google/wiki40b huggingface dataset:
Aleksander Ivanovitsj Deubner

Bakgrunn

Aleksander Deubner stammet fra en familie med prester fra den russisk-katolske kirke av bysantinsk ritus. Hans far Ivan Deubner var en tsaristisk embedsmann som hadde konvertert til katolisismen i hemmelighet i 1903. Aleksander bodde i 1913 i Sankt Petersburg, og fikk sin formasjon i regi av den katolske assumpsjonistordenen, først i Konstantinopel og så i Belgia. Han avla klosterløfter i denne orden og fikk navnet Spyridon.

Prest

Han ble presteviet i Konstantinopel i 1926 av biskop Mikhail Mirov, eksark av den bulgarske gresk-katolske kirke, og sendt for å virke blant de russiske immigranter sør i Frankrike, under ledelse av pater Lev Gillet O.S.B. Han virket ved Huset for russiske barn i Nice. 
I 1928 forlot Aleksander Deubner og Lev Gillet den katolske kirke og ble tatt opp under den ortodokse metropolitan Eulogius (Georgievsky)s jurisdiksjon i Det vesteuropeiske eksarkat av russisk-ortodokske menigheter. Men kort etter, etter at hans katolske fars anmodning (faren led under indre eksil i Russland) gikk Aleksander tilbake til katolisismen. 
Farens venn, erkebiskop Andreas Sheptyckyi, som hadde hjulpet ham også i studietiden, hjalp ham nå på nytt, og anbefalte ham for biskop Michel d'Herbigny som var i Roma. Slik gikk det til at han ble medlem av Pavestolens kommisjon Pro Russia og ble biskop d'Herbignys sekretær.
Sommeren 1932 fikk han i oppdrag å dra på et delikat oppdrag til Polen, vedrørende en situasjon i kirken der. Dette ble opptakten til hans eget fall, og han trakk også med seg d'Herbigny i fallet. Under besøket i Polen tiltrakk han seg de hemmelige tjenesters oppmerksomhet; de var nysgjerrige ikke bare på hans relasjon til d'Herbigny men også til Moskva. Det endte med at fader Deubner ble utvist fra Polen og deretter fra Berlin for angivelig spionasje. Etter returen til Roma forsvant han - for å dukke opp i Beograd der han søkte assistanse fra biskop Franz Grivec, en ekspert på russiske anliggender. Deubner gav også en pressekonferanse der der han avviste enhver anklage om spionasje. Han forlot senere samme år prestetjenesten av «ikke veldig aktverdige» grunner og havnet så i Paris for en tid. Fra 1935 bodde han i Praha. Der ble han i 1943 arrestert av nazistene og bragt til Berlin, der han arbeidet som oversetter til tidlig i 1945.
Han kom tilbake til Praha i den 12. juli 1945, der han ble arrestert og bragt til Sovjetunionen. Han satt i Butyrkafengselet i Moskva og ble dømt til ti års fangenskap, men døde i en gulag den 5. mai 1946.

Annet

Aleksanders søster Nadjezhda ble katolsk nonne i assumpsjonistenes orden. Deubner var fetter til Clara Zetkin som er kjent fra sitt virke i det tyske kommunistiske parti.
Fant (film)

Oppfølgeren Josefa

Leif Sinding lagde en oppfølger til Tancred Ibsens Fant på slutten av andre verdenskrig; denne oppfølgeren fikk tittelen Josefa. Filmen ble imidlertid ikke utgitt før krigen var omme.
Bananrepublikk

Bananrepublikk er en nedsettende betegnelse brukt om flere små, politisk ustabile stater i Latin-Amerika, hvis økonomier er avhengige av en enkelt eksportvare, for eksempel bananer, jamfør «bananøkonomier». Underforstått vil bananrepublikker ofte være strengt klasseinndelte samfunn med en stor og fattig arbeiderklasse og en liten, herskende elite i politikken, næringslivet og militæret, som beriker seg på eksporten.
Uttrykket «bananrepublikk» ble først brukt av den amerikanske forfatteren O. Henry i boken Cabbages and Kings fra 1904, inspirert av forfatterens opplevelser i Honduras noen år tidligere. Uttrykket er første gang registrert brukt som lånord på norsk i 1967; det er også brukt på dansk og svensk.
Thomas Angell

