google/wiki40b huggingface dataset:
Måneblåvannymfe

Utbredelse

Måneblåvannymfe er utbredt i det nordlige Europa og Asia. Finnes i Danmark, og det sydøstlige Sverige og Finland. I Norge lengst øst i Østfold, ved svenskegrensen, mangler lengre nord, men er funnet i Finnmark.

Utseende

Hannen har en måneformet tegning på det andre bakkroppssegmentet, herav kommer navnet. Undersiden er lyst gulgrønn.
Vingene holdes taklagt bak på kroppen i hvile.  Vingespennet er mellom 32 og 40  millimeter.

Levevis

Nymfene lever i sure og næringsfattige myrtjern og mindre dammer i lavlandet, med sumpvegetasjon.  
Eggene legges på flytende vannplanter, vanligvis under vannlinjen.  Utviklingen tar 1-2 år. Nymfen overvintrer på vegetasjonen eller ved røttene. De voksne (imago) vannymfene finnes vanligvis ikke langt fra stedet der de levde som nymfe.
Flygetiden er fra mai til  juli.
Måneblåvannymfe har ufullstendig forvandling, overgang fra nymfe til det voksne kjønnsmodne insektet går gradvis gjennom flere hudskift (nymfestadier). Nymfene lever i vann og ligner derfor lite på de voksne (imago), bortsett fra størrelsen. Når nymfen kommer til det siste hudskiftet finner den et strå eller noe, der den kan klatre opp over vannflaten. Her blir den hengende, mens huden revner på ryggsiden. Den nyklekte  vannymfen  blir hengende på den gamle huden, eller like ved siden av, helt til den nye huden er noe herdet, og vingene har fått sin endelige form.
Jaroslavl-1 kraftverk

Jaroslav'l-1 kraftverk (russisk: Jaroslavskaja TETs-1) er et varmekraftverk nær Jaroslavl i Jaroslavl oblast, Russland. Det eies og opereres av et regionalt kraftselskap Yarenergo, og har en produksjonskapasitet på 131 MW. Produserer årlig ca 470 GWh. Brenselstype er fyringsolje (mazut) og naturgass. Kraftverket har fire turbiner, og leverer også fjernvarme.
Byggingen av kraftverket begynte omkring 1930, og første byggetrinn stod ferdig i 1934. Kraftverket har senere blitt utvidet og fornyet, med stor utbygging fra 1958.
Tunanlegg

Tunanlegg er en type kulturminner fra førhistorisk tid som hittil bare er kjent fra Norge. Anleggene er også kjent som ringformet tunanlegg, kretstun, og ringtun.
Anleggene er karakteristiske ved at de består av flere hustufter som er ordnet radiært rundt en sentral rund eller oval plass. Inngangen til husene har vært i enden som vender inn mot plassen. Opprinnelig ble vollene i tuftene oppfattet som gravhauger, og det var først på 1930-tallet at man forsto hva det egentlig dreide seg om. Noen tunanlegg kan regnes som fullstendige idet de inneslutter plassen fullstendig. Andre har færre tufter slik at plassen er åpen til en eller flere sider.
Hittil er det kjent 22 av disse anleggene. De finnes utelukkende langs kysten, fra Spangereid ved Lindesnes til Bjarkøy i Troms. Det er to konsentrasjoner, på Jæren og ved Vestfjorden. Ellers ligger de spredt, tre anlegg ligger inne i fjordlandskapene, de andre er nært tilknyttet kysten.
Tidligere var det vanlig å datere de sørvestnorske anleggene til eldre jernalder, og at de nordnorske var senere, fra merovingertid og vikingtid, og at de var jordbruksbosetninger. En nyere tolkning er at de sørvestnorske anleggene er militærleire, plassert innenfor tidlige politiske enheter på Jæren og Ryfylke. Nå viser det seg at de sørvestnorske anleggene også har en mye lengre bruksperiode enn tidligere antatt, og at de har vært i bruk til opp i yngre jernalder. En nyere undersøkelse av anlegget på Åse i Andøy har vist en meget overensstemmende datering, fra 200 til etter 800.
Norgesmesterskapet i friidrett

