google/wiki40b huggingface dataset:
John av Fordun

John av Fordun (død ca. 1384) var en skotsk kronikør.
Informasjonene om John av Fordun er sparsommelige. Det er blitt antatt at John ble født ved Fordoun i Mearns i Skottland og man vet med sikkerhet at han var en verdslig prest, og at han skrev sin historie på siste halvdel av 1300-tallet. Man antar at han var prest ved katedralen i Aberdeen.
Arbeidet til John er blant de aller første forsøk på å skrive en sammenhengende historie for Skottland. Vi er informert om at Johns patriotiske nidkjærhet ble vekket av ødeleggelsene og fjerningen av mange nasjonale opptegnelser av Edvard III av England, og at John reiste rundt i både England og Irland for å samle materiale til sin historie.
Dette arbeidet er delt på fem bøker. De første tre er alle bortimot fullstendig fantastisk og derfor av liten reell verdi for dagens historikere, men dannet likevel fundamentet for senere skribenter som Boece og George Buchanan i deres fiktive historie som ble avslørt av Thomas Innes i hans Critical Essay (side 201-2,4). Den fjerde og femte boken, selv om de fortsatt blander fakta med fabel, inneholder mye verdifull informasjon. Johns skriverier ble stadig mer autentisk jo nærmere han kom sin egen tid. Den femte boken ender med kong David I av Skottlands død i 1153.
Foruten disse fem bøkene skrev John deler av en annen bok, og samlet materiale for bringe historien ned til en senere periode. Dette materialet ble benyttet av en som skrev videre på dette på midten av 1400-tallet og som er blitt identifisert som Walter Bower, abbed ved klosteret i Inchcolm. Bowers tillegg dannet 11 bøker og brakte historien fram til kong Jakob I av Skottlands død i 1437. I henhold til det som var vanlig på denne tiden hadde Bower ingen problemer med å interpolere deler av Johns arbeid inn i teksten. Hele historieverket er kjent som Scotichronicon.
Den første trykte utgaven av John av Forduns verk var Thomas Gate i hans Scriptores quindecim (vol. iii.) og som ble utgitt i 1591. Det ble fulgt opp av Thomas Hearnes fem binds utgave i 1722. Hele arbeidet, inkludert Bowers fortsettelse og tillegg, ble utgitt av Walter Goodall i Edinburgh i 1759. I 1871 og 1872 ble Johns krønike redigert av William Forbes Skene i hans The Historians of Scotland, både i dens originale latinske tekst og engelsk oversettelse. Forordet til denne utgaven samler alle biografiske detaljer og gir komplette referanser til manuskriptene og de ulike utgavene.
Hjalmar Pettersen

Oppvekst og studier

Hjalmar Pettersen var eldste sønn av storkjøpmannen Gunnerius Pettersen, og vokste opp i Storgaten i Christiania. I oppveksten var han særlig glad i å lese, og han begynte tidlig å vise interesse for samling av for eksempel folketradisjoner. Han ble student i 1874, leste norsk, tysk, engelsk og fransk, og tok filologisk embetseksamen i 1882. I 1875 foretok han en reise til Paris, som la grunnlaget for hans forkjærlighet for Frankrike. I 1877 ble han ansatt ved universitetsbiblioteket, og i 1887 fikk han fast ansettelse som amanuensis.

