google/wiki40b huggingface dataset:
Innherred (avis)

Lesertall på nett

Lesertall fra TNS Gallup / Scores (gjennomsnitt per uke, PC/Mac og mobil)
2015: 19.970 (nett) 18.841 (mobil)
2016: 22.972 (nett) 27.152 (mobil)
2017: 19.315 (nett) 29.850 (mobil)
2018: 16.554 (nett) 23.879 (mobil) - første halvår
Innherred startet med betalt innhold (+) 22. november 2016. Fra den dagen ble en del artikler forbeholdt abonnenter. Per juli 2018 er cirka annenhver sak som publiseres en pluss-sak. I løpet av en uke er omlag 40 prosent av abonnentene innom én eller flere pluss-saker.
Fjellbråtakollen

Fjellbråtakollen (550 moh.) er en bygdeborg som ligger som et forsvarverk på Somdalskollen (615 moh.), litt nord for Hallingby og sørvest for Samsjøen i Ådal, i Ringerike kommune. E16 løper nordover langs Ådalselva, like vest for kollen, mens Somdalen strekker seg nordøstover for kollen. Borgen er datert til jernalderen, men noen nøyaktig datering eksisterer ikke. Forsvarverket ble registrert av Universitetets Oldsaksamling den 30. juli 1968.
Det er bevart to murer. Begge består av rundkamp og bruddstein. Den ene muren er tydelig og lite utrast, mens den andre er mer utrast og ligger noe lavere i terrenget. Den er imidlertid lenger.
Et gammelt sagn sier at gården Fjellbråten en gang i tiden var høvdingsete, og at kongen red til hovet på Hval i spissen for ryttere på 12 ringskodde hester.
Somdalskollen med bygdeborgen grenser i nord til et nord-sør-gående åsparti som faller stupbratt av mot nord og øst. Nord for dette, cirka en kilometer nord-nordvest for borgmurens nordlige del ligger Kongsgårdskollen. Der sto det før ei vakthytte for skogbrann, men den er nedlagt.
Indias parlament

Indias parlament, eller Sansad (sanskrit for «hus»), er Indias føderale og lovgivende forsamling. Det er delt inn i to kamre, Rajya Sabha (overhuset) og Lok Sabha (underhuset). Det første valget til Sansad fant sted i 1951. Endringer i grunnloven krever 2/3-majoritet i begge kamrene, samt sanksjon av Indias president. Indias regjering er parlamentarisk ansvarlig overfor Lok Sabha.
Qielven

Qielven (kinesisk: 祁水) er en elv som renner ut i den midterste delen av Xiangjiang, og en av mange sideelver til Xiang i den kinesiske provinsen Hunan. Den oppstår i Siminfjellene (四明山) i Qidong. Den flyter hovedsakelig fra nordvest til sørøst gjennom Shaoyang, Qidong og Qiyang, og forenes med Xiang vest for Shuifumiao (水府庙) i Qiyang.  Qielven har en lengde på 114 km, og har et dreneringsareal på 1,685 km2.
FNs klimakonferanse 2007

FNs klimakonferanse 2007 (engelsk: 2007 United Nations Climate Change Conference) var en internasjonal konferanse om klimaendringene som ble arrangert av De forente nasjoner (FN). Konferansen fant sted på Bali International Conference Centre i Nusa Dua på Bali i Indonesia mellom 3. og 15. desember 2007. Representanter fra over 180 land deltok, sammen med observatører fra intergovernmentale og nongovernmentale organisasjoner. Konferansen omfattet møter av ulike politiske sammensetninger, deriblant den 13. konferanse i Klimakonvensjonen (COP 13), 3. møte ifølge Kyoto-protokollen (MOP 3 eller CMP 3), i tillegg til ministermøter og uformelle samtaler.
Faiz Mohammad Katib Hazara

