google/wiki40b huggingface dataset:
The Late Great Planet Earth

Handling

Filmen (som boka) tar for seg profetier hentet fra Bibelen og forsøker å sette dem inn i «vår» tid (dvs. innenfor rammen av den kalde krigen). Påstanden i filmen er at over halvparten av profetiene i bibelen allerede er oppfylt at at den resterende delen skal oppfylles å «våre dager». Filmen forsøker å sette kjente internasjonale hendelser inn i profetiske sammenhenger, slik som mordet på Kennedy, opprettelsen av EU, opprettelsen av Israel, Midtøstenkonflikten, Holocaust osv. I dokumentaren pekes det til stadiget på faren for en sovjetisk invasjon med påfølgende atomkrig og dommedag. Den bibelske beretningen om Dyret i Åpenbaringen og Dyrets merke blir også drøftet og forsøkes kobles opp mot opprettelsen av Den europeiske union. Den tar også for seg forurensningsproblematikk, naturkatastrofer, New Age og hungersnød, og forsøker å sette den inn i samme kontekst som de øvrige tema.
Alle hendelsene som filmen omtaler er satt sammen på en relativt spekulativ måte, og den ender til slutt opp med et budskap om at Armageddon er like rundt hjørnet.

Om filmen

Filmen baserer seg i stor grad av å klippe sammen ulike hendelser fra internasjonale begivenheter på 1970-tallet, tilsatt stemningsskapende musikk og kommentatorer. Filmen benytter skuespill i de deler av filmen som gjenforteller episoder fra Bibelen.
The Late Great... ble en moderat kommersiell suksess og spilte inn drøyt $19 millioner ved amerikanske kinoer.
Filmen gikk rett på video i Norge rundt 1982, distribuert av OVC.
Jean-Pierre Medaille

Jean-Pierre Medaille (født Jean Paul Medaille 29. januar 1618, død 15. mai 1689 var en fransk jesuittprest som i 1650 grunnla St. Josephsøstrene sammen med seks kvinner.
Han ble født i Carcassonne og trådte som 22-åring i 1640 inn hos jesuittene. Etter å ha fullført studiene virket han som lærer på universitetsnivå. Han underviste i flere fag, med filosofi som det viktigste. Etter noen år med undervisning begynte han som forkynner.
I forbindelse med dette arbeidet fikk han oppleve fattigdommen som preget den franske landsbygden. Han grunnla uformelle foreninger av kristne som ønsket å leve i tråd med sin tro, og i 1650 ble dette formalisert da seks kvinner gikk sammen i en kommunitet med pater Medaille som åndelig veileder. De fikk samme år godkjenning som kongregasjonen St. Josephsøstrene fra biskop Henri de Maupas av Le Puy-en-Velay.
Det har blitt hevdet at det var pater Medaille som skrev konstitusjonen for søsterkongregasjonen, men dette er ikke riktig. Hans bidrag under grunnleggelsen var som åndelig veileder, og først senere i livet bidro han mer til organiseringen av kongregasjonen.
Beihanguniversitetet

Beihanguniversitetet, tidligere kjent som Beijings universitet for aeronautikk og astronautikk (tradisjonell kinesisk: 北京航空航天大學, forenklet kinesisk: 北京航空航天大学, forkortet BUAA eller Beihang) er et offentlig universitet i Beijing i Folkerepublikken Kina.
BUAA ble grunnlagt 26. oktober 1952 med et areal på over 100 hektar. BUAA er et av Kinas ledende universiteter innen forskning og utdannelse. Det anses som et av de beste ingeniøruniversiteter i Kina og nyter stor innflytelse innen Kinas aeronautiske og astronautiske industri.
BUAA oppstod i 1952 ved sammenslåing av de aeronautiske fakulteter ved Tsinghuauniversitetet, Peiyanguniversitetet, Xiamenuniversitetet, Sichuanuniversitetet, Yunnanuniversitetet, Den nordvestre ingeniørhøyskole, Nordkinas universitet og Det sørvestre aeronautiske institutt.
Det har hovedcampus i bydistriktet Haidian i Beijing.
Kremmerhus

Kremmerhus, også kalt kremmertut, spisspose, strut og annet, er en kjeglefomet pose eller et spisst, tutformet beger som vanligvis er laget av papir, rullet eller limt sammen og som kremmere og andre handelsfolk tradisjonelt pakket små mengder krydder, godteri og andre varer i.
Ordet kommer fra det middelnedertyske Kremerhus og danske Kræmmerhus som i gamle dager også kunne brukes om «en kremmers butikk».

