Stormen i Øst-India 2010

Stormen

Ifølge lokale tjenestemenn var stormen en ekstrem nor'wester (en type storm som noen ganger oppstår om våren) som vanligvis dannes over Bengalbukta i løpet av de varme månedene av året. Meteorologen S. I. Laskar uttalte at stormen oppstod som følge av en ustabil atmosfære forårsaket av sterk varme og fuktighet. Han la til: «Dette er helt normalt i forkant av monsunperioden». Stormens kraftige styrke skyldtes sannsynligvis vind som trakk fuktigheten fra Bengalbukta nordover til Nord-Bihar, der den konvergerte med en annen skyformasjon og på den måten dannet en 20 km høy skymasse. Den kjølige luften i skyene ble møtt av varm oppstigende luft fra bakken, noe som førte til at stormen begynte å rotere. Til tross for at det var meldt tordenvær, var en så kraftig storm likevel uventet.
Selv om stormen ikke var en tropisk syklon vekket den minner om syklonen Aila, som tok livet av 155 mennesker i samme område i mai 2009. Et øyenvitne beskrev stormen slik: «Alt var mørkt. Jeg trodde det var verdens ende og at vi skulle dø.» Lokalbefolkningen fikk ingen advarsel om den kommende stormen og de fleste sov da stormen slo til, noe som resulterte i flere dødsfall. Gammelt utstyr med begrenset kapasitet fikk skylden for mangelen på stormvarsler. 
Stormen skapte én stor tornado, som varte i rundt 20 minutter. Det var den første tornadoen som noensinne hadde blitt registrert i Bihars historie. Tornadoer er svært sjeldne i India - den forrige kom i 1998. Området hadde fått en radar, som kunne ha gitt tidlig varsling, men den hadde ikke blitt installert ennå fordi bygningen som skulle huse systemet fremdeles var under oppføring. Stormen ble dannet under en hetebølge der det var meldt om temperaturer på over 40 °C. Lederen for Vest-Bengals regionale værsenter, Gokul Chandra Debnath, uttalte at hetebølgen «kan ha vært en katalysator ... som utløste tornadoen». Skadeomfanget som følge av tornadoen er ikke kjent.

Ødeleggelser

Stormen traff nordøstlige deler av delstatene Vest-Bengal og Bihar med antatt vindhastighet på mellom 120 og 160 km/t, og fortsatte deretter videre inn i Bangladesh. Den sterke vinden rev ned trær, blåste vekk hustak og dro med seg telefon- og strømledninger. Det ble rapportert at de største materielle ødeleggelsene hadde skjedd i byene Hemtabad, Islampur, Kaliaganj, Karandighi og Raiganj. Purina hadde det største antallet meldte dødsfall. Mange mistet strøm i området, og kommunikasjonsforholdene var vanskelige på grunn av brutte telefonlinjer og ødelagt jernbaneinfrastruktur. Nepal, som er avhengig av India for en del av sin kraftproduksjon, ble også rammet av strømbruddet. 
I Araria-distriktet ble et fengsel delvis ødelagt, noe som førte til at over 600 innsatte måtte overføres til et annet fengselsanlegg. I Rangpur ble en politibetjent drept og fem andre skadd da en vegg i Rangpur politistasjon kollapset. Politibrakkene i Raiganj, som huset 300 politibetjenter, ble delvis ødelagt. Taket på flere andre politibygninger ble blåst vekk under stormen. 
De første vindkastene ble fulgt av et kraftig regn som forårsaket ytterligere skade på strukturer som allerede var svekket. Det ble også rapportert om omfattende skader på avlinger og husdyr i både Vest-Bengal og Bihar, samt i Bangladesh. Mer enn 8 000 hektar med mais ble ødelagt i Vest-Bengal. I Bangladesh ble mer enn 4 000 hektar med mais og såkalt bororis ødelagt av stormen. I Assam ble rismarker, bananplantasjer og annen vegetasjon skadet. På grunn av tidligere haglstormer var avlingene i Assam dårlige allerede før stormen som herjet den 13. april, og avlingene ble ytterligere skadet av en annen sterk storm den 15. april.