Tidlige år

Faiz Mohammad tilbrakte sin ungdom i Qarabagh hvor han ble undervist i arabisk og i Koranen av lokale mullaer. I 1880 flyttet familien først til Nawur og deretter til Qandahar det samme året grunnet uroligheter. I 1887 forlot han Qandahar for å reise rundt og kom da til Lahore og Peshawar hvor han tilbrakte en del tid med å lære seg engelsk og urdu. Til sist kom han til Jalalabad og klarte i 1888 å komme seg inn i administrasjonen til amiren Abdur Rahman Khan. Under styret til Aman Ullah Khan (1919–1929), gjorde den iranske ministeren i Kabul, Sayyed Mahdi Farrokh, en rekke biografiske skisser over samtidige afghanske ledere. Hans omtale av Faiz Mohammad karakteriserte ham som en hengiven sjiaislamist, godt ansett av Qizilbash-samfunnet i Kabul, og betraktet som en leder av sitt eget folk, hazarafolket.

Historiker

Faiz Mohammad er best kjent for sine bøker om Afghanistans historie. I løpet av Habib Ullahs styrte tok han imot oppdraget å skrive om landets historie som dekket hendelser fra Ahmed Shah Durrani og fram til styret til Habibullah Khan. Det første resultatet var en afghansk historie med tittelen Tohfat ul-Habib («Habibs gave»), men Habibullah Khan erklærte at verket ikke var akseptabelt og beordret forfatteren å begynne på nytt. Den nye utgaven kom på tre bind og fikk tittelen Siraj al-Tawarikh («Historienes lampe»). Også denne utgaven fikk problemer med publiseringen, og siste bind som dekket hendelser fram til forfatterens samtid ble aldri utgitt. Habibullah Khans etterfølger, Amanullah Khan, var innledningsvis på 1920-tallet interessert i at verket kom ut, men da amiren studerte verket ga han beskjed om at han hadde skiftet mening og ga beskjed om at trykkingen av tredje bind skulle stanses og hva som var blitt trykket skulle brennes.
En del andre av Faiz Mohammads tekster har gått tapt, mens andre igjen eksisterer kun i få håndskrevne kopier. På slutten av 1900-tallet fikk den amerikanske forskeren Robert D. McChesney interesse i den afghanske historikeren og hans skrifter, særlig Sirajul Tawarikh. I 1999 fikk McChesney utgitt på engelsk en oversettelse av Tazkeratul Enqilaab's under tittelen Kabul under siege.
Defensie Bewakings- en Beveiligingsorganisatie

Defensie Bewakings- en Beveiligingsorganisatie (DBBO) er en vakt- og sikkerhetsorganisasjon i det nederlandske forsvaret. DBBO ble etablert 1. januar 2011. Denne organisasjonen er såkalt 24-timersdrift (fullkontinuerlig), og faller inn under Commando DienstenCentra.
Før opprettelsen av DBBO hadde forsvarsgrenene selv ansvar for sikkerhet og bevoktning av sine objekter. Samlingen av vakt- og sikkerhetstjenester i en sentral organisasjon gjorde at forsvaret kunne innføre en enhetlig tilnærming. 
DBBO er ansvarlig for gjennomføringen av bevoktning og sikkerhet innen forsvaret. En sekundær oppgave er å gi råd om organisatoriske, strukturelle og elektroniske sikkerhetstiltak for hele forsvarets organisasjon.

Organisasjon

Frem til midten av 2016 lå DBBO under avdelingen for fast eiendom og sikkerhet, hvoretter den ble underlagt avdelingen for anlegg og logistikk i Commando DienstenCentra.
DBBO består av tre sikkerhetsregioner (Syd, Nord og Vest). Hver region har sin egen kommandant. Sikkerhetsregionene er delt inn i åtte sikkerhetsområder; syv i Nederland og en i Karibien. Sikkerhetsområdene er organisert i patruljeområder (laveste nivå).
Den sentrale staben er forlagt i Utrecht, hvor DBBO-sjefen har sitt hovedkvarter. DBBO har drøyt 1800 ansatte, hvorav 80% sivile og 20% militære. 
Vakt- og sikkerhetsoppdragene utføres av lag bestående av tjenestemenn og hundeekvipasjer.
Asbjørnsens Forlag