Norgesmesterskap (NM) i friidrett består av en rekke arrangementer som arrangeres årlig i regi av Norges Friidrettsforbund (NFIF). Klubber tilknyttet NFIF søker om å få være arrangører. Unntaket har vært innendørsmesterskapet, som til og med 2010 ble holdt fast ved nasjonalanlegget, Stangehallen, men fra 2011 inngår også dette arrangementet i søknadsprosessene.
Hovedmesterskapet er det mest ettertraktede norgesmesterskapet i friidrett, siden dette kan gi arrangementsstedet god publisitet gjennom TV-dekning og medieoppmerksomhet. Effektive arrangement kan også gi gode økonomiske overskudd til klubben(e). Under hovedmesterskapet deles det ut kongepokaler til beste resultat for kvinner og menn.
Det arrangeres også NM i friidrett for junior hvor konkurreres i to klasser for kvinner og menn, en juniorklasse til og med 19 år, og en klasse til og med 22 år. For aldersbestemte årstrinn arrangeres ungdomsmesterskapet, omtalt som ungdoms-NM. UM-klassene er 15 år, 16 år, 17 år og 18 + 19 år i en klasse.
Gjógv

Geografi

Øygruppens høyeste fjelltopper, Slættaratindur og Gráfelli ligger mellom Gjógv og Eiði. Nordvest for Gjógv ligger dalen Ambadalur. Ute ved kysten står Færøyenes største, frittstående klippesøyle, Búgvin (188 moh.), hvor det yngler mange havfugler. Øst for Gjógv ligger fjellene Tyril og Middagsfjall, begge med flott utskilt over Funningsfjørður. Selve Gjógv ligger ved en naturlig kløft, eller juv (som er nettopp gjógv på færøysk). Denne fungerer som en liten naturhavn beskyttet mot vær og vind.
Skolen i Gjógv ble oppført i 1884, og dagens kirke i 1929. 22. juni 2005 fikk bygda kongelig besøk av kronprins Frederik og kronprinsesse Mary.
Haplodrassus signifer

Utseende

Haplodrassus signifer er en middelsstor, litt flat edderkopp med kraftige bein. Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). De åtte øynene danner to tverr-rader. De midtre øynene i den bakerste raden er mer eller mindre uregelmessig (ikke sirkelrundt) formet.
Artene i denne slekten er ganske like hverandre, samtidig som de kan være fargevariable av utseende. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens genitalier, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.

Levevis

Haplodrassus signifer er nattaktiv og bygger ikke fangstnett, men jakter ute i det fri. De bygger seg et skjulested av edderkoppsilke under steiner, mellom død vegetasjon eller lignende steder. Hunnen spinner en eggsekk av edderkoppsilke, hvor hun legger eggene.
Kerala J. Snyder

Liv

Snyder studerte ved Wellesley College (BA) og Harvard Divinity School, og tok sin PhD ved Yale University. Fra 1969 til 1981 underviste hun ved Yale, fra 1981 til 1987 ved University of Hartfords Hartt School of Music  og fra 1987 ved Eastman School of Music.
Hun er ekspert på nordtysk og nordeuropeisk barokkmusikk, spesielt orgelmusikk, og har skrevet en innflytelsesrik biografi om Dietrich Buxtehude. I 1988 tok hun sammen med Erik Kjellberg fra Uppsala universitet initiativ til å digitalisere Dübensamlingen og gjøre den offentlig tilgjengelig på Internett. Databasen ble åpnet for allmennheten under et musikkvitenskapelig symposium i Uppsalas Museum Gustavianum med tilhørende konsert i Helga Trefaldighets kyrka september 2006.
Abū Bakr Muḥammad ibn Zakariyā ar-Rāzī

Bakgrunn

Før han ble lege, beskjeftiget han seg med musikkteori. Han forestod et sykehus i Rayy og overtok senere et tilsvarende embede i Bagdad.

Medisinsk virke

Han skal ha gjort en rekke oppdagelser innenfor medisinsk vitenskap og behandling og kjemi; han skal ha vært den første som skilte kopper fra meslinger og den første som oppdaget en rekke kjemiske stoffer, inkludert parafin. Edward Granville Browne beskrev ham som den "sannsynligvis største og mest originale av legene og en av de mest produktive forfatterne."
Selv om han var utdannet i musikk, matematikk, filosofi og metafysikk valgte han medisin som sitt fagfelt. Her var han en foregangsmann for eksperimental medisin. Han har blitt beskrevet som pediatriens far , og dessuten var han en pioner innenfor oftalmologi. Han var også den første som brukte humoralpatologi for å skille mellom smittsomme sykdommer. Han ble den øverste legen i sykehusene i Rayy og Bagdad. 
Som alkymist er han kjent for sin studie av svovelsyre og etanol. Ar-Rāzī var rasjonalist som hadde stor tro på fornuften, og av folkene i hans samtid ble han beskrevet som liberal, fordomsfri og dristig i måten han formidler sine ideer på.
Han reise mye, men mest i Persia. Som en lærer i medisin tiltrakk han seg studenter som fra før av hadde ulike yrker, og de ble sagt at han behandlet sine pasienter med medfølelse og hengivenhet, uavhengig av om de var fattige eller rike.
Da Salernoskolen flere hundreår senere ville studere Hippokrates, fantes det ingen kunnskaper om hans skrifter i vesterlandet, og man var da nødsaget å oversette Razis Continens fra arabisk til middelalderlatin for å få tilgang til skriftene.
Sulafjorden

