etablert industri.

Idrett

Fotballklubben Enköpings SK Fotboll kommer herfra.
Tristan da Cunha

Historie

Øygruppen ble først oppdaget av den portugisiske sjømannen Tristão da Cunha som oppkalte øya etter seg selv, men han klarte ikke å gå i land på øya. 
Den første utforskningen av øygruppen skjedde med den franske fregatten L'Heure du Berger i 1767. 
Den første fastboende var Jonathan Lambert fra Salem, Massachusetts som kom til øya i 1810. Han erklærte øya for sin eiendom, og døpte øyene Islands of Refreshment. Hans styre ble kortvarig, da han kort tid etter døde i en båtulykke. Det sies at hans formue, skapt ved salg av elefantselolje til forbiseilende skip, fremdeles er gjemt på øya.
I 1815 annekterte Storbritannia formelt øyene. Dette ble primært gjort for å hindre franskmennene i å bruke øyene som base for å frigjøre Napoléon Bonaparte fra sitt fangenskap på St. Helena.
Høsten 1937 reiste en norsk ekspedisjon til øya, organisert av Universitetet i Oslo. Tristan da Cunha-ekspedisjonen bestod av tolv mann, med alt fra tannlege til landmåler, foruten botanikere og zoologer. Lederen for ekspedisjonen var  Erling Christophersen. Det vitenskapelige utbyttet fra ekspedisjonen ble regnet for å være svært rikt. Botanikere og zoologer gjorde viktige funn til sine samlinger. Tannhelsen til befolkningen på Tristan Da Cunha var svært god, og stod i kontrast til tannråteepidemiene i Norge på denne tiden. Forskningsresultatene på befolkningens tenner ble brukt som viktig datagrunnlag i utarbeidelsen av norsk helsepolitikk etter krigen.
Frem til 2005 hadde ikke Tristan da Cunha eget postnummer, men etter at øybeboerne hadde store problemer med å bestille varer fra Internett, ble det opprettet en britisk postkode (TDCU 1ZZ) for å løse problemet.

Befolkning

Tristan da Cunha har omtrent 300 innbyggere. Kun syv etternavn er i bruk, selv om disse ikke brukes i det daglige. Befolkningen snakker engelsk og tilhører Den anglikanske kirke. På grunn av endogami (innbyggerne gifter seg stort sett med andre øybeboere) er astma og glaukom utbredt.
Det store flertallet av øybeboerne har jobb i det offentlige og er selvforsynte.
Øya har ingen flyplass, kun en liten fiskehavn.
Fjernsynet kom til øya først i 2001, og den eneste senderen er British Forces Broadcasting Service. Øya har en avis, Tristan Times.
Øya har én skole, ett sykehus, ett postkontor, ett museum, én café, én pub og én svømmehall.
Etter fylte 16 år kan den som måtte ønske det fortsette med skolegang i Storbritannia.
Pr 2003 hadde ikke utlendinger adgang til å bosette seg på øya.

Økonomi

Hovedinntektskilden er salg av frimerker. I tillegg er hummer som eksporteres til Japan og USA en viktig inntektskilde.
Asiento de negros

Asiento de negros, også kalt asiento-systemet, var en ordning der den spanske krone ga en annen part monopol på leveranse av afrikanske slaver til Spanias kolonier i Amerika. Monopolet ble gitt mot betaling og kunne gis privatpersoner, handelskompanier eller en annen stat. Den som fikk kontrakten (asiento) hadde rett til å levere et avtalt antall slaver for salg på slavemarkedene i Amerika. Ordningen eksisterte fra først på 1500-tallet til slutten av 1700-tallet. 450 000 afrikanske slaver ble ført til Amerika gjennom asiento-systemet mellom 1600 og 1750.