Virke som bibliotekar

I sin første tid ved universitetsbiblioteket ble Pettersen satt til å hjelpe Jens Braage Halvorsen i bibliotekets norske avdeling. Halvorsen hadde ingen formell utdannelse som bibliotekar, og var dessuten opptatt med det store verket Norsk forfatterleksikon 1814–1880. Det var derfor Petterson som kom til å utføre det daglige arbeidet i avdelingen. Dermed fikk han anledning til selvstendig arbeid i å samle bibliografisk informasjon om norsk litteratur. I 1890 utga han Anonymer og pseudonymer i den norske litteratur, og i 1897 Udlændingers reiser i Norge. Til den siste boken hadde han også funnet informasjon i utenlandske biblioteker.
I 1898 fikk Jens Braage Halvorsen en statsbeviligning og kunne gå av som bibliotekar. Stillingen som sjef for den norske avdelingen ble da overtatt av Pettersen, som ble sittende i den samme stillingen helt til han gikk av i 1926. I 1898 begynte han dessuten å utgi det store verket Bibliotheca Norvegica, en stor norsk bibliografi. Han rakk å utgi fire store bind med til sammen over 3300 sider. Forbildet var Chr. V. Bruuns Bibliotheca Danica, men mens dette verket var preget av streng systematikk, er Pettersens verk en løsere opplisting av titler. Dette skyldtes delvis at han arbeidet alene, og derfor ikke hadde tid til å vente med utgivelsen av bøkene før alt stoffet var samlet. Det store arbeidet var meget tidkrevende, og han måtte også klare seg uten større økonomiske bidrag.
Mot slutten av sitt liv utga Pettersen en ny utgave av sin første bok, Norsk anonym- og pseudonym-lexikon (1924), og arbeidet på en bibliografi om Henrik Ibsen: Henrik Ibsen bedømt av samtid og eftertid. Den ble fullført av biblioteksassistent A. Holtsmark etter hans død, og utkom til Ibsens 100-årsdag i 1928.

Privatliv

I 1895 ble Pettersen gift med Hildur Børs, som var fra Bergen. De bodde i en villa ved Langvikbukta på Bygdøy. Ellers likte han å reise, særlig til Paris. Han reiste også til Karthagos ruiner og Italia, hvor han besøkte vennene Christian Meyer Ross i Roma og Willard Fiske i Firenze. I Norge var han et ivrig medlem av Bibliofilklubben, hvor han var formann da han døde.

Utmerkelser

I 1903 ble Pettersen valgt inn i Videnskapsakademiet, senere ble han ridder av St. Olavs Orden, og ved avskjeden i 1926 mottok han kommandørkorset. På 70-årsdagen samme år ble han overragt et festskrift.
Storelva skole

Storelva skole er en grunnskole i Nedre Storvollen 5 på Kvaløya i Tromsø. Skolen i overkant av 400 elever og 55 ansatte fra 1. til 10. klasse. Den sto ferdig i 1997, og er siden utvidet i to omganger med utbygging av en ungdomsskoledel og deretter en utbygging av barneskolen. I 2011 ble skolen en universitetsskole ved Universitetet i Tromsø. Skolen har en skolesfritidsordning med om lag 140 barn.
Steve Kean

Klubbkarriere

Steve Kean skrev proffkontrakt med Celtic i 1985, i en tid da spillere som Paul McStay, Tommy Burns og Murdo MacLeod var de største stjernene. Kean fikk ikke et eneste minutt førstelags fotball i sine to år i Glasgow. I løpet av disse to årene ble han lånt ut til Swansea City, samtidig som Chris Coleman ankom den walisiske klubben. Disse to utviklet et tett vennskap og har samarbeidet også etter at de la opp.
Før han la opp i 1994 grunnet skader, spilte Kean i lavere divisjoner på De britiske øyer samt et tre års vellykket opphold i portugisiske Academica Coimbra.