Sulafjorden er en fjord (egentlig et sund) i Hareid og Sula kommuner i Møre og Romsdal. Den ligger mellom øya Hareidlandet i sørvest og Sula i nordøst. Fjorden er 9 kilometer lang og 4–5 kilometer bred, og utgjør den ytre delen av Storfjorden. Den har innløp fra Breidsundet i nord, mellom Kvitneset på Hareidlandet og Eltraneset på Sula, og munner ut i sør mellom Hjørungneset i sør og Vindsneset på Sula i nord. Fra Hjørungneset går Vartdalsfjorden mot sørvest, mens Storfjorden fortsetter mot øst og innover i landet. Største dybde er 445 meter, omtrent midt i fjorden.
I 2014 vedtok regjeringen at den framtidige E39 skal gå i bru over Sulafjorden og videre mot Ålesund. Strekningen er ikke konkret omtalt i Nasjonal transportplan 2018–2027.
Det er spredt bosetning på nordsida, men det er Hareidsida av fjorden som er tettest befolket. Litt sør for innløpet ligger bygda Brandal, og litt lenger sør tettstedet og kommunesenteret Hareid. Lengst mot sørøst ligger tettstedet Hjørungavåg. Fra Hareid går fylkesvei 61 i ferge over til Sulesund på Sula, og fra Hareid går også Fv35 til Hjørungavåg og Fv37 til Brandal.
Darbytown kraftverk

Bellemeade kraftverk er et varmekraftverk i Henrico County, i delstaten Virginia i det østlige USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 387 MW fordelt på 4 turbiner på 92 MW hver. Operatør er energiselskapet Virginia Electric & Power Co. 
Det stod ferdig utbygd i 1990. Brenselkilden er naturgass og fyringsolje.
Torkel Tomasson

Biografi

Foreldrene Tomas Nilsson og Lisa Torkelsdotter var reineiere i Vilhelmina södra lappby. 
Torkel Tomasson begynte sin skolegang ved Svenska missionssällskapets skole i Gafsele da han var 11 år gammel. To år senere begynte han å arbeide i reindriften, og fortsatte med det til han ble 25. Høsten 1904 gikk han noen måneder på Tornedalens folkhögskola i Matarengi. I 1906 flyttet han til Stockholm for å gå på gymnasiet. Han avla studenteksamen 1912, og studerte 1913–15 ved Uppsala universitet til en «kansliexamen» i juridiske fag. I desember 1922 ble han ansatt ved länsstyrelsen i Falun.

Samepolitisk arbeid

Sommeren 1904 deltok han i en gruppe samer, sammen med Elsa Laula Renberg, som dro til Stockholm for å legge fram samiske interesser. Under besøket der ble Lapparnas Centralförbund stiftet, og  Tomasson ble sekretær. Samme høst begynte han å utgi Lapparnes egen tidning, som ble nedlagt etter bare fem nummer. Centralförbundet fikk et kort liv, og hadde ingen aktvititet etter årsmøtet i 1905. 
Under de svenske samenes første landsmøte i Östersund i februar 1918 var Tomasson blant de den ledende aktørene. På møtet ble det enighet om å danne ny, landsdekkende organisasjon for samene. Etter landsmøtet samlet han inn penger til å etablere et nytt tidsskrift: Samefolkets egen tidning.
I den første utgaven av bladet lanserte han ordet same som erstatning for det svenske ordet lapp. Han skrev: «'Same, pl. sameh', är det folk, som svenskarna kallat och kalla lapp, lappar. Folket självt kallar sig dock 'same, pl. sameh'.» Han ønsket å avskaffe ordet lapp fordi det var forbundet med mange negative assosiasjoner. Ordet same ville derimot bety større stolthet over samenes egen historie og selvforståelse.
Tomasson var opptatt av samiske tradisjoner og kultur. I 1917 intervjuet han 26 gamle samer fra Vilhelmina, Tärnaby, Sorsele, Härjedalen og Jämtland. Opptegnelsene inneholder et stort tilfang av sagn, fortellinger og kulturhistorie, og er unikt ved at det er samlet inn av en som selv var same. Opptegnelsene ble utgitt i bokform i 1988.
Tarsocera