Bakgrunn og utvikling

Ordet asiento betyr kontrakt eller handelsavtale.
Siden Portugal hadde eksklusiv rett til handel i Afrika, måtte Spania ordne med innførsel av slaver til koloniene i Amerika via mellommenn. En måte å gjøre det på, var å inngå kontrakter om leveranse av slaver. En ordning med monopolkontrakter utviklet seg. Kronen ga kontrakten til den som bød høyest. Den som fikk kontrakten kunne fullbyrde den selv eller selge hele eller deler av den til andre.
En tillatelse gitt i 1518 til flamlenderen Laurent de Gouvenot, som var guvernør i Breza, var en forløper for systemet. Kontrakten gikk over åtte år og det skulle leveres til sammen 1000 slaver. Gouvenot solgte retten til slaveimport videre til to genovesiske handelsmenn i Sevilla, som igjen solgte kontrakter videre til andre.
I 1528 ble det første monopolkontrakt inngått med to tyskere ved hoffet i Sevilla, Eynger og Sayller. Denne gang ble det avtalt leveranse av 4000 slaver over fire år. Kontrakten kostet 20 000 dukater årlig. Den begrenset prisen på slavene til 40 dukater.
Etter hvert som systemet utviklet seg, ble kontrakter inngått med spaniere, portugisere, spaniere, franskmenn, engelskmenn, tyskere, nederlendere og genovesere. Fra 1550 til 1595 brakte asiento-systemet 36 300 slaver fra Afrika til Amerika. Monopolet ble imidlertid omgått og antallet slaver som ble ført til koloniene var høyere. Etterspørselen etter slaver var økende. Kontrakten som ble inngått for perioden 1662 til 1669 ga innehaveren rett til å innføre 24 000 slaver. 
Gjennom en klausul i freden i Utrecht forpliktet Spania seg til å gi Storbritannia monopol på slavehandelen med de spanske koloniene. Den siste betydelige asiento ble dermed inngått i 1713 med det britiske South Sea Company. Kompaniet skulle levere 4800 slaver årlig i 30 år. Kontrakten kostet kompaniet 38 000 pund årlig i betaling til Spania. Etter dårlige forhold mellom Spania og Storbritannia, inkludert flere kriger, ble det britiske monopolet i 1748 fornyet ved fredsslutningen etter asiento-krigen (krigen for Jenkins' øre). To år senere, i 1750, ble kontrakten opphevet mot at britene fikk en betaling på 100 000 pund.
Asiento-systemet ble endelig avskaffet da Spania innførte frihandel i 1798. Det er anslått at 450 000 afrikanske slaver ble brakt til Amerika gjennom asiento-systemet mellom 1600 og 1750.
Tirpitz Museum

Tirpitz Museum er et krigsmuseum som ligger utenfor Alta og omfatter slagskipet «Tirpitz». 
Museet ligger i Kåfjord i Alta og har en av verdens største samlinger av fotos og gjenstander fra slagskipet «Tirpitz». Slagskipet «Tirpitz» var tyskernes stolthet og et av deres viktigste våpen mot konvoiene som gikk til Murmansk under andre verdenskrig.
Minnebautaen ved Tirpitz-museet er laget av altaskifer og står på en sokkel av en 12,5 cm tykk panserplate fra «Tirpitz». Panserplaten måler 120x130 cm og veier ca. 1400 kg.
Altafjorden var i krigsårene sentrum for en av de største hendelsene under den andre verdenskrig. Her var Tysklands største flåtebase under krigen. «Tirpitz» som var et av verdens største og mektigste slagskip, lå ankret opp i nærmere to år i Kåfjord. Også en rekke andre tyske krigsskip hadde Altafjorden som base, deriblant slagskipet «Scharnhorst» og slagkrysseren «Lützow» samt et titalls tyske destroyere og forsyningsskip.
Årsaken til baseetableringen var at Tyskland ønsket å ramme konvoiene fra vest med forsyninger til Sovjetunionen. Disse forsyningene var trolig avgjørende for utfallet av krigen på østfronten.
Tømmerhuset som museet ligger i er fra ca. 1880 og ble opprinnelig bygget på Lillehammer. Det ble tatt ned og sendt til Alta i 1946 som en del av krigshjelpen til den utbrente landsdelen. Det ble satt opp i  Kåfjord   og ble da det første alders- og sykehjemmet i Finnmark  etter den andre verdenskrig. Det var i bruk helt frem til det nye sykehjemmet i Kåfjord ble bygget i 1961.
Grunnlegger av museet Even Blomkvist fikk i 2005 Alta kommunes kulturpris for sin innsats gjennom 25 år å ha samlet viktig kulturhistorisk materiale for Alta og Finnmark.
Borggarden

Borggarden er en bred, isfylt dal som er rundt 20 kilometer lang og som ligger mellom Borga og Veten nordvest i Borgmassivet i Dronning Maud Land. Den ble kartlagt av norske kartografer fra landmålinger og fra flyfoto av Maudheimekspedisjonen (1949–52).
Sør-Afrikas hær

Sør-Afrikas hær (South African Army) er hærdelen av Sør-Afrikas forsvar. Den ble etablert etter grunnleggelsen av Sør-Afrikaunionen i 1910.
Hæren deltok på den allierte siden under første- og andre verdenskrig. Fra 1966 til 1989 var den involvert i den sørafrikanske grensekrigen i grenseområdene mellom Namibia og Angola.
Etter at Sør-Afrika ble republikk i 1961 forandret regimenter med «Royal» navn og kronen ble tatt vekk fra regimentsmerkene.
Den moderne sørafrikanske hæren har vært involvert i fredsbevarende operasjoner i regi av AU i for eksempel Kongo og Burundi.
Elbe-Havelkanalen