Varianter

Kremmerhus er billige og lette å lage. Åpningen øverst kan lukkes ved å brettes ned eller knyttes igjen med en snor. De passer som beholdere for eller innpakning av ulike typer varer. Det finnes derfor mange varianter, for eksempel spisse plastposer av blank, gjennomsiktig cellofan slik at innholdet synes, kjegleformede juletrekurver og dekorative papirstruter fylt med luktende lavendel. Også iskrem, eller bare krem, kan serveres i kremmerhusformet kjeks eller krumkakeliknende bakverk som er lett å holde i handa. Tradisjonelle «overflødighetshorn» kan også minne om kremmerhus. 
I deler av Tyskland har det fra 1800-tallet vært tradisjon med Schultüte eller Zuckertüte, en stor, konisk, dekorert «skolepose» eller «sukkerpose» fylt med godteri, småleker eller skolesaker som barn kan få med seg til første skoledag.

«Kremmerhuset»

Kjøpesenteret Farmandsstredet i Tønsberg åpnet i 1971 under navnet Kremmerhuset. Kremmerhuset Ting og Sånt er en kjede av gavebutikker i Norge og Sverige som opprinnelig ble etablert i Trondheim på 1970-tallet.
Maja e Ershellit

Maja e Ershellit er et fjell i Albania. Det er 2 065 meter høyt og befinner seg i De fordømte fjellene, nord for Komansjøen.
Skjortering

Skjortering eller halsring er en enkel ring eller sølje som er brukt både av menn, kvinner og barn for å holde skjorten eller serken sammen i halsen. Den har vært bruk over hele landet og har hatt mange forskjellige betegnelser. Mindre skjorteringer kalles ofte for spretter. Typen er kjent i vikingtiden, og i middelalderen var den i bruk både i Norden, i Storbritannia og på kontinentet.
Skjorteringer kan være glatte og enkle uten dekor, støpt med ornamenter eller dekorert med graverte ornamenter eller påsatt dekor i filigran. Utover på 1800-tallet ble det i flere områder både i Norge og i Sverige populært med vedheng på skjorteringer slik som runde blad, kors, solhjul eller dobber. De fleste skjorteringer har én torn for å feste den til skjorten, men det er også brukt skjorteringer med to torner plassert på tvers av hverandre. Skjorteringer har vært laget både i sølv, messing og bronse. Fra middelalderen er det fra kontinentet er det også bevart en rekke skjorteringer i gull med edle stener.
For større skjorteringer med mer dekor se: hornring, byggkornsølje, bursring og glibbsølje.
Orientlerke

Utvidelse

Arten finnes i: Afghanistan, Bahrain, Bangladesh, Bhutan, Kambodsja, Kina, India, Iran, Israel, Kasakhstan, Kuwait, Kirgisistan, Laos, Myanmar, Nepal, Oman, Pakistan, Filippinene, Sri Lanka, Republikken Kina, Tadsjikistan, Thailand, Turkmenistan, De forente arabiske emirater, Usbekistan og Vietnam.
It's Pony Time

It's Pony Time er et musikkalbum med Chubby Checker, utgitt i 1961.
Papins gryte

Papins gryte er en lukket kjele med sikkerhetsventil for koking under høyere trykk, senere utviklet til autoklaven og den moderne trykkokeren. Med denne ville Denis Papin koke ben til spiselig  mat for de fattige. Papin oppdaget at kokepunktet til vannet er avhengig av trykket.
Latorpsbruk