Utseende

Middelsstore (vingespenn 35-57 millimeter), brune sommerfugler. Oversiden er mørkbrun, med doble øyeflekker i forvingespissen. Undersiden av forvingen har et stort, gulaktig midtfelt, mens undersiden av bakvingen er mørkgrå.

Levevis

Larvene lever på enfrøbladete planter, først og fremst gress. De lever på gressmarker, særlig i fjellene, men også på sanddyner ved kysten.
De har én generasjon per år som flyr om våren eller sommeren.

Utbredelse

Slekten finnes bare i Kapp-provinsen (gammel inndeling), Sør-Afrika.
Faskinkniv

Faskinkniv var en type stor kniv eller kortsverd, et kombinert våpen og redskap som ble utstedt til artillerister og lette infanterister på 18- og 1900-tallet. De skulle først og fremst fungere til å kappe kvist og buskas for å lage faskiner (derav navnet) til å styrke skyttergraver og jordvollene som beskyttet kanonbatteriene. Faskinkniver kan være rette eller buede, med enkel eller dobbel egg og noen ganger med en saktakket bakk på bladet.

Design

Faskinknivene til både den franske og amerikanske hæren var utformet som en romersk gladius, og var i bruk helt fram til 1870-årene. Tysk, prøyssiske og svenske faskinkniver var gjerne utformet tilsvarende kavalerisabler, gjerne med messinghåndtak og parerbøyle, men senere modeller var mer som lauekniver i form og utseende. På 1900-tallet ble faskinknivene i den britiske hæren kalt pioner-lauekniv (Pioneers billhook) og brukt for å anlegge maskingeværstillinger under første verdenskrig. I den indiske hæren er faskinknivern kjent som gabionkniv (en gabion, som en faskin, blir brukt for å støtte opp jordhaugene til feltbefestninger).

Noen typer faskinkniver har sannsynligvis utviklet seg eller hatt inspirasjon av lokale våpen fra 1600-tallet, som baselard eller den sveitsiske degen-sverd. Andre, som den britiske lauekniven, er nærmere knyttet til landbruksredskapen den likner. Den spanske hæren kalt sine faskinkniver macheter, selv om de av bygning har lite til felles med dette redskapet.

Bruk

Faskinkniver (og andre kortsverd) ble brukt til å hugge busk og kratt for å lage stier til framrykkende tropper. Særlig for artilleri og forsyninger som trenger veier til vogn var det viktig å rydde stier. Faskinkniver hos artillerister ble i stor utstrekning brukt til å hugge skytefelt for kanoner.
Stiklinger (f.eks selje, hassel eller kastanje) som ble pakket sammen i bunter på 30-50 centimeter i diameter. Annen bruk av slike stiklinger var å veve dem mellom stolper som var slått ned i bakken. Slike vegger ble brukt til å stive opp vegger i skyttergraver og andre halvpermanente stillinger. Stolper kunne også sette si en sirkel, med ris vevet inn, slik at de kunne fylles med jord og stein (gabioner). Faskiner ble også brukt til å fylle opp søkk og vollgraver for å lette framrykking.
Julius Foseid

Arkitektvirke

Foseid etablerte seg som arkitekt i 1894. Han var relativt aktiv i 1890-årene og fikk oppført en rekke bolig- og forretningsgårder samt villaer i det som nå er Oslo. Han opererte innenfor sin tids historisme med hovedvekt på nyrenessanse og nybarokk. Etter krakket i 1899 stilnet aktivitetsnivået noe, men flere gårder fra Foseids hånd er kjent også etter århundreskiftet. I de senere år gikk det imidlertid mest i tilbygg og andre mindre arbeider. Blant dem som har arbeidet som assistent for Foseid, er arkitekt Henry Fearnley Coll.

