google/wiki40b huggingface dataset:
Fastelavn

Historikk

Fasten blir innledet med askeonsdag som er onsdagen 40 dager (søndager ikke medregnet) (6½ uke) før påskedag. Senere ble søndagen til fleskesøndag eller fastelavnssøndag, mandagen blåmandag eller også fleskemandag og tirsdagen hvitetirsdag eller fetetirsdag og tuventirsdag er inkludert i fastelavn. Enda senere ble fastelavn til én hel uke. Fastelavn er altså alt annet enn fastetiden, men er tidsmessig knyttet til den. Den minner folk antitetisk om den kommende fastetid.

Hedenske skikker

Til fastelavn knytter det seg mange, til dels eldgamle, skikker som fra først av hørte til en hedensk vårfest. Skikkene henspiller derfor på overgangen fra vinter til vår. Best bevart er fastelavnsriset, som ble brukt som en fruktbarhetsvekker. Det var dermed jorden foran plogen, trær, dyr og familiens kvinner som fikk seg en runde med riset.
Andre skikker var utkledningsleker, våpenkamper, brenning av rituelle bål og å spenne nakne jomfruer foran plogen.

Fastelavn i dag

Fastelavn er avslutningshelgen for karnevalet i flere land. Begrepet brukes bare i Nord-Europa, i Danmark, Norge, Island, Grønland, Estland, Latvia og Færøyene. Norge har hatt karnevalsmarkeringer hele 1800-tallet, Christianiaborgere deltok aktivt i ball i Biedermeyer-perioden (1819 – 1848), og maskerader og kunstnerkarneval florerte i Christiania etter 1850 frem mot første verdenskrig. Kunstnerforeningen arrangerte karneval fra 1863, og flere komposisjoner er skrevet med musikk for anledningen. Siden 1980-tallet har det vært karneval og ball i Oslo hvert år, der høydepunktet er Operaballet. Noen av de mest berømte karnevalene i utlandet finnes i Rio de Janeiro, Venezia, Tenerife og Luzern, mens Operaballet i Wien ble listet på UNESCOS verdensarvliste i 2010.
I Norge er det vanlig å plukke inn bjerkegreiner og lage fastelavnsris. Fastelavnsris er blitt solgt av Norske kvinners sanitetsforening etter krigen, med fargede fjær i primærfarger blant grenene. Fargede ris i oppsatser selges fra januar/februar og står fremme frem til fastelavn. Opprinnelig kunne fastelavnsriset brukes til å  rise foreldre før de stod opp om morgenen, som et fruktbarhetssymbol. Risene skulle brukes for å vekke til live fruktbarheten til kvinner, dyr og trær.
Baking av fastelavnsboller eller berlinerboller er utbredt i bakeriene helgen før fasten og mange norske hjem baker boller med krem og noen ganger syltetøy eller vaniljekrem i midten denne helgen.
I Norge kler mange barnehavebarn seg ut med kostymer og ansiktsmaling i barnehaven en av dagene før fasten innledes. 
I Danmark går barn med raslen, det vil si utkledte barn som går rundt i nabolaget; de synger Fastelavn er mit navn og tigger penger, fastelavnsboller eller godteri.
Ole Enger (1948)

Recs utvikling under ledelse av Ole Enger

I den tidsperioden der Ole Enger ledet Renewable Energy Corporation har verdien på aksjen gått fra 195 kroner til 66 øre delvis forårsaket av sterk internasjonal konkurranse, reduserte subsidier og dyr produksjon i Norge.
NM i friidrett 1956

Norgesmesterskapet i friidrett 1956 bestod av flere arrangementer som i 1956 kåret norgesmestere i friidrettsøvelsene.
Hovedmesterskapet ble arrangert på Stavanger stadion i Stavanger i perioden 17. til 19. august. 
Arrangør var Rogaland Friidrettskrets.
Kongepokalvinnere ble Sverre Strandli og Reidun Buer. 
Se også NM i mangekamp 1956.
Langkjøring

Langkjøring er en aerob treningsmetode i forbindelse med utvikling av fysisk utholdenhet. Det er vanlig å skille mellom vanlig langkjøring og hurtig langkjøring, en metode med kortere arbeidstid og høyere tempo. Treningsmetoden langkjøring kommer under «kontinuerlig arbeid», i motsetning til «intervall-arbeid».

Om metoden langkjøring

Langkjøring er som navnet tilsier en treningsmetode som krever en viss varighet, det kan være fra ca. 30 minutter til flere timer. Intensiteten på trening av langkjøring skal være forholdsvis lett, og pratetempo er anbefalt, det vil si et tempo hvor man fortsatt kan holde en samtale. Et slikt tempo tilsier en arbeidspuls på 55 % til 85 % av utøverens maksimale hjertefrekvens. Langkjøring kan utføres på sykkel, langrenn og som svømming, men forbindes oftest med løping. Underlaget bør være forholdsvis flatt og jevnt, og dersom terrenget blir for kupert bør gjerne farten reduseres i motbakker, siden det er gunstig å holde hjertefrekvensen forholdsvis stabil gjennom økten.