Trener og manager

Etter endt spillerkarriere har Steve Kean vært trener i Reading FC, og assistent manager under Chris Coleman i både Fulham, Real Sociedad and Coventry City.
I juni 2008, ble det sagt at Kean var i samtaler med Chelsea om å bli assistent under Luiz Felipe Scolari. Hovedgrunnen til det var at Kean kunne språket etter sine år i Portugal.
4. august 2009 ansatte Blackburn Rovers manager Sam Allardyce Kean som sin nye førstelagstrener. Det var flere som hadde ønsket stillingen, men Allardyce uttalte at Kean fikk jobben på grunn av sin erfaring, kunnskap og personlighet.
Da Blackburn Rovers fikk nye indiske eiere høsten 2010, fikk Sam Allardyce etterhvert sparken. Kean fikk rollen som caretaker manager, inntil de nye eierne hadde funnet en erstatter. Overraskende for mange, fikk Steve Kean hovedansvaret ut sesongen, men allerede 20. januar 2011 gikk eierne ut og sa at Kean hadde skrevet en kontrakt som knyttet ham til klubben frem til juni 2013.
Kean ble ansatt på et tidspunkt hvor klubben lå trygt plassert midt på tabellen. Men ettersom sesongen skred frem, falt laget på tabellen. Kean fikk endel supportere mot seg, og det ble sågar holdt protester for å få ham fjernet fra stillingen. En periode på våren spilte laget elleve kamper uten å vinne, en tangering av en 25 år gammel rekord. Men Kean red stormen av og plukket åtte poeng av tolv mulige på de fire siste kampene. Dermed beholdt klubben plassen og Kean beholdt jobben.
Gruve 7

Gruve 7 er en av to kullgruver i drift hos Store Norske Spitsbergen Kulkompani, og ligger på sørsiden av Adventdalen, mellom Bolterdalen og Foxdalen. Fjellet over kalles Gruve 7-fjellet. Ovenfor Gruve 7 ligger EISCAT Svalbard sitt radaranlegg og Nordlysobservatoriet på Svalbard.
Gruva har en årsproduksjon på 70 000 tonn bituminøst steinkull. En tredel av produksjonen selges til kraftverket i Longyearbyen. To tredeler eksporteres til kjemisk industri i Europa via Store Norskes havneanlegg på Hotellneset.
Kullet i Gruve 7 tilhører den såkalte Longyearfløtsen, og er fra eldre tertiær (60–65 millioner år siden).

Historie

På midten av 1960-tallet ble det satt i gang omfattende undersøkelser. I begynnelsen var de geologiske forholdene vanskelige, og analyser av kullet viste lav kvalitet. I mars 1969 konstaterte man imidlertid at kullgangene lenger inn i fjellet var tykkere, og de mellomliggende steinlag avtok. Dessuten viste det seg at kullkvaliteten lenger inn var høyere enn tidligere antatt.
Videre undersøkelser og oppfaring gikk over flere år, og gruva kom i regulær produksjon i 1976. Dette var den første gruva hvor en tok i bruk hydrauliske, selvskridende stempel. Etter en del endringer og tilpasninger av strosseutstyret fungerte dette utstyret godt. Produksjonen ble imidlertid stoppet i løpet av høsten 1978, og den kom i gang igjen først høsten 1981 etter en utbedring av gruvas belte- og transportstoll.
Fra driftsåret 1981/82 ble det drevet noe rom- og pillardrift i et tidligere driftsområde, og i 1983 ble det anskaffet og tatt i bruk den første helbrytningsmaskinen, Continuous Miner. I desember 1984 brant den nederste seksjonen av fjelltransportøren og satte fjelltransportøren ut av drift for en kortere periode.
I 1988 holdt det på å gå galt. Driften i Gruve 7 ble stoppet den 24. mai da det brøt ut brann i et utdrevet område ca. fem kilometer fra dagåpningen. Brannområdet ble forseglet ved gjenmuring av åpningen mot brannområdet og deretter innfylling av vann. Fra november samme året kom driften i gang igjen.
Store Norske vedtok i februar 2011 en ny driftsplan for Gruve 7, som forutsetter drift i minst 20 nye år med dagens produksjon.