Asbjørnsens Forlag er et lite forlag i Oslo drevet av forlegger Lars Eirik Asbjørnsen.
Lars Asbjørnsen har jobbet lenge i forlagsbransjen og var med å etablere Fritt forlag, tidligere har han vært engasjert i Pantagruel og Piratforlaget. Forlaget har utgitt håndbøker og vitsesamlinger.
Oskar Böhme

Utdanning og karriere

Böhme ble utdannet ved konservatoriet i Leipzig, hvor han studerte trompetspill med Ferdinand Weinschenk og komposisjon under kapasiteter som Cornelius Gurlitt, Victor von Herzfeld og Salomon Jadassohn. Fra 1894 til 1896 spilte han med operaorkesteret i Budapest, før han i 1897 flyttet til St. Petersburg hvor han blant annet var solotrompeter i Maryinsky Theater Orchestra i perioden 1897-1921 og trompeter i Leningrad Drama Theatre Orchestra i perioden 1930-1934.
Span

Span var et norsk rockeband med opprinnelse i Bærum. Bandet ble startet av Jarle Bernhoft på vokal og gitar, Fridtjof Nilsen på gitar, Fredrik Wallumrød på trommer og Vemund Stavnes på bass. Vemund Stavnes sluttet på slutten av 2003, og ble kort etter erstattet av Kim Nordbæk.
Etter å ha gitt ut EP-ene Baby's Come Back og Found, kom til debutalbumet Mass Distraction høsten 2003, som mottok positiv respons av både kritikere og fans. Span ble nå sett på som et nytt norsk stjerneskudd med internasjonalt perspektiv, og spilte like mye rundt i Europa som hjemme i Norge.
Våren 2005 ga de ut vs. Time, som ikke ble like godt mottatt av kritikerne som debutalbumet, og bandet ble oppløst samme høst.
Nettvingemygg

Utseende

Små til middelsstore, slanke mygg med et karakteristisk utseende. Hodet er stort med meget store fasettøyne som ofte dekker hele oversiden av hodet. Hos mange arter er fasettøynene delt i to deler, en øvre, rødaktig med store fasetter og en undre, svart med små fasetter. I dette trekket ligner de hårmygg,  og en av slektene heter da også Bibiocephala = hårmygg-hode. Hos noen arter er fasettøynene tett dekket av lange hår. De har tre punktøyne (ocelli) i pannen. Antennene er lange og tynne, sylindriske, med 8-15 ledd. Munndelene er svært redusert hos noen slekter, mens andre har forlengede munndeler og drikker trolig nektar fra blomster. Munndelene er gjerne ulike hos de to kjønnene. Vingene er store, men spinkle og skjøre, og har karakteristiske tverr-rynker som gir dem en nettmønstret utseende. Beina er lange og tynne. Larvene er ulike alle andre tovingelarver. De er flate, og kroppen er delt opp i seks avsnitt. Midt under hvert avsnitt sitter en sugeskål, og på sidene et par vorteføtter som ender i noen kraftige børster.

Levevis

Larvene er sterkt spesialiserte for å leve i fossefall, stryk og rasktstrømmende fjellbekker. De bruker sugeskålene på undersiden til å holde seg fast til steiner eller annet bunnmateriale. De trenger glatte flater for å feste seg, og lever av å skrape alger, bakterier og annet organisk materiale fra steinene. Puppen er festet til steiner eller lignende. Når de voksne insektene klekkes, er vingene alt fullt utviklet, og de kan fly så snart de kommer til overflaten. De voksne er nokså kortlivet, lever gjerne 1-2 uker. Hunnene av mange arter er rovdyr, og fanger ulike slags små insekter som finnes ved vannet. Hunnene parrer seg kort tid etter at de er klekket, og legger snart etterpå egg i små klynger limt fast til våte steiner, av og til under vann. Selv om disse myggene stort sett er sjeldne, kan de være en viktig del av økosystemet rundt fjellbekker, og det kan finnes opptil 1000 larver per kavdratmeter. Siden nettvingemyggene bare lever i rene, kjølige, oksygenrike bekker kan de være gode indikatorer på vannkvaliteten.
Hoplia

Utseende

Middelsstore (de nordeuropeiske artene 8–11 millimeter) biller, korte og kraftige, tilsynelatende hårløse biller. Kroppen er gjerne kledt med lyse skjell som gir dem et støvete utseende, noen ganger med en matt metallglans. Pronotum har jevnt rundede sider. Dekkvingene er litt avflatet oppå og dekker hele bakkroppen bortsett fra det siste leddet. Beina er forholdsvis lange.