Om metoden hurtig langkjøring

Hurtig langkjøring gjennomføres med markert høyere intensitet enn vanlig langkjøring, her vil arbeidsvarigheten kunne være fra 10 minutter til i overkant av en time. Intensiteten skal være høy, med en arbeidspuls på 85 % til 95 % av utøverens maksimale hjertefrekvens. Hurtig langkjøring kan utføres på sykkel, langrenn og som svømming, men forbindes oftest med løping. Underlaget bør være forholdsvis flatt og jevnt, og kupert terreng er lite egnet for hurtig langkjøring.

Treningens mål

Målet med langkjøring er å øke kroppens aerobe kapasitet, det vil si evnen til å være i aktivitet over lengre tid med relativ høy intensitet. Denne typen trening vil over tid øke kroppens maksimale oksygenopptak, heve den anaerobe terskel, øke hjertets slagvolum, styrke hjertets slagkraft, redusere hvilepuls og effektivisere lungeventilasjon. Antall kapillarårer rundt muskelfibrene vil øke, kroppens muskelfibrer blir mer utholdende og mitokondriene øker i antall og størrelse. Kroppens evne til å forbrenne fett og karbohydrater blir også bedre. I tillegg blir personens motivasjon til ytterligere trening bedre, og viljen til å presse seg blir sterkere. Utføres bevegelsene riktig i treningen vil også bevegelsesteknikken blir bedre og mer effektiv.
Den rolige formen for langkjøring er godt egnet til fettforbrenning, da lav intensitet over lengre tid vil stimulere kroppen til forbrenning av fett. Er målet for treningen fettforbrenning kan det være gunstig å gå, eller jogge i de tyngre delene av treningsøkten, for å holde intensiteten nede og dermed kunne holde på lenger. Varighet ved denne typen trening bør være minst 40 minutter og kan vare opptil flere timer.

Kilder

Asbjørn Gjerset et.all. «Treningslære», 2006, Gyldendal Norsk Forlag AS
Edvardiansk tid

Edvardiansk tid, eller på engelsk Edwardian era, er en periode i Storbritannias historie som dekker Edvard VIIs regjeringstid fra 1901 til 1910.
Dronning Victorias død i januar 1901 markerte begynnelsen på et nytt århundre og slutten på viktoriansk tid. Mens Victoria hadde unngått samfunnet, var Edvard en leder av sosietetseliten som, preget av sine reiser, satte en stil påvirket av kunst og mote fra kontinentets Europa. Perioden bærer også preg av store forandringer innen politikken, fordi deler av samfunnet som tidligere hadde blitt ekskludert fra makta, slik som arbeidere og kvinner, nå fikk en viktigere rolle.
Perioden blir ofte utvidet etter Edwards død i 1910 til også å omfatte årene frem til RMS «Titanic» sank i 1912 og begynnelsen på første verdenskrig i 1914, og noen ganger også til første verdenskrigs slutt i 1918.

Klasser og samfunnet

I den edvardianske tiden var det britiske klassesystemet veldig strengt. Økonomiske og sosiale forandringer lagde dog et miljø hvor dette kom i forandring. Det var økt interesse for sosialisme, fokus på de fattiges og kvinners tilstand, inkludert kvinnelig stemmerett, og større økonomiske muligheter på grunn av industrialiseringen. Disse forandringene gikk raskere etter første verdenskrig.
Overklassen omfavnet sportsaktiviteter, som førte til hurtig utvikling innen mote, med mer fleksible klesplagg.
Regierungsbezirk Magdeburg

Regierungsbezirk Magdeburg var en av tre Regierungsbezirke i den tidligere Provinsen Sachsen i kongeriket Preussen og senere i Fristaten Preussen. Forvaltningsenheten befant seg i den nordlige delen av provinsen.
Regierungsbezirk Magdeburg ble opprettet i Provinsen Sachsen i 1815, sammen med regierungsbezirk Erfurt og regierungsbezirk Merseburg. I 1947 ble den innlemmet i Den tyske demokratiske republikk (DDR), og under forvaltningsreformen i DDR i 1952 ble den i hovedsak erstattet av Bezirk Magdeburg. Etter Tysklands gjenforening i 1990 ble Regierungsbezirk Magdeburg gjenopprettet i delstaten Sachsen-Anhalt, hvor den eksisterte frem til 1. januar 2004. Da ble det tidligere regjeringspresidiet erstattet av et Landsforvaltningsamt med hovedsete i byen Halle ved elven Saale.
Europeisk Russland