Latorpsbruk er et tettsted i Örebro kommune i Örebro län i landskapet Närke i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 597 innbyggere.
Cordial kino

Cordial var en tidlig kino i Oslo.
Kinoen ble drevet av vossingen Olaf K. Bjerke, og holdt til i en trebrakke på tomten Stortingsgata 16. Bjerke hadde lang erfaring med kinodrift, og Cordial ble drevet relativt godt fra en gang mellom 1905 og 1912, og frem til brakka brant i 1918.
På tomten ble det senere bygd teaterbygg (Opera Comique (1918–1921, Det Norske Teateret 1945–1985, Christiania teater 2006-) hvor det også har vært kinodrift (Filmteateret 1985–2006).
Cordial hadde premierevisningen av den norske filmen Anny – en gatepiges roman av tidligere nevnte Bjerke.
Knut Steen

Oppvekst, utdannelse og utmerkelser

Knut Steen vokste opp i bydelen Kampen i Oslo og var den eldste av fire søsken. Faren var vognmann og satte gutten tidlig i arbeid, blant annet med å kjøre søppel. Han spilte senere trompet i et jazzorkester, fikk jobb i et reklamebyrå og kom inn på Statens Håndverks- og Kunstindustriskole i 1944, deretter på Statens Kunstakademi.
I januar 2008 ble Steen utnevnt til Ridder 1. klasse av St. Olavs Orden for sin innsats som billedhogger. Steen ble i 2007 utnevnt til kommandør av Ordenen den italienske solidaritets stjerne.

Kunstnerisk virke

I alt har han mer enn tredve utsmykninger i Norge. Han er kjent for et høyt antall skulpturer, offentlige utsmykninger og utsmykninger av skip, ofte i overgangen mellom det figurative og det abstrakte. Blant hans mest kjente monumenter kan nevnes «Rudolf Nilsen», reist i Oslo 1953, «Hvalfangstmonumentet», Sandefjord 1960, «Nike», Tromsø 1967, «Oppgangssaga», Hønefoss 1979, «Aurora», Oslo 1982, «Olav Kyrre», Bergen 1998, og «Kong Olav», Gulen 2007. 
Knut Steen har utført arbeider i granitt, betong, bronse, stål og marmor, i 1970-årene også grafikk. Han etterstrebet skjønnhet og uttrykte selv en trang til å «få bronsen til å synge, marmoren til å sveve». 
I 2006 var han offentlig omtalt flere ganger, fordi en 8 meter høy statue av Kong Olav som han hadde laget på oppdrag av Oslo kommune ble underkjent, blant annet fordi statuens hevede høyre arm kunne minne om en romersk hilsen. Selv fremhevet Steen at det var denne posituren kong Olav var kjent for når han hilste folket. Statuen skulle egentlig vært plassert på Olav Vs plass ved Rådhusplassen i Oslo. Steen ga først uttrykk for at han ønsket å gravlegge statuen i Italia når Oslo ikke ville ha den, men etter at en rekke norske kommuner viste interesse for statuen valgte han i stedet Skjerjehamn i Gulen kommune. Statuen ble avduket under Utkantfestivalen 4. august 2007.
I Sandefjord ble en skulpturpark med Steens arbeider åpnet på Anders Jahres tidligere eiendom 24. juni 2009. Steen står også bak Hvalfangstmonumentet i samme by. Det ble oppført av kunstneren 1955–1960. Steen er knyttet til Sandefjord ikke bare på grunn av Hvalfangstmonumentet, men også fordi han bodde der store deler av sitt liv.
Hopleidos

Utbredelse

Slekten er endemisk for Madagaskar.
Emma Dean (krater)

Emma Dean er et lite nedslagskrater som Mars-roveren Opportunity observerte og tok bilder av på Mars i løpet av Sol 929 til 943. Krateret er lokalisert på Meridiani Planum, like ved Victoria-krateret. Emma Dean-krateret er på kanten av ejecta-teppet til Victoria-krateret, med navnet «Victoria Annulus».

