Martinus Thomsen

Oppvekst

Martinus kom til verden i fattige kår den 11. august 1890 og hadde sin oppvekst på landet i utkanten av stasjonsbyen Sindal i Nordjylland.
Hans barndomshjem Moskilvad – som i dag er åpent for interesserte – vitner om hans fattige oppvekst. Moren var ugift og arbeidet som husbestyrerinne for godseieren på en stor landeiendom ved navn Kristiansminde. En stallkar med etternavnet Thomsen tok på seg farskapet, og hans offisielle navn ble derfor Martinus Thomsen. Men Martinus anså det for mer sannsynlig at godseieren selv var hans riktige far.
Martinus’ mor hadde ikke mulighet for å ta seg av gutten, så han vokste i stedet opp som pleiebarn hos sin onkel og tante i de spartanske omgivelsene i huset Moskilvad. Pleieforeldrene var oppe i årene og hadde allerede oppfostret 11 barn. Martinus omtalte dem alltid som meget kjærlige mennesker, som skapte en varm og trygg ramme om hans oppvekst, tross de beskjedne kår. Martinus hadde kun en begrenset kontakt til sin riktige mor, som døde allerede da han var 11 år.
Undervisningsmessig ble det aldri til annet enn landsbyskolen med dens i alt fem klasser og meget elementære pensum.
I likhet med mange andre barn fra beskjedne kår kom Martinus til å tjene som gjetergutt fra han var tolv år gammel.

Tidlig arbeid

Etter sin konfirmasjon kom Martinus i lære som smed. Men det måtte han gi opp, fordi han var for spinkel til dette harde arbeidet, og han ble i stedet landarbeider.
Martinus følte sig tiltrukket av tanken om å bli misjonær, men gav det opp igjen, bl.a. fordi han ikke kunne forlike sig med datidens forklaring av mange kristne dogmer.
I 1910 blev Martinus utdannet meierist og arbeidet på forskjellige meierier rundt omkring i Danmark, innen han flyttet til København i 1917. Her arbeidet han i perioder som nattevakt og postbud, før han i 1920 blev ansatt som kontorist på meieriet Enigheden.

Åpenbaring

Den utløsende bakgrunn for Martinus forfatterskap var opplevelsen av en dyptgående bevissthetsendring, som fant sted i mars måned 1921. Etter anvisning i en lånt bok forsøkte Martinus å meditere over begrepet Gud. I meditasjonen, hvor han var ved full bevissthet, så han et kraftig lys i form av et kristuslignende vesen. Martinus opplevde seg å hvile i allkjærlighetens opphav, i den guddommelige fullkommenhet.
Denne opplevelsen etterlot ham med en helt ny og enestående bevissthet - en slags kosmisk klarsyn, som uhindret lot ham gjennomskue alle livets og tilværelsens store mysterier, herunder gåten om selve livets natur. Han adopterte senere navnet kosmisk bevissthet som uttrykk for denne tilstand og hevdet forøvrig, at alle jordens mennesker før eller siden ville komme i besittelse av denne bevissthet.
Gjennom resten av sitt liv virket Martinus aktivt som forfatter, symboltegner og foredragsholder. Via økonomiske bidrag fra sine støttepersoner kunne han etter hvert stoppe med sitt alminnelige lønnede arbeid, og arbeide heltid med å skrive sine bøker og utbrede sitt budskap.

Navn

Martinus hadde et stort ønske om å bli fri fra sitt etternavn: Thomsen. Han henvendte sig først til politimesteren på Frederiksberg. Denne sa at det kunne han nok ikke få tillatelse til, da ett navn ikke var fyllestgjørende, men kanskje kunne han få tillatelse til å hete: Martinus Thomsen Martinus. Dette kunne Martinus godt akseptere, så han søkte om at få denne navneforandring godkjent. Han fikk avslag på sin søknad, og måtte derfor leve videre med sitt døpenavn.
Gjennom hele sitt voksne liv var han kjent gjennom hans fornavn Martinus. Han brukte kun hans fornavn i sin underskrift, og signerte bøker også kun med fornavnet Martinus.