Levevis

Larvene lever i jorda av røtter, utviklingen kan gjerne ta 2-3 år. De voksne billene besøker gjerne blomster, men aktivitetsperioden er kort.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Palearktis med tallrike arter i Asia. Det er også en god del arter fra andre økosoner som har blitt plassert i denne slekten, men det er uklart om de hører hjemme her.
Jelizovo

Jelizovo (russisk: Елизово) er en by i Kamtsjatka kraj i Russland. Den ligger ved elva Avatsja 32 km nordvest for Petropavlovsk-Kamtsjatskij. Innbyggertall: 41 533 (folketelling 2002), 46 929 (folketelling 1989).
Stedet ble grunnlagt i 1848 som landsbyen Staryj Ostrog (russisk: Ста́рый Остро́г), men navnet ble endret til Zavojko (russisk: Заво́йко) i 1897, etter den russiske admiralen Vasilij Zavojko som ledet forsvaret av Petropavlovsk i 1854. Landsbyen fikk nytt navn igjen i 1923, det nåværende Jelizovo. Stedet fikk status som bymessig bosetning i 1964, og bystatus i 1975.
Petropavlovsk-Kamtsjatskij lufthavn, den største på Kamtsjatka, ligger like ved byen.
Petter Olsen Lindstad

Petter Olsen Lindstad (født 22. august 1993) er en norsk tidligere fotballspiller som er målvakt. Lindstad har tidligere spilt for Sand IL og Ullensaker/Kisa. Han ble også kjent gjennom NRK-serien Nummer 1, hvor han stakk av med seieren og fikk 100 000kr i et utviklings stipendet og to ukers treningsopphold i Liverpool FC.
Lindstad er kjent for sine offensive styrker og har et meget godt venstre bein. Lindstad studerer på Norges Toppidrettsgymnas på Kongsvinger.
Venezuelas sentralbank

Historie

Opprettelsen av Venezuelas sentralbank skjedde som et resultat av politiske, sosiale og økonomiske endringer i Venezuela og verden for øvrig på 1930-tallet. To viktige faktorene var starten av andre verdenskrig og diskusjonene rundt hvilken retning Venezuela skulle velge etter at general Juan Vicente Gómez ble tvunget til å gå av etter 27 års styring. Den nye regjeringen vedtok en ny nasjonal plan som kaltes «Februarprogrammet», og en del av denne planen var å opprette en sentralbank. Den 8. september 1939, under regjeringen til president Eleazar López Contreras ble loven som vedtok etableringen av en sentralbank vedtatt. Banken startet sin virksomhet i oktober 1940, og 1. januar 1941 ble Jesús Herrera Mendoza president i banken. 
Etableringen av sentralbanken foregikk ikke uten komplikasjoner. Etableringen betydde at gull og sedler utstedt av bankene Bank of Venezuela, Banco Mercantil y Agricola, Banco de Maracaibo, Maracaibo Banco Comercial, Banco Venezolano de Crédito og Banco Caracas skulle overdras, men de to sistnevnte nektet å overgi sitt gull, og ble saksøkt av BCV som vant rettstvisten i 1956. Pengesedlene til de to bankene ble brent, og gullet ble overført til sentralbanken. I tillegg var det konservative krefter i landet som så etableringen av en sentralbank som en risiko for høy inflasjon, og en fare for at offentlige utgifter skulle øke ukontrollert. Det ble også påstått at etableringen var grunnlovsstridig, noe som ikke fikk gjennomslag. 
Banken ble imdlertid etablert, og fikk enerett på utstedelse av penger i Venezuela. Sentralbankloven er endret flere ganger gjennom bankens levetid; i 1943, 1960, 1974, 1983, 1984, 1987, 1992 og 2001.