Slekt

Thomas Angell ble født i Trondhjem som sønn av kanselliråd Albert Angell og Sara Thomasdatter Hammond.  På morssiden nedstammet han fra England; se Hammond (slekt). Mens farssiden kom fra landskapet Angeln i Syd-Slesvig, som på dette tidspunkt var del av Helstaten. Hans bestefar Lorentz Mortensen Angell etablerte seg som handelsmann og rådmann i Trondheim, og Thomas Angells far Albert Lorentzen Angell førte familiens handelshus videre. Han var også borgermester og senere magistratspresident i Trondheim. Handelshuset drev en omfattende virksomhet, både innenfor handel, finans, rederi og trelastproduskjon. I tillegg eide familien store jordområder i Midt-Norge og landrettigheter i Lofoten. Familien kjøpte også opp andeler i Røros kobberverk. Ved Albert Angells død ble et sidekapell til Nidarosdomen (Johanneskapellet) omgjort til gravkapell for familien og fikk etter hver navnet Det Angellske gravkapell.

Liv

Thomas Angell fikk utdanning som teolog i København. Da han var ferdig utdannet, foretok han en større reise sammen med broren sin. Han besøkte flere byer i Danmark, Nederland, Belgia og Tyskland og var i kontakt med mange av handelsforbindelsene til faren. Stefaren til Angell-brødrene døde i 1721 og brødrene overtok sammen forvaltningen av hver sin halvpart av familiens formue. Det ble en viss arbeidsdeling mellom de to, der Thomas ble økonomen og forretningsføreren mens Lorentz tok seg av det politiske liv og virke. 
Thomas Angell var ugift og bodde lenge sammen med broren Lorentz og hans familie. Da Lorentz døde gikk hans brors formue  ved hans datter, Karen Angell til historikeren Suhm. Seks år før hans død kom det til et brudd med brorens familie, og Thomas Angell flyttet inn i Thomas Angells gård. Memoarforfatterinnen Conradine Dunker har en fornøyelig skildring av årsaken til dette. Bygården ble reist i Kongens gate 1, på samme tomt der  Norges Banks bygning ble reist på 1800-tallet.
Thomas Angell døde i 1767 og ble gravlagt i familiekrypten under Johanneskapellet inne i Nidarosdomen, hvor hans gravstein var en av de få som fikk bli liggende etter den store restaureringen på 1800- og 1900-tallet.

Thomas Angells stiftelser

Bruddet med familien førte til at Thomas Angell bestemte seg for å testamentere bort sin formue til byens fattige, og testamentet ble ført i pennen og underskrevet 28. september 1762. Den 1. januar 1767 ble Thomas Angells Stiftelser opprettet.

Dagens bybilde

Midt på 1800-tallet fikk Thomas Angell oppkalt en gate etter seg. Thomas Angells gate følger tidligere veiter som ble utvidet etter en bybrann. Den løper fra Cicignons plass og Krambugata vestover til Munkegata. I slutten av 1800-tallet ble det reist et monument over Thomas Angell, som står vis-à-vis Thomas Angells stiftelse.
Valen-koret

Valen-koret er et norsk kor med tilholdssted i Sandefjord. Koret ble etablert i 1964 etter initiativ fra Sverre Valen og består av rundt 50 medlemmer fra hele Vestfold. Valen var selv dirigent for koret frem til 1995 og ble da avløst av Jan Helge Trøen som ledet koret fram til 1999.  Dirigent fra 1999 til 2015 var  Bård Bonsaksen. Ny kunstnerisk leder fra høsten 2015 er Guy Poupart.  Korets repertoar består for det meste av klassiske korverk og koret har satt opp flere større framføringer sammen med anerkjente solister og orkestre. Koret har gitt ut flere album og vant Spellemannprisen 1974 i klassen klassisk musikk/samtidsmusikk for sitt album Fjell-Noreg.
Dharmakāya