Martinus' lære

Martinus’ samlede verker har tittelen Det Tredje Testamente. Hovedverket er Livets Bog i syv bind. Som supplement til dette er det utgitt Det Evige Verdensbillede bok 1-5, hvor Martinus med bruk av fargelagte symboler med tilhørende forklaringer beskriver hovedprinsippene i sitt verdensbilde. I tillegg skrev han bøkene Logik, Bisættelse, Den Intellektualiserede Kristendom og 28 mindre bøker samt et stort antall artikler.

Åndsvitenskap

Martinus har i sine verker beskrevet et samlet åndsvitenskapelig verdensbilde, som rommer en logisk underbygget helhetsforklaring på tilværelsen. Hans bakgrunn for dette var en høyutviklet intuisjonsevne, som satte ham i stand til å overskue og analysere den åndelige verden, som ligger bak den kjente fysiske verden. Målet med hans arbeid var å skape en åndelig vitenskap som kan gi vår tids sannhetssøkende og logisk tenkende mennesker en dypere innsikt i livets natur og utviklingen i verden. I sine analyser presenterer Martinus et langt mere optimistisk og vidtgående livssyn enn det vi vanligvis kjenner. Samtidig er de et verdifylt hjelpemiddel til den praktiske utviklingen av moral og væremåte.
Et kjernepunkt i det åndsvitenskapelige verdensbildet er forståelsen at vi mennesker og alle andre levende vesener inngår i et levende verdensalt. Gjennom dette synliggjøres i en logisk og vitenskapelig form at det eksisterer en evig, allkjærlig guddom, som til alle tider har vært kilden til religioner og åndsliv. Martinus viser dessuten hvordan vår bevissthet, psyke og moral gjennom reinkarnasjon og karma utvikler seg etter logiske naturlover, som bevirker at alle erfaringer - behagelige som ubehagelige - med tiden blir til gagn for den enkelte.
Livets Bog legger grunnlaget for en vitenskap om livet. Den redegjør for prinsippene som muliggjør vår livsopplevelse. Den viser hvordan vår eksistens er forbundet med naturens helhet, og hvordan vi skaper vår fremtid – vår skjebne, ved måten vi tenker og handler på i dag. Vi er i utvikling, på vei til å bli "riktige" ferdigutviklede mennesker. Prinsippet om "den sterkestes rett", diktaturet, erstattes etter hvert av en voksende human livsinnstilling, demokratiet. Vår tids mørke verdenshendelser er fødselsveer for en fremtidig lys verdenskultur, som fører til en gjennomgripende forandring av tilværelsen for oss alle.