Navnet

Krateret er oppkalt etter Emma Dean, en av båtene i John Wesley Powell sin ekspedisjon til Grand Canyon.
Kathasaritsagara

Kathasaritsagara (Devanagari: कथासरित्सागर, «havet med elver av fortellinger») er et berømt verk av indiske legender, eventyr, og folkeminnefortellinger skrevet på sanskrit på 1000-tallet, gjenfortalt av shaivistiske brahmin (øverste kaste) Somadeva. Ingenting er kjent om forfatteren, annet enn at hans fars navn var Ramadevabatta. Verket var satt sammen for å underholde dronning Suryamati, hustru av kong Anantadeva av Kashmir (styrte 1063-1081).

Omfattende tekstsamling

Verket består av 18 bøker på 124 kapitler og bortimot 22 000 ślokas (sanger) i distikon ((versepar som består av heksameter og pentameter), i tillegg til seksjoner i prosa. Hovedfortellingen er beretningen om opplevelsene til Naravahanadatta, sønn av den legendariske kong Udayana. Et stort antall av fortellingene er bygget om denne hovedfortellingen, noe som gjør verket til den største bevarte samlingen av indiske fortellinger. Den inneholder også tidlige tekstrevisjoner av Panchatantra (indiske dyrefabler) i bok 10, og Baital Pachisi («Tjuefem [fortellinger] om Baital») i bok 12.
Kathasaritsagara er generelt antatt å være avledet fra Gunadhyas tapte Brhat-katha («Store [eller Lange] fortelling»), skrevet i den tapte paischidialekten.
Men kashmirske (eller «nordvestlige») Brhat-katha, som Somadeva adopterte, kan være svært forskjellig fra den paischiske ur-teksten da minst fem tilsynelatende etterkommere av Gunadhyas arbeid eksisterer — alle svært forskjellige i form og innhold, den best kjente (etter Kathasaritsagara selv) er antagelig Bṛhat-kathā-śloka-saṃgraha av poeten Budhasvamin fra Nepal. Som Panchatantra, fortellinger fra Kathasaritsagara (eller beslektede versjoner) spredte seg til mange deler av verden.

Oversettelser og utgivelser

Den eneste fullstendige versjonen til engelsk er ved C. H. Tawney (1837–1922), utgitt i to bind (1300 sider til sammen) i årene1880 og 1884. Dette verket ble ekspandert med tilleggsnotater og bemerkninger som sammenlignet fortellinger fra ulike kulturer av N. M. Penzer, og utgitt ti bind («trykt privat for subskribenter») i årene 1924-1928.
En annen oversettelse ble planlagt utgitt ti bind av Clay Sanskrit Library, oversatt av James Mallinson, men kun to bind ble utgitt, fram til sang 6,8 før utgiveren oppga prosjektet.
Utenom disse utgivelsene finnes en tysk utgivelse hos H. Brockhaus, bøkene I-V i sanskrit med tysk oversettelse (1839), bøkene VI-VIII og IX-XVIII i Abhandlungen der deutschen morgenländischen Gesellschaft (bind II og IV). En oversettelse til svensk fra Tawneys bind 2 i Bibliotheca Indica, «Likspökets berättelser», gjort av av H. Andersson (Göteborgs vetenskaps- och vitterhetssamhälles handlingar, 1902).
Magsaysay (Palawan)

Magsaysay (Bayan ng Magsaysay) er en kommune i Filippinene. Kommunen tilhører provinsen Palawan. Folkemengden var på 12 196 innbyggere i 2015.
Lars Christensen