Seiling

Foseid var aktiv seiler i 1870-årene og vant blant annet en seilas i København i 1879 med den egenkonstruerte båten Stjernen. Han var aktivt med ved etableringen av Kristiania Seilforening i 1878 og Norsk Forbund for Lystseilads i 1883, og var første generalsekretær i begge foreningene. I 1904 ble de slått sammen i Kongelig Norsk Seilforening. Samme år var han bygningsmessig sakkyndig for Revierhavnen Baatforening da den fikk oppført nytt båthus på Hovedøya, og det antas at han var arkitekt for et venterom som ble oppført for foreningen  i 1906.
Melolonthoides

Utseende

En middelsstor, avlang, rødbrun oldenborre. Oversiden er ganske tett kledt med små, lyse skjell.

Levevis

Larvene lever i jorda der de eter på røtter.

Utbredelse

Arten er utbredt på Madagaskar.
Niels Viggo Bentzon

Niels Viggo Bentzon (født 24. august 1919 i København, død 25. april 2000) var en dansk komponist.
Han er begravet på Frederiksberg Ældre Kirkegård.
A Ticket for Everyone: Busted Live

Bakgrunn

Bourne, Simpson og Willis ble utvidet med Chris Banks, Damon Wilson og Chris Leonard. Til BBC uttalte Adam Cumiskey at: «Det levende element i dette albumet er litt trauste: det er ingen improvisasjon i sangene; de høres nøyaktig lik ut som singlene. Men med sin sprade og tillit... klarer å motstå å høres ut som en deltager i en kamp av bandene konkurranse». I motsetning til sine de studioalbumene, A Ticket for Everyone, ble var dette albem bare en kort stund på hit-listene i Storbritannia. Busted ble oppløst bare to måneder etter utgivelsen. En medfølgende DVD med opptak fra  Manchester konserter ble utgitt med samme tittel. DVD fikk Platinum i Storbritannia.
Bygdøy allé (Oslo)

Kastanjealleen

Alleen er godt kjent, og tema for Jens Book-Jenssens sang Når kastanjene blomstrer i Bygdø Allé.
De opprinnelige ca. 230 trærne ble plantet i 1896–97, trolig etter forbilde i Paris. Rundt 1930 var trærne så store at beboerne klaget over skyggevirkningen. Bygartner Marius Røhne mente valget av treslag var feil, og foreslo på slutten av 1930-årene at annethvert tre burde fjernes, men det ble ikke gjennomført. Fra 1985 er det plantet nye trær til erstatning for de som dør. I 2010 var det 122 opprinnelige trær i alleen og 87 plantet etter 1985. Fra 1970-årene har saltskadene vært økende, og alleen har senere fremstått stadig mindre enhetlig.
Ved en tilstandsvurdering i 2010 av de da 209 kastanjetrærne kom det frem at trærne fordelte seg med omlag en tredjedel i hver av vekstfase, klimaksfase og avviklingsfase. Grunt jordsmonn, begrenset tilgang på vann og næring, påkjørsel av bil og snøbrøyting var trusler mot trærne, men veisaltingen var den viktigste årsaken til at arborist Erik Solfjeld anslo at 60 prosent av trærne ville være døde i løpet av 20 år. Senere har kastanjer blitt skiftet ut med rogn.
Sportsmanden

Sportsmanden var en norsk idrettsavis. Den ble grunnlagt i 1913 av Magnus Brænden, som var redaktør fra starten og til 1925. Formålet med Sportsmanden var å popularisere idrett og få flest mulig interessert. I 1932 ble bladet Idrætsliv opptatt i Sportsmanden, som deretter kom ut med to–tre utgaver i uken.  Avisen ble nedlagt i 1965.
Norgescupen i paralangrenn 2015/16

Norgescupen i paralangrenn 2015/16 gikk over sju renn fra 29. november 2015 (Natrudstilrennet) til 9. april 2016 (Ridderuka).
Belgrano II

Base Belgrano II er en argentinsk forskningsstasjon i Antarktis. Det er den sørligste argentinske helårsbasen i Antarktis og overnattingskapasiteten er på 21 personer. Stasjonen ligger ved Vahselbukta i Weddellhavet, innenfor sektoren som utgjør Argentinsk Antarktis, Argentinas krav i Antarktis.
Den første Belgrano-stasjonen ble etablert av General Hernan Pujato i 1955. Den 5. februar 1979 ble Belgrano II åpnet som erstatning for den gamle stasjonen. En tredje base, Belgrano III, var kun i drift fra 1980 til 1984.
Stasjonen er kalt opp til ære for den italiensk-argentinske økonomen, advokaten, politikeren og generalen Manuel Belgrano (1770–1820).
Volkssturm

