Romkappløpet

Tidlig militær påvirkning

Kineserne brukte raketter som våpen allerede i det 11. århundre. På 1880-tallet la romfartspionéren Konstantin Eduardovitsj Tsiolkovskij den teoretiske basisen for flertrinnsraketter med flytende drivstoff, men det var ikke før i 1926 at amerikaneren Robert Hutchings Goddard designet den første brukbare raketten.
Goddard jobbet i hemmelighet, fordi det vitenskapelige miljøet, publikum og media latterliggjorde arbeidet hans. Det måtte en krig til for å få arbeidet fram i lyset.

Tyske bidrag

På midten av 1920-tallet begynte tyske forskere å eksperimentere med raketter med flytende drivstoff. Rakettene hadde relativt god høyde og rekkevidde, og i 1932 fattet Reichswehr (forløper til Wehrmacht) interesse. De ville bruke dem som artilleri med stor rekkevidde. Wernher von Braun var en av forskerne som var med på å lage våpen til Nazi-Tyskland under andre verdenskrig. Von Braun baserte seg mye på Robert Goddards forskning. Han forbedret rakettene, og i 1942 ble A-4-raketten det første prosjektil som nådde verdensrommet. I 1943 startet produksjonen av etterfølgeren, V2. Dette var en rakett med en radius på 300 km og et 1000 kg stort sprenglegeme. Tyskland skjøt tusenvis av raketter mot de allierte, men flere slavearbeidere døde under produksjonen enn i angrepene.
I krigens sluttfase lette amerikanske, britiske og sovjetiske grupper etter tysk teknologi og personell fra det tyske våpenprogrammets hovedkvarter i Peenemünde. Amerikanerne var de som kom best ut av jakten, de tok mange forskere tilbake til statene under Operasjon Paperclip. Mange av forskerne (inkludert Von Braun) var medlemmer av Nazi-partiet, men dette ble dysset ned av seierherrene.
Etterkrigstidens forskere brukte raketter og Von Brauns ekspertise til å utforske blant annet atmosfæren og kosmisk stråling.

Den kalde krigen, romkappløpets røtter

I andre verdenskrigs kjølvann havnet USA og Sovjetunionen i en kald krig med mye spionasje og propaganda. Romutforskning og satellitteknologi kunne støtte krigen på begge fronter. Rekognoseringssatellitter kunne ta bilder av fienden, og nyvinninger innen romfart kunne brukes til propaganda for å demonstrere vitenskapelige framskritt og militært potensial.
De samme rakettene som kunne treffe en spesifikk plass på månen, kunne også treffe en spesifikk by hos fienden med en atombombe. Mange av framskrittene kunne like godt brukes i militære våpen som interkontinentale ballistiske missiler.
Romkappløpet ble brukt som et demonstrasjonsvindu for å vise økonomisk og teknologisk framgang under egen ideologi.
De to supermaktene jobbet intenst for å lede an i forskningen, uten å vite hvem som ville få gjennombrudd først. De hadde begge lagt grunnlaget for kappløpet, og ventet bare på startskuddet.

Andre viktige satellitter

Den første satellitten som ble sendt i geostasjonær bane, Syscom-2, ble skutt opp den 26. juli 1963. Dette betydde at en parabolantenne ikke lenger trengte å følge satellitten til alle tider, noe som igjen førte til at TV-signaler kunne sendes via satellitt etter at parabolen hadde blitt konfigurert én gang.

Dyr i verdensrommet

Teknisk sett ble bananfluer, skutt opp på V-2-raketter av amerikanerne i 1946, de første dyrene i rommet. Fluene ble brukt i vitenskapelige studier. Det første pattedyret i bane rundt jorden, hunden Laika, fløy i Sputnik 2 i 1957. Datidens teknologi var ikke tilstrekkelig til å redde Laika, hunden døde kort tid etter at den nådde rommet av stress og hypertermi (overoppheting).
I 1960 gikk hundene Belka og Strelka i bane rundt jorden med suksess. Det amerikanske romprogrammet brukte sjimpanser. Minst to sjimpanser ble skutt opp før det ble gjort de første forsøkene med mennesker. Senere har det blitt brukt flere dyr i romrelatert forskning, men motstand i befolkningen gjorde at det ble slutt på dette i siste del av 1990-tallet. I september 1968 ble skilpadder på den sovjetiske ekspedisjonen Zond 5 de første dyrene til å fly rundt månen.