Gruve 7-avisen

Gruve 7 har også en egen avis som gis ut i det digitale formatet PDF. Den er ment på å gi et innblikk i hvordan livet i gruven er, samt familiene tilknyttet gruva.
Avisen har hovedsakelig nyheter rundt produksjonen, men også humoristiske innslag.
Sigøynerkonge

Sigøynerkonge er en betegnelse som Pål Karlsen (tidligere kjent som Polykarp Karoli), en lederskikkelse i det norske sigøynermiljøet, tok i bruk på 1980-tallet. Karoli hevdet han var konge over alle sigøynere i Norge. Etter Karlsens død i 2001 hevdet sønnen Jan Roger Karlsen (Alex «Dolla» Karoli) at han var valgt til konge over 47,8 millioner sigøynere i hele Europa, men kravet har blitt bestridt av broren René «Roma» Karoli som hevder det er han som er konge, og av svensken Jan Jansen, fra Jansen-familien (se Karolifamilien og Jansenfamilien). Et stort antall familiefedre over hele verden har gjennom tidene utropt seg selv til sigøynerkonge. Eksperter mener at kongetittelen ikke eksisterer og at sigøynerne ikke har noen felles leder, hverken i Norge eller Europa.
Boken Sigøynerkongens datter, av Pål Karlsens datter Solomia Karoli, handler om hennes oppvekst i Karolifamilien.
Country Time

Country Time er et musikkalbum med Heidi Hauge, utgitt i 2000. Dette er hennes første plate som soloartist.
Mausoleopsis

Beskrivelse

Blanke, svarte gullbasser med store, lyse (hvite, kremgule eller lysblå) flekker.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Afrika.
Deegenøya

Deegenøya er en av de mindre øyene i Bastianøyane, Svalbard, beliggende øst av Wilhelmøya og nordvest av Spitsbergen. Øyen er langstrakt med lengde 1,5 km i øst-vestlig retning, mens breden ikke overskrider 300 m. Den består av lave basaltklipper og det høyeste punktet er 32 m. Bastianøyane ble oppdaget i 1867 av Nils Fredrik Rønnbeck, den første som seilte rundt Spitsbergen.
De fleste øyene i Bastianøyane ble navngitt under den første tyske polarekspedisjon (1868), ledet av Carl Koldewey, og denne er oppkalt etter Kammerrichtsgerat Deegen, en tysk adelig fra Leipzig.
Langs nordvestsiden ligger en del unavnede holmer. Nærmeste øyer er Kiepertøya ca 700 m mot øst, og Klödenøya 1,5 km mot nord og Geograføya 2,3 km mot nordvest.
Dyrelivet består i stor grad av isbjørn.
Storelva (Lierne)

Elvas løp

Elva har utspring fra nordbredden av Laksjøen (398 moh.), rundt tre kilometer vest for kommunesenteret Sandvika. Øvre del av elva består av strykpartier med kulper mellom, mens fallet er jevnere og roligere i den nedre delen. Tett vegetasjon, for det meste løvskog, står langs elva på begge sider. Elva munner ut lengst øst i Brattlandsvatnet (359 moh.).
Cun

Cun (kinesisk: 寸, pinyin: cùn, Wade-Giles: ts'un) eller sun (japansk), på norsk: tommel) er et tradisjonelt kinesisk og japansk lengdemål. Opprinnelig var utgangspunktet en tommels bredde, men etterhvert ble den som en tommels lengde.
Enheten er definert som 1/10 chi/shaku; idag i Japan 3,03 cm, i Kina 3,33 cm.
I tradisjonell kinesisk medisin benyttes den tradisjonelle beregningen av cun, altså som en tommelbredde. Dette er relevant innen akupunktur, som benytter cun for å beregne stikkpunktene for nålene. En cun er da en relativ enhet, alt eller personens tommebredde der de to ytre knoklene møtes.
Seven Sisters-demningen

Seven Sisters-demningen  er en demning med vannkraftverk i elven Winnipeg i Manitoba, Canada. 
Installert kapasitet i vannkraftproduksjonen er 150 MW. Anlegget ble påbegynt i 1929 og var ferdig utbygd i 1952.
Emu Plains (New South Wales)

Aboriginerkultur

Før europeisk bosetting var Emu Plains grensen mellom det Sydney-baserte Darug-folket og det Southern Highlands-baserte Gandangara-folket, hvis land strakte seg inn i Blue Mountains. Det lokale Darug-folket var kjent som Mulgoa og levde som jægere og samlere styrt av tradisjonelle lover som tok utgangspunkt i Drømmetiden. De bodde i hytter laget av bark kalt 'gunyahs', jaktet kenguruer og emu, og samlet yam, bær og andre lokale planter.