Liv og virke

Christensen begynte som skipsreder i Sandefjord 1907 og ble fra 1909 aktiv i norsk hvalfangst. Fra 1920 satt han i ledelsen for A/S Thor Dahl, samt flere andre hvalfangstselskaper og Framnæs Mekaniske Værksted. 
Christensen finansierte blant annet de fire Norvegia-ekspedisjonene med selfangeren «Norvegia» i tidsperioden 1927-31. Den første ekspedisjonen annekterte Bouvetøya for Norge 1. desember 1927. Selfangeren «Norvegia» var moderskip for den første flyvning inn over Antarktis, seilte hele Antarktika rundt og kom hjem til Norge 15. mai 1931.
Under andre verdenskrig var Christensen i seks år finansråd ved den norske ambassade i Washington i USA og medlem av rådet i Nortraship.
I 1917 ble han utnevnt til Kommandør av Dannebrogordenen. Han ble i 1931 utnevnt til Ridder av St. Olavs Orden og i 1944 fikk han Kommandørkorset med Stjerne av St. Olavs orden. I tillegg var han Kommandør av Vasaordenen og den av den franske Æreslegionen. Han var innehaver av Haakon VIIs Frihetskors, Gunnerusmedaljen, Det Kongelige Norske Videnskabers Selskabs gullmedalje og American Geographical Societys Livingstonemedalje.
Christensen var æresdoktor ved St. Olaf College i Minnesota og æresmedlem i Det Norske Geografiske Selskab og i Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab i Trondheim. Han er æresborger av Granby i Quebec i Canada.
Christensen donerte blant annet Hvalfangstmuseet i Sandefjord og Sjøfartsmuseet.
Édouard Manet

Livsløp

Manet ble født i Paris i en velstående familie. Hans far var advokat, og faren så for seg at sønnen ville velge samme retning i livet. Han føyet seg såpass at han dro ut på et treningstokt med et av den franske marinens skoleskip, men klarte ikke opptaksprøvene til å komme videre. Faren ga da etter, slik at han fikk begynne å studere ved Thomas Coutures atelier, der han var fra 1849 til 1856. Han tilbragte også mye tid med å studere, tegne og male etter verker som hang i Louvre. Der var det spesielt spansk og italiensk kunst som fanget interessen og ga seg utslag i senere bilder.
I 1863 giftet seg han seg med den nederlandske pianisten Suzanne Leenhoff.

Karriere

Manet ble tidlig påvirket av den realistiske fremstillingen av verden, slik han så det i arbeidene til tidligere kunstnere som Velázquez, Frans Hals og Goya. I 1860-årene begynte Manet å male urbane bilder, med motiv fra samtida. Sositetslivet i Paris går igjen i flere av disse maleriene. Dette var et miljø Manet kjente godt til. Det begynte i 1862, med «Konsert I Tuileriene». Dette var hans første samtidsmaleri.
Disse samtidsmotivene var også noe som skulle komme til å karakterisere de senere impresjonisters kunst som helhet. Han var en av de første kunstnerne som brøt mot den dominerende akademiske tradisjonen i 1800-tallets Frankrike, og malte i realismens ånd. 
Flere av hans arbeider, som «Frokost i det grønne» (1861–1863),  «Olympia» (1863–1865) og «Nana» (1877) ble mottatt med stor debatt i den franske offentligheten. De to første brukte kjente positurer og oppstillinger fra tidligere malere, men var tydelig lagt til samtiden, med tidsriktig staffasje og antrekk. I tillegg var modellene gjenkjennelige. Derimot viste «Nana» en anonymisert scene med riktige antrekk, men situasjonen med en ung kvinne i undertøy og en herre i flosshatt og frakk i høyre billedkant lot ingen i tvil om hva situasjonen gikk ut på.

Forhold til impresjonistene

Fra 1870-årene møtte Manet impresjonistiske kunstnere som Claude Monet, og Berthe Morisot, og han ble i sterkere grad påvirket av den nye retningen impresjonismen som brøt med de tradisjonelle kriteriene for hvordan kunst skulle være. Han samarbeidet med impresjonistene og deltok i forberedelsene til deres første gruppeutstilling, men stilte ikke ut sammen med dem. Han mente at drakampen om anerkjennelse måtte komme i Salonen, og ikke i gruppeutstillinger annetsteds.
Mot slutten av sin levetid konsentrerte han seg for en stor del om stilleben av blomster. «Baren på Folies-Bergère» (Un bar aux Folies-Bergère) fra 1882, ble et av hans siste store verker. For siste gang viser Manet sin urbane side i et svært moderne og tidsriktig maleri av barpiken Suzon, i et av Paris mest elegante revyteatre.
Berlaymontbygningen