Dharmakāya (sanskrit: धर्मकाय; tibetansk: ཆོས་སྐུ་, chö ku; Wylie: chos sku; kinesisk: 法身, pinyin: fǎshēn; koreansk: pǒpsin, japansk: hōsshin, vietnamesisk: pháp thân) eller dhammakāya (pali: धम्मकाय) er et teknisk begrep innenfor buddhismen som betyr «sannhetens kropp». Begrepet finnes i pālikanonen til Theravādaskolen, er dokumentert blant enkelte av de tidlige buddhistiske skolene, og brukes i hellige tekster tilhørende mahāyānabuddhismen så vel som i tibetanske Bön-tradisjoner.
Innenfor mahāyānabuddhistiske skoler er dharmakāya den høyeste av «de tre kroppene» (trikāya) til Buddha. Det representerer det umanifesterte og «ufattelige» (अचिन्त्य, acintya) aspektet av Buddhaene, det hvorfra alle utgår og vender tilbake etter deres nirvāṇa. Den er blitt beskrevet som «legemet til sannheten selv, uten noen spesifikk, begrenset form, hvori Buddha er identifisert med den spirituelt oppladede naturen til alt som eksisterer.» Når Buddhaene opptrer i visjoner, ikler de seg sambhogakāya som er den andre kroppen. Nirmāṇakāya («transformasjonslegemet») er den skapte kroppen i tid og rom, hvorved de kommer til syne i denne verden.
Prajñāpāramitāsūtraene og Tathāgatagarbhasūtraene i gammel indisk tradisjon, så vel som den moderne dhammakayabevegelsen i Thailand, betrakter dharmakāya som det sanne selvet til Buddha, som er nærværende i alle vesener.
Upplands Väsby

Upplands Väsby er et tettsted i Stockholms län i Uppland i Sverige. Det er Upplands Väsby kommunes administrasjonssenter. I 2010 hadde tettstedet 37 594 innbyggere. Tettstedet het tidligere «Upplands-Väsby» men bindestreken har blitt vedtatt fjernet i senere tid.
Prinz-Friedrich-Leopold-Kanal

Prinz-Friedrich-Leopold-Kanal er en kanal i bydelen Steglitz-Zehlendorf i Berlin. Den er en del av Griebnitzkanalen, og forbinder sjøen Griebnitzsee med Stölpchensee. Kanalen er ca. 600 meter lang. Den grenser i vest til Wannsee og i øst til Düppel.
Det går en bro, Hubertusbrücke, over kanalen omtrent midtveis i dens løp. Rett ved broen ligger Hubertusbygningene, med skogshus og restauranten Hubertusbrücke.
Kanalen er oppkalt etter Friedrich Leopold von Preußen.
Cetonia

Beskrivelse

Middelsstore (10-20 millimeter), litt flate, metallisk fargede gullbasser. Vanligvis er de grønne, men andre metallfarger kan forekomme. Oversiden er naken, undersiden med en del lange, brunlige hår. På oversiden har de gjerne noen litt diffuse, lyse tverrflekker.

Levevis

Disse artene kan fly med dekkvingene lukket. Det kommer av at dekkvingenes kant på siden har en utskjæring som gir plass for vingebevegelsene.

Habitat

De voksne av mange arter besøker ofte blomster i godt vær men holder seg skjult når det er overskyet. Larvene lever ofte av vedmuld inne i hule trær, men noen holder til for eksempel i maurtuer. Larvene er store og hvitaktige med gulbrunt hode og sterke kjever, små men velutviklede ben og sparsomt behåret.

Utbredelse

Slekten er utbredt over det meste av Palearktis. I Sørøst-Asia finnes den på fastlandsdelene og på Taiwan.
Teorien om den nest beste løsning

Teorien om den nest beste løsning er innenfor økonomisk teori og særlig velferdsøkonomi en teori hva som bør eller kan gjøres dersom et eller flere betingelser ikke kan bli oppnådd. Den kanadiske sosialøkonom Richard Lipsey og den australske sosialøkonom Kelvin Lancaster viste i en publikasjon i 1956 at om en optimal forutsetning i en økonomisk modell ikke kan bli tilfredsstilt, er det mulig at den nest beste løsningen involverer å endre andre variabler fra de som er vanligvis antatt å være optimale.
Det betyr at i en økonomi med en del ukorrigerte markedssvikt i en seksjon, handlinger som blir foretatt for å bedre markedssvikten i en annen relatert sektor med den hensikt å øke den samlete økonomiske effektiviteten kan faktisk minske den. I det minste i teorien kan det være bedre å la to defekter i markedet heller utligne hverandre framfor å gjøre anstrengelser i å fikse problemene i begge. Således kan være optimalt for en myndighet i å intervenere på en måte som er det motsatte eller stridende med vanlig politikk. Dette antyder at økonomer må studere detaljene i situasjonen før de trekker teoribaserte konklusjoner om at en forbedring i markedet i et område medfører en global forbedring i effektivitet.
Selja Forlag