Elben–Havelkanalen er en 55,50 km lang kanal i Tyskland, som fører skipstrafikk fra Magdeburg i delstaten Sachsen-Anhalt, mot øst til Brandenburg an der Havel i delstaten Brandenburg. Siden 2003 har den også vært forbundet med Mittellandkanal med den store akvadukten Wasserstraßenkreuz Magdeburg. Den er en del av den gjennomgående vannveien mellom Rhinen og Polen.
Korea Foundation

Korea Foundation (hangul: 한국국제교류재단, Hanja: 韓國國際交流財團) ble etablert i 1991 av Sør-Koreas nasjonalforsamling for å fremme interessen for studier av og øke anseelsen til Korea i utlandet, samt å promotere akademiske og kulturelle utvekslingsprogrammer.
Virksomheten sorterer under det sørkoreanske utenriksdepartementet. Korea Foundation sin president er Kim Byung-kook. 
I Norge finansierte Korea Foundation deler av den koreanske språkundervisningen ved Universitetet i Oslo fram til denne ble lagt ned i 2009, og har ellers donert bøker til flere norske bibliotek.
Sykling under Stillehavslekene 2003

Sykling under Stillehavslekene  2003. Sykling var en av flere sporter som var med i de tolvte stillehavslekene som ble arrangert i Suva på Fiji i perioden 28. juni til 12. juli 2003. Det var femte gangen som sykling var med på programmet under stillehavslekene. Det var tre øvelser. Ny-Caledonia ble beste nasjon med to gullmedaljer foran Tahiti med en.
Carl Stiehl

Bakgrunn

Carl Stiehl var sønn av Johann Diedrich Stiehl som var organist og Werkmeister i Lübecks Jakobikirke. Carl Stiehs yngre bror Heinrich ble komponist og musiker.
Carl Stiehl studerte i Weimar hos Johann Christian Lobe, og fulgte med ham til det som i dag er Hochschule für Musik und Theater i Leipzig.

Karriere

Fra 1848 til 1858 var Stiehl organist og sang-/orgellærer i Jever. I 1858 ble han organist i St.-Michaelis-Kirche i Eutin og fra 1860 i tillegg hoffkapellmester ved slottet i Eutin. Han vendte tilbake til Lübeck i 1877. I hjembyen gav han sangundervisning, ledet byens Singakademie og dirigerte musikkforeningen. Som en bijobb ledet han musikkavdelingen i byens bibliotek. Storhertugen av Oldenburg gav i 1891 Stiehl tittelen professor som en påskjønning for hans arbeid med fyrstedømmet Lübecks musikkhistorie.
Stiehls betydning ligger på det musikkhistoriske området. Han utforsket og beskrev Lübecks musikk- og teaterhistorie, og under en studiereise til Sverige i 1888 oppdaget han Dübensamlingen og forsto den betydningen samlingen har for overleveringen av Dietrich Buxtehudes verk.
I Want You

Betydning

Det har blitt påstått at sangen er om Anita Pallenberg, som på den tiden var kjæresten til Brian Jones, på grunn av linjen: «Now your dancing child with his chinese suit / He spoke to me, I took his flute. / No, I wasn't very cute to him». Brian Jones og Dylan kjente hverandre, og de var en del sammen da Dylan var i London. Forholdet deres var vennskapelig, men også anspent, og en tur ut endte med biljakt og bilkræsj (uten noen skadde) midt på natten. Jones pleide å bruke en kinesisk skjorte på den tiden.
Malindang

Malindang er en kompleks vulkan som ligger i Misamis Occidental på øya Mindanao i Filippinene. Fjellet er provinsens høyeste punkt med en høyde på 2404 meter over havet.
Malindang og hele det fjellparti som den tilhører, med sina fosser, kratersjøer og tette uberørte skoger omfatter en svært variert flora og fauna med mange uvanlige arter. Den 19. juni 1971 ble området utropt til til Mount Malindang National Park. Området ble omklassifisert og fikk navnet Mount Malindang Range Natural Park den 2. august 2002.
Nasjonalparken har en rik og unik biodiversitet som i store stykker er ukjent for vitenskapen. I området finnes en rekke utrydningstruede arter, deriblant skjermflygere, filippinsk vortesvin og luzonhaukørn.
Odd er et egg (kortfilm)

Odd er et egg er en norsk animasjonsfilm regissert av Kristin Ulseth på grunnlag av Lisa Aisatos bildebok med samme tittel.
Gungorna och karusellen

«Gungorna och karusellen» er en svensk kuplett fra 1948, skrevet av Karl Gerhard og Dix Dennie, med melodi av Herbert Steen.
En tilbakevendende frase er «tjänar in på gungarna vad man förlorat på karusellen».
Karl Gerhard fremførte kupletten første gang, utkledd til klovn, i en revy i 1948.