Månen

Selv om begge stormaktene hadde gjort store oppdagelser, var det politiske klimaet så hett at romkappløpet hvertfall ville fortsette til mennesker hadde landet på månen.

Ubemannede romsonder

Etter at Sovjetunionen kom først ut i rommet, rettet amerikanerne fokuset mot å få en romsonde til månen. Dette gjorde de i Pioneer-programmet. Sovjetunionen sendte på sin side Luna 1 4. januar 1959, og slo dermed amerikanerne også på dette målet. Amerikanerne hadde flere programmer i denne perioden, deriblant Surveyor-programmet, som skulle finne egnede landingsplasser for Apollo-programmet.

Andre aspekter ved månelandingen

En forskjell i forhold til tidligere internasjonale «konkurranser», er at romkappløpet ikke har blitt påvirket av ønsket om territorial ekspansjon. Etter landingen sa USA fra seg retten til å eie noen del av månen.
Noen konspirasjonsteorier sier at månelandingen aldri fant sted. Konspirasjonsteoriens utbredelse har til dels med at det ikke har blitt gjort noen senere ekspedisjoner til månen etter Apollo-programmet.

Oppdrag til andre planeter

Sovjetunionen var de første som sendte romsonder til andre planeter, de sendte romsonder til både Mars og Venus i 1960. Mariner 2 fløy forbi i 1962 og sendte rapporter om overraskende høy temperatur og lufttetthet på Venus. Sovjetunionens Venera 7 ble det første fartøyet til å lande på Venus i 1971. Venera 9 ble den første til å sende bilder fra planetens overflate i 1975. Dette var bare to av flere romsonder av Venera-typen som Sovjetunionen sendte.
Mariner 10, som fløy forbi Venus på vei til Merkur i 1974, er så langt den eneste sonden som har flydd forbi Merkur.
Mariner 4, som ble skutt opp i 1965, fløy forbi Mars og tok en rekke uventede bilder av planeten. Det første fartøyet til å lande på planeten ble Mars 3, som ble skutt opp av Sovjet, men den klarte ikke å sende bildene den tok tilbake til jorden. Derfor kom det ikke noen bilder fra Mars overflate før det amerikanske Viking-programmet i 1976.
Senere har Pioneer 10 flydd forbi Jupiter i 1979. Pioneer 11 fløy forbi Saturn i 1979, mens Voyager 2, som ble skutt opp i 1977, ble første romsonde til å fly rundt Uranus og Neptun.

Oppskytninger og sammenkobling

Det første møtet i rommet skjedde 15. desember 1965, da Gemini 6A og Gemini 7 møttes i rommet. De var 30 cm fra hverandre på det nærmeste. Gemini 8 gjennomførte den første vellykkede sammenkoblingen med Agenas i rommet 16. mars 1966.
Den første automatiske sammenkoblingen skjedde 30. oktober 1967 mellom sovjetiske Cosmos-186 og Cosmos-188.
Den første oppskytningen fra sjøen skjedde 16. mars 1967 med amerikanske Scout B. Den første romstasjonen, Saljut 1, kom i drift 7. juni 1971.

Militær konkurranse i rommet

Det pågikk i det skjulte, men begge nasjonene utviklet teknologi som kunne brukes militært i rommet. Allerede før Sputnik hadde vært i rommet, hadde de startet å utvikle rekognoseringssatellitter. Det sovjetiske Zenitfartøyet, som senere også ble benyttet i Vostok-programmet, startet som en spionsatellitt sammen med sitt amerikanske motstykke, Discoverer. Discoverer XIII sine bilder kom ned til jorden én dag før Sovjetunionen fikk sine bilder i august 1960.
Begge landene hadde større militære romprogrammer. USA fikk stort sett bare bygget modeller før programmene ble kansellert. Sovjetunionen fikk ofte sine prosjekter bygd ferdig før de ble skrinlagt.