Sentralbanksjef

Sentralbanksjef («Presidente») pr mars 2018 er Ramón Lobo. Han ble utnevnt i oktober 2017, og erstattet da Ricardo Sanguino, som hadde hatt denne stillingen siden januar 2017.  
Sentralbanksjefen utnevnes av landets president, og må godkjennes av nasjonalforsamlingen. Stillingen tildeles for en seksårsperiode.
Gothic Electronic Anthems

Gothic Electronic Anthems er et musikkalbum med Gothminister, utgitt i 2003. Dette er bandets debutalbum.
Nøkken (sang)

«Nøkken» er et norsk dikt og sang.
I Johan Sebastian Welhavens første diktsamling Digte fra 1838, er det et naturromantisk dikt som heter «Nøkken». Der forteller dikteren hvordan han legger øret ned til kildens bredd og hører nøkken spille harpe og synge vemodige kvad når det skumrer. Diktet «Nøkken : Jeg lagde mit Øre til Kildens Bred» fikk seinere en romansemelodi komponert av Halfdan Kjerulf (1815–1868).
I 1842 utgav Kjerulf Sex Sange med Accompagnement af Pianoforte (J. W. Cappelens forlag). Han omarbeidet to av sangene derfra, «Nøkken» og «Min Skat». Kjerulf utgav dem i 1867 som 2 Sange. «Nøkken» har blitt stående som en av Kjerulfs fineste romanser.
Hemictenius

Utseende

Små til middelsstore (6,5–18 millimeter), avlange, matte, brun- eller svartaktige oldenborrer uten påfallende hårkledning på oversiden. "Snuten" (clypeus) er bredere enn lang, trapesformet, litt innbuktet i midten. Antennene er ti-leddete med en fem-leddet vifte.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sentral-Asia (Afghanistan, Kasakhstan, Tadsjikistan, Turkmenistan og Usbekistan).
Aphanicerca lyrata

Utseende

Små, mørke steinfluer. Et karakteristisk kjennetegn er at baklårene er svært kraftige.

Levevis

Artene i familien Notonemouridae kan finnes i en rekke forskjellige ferskvanns-lokaliteter, men foretrekker kaldt og oksygenrikt vann. Noen arter lever på steiner som blir overskylt av fossefall eller stryk, andre lever i elver eller innsjøer. Nymfene eter døde planter og dødt, organisk materiale og gjennomfører utviklingen på ett år. De har sterke bein og kan krype opp loddrette overflater, også mot en kraftig vannstrøm. De voksne fluene kan hoppe ved hjelp av sine kraftige baklår, noen arter flyr også godt. De tar trolig næring til seg.
Pais Arena Jerusalem

Om arenaen

Innendørs har arenaen et areal på 40 000 kvadratmeter og kan huse idrettskonkurranser, konserter, internasjonale konferanser og kulturarrangementer. Arenaen har også et idrettsmedisinsk senter, klubbrom, kontorer og to mindre saler. Hele komplekset er på 47 370 kvadratmeter.
Arenaen er del av en rekke idrettsfasiliteter i Jerusalems sportskvartal, som også omfatter en svømmehall, tennisbaner og en isbane.

Historie

I 2004 offentliggjorde Jerusalems ordfører, Ehud Olmert, at byrådet skulle starte byggingen av en ny basketball-arena innen ett år. Grunnsteinen ble lagt i desember 2005 a year. Prosjektet ble fullført sent i 2014 og kostet over 400 millioner shekel, en kostnad som ble delt mellom lotteriselskapet Mifal HaPayis, israelske idrettsmyndigheter og Jerusalem kommune. Arenaen åpnet offisielt dørene 11. september 2014.
Hamburger SV

Oppstarten

Klubbens røtter går helt tilbake til 29. september 1887, da idrettsforeningene Der Hohenfelder Sportclub og Wandsbek-Marienthaler Sportclub gikk sammen og stiftet Sports Club Germania.
Klubben endret navn til Hamburger Sport-Verein i 1919, da Sports Club Germania slo seg sammen med de to andre by-lagene Hamburger FC og FC Falke.
Fargene rødt og hvit ble valgt som klubbens farger, som et kompromiss mellom de tre klubbene.
HSV kan gjennom SC Germania hevde at de er Tysklands eldste fotballklubb, noe mange andre klubber er uenige i, i og med at klubben egentlig ble stiftet som en turnklubb, og at det ikke ble spilt fotball i klubben før 1891, da et halvt dusin engelskmenn kom til klubben og introduserte sporten for tyskerne.
Klubben ble fort konkurransedyktig og vant sin første tittel allerede i 1923, da de slo Union Oberschöneweide i den nasjonale finalen og ble tysk mester. HSV var den klart dominerende klubben i den lokale serien, Oberliga Nord.

