Eurovision Song Contest 2015

Bakgrunn

Etter å ha vunnet med «Rise Like a Phoenix» og Conchita Wurst i 2014, var det Østerrike og landets allmennkringkaster ORF som var arrangører for konkurransen. Dette var andre gang Østerrike hadde arrangørjobben – første gang var hele 48 år tidligere, i 1967 i festsalen i slottet Hofburg i Wien. Også denne gangen ble hovedstaden Wien valgt som vertsby etter en lengre søknadsprosess. Konkurransen ble lagt til byens største innendørsarena, Wiener Stadthalle med plass til litt over 11 000 publikummere.

Inkluderende trafikklys

For å markere arrangementet, innførte Wien kommune midlertidige trafikklys for fotgjengere i enkelte kryss. I stedet for den tradisjonelle grønne og røde mannen, var trafikklysene utrustet med grønne par, både heterofile og homofile. Dette skulle understreke byens og arrangementets toleranse og inkludering overfor alle mennesker og alle legninger. Senere ble «Ampelpärchen» (trafikklys-par) også installert i byer som Salzburg og Linz.

Format

Konkurransen besto av tre direktesendinger: to semifinaler og en finale. Eurovision Song Contest 2015 skulle opprinnelig holdes 12.–16. mai 2015, men ble senere forskjøvet én uke, til 19.–23. mai. Semifinale 1 ble arrangert tirsdag 19. mai fra klokken 21.00–23.00 sentraleuropeisk sommertid, mens semifinale 2 ble holdt torsdag 21. mai fra klokken 21.00–23.00. Finalen ble arrangert lørdag 23. mai fra klokken 21.00 til 01.00 sentraleuropeisk sommertid. Finalen var den lengste finalen i konkurransens historie, mye på grunn av et rekordhøyt deltakerantall på 27 land og konkurransens 60-årsjubileum.
ORF presenterte i november 2014 slagordet og den visuelle profilen til konkurransen. Slagordet var «Building Bridges» (bygger broer) og skulle spille på at konkurransen skulle bygge broer mellom Europas land, folk og kulturer. Logoen besto av bølger og sirkler som skulle ha en gjenkjennende effekt og illustrere uendelige muligheter, individualisme og mangfold.
I desember 2014 ble vertene offentliggjort: Mirjam Weichselbraun, Alice Tumler og Arabella Kiesbauer. Alle tre er kjente tv-personligheter i Østerrike og erfarne programledere. Dette var første gang tre kvinner var vertskap for konkurransen. Fjorårsvinner Conchita Wurst var programleder og reporter fra artistenes green room.

Deltakere

40 land meldte seg på konkurransen, tre flere enn året i forveien. Blant annet kom Kypros og Serbia tilbake etter å ha stått over konkurransen året før. Også Tsjekkia kom tilbake etter fem års fravær. Den største overraskelsen kom imidlertid fra andre siden av jorden.

Australia debuterer

Konkurransen i Wien var den 60. utgaven av Eurovision Song Contest, og i forbindelse med jubileet spesialinviterte EBU Australia til å delta i konkurransen. Australia ligger naturlig nok utenfor Det europeiske kringkastingsområdet, og den australske kringkasteren SBS er heller ikke et aktivt medlem av EBU – begge er krav for å kunne delta i konkurransen. SBS har imidlertid sendt konkurransen i Australia siden 1983, og landet hadde årene i forveien fått en stadig tettere tilknytning til konkurransen. Dette var førte dermed til at EBU lot Australia få delta i finalen i Wien i 2015. Australia fikk også stemme i begge semifinalene og finalen. Deltakelsen var i utgangspunktet tenkt som en engangshendelse. Nyheten vakte stor oppmerksomhet i Australia, og i mars 2015 valgte SSB landets første Idol-vinner Guy Sebastian til å representere landet.

Ukraina trekker seg

Mens Australia debuterte, besluttet Ukraina å trekke seg fra konkurransen. 19. september 2014 kunngjorde den ukrainske kringkasteren NTU at Ukraina ikke kom til å delta i 2015. Bakgrunnen var krigshandlingene øst i landet, og kringkasteren ønsket å prioritere sine ressurser til å dekke konflikten i landet. Flere ukrainske artister signaliserte samtidig at «dette ikke var tidspunktet for moro og underholdning». Ukraina debuterte i konkurransen i 2003, og konkurransen i 2015 er det eneste året siden at landet ikke har deltatt. Ukraina var tilbake igjen i 2016 og vant hele konkurransen med «1944» og artisten Jamala.

Sendingene

De tre finalesendingene startet klokken 21.00 sentraleuropeisk sommertid. Hver semifinale varte i 2 timer, mens finalen varte i 4 timer. Alle sendingene ble sendt direkte fra Wiener Stadthalle til rundt 40 land i Europa, Asia og Australia. I Norge ble sendingene vist direkte på NRK1 og NRK TV.