Romkappløpets «slutt»

Sputnik var den udiskutable starten på romkappløpet, men det er litt mer strid om når det egentlig sluttet. Størstedelen av konkurransen foregikk på 1960-tallet, som resulterte i månelandingen i 1969. Selv om det var 5 oppdrag til månen etter Apollo 11, rettet forskerne øynene sine mot andre områder. Skylab (romstasjon) skulle samle data i rommet, og romfergen skulle kunne brukes flere ganger. Amerikanerne hevdet etter å ha nådd månen at de hadde vunnet «kappløpet». De sovjetiske forskerne fortsatte sitt arbeid uten å bry seg nevneverdig om landingen.
Begge landene hadde utviklet bemannede militære romprogrammer. Amerikanske X-20 Dyna-Soar var et romfly som skulle brukes til å uskadeliggjøre fiendtlige satellitter. Manned Orbiting Laboratory skulle brukes som en bemannet rekognoseringssatellitt. Begge programmene ble kansellerte før de ble ferdigstilte. Almaz var Sovjetunionens plan for en bemannet militær romstasjon. Programmet ble senere slått sammen med Saljut-programmet.
Romkappløpet ble roligere etter månelandingen. Noen karakteriserer dette som slutten på kappløpet, men de fleste historikere anser slutten å være sammenkoplingen mellom amerikanske Apollo og sovjetiske Sojuz 19. Begge landene fortsatte forskningen i rommet etter dette, men på forskjellige områder.
Selv om landene samarbeidet på dette stadiet, var lederskapet i Sovjetunionen skeptisk til at det amerikanske luftforsvaret var innblandet i byggingen av romfergen, og som motsvar startet de Buran og Energija.

Organisasjon, finansiering og økonomiske ringvirkninger

De store utgiftene og byråkratiet til å utforske verdensrommet førte til dannelsen av nasjonale romfartsbyråer. Begge landene utviklet programmer for å nå dette målet. 29. juli 1958 signerte president Dwight Eisenhower National Aeronautics and Space Act, en lov som dannet National Aeronautics and Space Administration (NASA). Da de kom i gang 1. oktober 1958, besto de av ca. 8000 ansatte i fire forskjellige laboratorier. Laboratoriene stammet fra NACA, som jobbet med forskning på fly og aerodynamikk. 
NACA hadde et budsjett på 5 millioner dollar, men under NASA økte budsjettet raskt til 5 milliarder dollar. Månelandingen til Apollo 11 hadde en estimert kostnad på mellom 20-25 milliarder dollar.
Mangel på pålitelig statistikk fra Sovjetunionen gjør det vanskelig å sammenlikne utgiftene Sovjetunionen og USA hadde til romprogrammene, men i 1989 gikk sjefen for det sovjetiske forsvaret ut og sa at de brukte ca. 6,9 milliarder rubler (ca. 4 milliarder amerikanske dollar) det året. Andre sovjetiske kilder hevder at budsjettet lå på rundt dette hele perioden, lavere estimater regner med at det ble brukt rundt 1,5 mrd rubler i året på programmet. Det er stor usikkerhet rundt disse tallene, og det må også tas med i beregningen at Sovjetunionen ønsket å virke sterk og samtidig lure vestlige forskere.
Interne problemer og mangel på fast organisasjon var et problem i den russiske romforskningen (Det russiske romfartsbyrået ble først dannet på 1990-tallet). I 1964 jobbet sovjetiske forskere med 30 forskjellige modeller. I 1974 ble det sovjetiske romprogrammet omorganisert, noe som resulterte i prosjektet Energia med Buran, som skulle være et motsvar til den amerikanske romfergen.
Sovjetunionens romprogram hadde mindre penger en NASA. Sovjetunionens ineffektivitet og mangel på penger gjorde at de mistet ledelsen de hadde i starten. Noen mener at de høye utgiftene til romkappløpet og våpenkappløpet førte til den økonomiske krisen som til slutt endte i Sovjetunionens fall.