Reinkarnasjon

Sentrale elementer i hans lære er at alle vesener har mange liv (reinkarnasjon), da formålet med de mange livene er å oppnå stadig høyere bevissthetsformer. Denne utviklingen foregår vekselvis i en åndelig tilstand og vekselvis bundet i en fysisk organisme. Den åndelige verden er for Martinus det samme som guds tanker eller verdensaltets stråleformede materie. Den fysiske verden er kroppens, rommets og tidens verden, hvis motstand og besværligheter individet skal lære seg å overvinne – derfor reinkarnasjon. Her skal individet gjennomgå ubehagelige og behagelige erfaringer som alle beriker dets bevissthet og som gradvis omskaper dets vesen til stadig mer fullkomne former. Til slutt bliv det til et kjærlighetsvesen som forstår sin eksistens, handler til gavn for helheten og lever i harmoni med verdensaltet. Tanken om evig fortapelse avvises av Martinus, idet ingen innenfor ett liv kan utføre nok onde gjerninger som kunne utløse en evig straff. Dette er hverken rettferdig eller logisk, mener Martinus.
Alt som eksisterer utgjør tilsammen guddommen, som vi alle er en del av. Verdensaltets liv er således, ifølge Martinus, i seg selv bare en enhet og evig eksisterende, men manifesterer seg i et uendelig antall forskjellige livsformer. Alt som skjer i verdensaltet utgjør hårfine logiske og irreversible ledd i den evige evolusjonen, mener Martinus. Alt er en kjærlighetsfull skapelse og dette er selve eksistensens essens og forutsetning. Det som vi mennesker kaller livløst er det hvis liv vi ikke ser; det vi mennesker kaller stilhet er det hvis bevegelse vi ikke ser; det vi kaller tomrom er det hvis materie vi ikke ser; og det vi kaller meningsløst er det hvis mening vi ikke ser. Den åndelige vitenskap er ifølge Martinus et nødvendig komplement til den naturvitenskap som i vår tid har tatt religionenes plass som underlag og inspirator for vårt syn på livet.
Som navnet Det Tredje Testamente antyder, mener Martinus at hans bøker utgjør en fortsettelse av Det nye testamente i Bibelen, beregnet på humant og vitenskapelig innstilte mennesker som sympatiserer med Jesu kjærlighetsbudskap men som ikke lenger kan bli inspirert av trosreligion og dogmer.

Foredrag

Det holdes foredrag og kurser rundt omkring i Norden basert på Martinus' forfatterskap. Etter hans egne bestemte instruksjoner finnes hverken seremonier, sekt eller forening med medlemskap.

Død, og arv

Da Martinus døde i en alder af 90 år den 8. mars 1981 etterlot han sig et forfatterskap som mot slutten av hans liv fikk navnet Det Tredje Testamente. Dette består av et antall bøker, inklusiv hovedverket Livets Bog i syv bind med cirka 3000 sider. Deler av Martinus’ forfatterskap er oversatt til en rekke språk, men kun på originalspråket – dansk – foreligger dette i sin helhet. Martinus' bøker er foreløpig ikke oversatt til norsk, men mye er oversatt til svensk.
Martinus' bisettelse fant sted i Tivolis Konsertsal i København den 29. mars 1981. Bisettelsen ble betegnet som en festlig høytidelighet, som helt levde opp til Martinus egen beskrivelse i hans bok ’’Bisættelse’’, kap. 161: “Fremtidens begravelse eller jordefærd vil ikke blive en sørgefest, men derimod en glædes- og takkefest for livets evige beståen”.
Etter eget ønske ble Martinus’ kropp balsamert. Han er gravlagt på Frederiksberg Ældre Kirkegård.
Martinus åpnet i 1932 et lite kontor som fikk navnet ”Livets Bogs Bureau”. I 1943 overtok Martinus eiendommen Mariendalsvej 94-96 på Frederiksberg i København. Eiendommen var i nesten 40 år Martinus’ faste bolig og arbeidssted, og dannet samtidig rammen om de praktiske oppgavene med bokutgivelser, tidsskriftredaksjon, foredrag og studiekretser.  I 1945 fikk Instituttet det offisielle navnet ”Martinus Åndsvidenskabelige Institut” eller, i forkortet form, ”Martinus Institut”. I 1956 ble Instituttet organisert som en selveiende stiftelse.
Frem til Martinus’ bortgang ble prinsippene for Instituttets fremtidige virke beskrevet i dets vedtekter, ”Love for Martinus Åndsvidenskabelige Institut”.
I sitt testamente ga Martinus sin formelle godkjennelse av vedtektene og overdro alle rettigheder til Instituttet.
Vedtektene er senere videreført i Instituttets nåværende to fond, Martinus Idealfond og Martinus Aktivitetsfond. Martinus Institut har utgitt boken ’’Samarbejdsstrukturen’’, som inneholder en samlet beskrivelse av prinsippene for samarbeid og organisering innenfor Instituttets rammer.