Etterspill og redningsarbeid

Redningsarbeidet ble vanskeliggjort av at mange veier, blant annet National Highway 34, var blokkert av trær og telefonstolper som hadde falt ned i veibanen. Medisinsk personell og forsyninger ble raskt sendt til de berørte områdene, og det ble offentliggjort at det ville bli delt ut bistandspakker. Hjelpearbeidere begynte å dele ut ris, tørket frukt, vann og presenninger den 15. april. Imidlertid var mange fjerntliggende strøk fortsatt utilgjengelige den 16. april. Hjelpearbeidere sa at hundretusener av ofre ennå ikke hadde mottatt hjelp den 16. april. At det inntraff en annen regnstorm den 15. april bidro til mer frustrasjon. 
Den 16. april kunngjorde statsminister Manmohan Singh en ex gratia utbetaling på 1 lakh rupi til de etterlatte etter stormens dødsofre. Pengene skulle komme fra statsministerens nasjonale hjelpefond. I Lok Sabha ga medlemmer av ulike politiske partier hverandre skylden for forsinkelsene. Den 19. april hevdet Communist Party of India (Marxist) (CPM) at Vest-Bengal hadde gjort sitt beste for å gi nødhjelp, og ba samtidig om pengestøtte fra sentralt hold på 1 000 crore rupi til Bihar og 500 crore rupi til Vest-Bengal. Prashanta Mazumdar ba i tillegg om at det ble sendt ut sivile tjenestemenn som kunne vurdere situasjonen og distribuere nødhjelp. Et medlem av Indian National Congress (INC) ved navn Deepa Das Munshi gikk ut mot dette kravet og erklærte at delstatsforsamlingen hadde sørgelig mislyktes. Lederen for All India Trinamool Congress (AITC), Sudip Bandopadhyay, var enig og la til at CPM var «engasjerte seg mer i delstatsterrorisme mot politiske motstandere enn i utdelingen av nødhjelp». CPM svarte med å si at Vest-Bengal hadde gjort sitt beste for hjelpearbeidet. Dasmunshi var sterkt uenig og hevdet at «ikke så mye som én presenning eller ett tøystykke har nådd ofrene. Delstatsforsamlingen har mislyktes». CPM og andre venstrepartier anklaget Dasmunshi og Bandopadhyay for «å spille et politisk spill på bekostning av menneskeliv». Lederen for Janata Dal (United), Sharad Yadav, krevde at den sentrale regjeringen skulle ta situasjonen opp til en mer grundig diskusjon.

Bihar

I Bihar ble det delt ut ris, penger og asbestark til ofre for stormen, slik at de kunne gjenoppbygge sine hus. De avdødes familier mottok også penger for å betale for å få stedt sine døde til hvile, samt en ex gratia utbetaling på 1,5 lakh indiske rupi (150 000 rupi eller rundt 19 700 norske kroner) fra statsministerens hjelpefond. Telefonforbindelsene ble gjenopprettet i størsteparten av de berørte områdene etter et 30 timers brudd. Områder nær den indisk-nepalske grensen var fortsatt uten strøm den 17. april. Den 20. april sa Bihar Electricity Board at det ville ta minst én måned å reparere det skadde fordelingsnettet. Planlagte strømbrudd ble iverksatt i Nepal for å bøte på den reduserte tilgangen på strøm. 
Den 16. april krevde delstatsforsamlingen at minister for katastrofehåndtering Devesh Chandra Thakur, som angivelig var på ferie og ikke hadde besøkt de berørte områdene, skulle gå av. Den 22. april kunngjorde INC at det vil dele ut mat og andre forsyninger til stormofre i distriktene Purnia, Kishanganj, Katihar, Araria og Supaul.