Bundesligaens inntog

I 1963 ble Tysklands første profesjonelle serie, Bundesliga startet og HSV var et av de 16 lagene som ble invitert til å delta den første sesongen. Hamburger SV kan skilte med å være det eneste laget som aldri har rykket ned fra den øverste divisjonen siden starten i 1963, noe de delte med Eintracht Frankfurt og 1. FC Kaiserslautern frem til 1996, samt 1. FC Köln til 1998.
HSV har faktisk aldri rykket ned fra noen divisjon.
Klubbens storhetstid var helt klart på midten av 70-tallet, da de var et dominerende lag i Europa, og stakk av med flere gjeve internasjonale titler. De vant bl.a. den tyske cupen i 1976 og Cupvinnercupen året etter. De tok sitt første seriemesterskap i 1979 og året etter, i 1980, var de kun to poeng bak Bayern München i kampen om seriemesterskapet.
De vant serien igjen både i 1982 og 1983, i tillegg til at de slo Juventus (1-0) i finalen i Serievinnercupen sistnevnte år.
HSV tok sitt hittil siste cupmesterskap i 1987.

Stadion

Klubben spiller sine hjemmekamper på HSH Nordbank Arena (kapasitet~55 000-45 000 sitteplasser/10 000 ståplasser), som ble offisielt åpnet i år 2000 under navnet Volksparkstadion. Arenaen er klassifisert av UEFA som en femstjerners arena, noe som kvalifiserer til å avholde både UEFA-cup- og Mesterligafinaler. Flere gruppespillskamper i tillegg til en av kvartfinalene ble spilt her under VM 2006 i Tyskland.
Sakurajimafjellet

Vulkanutbrudd

En rekke utbrudd er dokumentert siden 708 e.Kr.

Oktober 2000

Røyk steg omtrent 5000 m opp i luften, og mørkla byen Kagoshima i støv. Utbruddet medførte ingen ytterligere skader.

Juni 2006

7. juni steg røyk og aske ca. 1000 m opp i luften over vulkanen. Ingen rapporter om skade kom inn.
Ikjefjorden

Ikjefjorden er en fjordarm på sørsiden av Sognefjorden i Høyanger kommune. Den strekker seg 4,5 kilometer sørover fra innløpet ved Fureneset i vest og Massnesberget i øst.
Ikjefjordbrua krysser fjorden som del av Fv8.
Den kinesiske buddhistiske kanon

Den kinesiske buddhistiske kanon (大藏經; Kantonesisk: Dai Zorng Ging; Mandarin: Dà Zàng Jīng; koreansk: Dae Jang Kyung; japansk: Daizōkyō; vietnamesisk: Đại Tạng Kinh) er en fellesbenevnelse på kanoniske buddhistiske tekster i Kina, Korea og Japan. Dà Zàng Jīng betyr «det store skattkammer av tekster», og omfatter tekster fra både de tidlige buddhistiske skolene og mahāyāna-skolene.
Den første trykte utgave i Szechuan i årene 972–983 e.Kr. bestod av 1 076 tekster i 480 bind. Den ble etterfulgt av mange forskjellige utgaver på forskjellige steder og til forskjellige tider. De to mest brukte utgavene idag er Taishō Shinshū Daizokyō og Dainippon Zokuzōkyō.

Tripitaka Koreana

Tripitaka Koreana fra 1200-tallet er verdens største og eldste intakte kinesiske buddhistiske kanon, og er uten noen kjent skrivefeil i dens 52 382 960 tegn, mer enn 1 514 titler og 6 568 bind. 19 tekster i Tripitaka Koreana er ikke tilstede i Taishō Shinshū Daizokyō, omtalt nedenfor.