Norsk versjon

Arild Feldborg har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Gyngene og karusellen».
Blood Ties

Om filmen

Filmen er en nyinnspilling av den franske filmen Les liens du sang (2008), som igjen er en adaptasjon av romanen med samme navn av Bruno og Michel Papet.

Handling

To brødre på hver sin side av loven møter på organisert kriminalitet i Brooklyn i 1970-årene.
Tomopterchasia

Utseende

Middelsstore, avlange og slanke, brunlige trebukker med forkortede dekkvinger. Mesteparten av dyret er brunt, dekkvingene noe lysere brune. Antennene er tynne, rundt halvparten så lange som kroppen, i spissen litt utvidete. Pronotum er tønneformet. Dekkvingene er tydelig innsvingende på sidene, dekker en tredjedel av bakkroppens lengde. Beina er middels lange, lårene tydelig klubbeformede. Bakkroppen er noe klubbeformet.

Utbredelse

Arten er utbredt i Brasil og Bolivia.
Knut Arve Johansen

Idrettskarriere

Johansen ble juniornorgesmester i turn i 1958, og norgesmester i klasse C i 1960. Han ble med det Trøndelags første nasjonale mester i turn individuelt. Han kom på 6.-plass i NM klasse B i 1960. Han deltok på det norske ungdomslandslaget (U23) i to nordiske mesterskap, og ble nordisk ungdomsmester i ringer i 1960. Han måtte imidlertid avslutte sin turnkarriere etter en kneskade han fikk da han var i militæret. 
Han ble turntrener i Trondhjems Turnforening da han var 16-17 år gammel, og ble senere hovedtrener. Han var hovedtrener fra 1958 til 1966 og igjen fra 1976 til 1979. Han ble også senere vise-overturner og overturner i Trondhjems Turnforening. 
Gjennom NGTF har han vært sentral innen utvikling av turntrenerutdanningen i Norge, og ga i 2003 ut læreboken Bevegelseslære i turn. Han har sittet i Teknisk Komite Turn Menn (TKTM) i NGTF. Han ga også ut boken Innføringskurs I i turn i 1983.
Hanga Roa

Byen

Hovedgaten Avienda Policarpo Toro er byens hjerte, og de fleste butikkene, hotellene, restaurantene og øyas apotek ligger langs denne gaten. I sentrum ligger også byens eneste museum og den romersk-katolske kirken.

Modernisering

Regjeringen i Chile har gjort mye de siste årene for å bygge ut kommunikasjonen, noe som har vært til stor fordel for Påskeøya og Hanga Roa. Med utbyggingen av internett har det kommet til både internett-kaféer og minibanker.

Lufthavn

Hanga Roa lufthavn, Mataveri International Airport, trafikkeres av det chilenske nasjonale flyselskapet, LAN Airlines.
Mellom-Nes

Velforening

Mellom-Nes Vel er områdets velforening som ble stiftet i 1923.
Tentamen

En tentamen eller heldagsprøve er i det norske utdanningssystemet en større, oftest skriftlig skoleprøve i deler av pensum som går forut for, men ellers tilsvarer eksamen, den avsluttende og avgjørende hovedprøven i et fag. Tentamen avholdes ofte før eller like etter jul (juletentamen), altså halvveis i skoleåret, eller ved påsketider (påsketentamen). På latin betyr tentamen «prøve» eller «forsøk» og er avledet av tentare, «berøre» eller «undersøke».
På ungdomsskolen har man én tentamen per termin i hvert av de tre hovedfagene: norsk, matematikk og engelsk. Det er også flere steder vanlig med årsprøve i språkfagene, som tysk, fransk eller spansk.

På andre språk

På svensk betyr tentamen, ofte bare kalt tenta eller tent, «eksamen». En muntlig tentamen I Sverige, altså egentlig muntlig eksamen, kan bli kalt munta eller muntatis. Det norske ordet tentamen kan på engelsk oversettes med all-day test («heldagsprøve») og tilsvarer midterm (exam) i USA. Tentamen kan på engelsk også kalles mock exam.
Anzac-klassen

Anzac-klassen er en australsk og newzealandsk fregattklasse som består av totalt ti skip. Klassen er hovedoverflateskip for både Royal Australian Navy (RAN) og Royal New Zealand Navy (RNZN) De er en modifisert versjon av det tyske MEKO type 200-designet.