Selja Forlag er et norsk forlag, grunnlagt i 1996 med kontor i Førde. Den første boka som kom ut på forlaget handlet om klosterruinene på Selja. Selja var i eldre tider et senter for hele vestlandskysten, og navnet skal gi uttrykk for at Selja Forlag er et forlag for hele Vestlandet.
Forlaget gir ut i snitt mellom seks og åtte bøker hvert år, og til nå har de fleste hatt tema fra Sogn og Fjordane. Forlaget har utgitt over hundre bøker siden starten.
Forlaget har tre fast tilsatte. Leder for forlaget er Torkjell Djupedal, bror av Øystein Djupedal.
Ta Paidiá tou Peiraiá

«Ta Paidiá tou Peiraiá» (norsk: «Piraeus' barn») er en gresk sang med melodi og tekst av Manos Hadjidakis.
Den ble publisert i 1960 og introdusert i filmen Aldri på en søndag (Pote tin Kyriaki), regissert av Jules Dassin med hustruen Melina Mercouri i hovedrollen.
Engelsk tittel er «Never on Sunday». Den engelske teksten ble skrevet spesielt av Billy Towne til å matche den engelske filmtittelen, men den matcher ikke filmens ånd i det hele tatt.
Ann-Margret spilte inn sangen og ga den ut på albumet Bachelors' Paradise i 1963.
Mange andre artister har også spilt den inn, blant andre: Lale Andersen, The Chordettes, Petula Clark, Bing Crosby, Doris Day, Connie Francis og Andy Williams.
Den greske originalteksten og de utenlandske oversettelsene til tysk, fransk og italiensk er tro mot Ilya, filmens kvinnelige hovedrollefgiur. Ilya er en livsglad kvinne som elsker livet, byen og folkene i sin hjemby, Piraeus. Selv om hun tjener penger som prostituert, lengter hun etter å finne en mann like full av joie de vivre som henne selv. 
Den greske originalversjonen ble spilt inn på plate av Melina Mercouri, som også portretterte Ilya i filmen. Sangen ble en hit med Don Costa, hvis orkesterversjon nådde listen både i 1960 og 1961 samt The Chordettes, hvis sangversjon akkurat misset Top Ten i 1961.
Sangen ble også fremført på The Muppet Show av Miss Piggy og greske griser, komplett med å knuse tallerkener.

Norsk versjon

Toto har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Aldri på en søndag».
Fredrik Vilhelm von Buxhoevden

Bakgrunn

Fredrik Vilhelm von Buxhoevden nedstammet fra en gammel tysk baltisk slekt fra Livland, opprinnelig fra Niedersachsen, hvor blant andre Albert av Riga var en fjern slektning. Buxhoevden fikk stilling i Den keiserlige russiske hær allerede i 1764 og deltok fremgangsrikt i den Den russisk-tyrkiske krig. I 1770 ble han utnevnt til fenrik ved fortifikasjonstroppene. Etter å ha giftet seg «fornemt» steg han raskt i gradene, ble oberst i 1783 og generalmajor i 1789.
Under Den russisk-svenske krig (1788–1790) kommanderte Buxhoevden en brigade og unnsatte Viborg og Fredrikshamn og han deltok også i det første slaget ved Svensksund den 24. august 1789. I den russisk-polske krig tjenestegjorde han i 1793-1794 som divisjonsgeneral og ble etter den fremgangsrike krigen militærguvernør i det erobrede Warszawa. Han ble også adlet som greve i Pommern, samme tittel fikk han også året etter i Russland. Karrieren fortsatte med utnevnelser til generalløytnant og overkommandant i St. Petersburg i 1797, men allerede året etter falt han i unåde hos tsar Paul I og måtte trekke seg tilbake til sine gods, hvor han var
guvernør for det russiske Guvernementet Livland en periode i 1803–1807.

Napoleonskrigene

Etter tsar Paul Is død ble Buxhoevden av den nye tsaren Aleksander I gjeninntatt i tjeneste og deltok i Napoleonskrigene. I 1805 hadde han kommando over de alliertes venstre flanke i det viktige slaget ved Austerlitz. Høsten året etter ble han øverstkommanderende i Østpreussen men etter noen mindre vellykkede slag ble han erstattet av general Bennigsen. Etterfølgeren tapte imidlertid i det viktige slaget ved Friedland i juni 1807 og ved det fikk Buxhoevden tilbake sin tidligere kommando.