Europeisk bosetting

De første britiske utforskerne som besøkte området beskuet og målte opp området i 1790, og gav det navnet Emu Island etter å ha sett emuer i området som de feilaktig trodde var en øy i elven Nepean River. Området ble først referert til sitt nåværende navn av guvernør Lachlan Macquarie i 1814 når William Cox begynte å bygge vei over Blue Mountains derfra. En offentlig gård med straff-fanger ble etablert i 1819. Den ble stengt i 1832 når ytterligere bosetting i Emu Plains tiltok.
Emu and Prospect Gravel and Road Metal Company begynte i 1880-årene med utvinning av elvesteiner fra Nepean River til bruk i betong og veifylling. Et jernbanespor som etterhvert ble utvidet til en full linje ble etablert fra hovedlinjen Western Line til Emu Plains i 1884. Egne tog fortsatte til steinbruket frem til 1967, men all transport til og fra steinbruket med tog stoppet i 1993.

Handelssentrum

Hovedstedet for handel er Centro Lennox, tidligere kjent som Lennox Shopping Centre, oppkalt etter David Lennox.

Transport

Emu Plains stasjon er lokalisert på Western Line av CityRail nettverket. Det er den siste stasjonen for bydelstogene, med neste stasjon til vest, Lapstone, vanligvis ansett som endel av Intercitylinjen. Selv om det er langt fra sentrum av Sydney går det mange ekspresstog fra Emu Plains til sentrum. Blue Mountains Bus Company har også busslinjer i bydelen.
Emu Plains nåes fra Penrith via Great Western Highway. Fra lenger vest nåes bydelen best via M4 Western Motorway. Reiser en østover fra Blue Mountains kjører en via Great Western Highway.

Utdanning

Den lokale offentlige barneskolen er Emu Plains Public School og ungdoms-/videregående skolen er Nepean High School. Det er også en privat katolsk barneskole, Our Lady of the Way, og en privat ungdoms-/videregående skole, McCarthy Catholic College.

Demografi

Folketellingen i 2006 viste at Emu Plains hadde 7944 innbyggere. Aldersprofilen og andre fakta var lik resten av det nasjonale gjennomsnittet for Australia. Flesteparten var født i Australia (79%) med resten stort sett fra engelsk-språklige land som England eller New Zealand. Det var flere hus (75%) og færre leiligheter (7%) enn det nasjonale gjennomsnittet, mens median inntekten ($536 per uke) var litt høyere enn snittet ($466).

Styresett

Frem til 1963 var Emu Plains en del av Blue Mountains City Council men ble siden overført til Penrith City Council. På delstatsnivå er bydelen en del av Electoral district of Penrith, representert av Labors Karyn Paluzzano. Føderalt er Emu Plains en del av Lindsay, representert av Labors David Bradbury.
Shinjū

Shinjū (心中) er japansk for «dobbel selvmord», og viser til enhver form for gruppeselvmord hvor folk velger å drepe seg selv på grunn av kjærlighet, både platonisk og romantisk, for eksempel elskere, foreldre og barn, og til og med hele familier.
Innenfor den japanske litteratur- og teatertradisjonen skjer dette som oftest med elskere som har følelser og begjær som står i strid med samfunnet konvensjoner og den sosiale situasjonen, eventuelt familieobligasjoner.
Ernest C. Gaston kullkraftverk

E. C. Gaston kullkraftverk er et kullkraftverk i delstaten Alabama i USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 2013 MW, fordelt på 5 turbiner. Dette er et delstatens nest største kraftverk målt etter effekt. Brenselkilden er høyverdig kull. Operatør er Alabama Power, heleid av Southern Company.
Totale utslipp av CO₂ i 2007 var 12,2 mil ltonn.
Asamoah Gyan