Berlaymont-bygningen er navnet på den bygningen i Brussel i Belgia hvor Europakommisjonen har sitt hovedsete. Bygningen ligger for enden av Rue de la Loi i det såkalte «europeiske kvarter», hvor mange andre EU-institusjoner også holder til. Den firefløyede bygningen er tegnet av arkitekten Lucien De Vestel. Fordelt på 14 etasjer har bygningen 241.515 m².
Navnet Berlaymont stammer fra et kloster tilhørende Augustinerordenen som lå på stedet. Klostret het Damen von Berlaymont. Byggingen av Berlaymontbygningen ble påbegynt i 1963 og det ferdige byggeri ble innviet i 1969. Bygningen måtte imidlertid fraflyttes i 1991 på grunn av en omfattende renovering, hvor asbesten i fasaden ble fjernet. Arbeidet var planlagt til å være ferdig i 1997, men først i 2004 kunne bygningen atter tas i bruk. I mellomtiden brukte kommisjonen Breydelbygningen. Prosjektet ble voldsomt kritisert på grunn av overskridelsen i tid og prisen. Renoveringen endte med å koste omkring 10 milliarder kroner.
Ewald von Kleist-Schmenzin

Bakgrunn

Ewald von Kleist-Schmenzin nedstammet fra en gammel prøyssisk adelsfamilie, og kunne telle blant sine direkte forfedre landråden Otto Bogislaff von Kleist (tippoldefar).
Kleist studerte jus ved Universitetet i Leipzig, senere ved Universitetet i Greifswald. Etter avlagt embetseksamen var han en kort tid i statens tjeneste, men meldte seg som frivillig ved utbruddet av første verdenskrig. På grunn av en begynnende reumatisk lidelse var han bare i aktiv tjeneste en kort periode i starten av krigen. 
Etter krigen arvet han bestemorens forskjellige gods, deriblant Schmenzin, og endret navnet til Kleist-Schmenzin.
Under Weimarrepublikken sto Kleist-Schmenzin politisk nær den antidemokratiske høyresiden, han ble medlem av DNVP og hilste både Kappkuppet og ølkjellerkuppet velkommen.
Han engasjerte seg for å gjeninnsette Hohenzollerne og handlet mot Weimarrepublikkens Erfüllungspolitik.

Nasjonalsosialismens tid

På grunn av sin konservative grunnholdning, avviste han nasjonalsosialismen, som han betraktet som et nytt forsøk på å virkeliggjøre ideene fra den franske revolusjon. 
Etterhvert som det ble stadig mer klart at Hitler hadde stø kurs mot krig, søkte Kleist-Schmenzin kontakt med den militære motstandbevegelsen rundt Ludwig Beck. I august 1938, under Sudetenkrisa, reiste Kleist-Schmenzin til London for å undersøke britiske politikeres holdninger til et eventuelt kupp mot Hitler, og å opplyse dem om Hitlers faste beslutning om å gå til krig. Han var også i Stockholm i august 1939, under Polenfelttoget, og diskuterte tyske angrepsplaner og den militære opposisjonen i Tyskland.
20. juli-attentatet hadde han bare befatning med gjennom sønnen Ewald-Heinrich von Kleist-Schmenzin. Etter at attentatet slo feil ble far og sønn arrestert, men sønnen ble satt fri på grunn av bevismangel. Ewald von Kleist-Schmenzin ble henrettet 9. april 1945 i Plötzenseefengselet i Berlin.
Aneby kommune