Døde

Da Apollo forlot månen i 1971, la de igjen et minnesmerke over de som hadde omkommet fra begge land i prosessen for å nå månen. I USA var de første til å omkomme i direkte sammenheng med romfarten kommandør Virgil «Gus» Grissom, kaptein Edward White, og pilot Roger Chaffee. Disse døde i brann under bakketester på Apollo 1 27. januar 1967. Mannskapet på Sovjetunionens Sojuz 1 og Sojuz 11 døde på tilbakeferden fra rommet.
Andre astronauter døde under treningsoppdrag, fire amerikanere døde i kollisjoner med T-38 treningsfly. Sovjetiske Jurij Gagarin, den første mannen i rommet, døde under liknende omstendigheter i et MiG-15-jagerfly i 1968.

Teknologiske nyvinninger og utdanning

Teknologien utviklet seg mye i denne perioden, og da spesielt innenfor fagområder som luftfart, elektronikk og kommunikasjon. Romprogrammenes ringvirkninger gikk langt utover raketter, og omfattet blant annet økonomi og biologi.
Amerikansk frykt for at de lå bak Sovjetunionen i kappløpet førte til en økt satsing på realfag i hele utdanningssystemet, samt endrede utdanningsmetoder.
Teknologi fra romforskningen brukes i dag i alt fra kjøkkenet til sport. Frysetørret mat og duggfrie briller er resultater av romforskning.
I dag er det over 1000 kunstige satellitter i rommet som er avhengige av det som ble lært under romkappløpet. Mye av dagens elektronikk har også fått hjelp av romkappløpet.
Sovjetunionen var suverent best på raketter ved den kalde krigens slutt. USA var på sin side best på blant annet fjernstyring og elektronikk.

Framtidige romkappløp?

Utforskingen av rommet går ikke like raskt nå som under romkappløpet, men USAs første gjenbrukbare romferge (Columbia) ble skutt opp på 20. års jubileumet for Gagarins romferd 12. april 1981. 15. november 1988 ble Sovjetunionens romferge Buran skutt opp. Senere har USA, Sovjetunionen/Russland og andre land skutt opp flere romsonder, satellitter og store romteleskoper.
Mulighetene for et nytt romkappløp kom på slutten av 1990-tallet, da Den europeiske romfartsorganisasjonen kom på markedet for ubemannede oppskytninger med Ariane 4. ESA har store ambisjoner, og har gjennom Aurora-programmet planer for å sende mennesker til Mars innen 2030. USA har liknende planer. USAs president George W. Bush uttalte i 2004 at landet planlegger å bygge en ny romferge (CEW) for en tur til månen og deretter til Mars. I 2005 lå ESA i samarbeid med Russland om å bygge romfergen Kliper, med en planlagt ferdigstillelse i 2011. Dette er før den amerikanske romfergen, som fortsatt er på tegnebordet.
Andre land er også interessert i romforskning. Selv om de ikke er i samme økonomiske klasse som ESA og NASA, har de kinesiske bemannede turene med Shenzhou 5 og Shenzhou 6 samt planene om en romstasjon, vist at andre land også har ambisjoner i rommet.
En ganske annen type romkappløp er den mellom kommersielle romfirmaer som jobber med romturisme. Den første betalende «turisten» til rommet ble Dennis Tito, som besøkte Den internasjonale romstasjonen ombord den russiske Sojuz TM-32. Ansari X Prize var en pris som skulle motivere kommersielle usubsidiserte selskaper og organisasjoner til å bygge en gjenbrukbar romferge. I 2004 lanserte investoren og eventyreren Richard Branson Virgin Galactic. Dette selskapet vil bruke teknologi fra vinneren av Ansari X Prize, SpaceShipOne, og vil etter planen starte kommersiell drift i 2008.