Dàmíng sānzáng shèngjiào mùlù

Dàmíng sānzáng shèngjiào mùlù (大明三藏聖教目錄) var grunnlaget for katalogen over 1662 kinesiske buddhistiske tekster, publisert av Bunyiu Nanjio (1849–1927) i 1883. Katalogen ble brukt av sinologer på 1800-tallet og i store deler av 1900-tallet, og refererer til 17 tekster som ikke finnes i versjonene nedenfor.

Dainippon Zokuzōkyō

Dainippon Zokuzōkyō (卍大日本續藏經), «Skattkammeret av buddhistiske tekster, samlet i Japan» (1912–1922), ofte forkortet Zokuzokyō eller 卍, består av 150 bind og inneholder 1684 tekster.
Dainippon Zokuzōkyō kalles ofte et «supplement» til Taishō Shinshū Daizokyō. De to utgavene overlapper hverandre; mange tekster i Dainippon Zokuzōkyō finnes også i Taishō Shinshū Daizokyō.
Dainippon Zokuzōkyō er rik på eksegeser til mahāyāna-sūtraer av kinesiske buddhister og som ikke er bevart andre steder. Den utgjør (sammen med Taishō Shinshū Daizokyō) den primære referanse til østasiatisk buddhisme, både blant buddhister og filologer.

Taishō Shinshū Daizokyō

Taishō Shinshū Daizokyō (大正新修大藏經), «Buddhistisk kanon publisert under (den japanske) Taishō-æraen (1912–1926)», ofte forkortet Taishō (大正), er en tekstsamling i 100 bind som ble samlet av Takakusu Junjirō (高楠順次郎 ,1866–1945) og Watanabe Kaikyoku (渡辺海旭, 1872–1932).
I bind 1–55 (1924) er tekstene fra den eldre kinesiske kanon arrangert mer systematisk, etterfulgt av japanske tekster i bind 56–84 (1929–1932), tekster fra Dunhuang i bind 85 (1932) og bind 86–100 (1932–1935).
Tekstsamlingen baserer seg på kinesiske tekster i eldre japanske manuskripter (fra det 8. århundre og fremover) og Tripitaka Koreana.

Zhōnghuá Dàzángjīng

Zhōnghuá Dàzángjīng (大日本續藏經), «Kinas skattkammer av buddhistiske tekster» i 106 bind, ble utgitt i Beijing i perioden 1984–1996. De 90 første bindene inneholder 1771 tekster. Denne versjonen inneholder 143 tekster som ikke er tilstede i Tripitaka Koreana, Taishō Shinshū Daizokyō eller Dainippon Zokuzōkyō.
American Folklore Society

American Folklore Society er en USA-basert forening av folklorister fra hele verden, med sete ved Ohio State University.
Selskapet ble grunnlagt i 1888 av William Wells Newell, som var midtpunkt i en krets av universitetstilknyttede og museumstilknyttede forskere, folkeminnesamlere og feltarbeidere, innenfor fagområdene kulturantropologi og folkloristikk. Selskapet har i dag cirka 2200 medlemmer. I tillegg til profesjonelle universitets- og museumsfolk, arkivarer og bibliotekarer, er det også en rekke freelanceforskere som driver studier innenfor emneområdet.
Selskapet har årsmøter (annual conventions) i oktober. Selskapet utgir også kvartalsvis tidsskriftet Journal of American Folklore og medlemsbladet AFSNews. I tillegg utgis dessuten en skriftserie som kalles Project MUSE. American Folklore Society er tilsluttet American Council of Learned Societies.
Selskapet har hatt en rekke celebre og berømte medlemmer, som Mark Twain, Franz Boas, Reidar Th. Christiansen, Alan Lomax, Jan Harold Brunvand og Bengt af Klintberg. Selskapets kvinnegruppe innstiftet i 1983 to minnepriser i Elli-Kaija Köngäs-Marandas navn.
Presidenten heter for tiden Diane Goldstein, professor i folkloristikk ved Universitetet i Indiana, Bloomington.