Vest-Bengal

I Vest-Bengal var Indias sivile forsvarsminister Srikumar Mukherjee personlig til stede for å følge redningsarbeidet. Per 15. april hadde alle viktige veier og jernbanelinjer til 50 % av befolkningen blitt ryddet for hindringer. Imidlertid hadde noen av de hardest rammede byene i løpet av 16. april fortsatt ikke mottatt offentlig støtte, noe som skapte et utbredt sinne. Mukherjee innrømmet at delstatsregjeringen hadde problemer med å dele ut matrasjoner, og ga mangelen på hjelpearbeidere skylden for det forsinkede hjelpearbeidet. Senere ba han tjenestemenn i delstaten om å kjøpe forsyninger lokalt. Ifølge den internasjonale hjelpeorganisasjonen ActionAid hadde kun 7 000 presenninger blitt distribuert i løpet av 17. april. Mukherjee hevdet på sin side at 57 000 presenninger hadde blitt delt ut. Delstatsforsamlingen kunngjorde at det skulle gis pengestøtte på 10 000 indiske rupi til de hjemløse samt en erstatning på 2 lakh rupi til slektninger av de avdøde. En samlet sum på 5 lakh rupi ble satt av til å gjenoppbygge hus, mens et tonn ris samt presenninger var satt av til direkte hjelp. 
Det gikk ikke lang tid før ofre for stormen ga utløp for sitt sinne over det langsomme hjelpearbeidet gjennom demonstrasjoner og bruk av vold. I Karandighi satte hundrevis av demonstranter seg på huk på motorveien, slik at den måtte holdes stengt i tre timer den 15. april. Det foregikk også protester i Raniganj. Vest-Bengals hjelpeminister Mortaza Hossain sa den 16. april at «tusenvis av landsbyboere iscenesatte sinte protester foran regjeringskontorene [i Karandighi og Hemtabad] med krav om mer hjelp, og gikk fysisk til angrep på tjenestemenn da de kom for åpne sine kontorer.» Opprørspoliti måtte sendes ut til både Karandighi og Hemtabad. I Hemtabad angrep sinte landsbyboere bygningen til utviklingsblokken og stengte riksveien Raiganj-Balurghat i 30 minutter. Det ble rapportert om raid mot flere landsbykontorer i distriktet Uttar Dinajpur den 16. april. Det kom også anklager om korrupsjon i Karandighi og Raiganj, og noen stormofre hevdet at de bare fikk en del av de utbetalingene som var lovet. 
I Karandighi førte sinne til plyndring og senere voldsutøvelse. Rett etter kl. 14:00 lokal tid den 15. april ankom en leveranse på 500 presenninger. Landsbyboere så at det ikke var nok forsyninger til å dekke alles behov, og bestemte seg for å ta saken i egne hender. Enkelte demonstranter tok seg over en vegg, brøt seg inn i lagerlokalet og plyndret det for presenninger. Politiet ble tilkalt, men demonstranter hindret dem i å gå inn i bygget. En av gjerningsmennene uttalte: «Hva annet kunne jeg ha gjort? Regjeringen hjelper oss ikke så vi må hjelpe oss selv.» Rett etter middag den 16. april angrep en sint mobb Panchayat Pradhan Badal Singh og begynte å slå ham. En av gjerningsmennene sa at han ikke klarte å kontrollere sinnet sitt da han så at Singh «delte ut presenninger kun til sine politiske støttespillere». I hele Uttar Dinajpur-distriktet flyktet panchayat-ledere  fra sine hjem etter å ha blitt angrepet av sinte landsbyboere.
Den 19. april blokkerte demonstranter National Highway 34 i Panisala i Raiganj underavdeling. Andre samlet seg rundt panchayat-kontoret og krevde mer hjelp. Politiet skjøt skudd opp i luften for å skremme folkemengden bort fra hovedveien, etter at den hadde vært stengt i omtrent en time. Ifølge en rapport var Sosialistisk Unity Centre of India, et indisk kommunistparti, ansvarlig for organisering av veisperring. Senere samme dag, nærmere bestemt kl. 17:30 lokal tid, ble politiet i Sitgram angrepet av 1 500 mennesker som tidligere hadde blitt spredt. To underinspektører ble stygt banket opp og to politibiler ble presset inn i en grøft, før folkemengden ble spredt med tåregass og skudd i luften. Distriktets magistrat Ramanuj Chakrabarty påstod at «fordelingen av forsyninger har tatt seg opp» og at angrepet «var politisk motivert».

Assam

Mat og andre nødvendige forsyninger ble delt ut til stormofre i Assam. «Vi har utført alle mulige tiltak for å gi hjelp og annen økonomisk støtte til mennesker rammet av stormen», understreket hjelpe- og rehabiliteringsminister Bhumidhar Barman. En ex gratia utbetaling på 5 000 rupi ble kunngjort for de pårørende til stormofre, i tillegg til en utbetaling på 300 000 rupi som skal gis på et senere tidspunkt.

Bangladesh

I løpet av den 16. april hadde strømmen kommet tilbake i de fleste rammede områder i Bangladesh, men deler av Rangpur manglet fortsatt strøm. I Dinajpur gikk lokalbefolkningen, som var frustrert over strømmangelen, til angrep på byens kontor for strømlevering den 15. april. Politiet måtte tilkalles for å få kontroll over situasjonen.