Volkssturm («folkestormen») var en  tysk milits som ble opprettet på ordre fra det nazistiske Tysklands rikskansler og fører Adolf Hitler den 18. oktober 1944, og nedlagt ved andre verdenskrigs slutt. Militsen var et siste desperat forsøk på å forsvare tysk territorium mot de alliertes styrker. Alle menn mellom 16 og 60 som ikke allerede gjorde tjeneste i en annen militær enhet, ble utskrevet. Mot slutten av krigen ble også yngre gutter tatt inn.
James Cooks første reise

James Cooks første reise (1768–1771) var en felles ekspedisjon ledet av James Cook med HMS «Endeavour», for Royal Navy og Royal Society til det sørlige Stillehavet. Den var den første av tre ekspedisjoner til Stillehavet der Cook var kommandant. Formålet med denne første ekspedisjonen var i 1769 å observere Venuspassasjen den 3.–4. juni det året. Videre å søke bevis for påstanden Terra Australis Incognita, «det ukjente landet i sør».

Historie

Reisen kom i stand etter pålegg av kong Georg III og ble ledet av løytnant James Cook, som da var junioroffiser med kunnskaper innen kartografi og matematikk. Avreisen var fra Plymouth i august 1768, hvor de krysset Atlanterhavet og rundet Kapp Horn før de fortsatte videre til Tahiti tidsnok til å kunne gjennomføre sine observasjoner av Venuspassasjen. Deretter la Cook kursen mot sør til store områder som ikke var kartlagt i Huahine, Bora Bora og Raiatea for å hevde disse som britiske territorier. Han mislyktes i et forsøk på å landsette på øya Rurutu.
I september 1769 nådde de New Zealand som den andre europeiske ekspedisjonen etter Abel Tasman 127 år tidligere. De påfølgende seks måneder brukte Cook og hans mannskap med å kartlegge New Zealands kystområder før de satt kurs ut i åpen sjø med vestlig kurs. I april 1770 ble de første europeere som nådde Australias østkyst og gikk i land på det stedet som i dag er kjent som Botany Bay.
Ekspedisjonen fortsatt nordover langs Australias kyst, unngikk så vidt å forlise ved Great Barrier Reef, verdens største korallrev. I oktober 1770 kom den hardt skadde HMS «Endeavour» fram til havnen i Batavia (dagens by Jakarta) i Nederlandsk India hvor hans mannskap måtte sverge å hemmeligholde de land de hadde oppdaget. De fortsatte reisen den 26. desember, rundt Kapp det gode håp ved Afrikas sørkyst den 13. mars 1771, og nådde fram til den engelske havnen Deal i Kent den 12. juli. Sjøreisen hadde vart nesten tre år.
Året etter at han hadde kommet tilbake satt Cook seil for en andre seilas til Stillehavet. Den varte fra 1772 til 1775. Hans tredje og siste reise varte fra 1776 til 1779.
Stigmella alnetella

Utseende

En liten (vingespenn 4-4,5 millimeter), mørk bronsefarget møll. Antennen er trådformet, mørk og vel halvparten så lang som forvingen. Det innerste, kraftig utvidete leddet er hvitt med mørke kanter. Hodet er gulhåret, kroppen mørk med tydelig bonseglans. Forvingene er glinsende, mørkt bronseaktig brun med ett middels bredt, sølvhvitt tverrbånd omtrent to tredjedeler ut i vingen. Bakvingen er smal, grå, med lange frynser. Arten ligner sterkt på flere andre Stigmella-arter, men de svartkantede øyelokkene og det at den mangler hvit "krage" kan være gode kjennetegn på denne arten. Larven er lysgul.

Levevis

Denne arten har larver som minerer i bladene på svartor (Alnus glutinosa), og arten finnes på fuktige steder der denne vokser. Arten har én eller to generasjoner hvert år, de voksne sommerfuglene flyr i juni og eventuelt igjen i august. Larven lager en uregelmessig slynget, 5-7 centimeter lang mine i orebladet. Arten har også vært funnet på bjørk.

Utbredelse

Arten er utbredt i Europa, fra Storbritannia i vest til Kaukasus i øst. I Norge er den bare funnet noen få steder, ved Oslo, i Grimstad i Aust-Agder og på Osterøy i Hordaland.