Klubbkarriere

Gyan startet sin karriere i hjemklubben Liberty Professionals, da han i 2003 begynte sin proffkarriere i den italienske klubben Udinese. Her var han frem til 2008 og fikk i underkant av 40 kamper for klubben og elleve mål. I denne perioden var han også lånt ut til Modena FC fra 2004 til 2006, hvor han var en sentral del av laget. I 2008 meldte han overgang til den franske klubben Rennes og fikk i en periode på to år i underkant av 50 seriekamper.
Den 31. august 2010 meldte Rennes og den engelske klubben Sunderland AFC om at de hadde blitt enige om en overgang for Gyan i en overgangssum verdt 13 millioner pund, noe som ble ny overgangsrekord for Sunderland.

Internasjonal karriere

Han ble tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika.
Eik (Tønsberg)

Eik er et sted i Tønsberg kommune i Vestfold tre kilometer nord for Tønsberg sentrum, og en del av byen Tønsberg. Eik lå i Sem kommune inntil 1988 da Sem og Tønsberg slo seg sammen til én kommune, Tønsberg kommune.

Bebyggelse og aktiviteter

På Eik ligger det flere skoler, blant andre Høgskolen i Vestfolds tidligere avdeling for lærerutdanning (opprinnelig Eik lærerskole bygd i 1959), som flyttet til Bakkenteigen i 2010, Greveskogen videregående skole (opprinnelig Tønsberg Gymnas bygd i 1975) og Det evangelisk-lutherske kirkesamfunns kristne friskole Granly skole. Nord på Eik ble Kongseik ungdomsskole tatt i bruk fra august 2006 for elever fra Kjelle ungdomsskole som ble lagt ned. Barneskolen Eik skole het tidligere Mortenåsen skole. Den ble bygd 1978 som en avlastningsskole for den gamle Eik skole som ble bygd i 1958. Stedet har også flere idrettsanlegg (Eikhallen og Greveskogen Idrettspark) og arbeidskirken Eik kirke fra 1988. 
Av næringsvirksomhet kan nevnes den vesle tinnvareprodusenten Eik Sølv-Plett AS som har holdt til på Eik siden 1954. Fra 1995 har medieselskapet Fantasifabrikken kommet til. Tettstedet består ellers av villabebyggelse, diverse butikker og servicefunksjoner, samt skogsområdet 'Greveskogen' der det er flotte turmuligheter. Inntil 1990-tallet hadde også Eik eget postkontor med navnet 3109 Lofts-Eik.
Eik idrettsforening ble stiftet i 1928. Foreningens fotballag spilte i eliteserien omkring 1960. Klubben kalles i dag Eik-Tønsberg. Siden 2002 har FK Tønsberg overtatt for Eik-Tønsberg som distriktets ledende fotballklubb.
Navnet Eik stammer fra de store eiketrærne nord på Eik. Gamle gårds- og stedsnavn er Kongs-Eik, Søndre Eik, Mellem Eik, Nordre Eik og Lofs-Eik. I dag brukes også stedsbetegnelsen Vestre Eik. Mot nord ligger Kongs-Eik med Sem prestegård, boligen for sognepresten for Sem og Slagen, og Robergrønningen.
Sportsklubben Brann i 1998

Sportsklubben Brann i 1998 inneholder samtlige spillere, tabell og kamper som Sportsklubben Brann spilte i fotballsesongen 1998.
Warwickia

Utseende

En middelsstor (ca. 15 millimeter), avlang, blank, rødbrun oldenborre. Undersiden er kledt med lange, lyse hår. "Snuten" (clypeus) har to trekantede tenner.

Utbredelse

Arten forekommer i Texas og det sentrale Mexico.
Angelique

Etymologi

Navnet har sin opprinnelse i det latinske Angelica, og betyr «engleaktig» eller «som en engel».