Finskekrigen

Før angrepet på den finske delen av Sverige fikk Buxhoevden stillingen som øverstkommanderende, noe av grunnen kan ha vært hans relativt vellykkede kommando i Østpreussen hvor han viste diplomatiske evner. Den innledende fremrykkingen i finskekrigen gikk raskt, Åbo ble inntatt av hovedstyrken etter en måned, i mars 1808 og Buxhoevden etablerte sitt militære hovedkvarter og sitt sivile administrasjonssenter der, mens beleiringen av festningen Sveaborg lyktes for russerne. I diktet «Landshövdingen» av Johan Ludvig Runeberg skildres møtet mellom Buxhoevden og landshövdingen Wibelius.
Utover våren og sommeren gikk de svenske styrkene til motangrep og en presset Buxhoevden inngikk en våpenhvileavtale i Lohteå i den 29. september 1808, noe som vakte stor misnøye i St. Petersburg. Etter våpenhvilens opphør fortsatte kampene og Buxhoevden bekreftet i november Konvensjonen i Olkijoki, samme måned fikk han avskjed grunnet sykdom. Kommandoen over de russiske styrkene i Finland ble overtatt av general Bogdan von Knorring. 
Etter freden i Fredrikshamn ble Buxhoevden utnevnt til generalguvernør i Storfyrstedømmet Finland og hans ettermæle i stillingen var at han var rettvis og edelmodig. 
Han døde i 1811 på sitt gods i Lode i dagens Estland.
Englene

Englene  eller verneengler er ifølge den kristne forfatteren/tekstsamlingen Pseudo-Dionysius Areopagitten fra 500-tallet den siste rangen i den tredje ordenen  i englehierarkiet og er ansvarlig for å passe på de jordiske saker på en mere direkte måte
enn Fyrstedømme.
Englene vokter over hjem og individuelle sjeler, råder og passer på. 
De bærer også med seg Guds ord til mennesket, og virker også som budbringer til Gud og de høyere rangerte englene.
På hebraisk er engler kalt «mal'akh», som betyr «budbringer» og
det persiske navnet er Angaros eller «kurér».
Engleordenen er de som står nærmest mennesket, og de hellige verneengler har også en fremhevet plass i den katolske kirkes liturgiske kalender.
Stuping under Middelhavslekene 1975

Stuping under Middelhavslekene 1975. Stuping var en av flere sporter under de sjuende middelhavslekene som ble arrangert i Alger i Algerie i perioden 23. august til 6. september 1975. Det ble konkurrert i tre øvelser, to for menn og en for kvinner. Mennene konkurrerte i 3 meter sviktstup og ti meter tårndtup og kvinner i 3 meter sviktstup. Italia ble beste nasjon med to gullmedaljer foran Spania med en.
Torre Ejecutiva Pemex

Torre Ejecutiva Pemex er en skyskraper i distriktet Miguel Hidalgo i Mexico by. Med sine 214 meter, er den Mexicos nest høyeste bygning, og Latin-Amerikas tredje høyeste. Fra den sto ferdig i 1982 fram til 1984, var den Latin-Amerikas høyeste bygning. Den tilhører oljeselskapet Pemex.
Bygginga starta i 1980 og ble leda av arkitekten Pedro Moctezuma. Den har 52 etasjer, i tillegg til åtte underjordiske etasjer med parkeringsplasser, og 27 heiser. Bygningas totale areal er på 94 600 m².
Maurgullbasse

Utseende

En middelsstor til stor (14-23 millimeter), glinsende metallisk bille. Kroppen er nokså jevnbred og litt flat. Fargen er litt matt (gjerne mot olivengrønt) metallglinsende. Den kan forveksles med Hårgullbasse Cetonia aurata, men er større og mattere i fargen enn denne og mangler hvite tverrflekker, og med Praktgullbasse, som den har en annen kroppsform enn. Hodet er flatt og firkantet, litt innbuktet foran. Antennene er ganske korte og mørke. Pronotum er nesten halvsirkelformet sett ovenfra, scutellum er ganske stor og avrundet trekantet. Dekkvingene er litt flate, med en vag lengderibbe. På sidene foran er den en innbuktning som gjør at billen kan folde ut flyvingene og fly uten å åpne dekkvingene. Det bakerste bakkroppsleddet blir ikke dekket av dekkvingene, en nesten loddrett ryggplate synes bak dem. Beina er temmelig korte.