Første semifinale

Den første semifinalen tirsdag 19. mai åpnet med bilder fra Conchita Wursts seier året før, før ORFs radiosymfoniorkester Wien spilte vinnersangen «Rise Like a Phoenix» fra scenen. Deretter kom Wurst på scenen og sang vinnersangen. Artistene fra de 16 deltakerlandene ble deretter ropt opp og gikk på scenen der de ble møtt av de tre programlederne Mirjam Weichselbraun, Alice Tumler og Arabella Kiesbauer. Hvert land ble introdusert med en postkortfilm der landets artist deltok i en aktivitet et sted i vertslandet Østerrike.
Det var på forhånd usikkerhet om publikum ville bue på Russland og den russiske deltakeren, slik publikum hadde gjort mot Tolmatsjovy-søstrene året før. EBU ba publikum om ikke å bue mot landet, noe som publikum i stor grad etterfulgte. EBU hadde også teknologi på plass som skulle overdøve eventuell buing fra publikum. I pausen før resultatene ble artistene fra de direktekvalifiserte landene Australia, Frankrike og Spania intervjuet av programlederne, og det ble vist utdrag fra finalistenes sanger.
16 land deltok, og ti land kvalifiserte seg til finalen: Armenia, Belgia, Hellas, Estland, Serbia, Ungarn, Russland, Albania, Romania og Georgia.

Andre semifinale

Den andre semifinalen torsdag 21. mai ble åpnet med bilder fra den første semifinalen, før de tre programlederne Mirjam Weichselbraun, Alice Tumler og Arabella Kiesbauer dukket opp på scenen. Artistene fra de 17 deltakerlandene ble deretter ropt opp og gikk på scenen, før konkurransen startet. Hvert land ble introdusert med en postkortfilm der landets artist deltok i en aktivitet et sted i vertslandet Østerrike. I pausen før resultatene ble det vist bilder fra tidligere finalere, blant annet minneverdige øyeblikk fra avstemningen opp gjennom årene. Deretter ble artistene fra de direktekvalifiserte landene Italia, Tyskland og Østerrike intervjuet av programlederne, og det ble vist utdrag fra finalistenes sanger.
17 land deltok, og ti land kvalifiserte seg til finalen: Litauen, Polen, Slovenia, Sverige, Norge, Montenegro, Kypros, Aserbajdsjan, Latvia og Israel.

Finalen

Finalen lørdag 23. mai 2015 åpnet med bilder fra Schönbrunn-slottet der Wiener Philharmoniker spilte «Eurovisjonsfanfaren», etterfulgt av ouverturen fra Mozarts opera Figaros bryllup og «Europahymnen». Etter vignetten og bilder fra fjorårets finale, ble Østerrikes første Eurovision-vinner «Merci, Chérie» fra 1966 hyllet av ORFs radiosymfoniorkester og publikum i salen. Vinnersangen ble i sin tid sunget av Udo Jürgens som døde bare et halvt år før den internasjonale finalen i Wien i 2015. Deretter dukket fjorårsvinner Conchita Wurst opp blant publikum i Wiener Stadthalle og sang konkurransens temalåt «Building Bridges». Under sangen opptrådte også de tre programlederne, orkesteret, Wiens guttekor, det flernasjonale koret Suparar Choir og den østerrikske rapperen Left Boy. Deretter ble de 27 deltakerlandene ropt opp, og artistene tok seg fra green rom til scenen. Etter dette ble det vist en kortfilm som viste fans og seere verden over som «bygde broer» på tvers av landegrenser og kulturer. Kortfilmen brukte Russlands bidrag fra 2013, «What If», som bakgrunnsmusikk. Det tok hele 20 minutter fra showet startet til Slovenia som første land sto på scenen.
Deretter ble de 27 bidragene fremført, og hvert land ble introdusert med en postkortfilm der landets artist deltok i en aktivitet et sted i vertslandet Østerrike. Pausenummeret før avstemningen var en opptreden av den østerrikske perkusjonisten Martin Grubinger akkompagnert av musikere og dansere. I nummeret fremførte han sine versjoner av klassiske verker av østerrikske komponister og til moderne musikkarter som salsa og funk. Deretter sang Conchita Wurst sin nyeste singel «You Are Unstoppable» før avstemningen startet.

Norges bidrag

Norge var representert med låten «A Monster Like Me», komponert av Kjetil Mørland. Sangen ble fremført av Mørland selv, sammen med norsk-sveitsiske Debrah Scarlett. Duoen vant en knapp seier i den norske finalen i mars og ble dermed Norges representant til Eurovision Song Contest.
Utdypende artikkel: Melodi Grand Prix 2015
I Wien deltok Norge i semifinale 2, og der var «A Monster Like Me» det sjette bidraget ut på scenen. Korister for Norge var: Julie Lillehaug Kaasa, May Kristin Kaspersen, Håvard Gryting og Bjørnar Reime. Under fremføringen sto det norske koret bak scenen og sang. I semifinalen endte Norge på en fjerdeplass med 123 poeng og kvalifiserte seg til finalen. I finalen var «A Monster Like Me» det niende bidraget ut på scenen. I avstemningen fikk det norske bidraget 102 poeng og endte på en åttendeplass, Norges tredje topp ti-plassering på rad.  
Olav Viksmo-Slettan kommenterte sendingene for NRK1, mens Per Sundnes og Mads Rogde kommenterte på P1. P3morgen hadde også en alternativ finalesending på NRK3 med Ronny Brede Aase, Silje Nordnes og Markus Neby som programledere. Margrethe Røed leste de norske poengene på direkten under finalen.