Annen bruk av navnet

Angelique er også navnet på en fransk romanserie skrevet av ekteparet Anne og Serge Golòn, under pseudonymet Sergèanne Golòn.
Professor Hershel Layton

Professor Hershel Layton (エルシャール・レイトン教授, Erushāru Reiton-kyōju) er den selvtitulerte oppdiktede figuren fra Professor Layton-spillene, produsert av Level-5.
Han er den sentrale hovedpersonen i hver eneste oppføring av seriene, som består av fem spill, tre noveller og en animert film.
Jacobus Latomus

Jacobus Latomus eller Jacques Masson eller Steinmetz (født ca. 1475 i Cambron (i dagens Frankrike) – død 29. mai 1544 i Leuven), prest, professor i teologi.

Utdannelse

Latomus fikk sin utdallelse i artes liberales ved Collège Montaigu i Paris og fortsatte senere ved det katolske universitetet i Leuven, der han i 1519 promoverte til doktor i teologi. Samme år begynte han å undervise der, fra 1535 som ordinær professor. Han var i flere omganger dekan for det teologiske fakultet, og ble i 1537 universitetets rektor.

Teologisk virke

Latomus' første verk vokste i 1519 ut av hans kritikk av de bibelske språchstudienne ved Collegium trilingue i Leuven, og av Erasmus av Rotterdam og hans filologisk-teologiske metode. Verket het "De trium linguarum et studii theologici ratione dialogus" var riktignok i det ytre en kritikk av Petrus Mosellanus i Leipzig, men indirekte rettet mot Erasmus. Det utviklet seg en feide med stridsskrifter mellom Erasmus og Latomus, som viste at Latomus ikke hadde forstått Erasmus anliggende. Erasmus beklaget seg over at Latomus fikk hans standpunkter til å virke som om de tenderte mot Martin Luthers, noe han ville ha seg frabedt. Men Latomus forble mistroisk overfor Erasmus.
I 1521 begynte Latomus å komme i inn i kontroverser mot Luther, noe som var utløst ved at han forsvarte den fordømmelse av Luthers skrifter som kom fra universitetet i Leuven. Latomus fulgte opp med skrifter som skulle begrunne det pavelige primat (1526), om tro, gjerninger og munkeløftene (1530), og senere om ekteskapet, skriftemålet, og om kontroversartikler.
Han utvekslet også stridsskrifter mot de protestantiske teologene Johannes Oekolampad og Philipp Melanchthon.
Latomus var teologisk rådgiver for inkvisisjonen, og hadde i den egenskap hatt samtaler med den fengslede William Tyndale og skrevet en confutatio (tilbakevisning) av hans lære.
I sine skrifter tok Jacques Masson/Latomus stilling mot to av samtidens lærde, både Erasmus av Rotterdam og mot Martin Luther. Mens Erasmus svarte med en apoloogi bare en gang, og så lot det være med det, var Luther vesentlig mer oppbragt. Latomus' Ratio var kommet rett før Luther tok tilflukt på Wartburg.
Tolv år etter, i 1533, talte Luther imidlertid mer positivt om Latomus, og mente at han var den lærdeste av hans mortstandere . Men i 1546, kort før sin død og to år etter Latomus' død, skrev han på et (ufullendt) stridsskrift ved tittel Gegen die Pariser und Löwener Esel, der han altså kalte Latomus et esel og gikk nokså skarpt til verks.
Boule under Verdenslekene 2013

Boule under Verdenslekene 2013 ble arrangert fra 29. til 31. juli 2013 i Tejo Coliseum i Cali i Colombia.
Tennis under Middelhavslekene 2005

Tennis under Middelhavslekene 2005. Tennis var en av flere sporter i de 15. middelhavslekene som ble arrangert i Almería i Spania i perioden 24. juni til 3. juli 2005. Det var 12. gangen som tennis var med på programmet for middelhavslekene. Det var single- og doubleturneringer for både damer og menn. Spania ble beste nasjon, de vant alle fire gullmedaljene.