Historie

Innen kommunens område var det før den nye kommuneinndelingen fra 1863 åtte sogn. Hvert sogn utgjorde en landskommune. Disse ble slått sammen til to storkommuner ved kommunereformen i 1952; Bredestad (av Askeryd, Bredestad, Bälaryd, Frinnaryd og Marbäck) og Hullaryd (av Haurida, Lommaryd og Vireda). Disse ble igjen slått sammen i 1967 til Aneby kommune, som fikk sitt navn etter det municipalsamhället, Aneby, som i årene 1923 til 1966 fantes i Bredestad og Bälaryd.
Huk

Stranden og historien

Området ble kjøpt av Aker kommune i 1921. Det finnes en naturiststrand på en tange nordvest for Hukodden, som tidligere var hagen til børstefabrikant Jordan. 
Jens Stoltenbergs andre regjering kjøpte i 2005 en villa med strandlinje som grenset til den offentlige stranden på Huk, og i 2006 ble det åpnet en ny offentlig strand her. Villaen ble solgt videre.
Bygdøy-bussen (nr. 30) har endestasjon nesten helt ute ved stranden på Huk. Tidligere gikk det båt til Oslo sentrum i badesesongen, men båtene går nå bare til Dronningkaia og Bydgøynes, og den gamle båtbrygga brukes nå av en del yngre badende til å hoppe fra.
Like ved strandområdet finnes skulpturen Large Arch (1963–69) av Henry Moore og Ikaros av Anne Sofie Døhlen (1965) (Anna Sofie Døhlen 1967).

Huk naturminne

Huk naturminne (VV00000766) ble fredet 15. januar 1988 og omfatter et 42 dekar stort område på Hukodden med fossile bergarter.
Molly Sandén

Bakgrunn

Hun gikk musikklinjen på Adolf Fredriks skole i Stockholm. Hun øver også sang og skriver musikk på Helges i Gävle i Sverige. Molly er også en av medlemmene i bandet Helges All Stars. Hun bor i Huddinge utenfor Stockholm.
Molly opptrådte i SVT1 31. desember 2006 i programmet som ble sendt fra Skansen. Hun synger også duett med Magnus Carlsson i sangen «Julens tid är här» (Sonja Aldén) på hans julealbum Spår i snön fra 2006.
Sommaren 2007 medvirket hun i Diggilooturnén sammen med Lasse Holm, Linda Bengtzing, Lotta Engberg, Lasse Berghagen, Charlotte Perrelli, Thomas Pettersson, Jan Johansen, Niklas Andersson, Benjamin Wahlgren og Magnus Johansson.
Hun har også sunget duett med Ola Svensson i sangen «Du är musiken i mig» fra den nye Disneyfilmen High School musikal 2. Molly og Ola framførte også sangen i det svenske uttaket till Junior Eurovision Song Contest 2007.
Sandén deltok i den svenske versjonen av Beat for beat, Så ska det låta 11. april 2008 sammen med Magnus Bäcklund.
Sommeren 2008 medvirket hun igjen i Diggilooturnén, denne gang sammen med Lasse Holm, Linda Bengtzing, Lotta Engberg, Thomas Pettersson, Jan Johansen, Måns Zelmerlöw, Nanne Grönvall, Stefan och Kim og Magnus Johansson. I forbindelse med turnéen ble det utgitt en samle-CD som inneholder låtene «Hallelujah» og «Gabriellas sång» med Molly.
Mollys cover på Andrea Heléne «Dea» Norbergs låt «Den underbara dagen du kommer hem» ble spilt i en reklame for den svenske hurtigmatkjeden Sibylla i 2008.
I 2008 medvirket Molly også i Sol, vind & vatten, en hyllest til Ted Gärdestad sammen med Janne Schaffer, Jan Johansen, Johan Boding og Sara Löfgren.
I 2012 deltok hun i Melodifestivalen i Sverige med sangen «Why Am I Crying» – en ballade som nådde finalen
Molly har to yngre søstre Frida Sandén (født 1994) og Mimmi Sandén (født 1995), som også har opptrådt med sang. Hun har vært samboer med den svenske artisten Eric Saade, og er per 2018 samboer med artisten Danny Saucedo.