Avstemning

Hvert land ga fra 1–8, 10 og 12 poeng til sine ti favorittsanger, basert på 50 prosent jurystemmer og 50 prosent telefonstemmer fra seerne. Hvert land hadde en nasjonal fagjury bestående av fem musikkfolk, der hvert jurymedlem rangerte alle sangene fra førsteplass til sisteplass, unntaket var sangen fra jurymedlemmenes eget land. De fem jurymedlemmenes rangeringer ble lagt sammen, til en samlet juryrangering av de andre sangene. Det samme ble gjort med telefonstemmene, slik at hvert land hadde to fulle rangeringer av sangene: én fra juryen, og én fra seerne. De to listene ble deretter lagt sammen, og det landet som ble rangert høyest, fikk 12 poeng. Andreplassen fikk 10 poeng, og tredje- til tiendeplassen fikk fra 8 til 1 poeng. Dette var siste gang dette systemet ble brukt, for fra 2016 ga hvert land to sett med 1–8, 10 og 12 poeng: ett fra fagjuryen og ett fra seerne. Showets ansvarlige produsent, Jon Ola Sand fra EBU, hadde ansvaret for avstemningen.
Den norske fagjuryen besto av artistene Alexander Stenerud og Margaret Berger, dj Marianne Jemtegård, bookingagent Anita Wisløff og Radio Norges musikksjef Sverre Vedal. Både den norske juryen og norske seere hadde Sverige som favoritt.
På forhånd var Sverige, Italia og Russland de største favorittene til å vinne finalen, med Belgia og Australia like bak. Spillselskapene skulle vise seg å få helt rett i sin topp fem. Under finaleavstemningen ledet Russland lenge, før Sverige gikk forbi midtveis i avstemningen – til stor jubel fra publikum i salen. Sverige beholdt ledelsen helt til slutt og vant klart med 365 poeng. Dette var Sveriges sjette seier, og den andre på bare tre år. Sveriges poengsum var den tredje høyeste til da, og Russlands andreplass ble den første andreplassen i konkurransens historie med over 300 poeng. Hverken Tyskland eller vertslandet Østerrike fikk poeng, og dette var første gang et vertsland ikke fikk poeng.
Da EBU offentliggjorde de detaljerte poengene, viste det seg at Sverige vant takket være juryene. Seerne hadde nemlig Italia som sin store favoritt, med Russland på andreplass og Sverige på tredjeplass. Juryene hadde Sverige som klar favoritt med Latvia og Russland på de neste plassene. Italia var bare nummer seks hos juryene, dermed gikk Sverige til topps da seerstemmene og jurystemmene ble slått sammen. Dette var første gang at vinnersangen ikke var favoritten til seerne.
Jurystemmene til Montenegro og Nord-Makedonia ble også forkastet av det uavhengige selskapet PwC som overvåket og verifiserte alle jury- og telefonstemmene. Avgjørelsen ble ikke grunngitt, og kun telefonstemmene fra de to landene ble brukt i avstemningen. Avgjørelsen vakte harme hos Montenegros kringkaster RTCG som truet med å trekke seg fra konkurransen. Landet valgte til slutt likevel å delta i 2016.

Seertall

Det samlede seertallet for de tre direktesendte showene endte på 197 millioner seere i 40 land – en økning på to millioner fra året før. Finalen hadde en gjennomsnittlig markedsandel på 39,6 prosent i de 40 landene, dobbelt så høyt for de aktuelle tv-kanalene sammenlignet med en ordinær lørdagskveld. Blant seere i den attraktive aldersgruppen 15–24 år, hadde finalen en markedsandel på 44,8 prosent – fire ganger høyere enn vanlig. I vertslandet Østerrike nådde seertallet 1,7 millioner, som var det høyeste seertallet det siste tiåret. De høyeste markedsandelene hadde Island med 95,5 prosent og vinnerlandet Sverige med 85,6 prosent.
Også i Norge var seertallene høye. 1 681 000 seere fulgte finalen på NRK1, det høyeste tallet siden Norge arrangerte finalen i 2010. I tillegg fulgte 74 000 sendingen den alternative tv-sendingen på NRK3. Finalen hadde i Norge en markedsandel på 82 prosent, og hele 91 prosent i aldersgruppen 12–19 år.