Designprosessen

Opphavet til Anzacklassen var RANs 'New Surface Combatant-prosjektet' fra midten av 1980-tallet. I 1985 ble flere forskjellige design som varierte i deplasement fra 1 200 til 5 000 tonn vurdert. RAN la vekt på antimissilforsvar, skadebegrensing og Royal Navys erfaringer fra Falklandskrigen. Det var også tvil til om Australia hadde kompetanse til å designe et større krigsskip fra grunnen. Derfor ble det besluttet å gå til innkjøp av et utenlandsk design og tilpasse det til australske våpensystemer.
På samme tid vurderte New Zealand også å gå til innkjøp av krigsskip med liknende kvaliteter og hadde tidligere uttrykt interesse for en felles skips-klasse med Australia. I mars 1987 ble avtalen mellom de to landene underskrevet og representanter fra RNZN ble inkludert i prosjektet. Derfor ble også prosjektet omdøpt til 'Anzac Ship project' etter Australian and New Zealand Army Corps, en felles australsk/newzealandsk hæravdeling fra første verdenskrig.
I 1987 sto valget mellom den tyske MEKO 200-fregatten, den nederlandske Karel Doorman-klassen og den britiske Type 23-klassen. 14. august 1989 ble beslutningen om å bruke det tyske designet annonsert, og fregattene ville bli bygget ved AMECON-skipsverftet i Williamstown i  delstaten Victoria. På grunn av det modulære designet ble seksjonene til skipet bygget på forskjellige steder i Australia og New Zealand for så å settes sammen i Williamstown.
Sierra Leones herrelandslag i fotball

Historie

Laget spilte sin første landskamp hjemme mot Nigeria den 10. august 1949, en kamp de tapte 0–2. I 1954 spilte de borte mot Gullkysten (det som i dag er Ghana), og tapte igjen 0–2. Den 22. april 1961 spilte de igjen mot Nigeria på hjemmebane, og tapte 2–4. Den 12. november 1966 spilte Sierra Leone sin første landskamp mot en ikke-britisk kolonimakt da de spilte uavgjort 1–1 mot Liberia, noe som også var deres første uavgjortresultat.
Landslagets første kamp mot en ikke-afrikansk nasjon kom da de tok imot Vest-Tysklands B-lag på hjemmebane den 13. januar 1971 (0–1). Deres første kamp utenfor Afrika ble også deres første kamp mot en asiatisk nasjon, som var en kamp mot Kina den 5. april 1974 (1–4).
Først fra og med 1972 begynte Sierra Leone å delta i kvalifisering til internasjonal mesterskap. De har enda til gode å kvalifisere seg til et VM-sluttspill, men deltok for første gang under Afrikamesterskapet 1994, hvor landet røk ut i første runde.
Teater i Glåmdal

Teater i Glåmdal er et teater opprettet 1. september 2010 og er et prosjektteaterverksted med to fast ansatte. 
Teater i Glåmdal eies av Hedmark fylkeskommune og de sju Glåmdalskommunene. Flere kunstnere og produksjonsmedarbeidere har vært engasjert siden starten. Kongsvinger kommune er vertskommune for ordningen, som kom til som en følge av opprettelsen av Teater Innlandet. Teater i Glåmdal har fire hovedsatsningsområder: Profesjonelle egenproduksjoner, samarbeidsproduksjoner også med amatører, gjestespill og pedagogisk virksomhet.
Teater i Glåmdal liker å kalle seg «teatret der vi bor», og tar ofte utgangspunkt i lokale temaer og personer i sin virksomhet. De turnerer også i de sju kommunene, gjerne på små steder. Publikumstallene de tre første årene har ligget mellom 10000 og 11000 årlig.
Av de som har vært engasjert de første årene nevner vi: Terje Mærli, Harald Engan, Guro Gjerstadberget, Sten Jensen, Nils Oscar Ottesen, Sten Bjørge Hansrud, Jonas Delerud, Anne Nyutstumo, Kristine Tunheim, Levi Henriksen, Hans Ludvig Fredheim, Anita Ihler, Rolf Arne Lie Holter, Eva Vermundsberget, Trond Lindheim, Pål Terje Antonsen, Odd Ragnar Lund, Mette Skogbakken, Kristin Skaare, Anki Larsson, Espen Furuseth og Leif Stinnerbom.