Levevis

Larvene lever i maurtuer der de trolig spise råtnende plantemateriale. Man vet ikke hvordan de tilsynelatende svært sårbare larvene unngår å bli angrepet av maurene. De voksne billene er dagaktive og finnes gjerne på blomstene av skjermplanter og andre åpne blomster, også ved utflytende sevje og gjærende frukt. De sitter mest i ro men flyr også godt.

Utbredelse

I Norge er den vanligst på Østlandet.
US Open 1980 (tennis)

US Open 1980. US Open er en Grand Slam-turnering i tennis. US Open i 1980 ble arrangert i perioden 28. august til 9. september i Flushing Meadows i bydelen Queens i New York. John McEnroe beseiret Björn Borg i herrefinalen i single og Chris Evert Lloyd vant damefinalen over Hana Mandlíková.
Selvhjelp for innvandrere og flyktninger

Selvhjelp for innvandrere og flyktninger (SEIF) er en norsk landsdekkende organisasjon som ledes av Gerd Fleischer. Organisasjonen ble grunnlagt i 1986 og yter hjelp til innvandrere og flyktninger.
Edgar Lee Masters

Bakgrunn

Advokatsønnen Edgar Lee Masters vokste opp med sine besteforeldre i Petersburg i Menard County i Illinois og studerte jus. I 1892 flyttet han til Chicago der han i noen år virket som advokat.

Forfatterskap

I 1898 utgav han sin første diktsamling A Book of Verses. Da han leste greske epigrammer kom han på idéen til sitt fremste verk Spoon River Anthology som består av gravskrifter over innvånerne i den fiktive byen Spoon River i Illinois. Diktene ble publisert som føljetong i avisen Reed's Mirror 1914-1915 og utkom som komplett samling i 1915. Verket var skrevet i Anthologia Graeca-inspirert stil, og omfattet rundt 200 personer i den fiktive småbyen. Dette var nekrologer som i pakt med sin stil skulle stamme fra den døde selv. De fleste personene var etter faktiske menneskelige forbilder fra innvånerne i Petersburg og Lewistown (for eksempel Ann Rutledge, dom ifølge ryktene som gikk var en ungsomskjæreste til Abraham Lincoln og som ligger begravet i Petersburg. Boken ble en stor suksess (skjønt folk i de berørte lokalsamfunnene var mindre begeistret), utkom i flere opplag og er ett av de mest populære verkene i den amerikanske poesiens historie. 
Spoon River Anthology gav ytterligere inspirasjon til andre over lang tid. Den italienske komponist Mario Peragallo bruk,te den som bakgrunn for sen sceniske madrigal La Collina, som ble uroppført i 1947. Den tyske komponist Wolfgang Jacobi tonesatte i 1956 fire av dens dikr og skapte sangsyklusen Die Toten von Spoon River for baryton og akkordeon. Den italienske cantautore Fabrizio De André adapterte noen av diktene for sitt album Non al denaro non all'amore nè al cielo (1971).
Edgar Lee Masters lyktes aldri å følge opp suksessen med Spoon River Anthology, men utgav ytterligere 39 bøker som omfatter romaner, skuespill, diktsamlinger og biografier over blant andre Abraham Lincoln, Mark Twain og Walt Whitman.
Tredjeperson (videospill)

Et tredjepersonsspill er et spill hvor man ser karakteren man styrer, vanligvis bakfra. De mest vanlige sjangrene som tar i bruk dette er Tredjepersonsskytespill og eventyrspill. 
Karakteren er som regel midstilt i skjermen, men i senere tid har tredjepersonspill tatt i bruk "over the shoulder" designet, hvor karakteren er lokalisert mer til siden av skjermen. 
Denne varianten ble introdusert i videospillet Resident Evil 4
Cornu

Cornu (pl.: Cornua, lat. for «horn») er et messingblåseinstrument av naturtrompet-type fra romertida.
Instrumentet ble bygd ved å føye sammen flere bronserør til et rundt 3 meter langt rør som ble bøyd til en omtrentlig sirkel og stabilisert ved hjelp av et stag. Formen, som kan minne om bokstaven «G», gjør det mulig for cornuspilleren å bære instrumentet over hode eller skulder. Cornu er så lik romernes buccina at det er usikkert om det finnes et klart skille mellom dem.
Cornu ble brukt som seremoniinstrument og i militære sammenhenger. Den romerske hærens cornicen hadde som oppgave å oversette centurionens ordre til lydsignaler som de sendte ut over slagfeltet. Også rette horn (tubae) ble brukt til det samme formålet.