Europeisk Russland (også kjent som Vest-Russland og Sentral-Russland) er den vestlige delen av Russland som ligger i Europa. Det er omtrent 3 960 000 kvadratkilometer stort, og dekker 40 % av Europas areal. I ren geografisk forstand (men ikke geopolitisk eller historisk) dekker det dermed nesten hele Øst-Europa. Topografisk er nesten hele området en del av den østeuropeiske slette. Østgrensen går ved Uralfjellene og grensen til Kasakhstan (en del av sistnevnte er også inne i Europa ettersom grensen går ved Uralelva, men er naturlig nok ikke Russland).
Rundt 78 % av den russiske befolkningen (om lag 110 000 000 av i alt 141 000 000 mennesker) bor i Europeisk Russland, på tross av at det ikke dekker mer enn 25 % av Russlands areal. De gjenværende 75 % av landets areal (der mindre enn 25 % av befolkningen bor) kalles Sibir.
Estetiske fag

Estetiske fag brukes ofte om kreative fag som billedkunst og forskjellige formgivningsfag, men kan også omfatte for eksempel dans, teater, kunsthistorie, musikk, skjønnlitteratur og liknende.
Konsistorium

Kreering av kardinaler

Ettersom kreering av nye kardinaler skal skje i kollegiets nærvær, skjer dette ved konsistorier. Navnene på de nye kardinalene blir normalt publisert på forhånd, og den enkelte får da status som kardinalelekt. Først ved konsistoriet blir de kardinaler, og dersom en pave dør mellom annonseringen av navnene og konsistoriet er ikke utnevnelsen bindende.
Den nye kardinalen skal helst være til stede ved konsistoriet, men dersom dette ikke er praktisk mulig er det ikke nødvendig for innsettelsens gyldighet. De som er til stede får overrakt ring, rød kalott og biretta (firkantet hatt). Tidligere fikk de også en bredbremmet, rød hatt med dusker, den såkalte galerum rubru, men denne ble avskaffet som formelt tegn på kardinalsverdigheten av Paul VI i 1967. De som ønsker en slik hatt må nå selv gå til anskaffelse av den.
Ved konsistoriet blir de nye kardinalenes titularkirker og deres rang innen kardinalskollegiet annonsert. De tar så disse kirkene i besittelse, noe som er en rent seremoniell handling, på et senere tidspunkt.

Annen betydning

Ordet ble tidligere brukt også av enkelte lutherske kirker om et domkapittel.
Audiometri

Audiometrisk måling , hørselsmåling, er en psykoakustisk test, der man via samarbeid mellom testpersonen og testleder finner frem til personens høreterskler i frekvensspekteret 125-8000 Hz.
Instrumentet som brukes kalles et audiometer. Dette genererer sinustoner (rene toner). Ved helsestasjoner og hos audiopedagogen blir lyden tilført med høreklokker med bøyle over hodet, men hos en spesialist (for eksempel øre-nese-hals lege eller audiograf) kan presentasjonene alternativt gis fra en spesiell vibrator mot mastoidbenet (benknoken bak øret). Ved å sammenligne resultatene fra de to ulike teknikkene får man en pekepinn på om et eventuelt hørselstap er mekanisk (trommehinne og mellomøreben) eller nevrogent (cochlea/sneglehuset).

Prosedyre

Prosedyren er at man tester ett øre av gangen, først høyre side.
Først presenterer man frekvensen 1000 Hz med gradvis lavere lydstyrke (Hver presentasjon 1-2 sekunder). Testpersonen må avgi korrekt respons, ved å trykke på en knapp eller løfte en hånd, på 3 påfølgende presentasjoner på en spesifikk lydstyrke for å få godkjent resultatet.
Deretter testes 1500 Hz, 2000 Hz, 3000 Hz, 4000 Hz, 6000 Hz, 8000 Hz.
Nå skifter man over til venstre øre og tester alle nivå med synkende frekvenser til 250 Hz (eller 125 Hz).
Til slutt skifter man tilbake til høyre øret og tester frekvensene oppover; 250 Hz, 500 Hz, 750 Hz, 1000 Hz (evt. 125-1000 Hz).

Konsekvenser

Frekvensområdet 250-3500 Hz er viktig for språkoppfattelse.
Persepsjon av [f] og [s] krever god hørsel godt over 3000 Hz. For velare konsonanter ([k] og [g]) er 2. formant kritisk for gjenkjenning, og denne har sin topp rundt 2600 Hz.
Nedsatt hørsel på frekvenser over 2500 Hz er ikke uvanlig hos eldre personer, og dette medfører problemer med språkpersepsjon. Et høretap for et smalt frekvensområde mellom 4000 og 6000 Hz er vanlig ved skuddstøy og kalles en "dipp".
Ikke sjelden assosieres hørselstap med tilstedeværelse av tinnitusubehag, særlig i tilfeller der man ser et tydelig drop i audiogrammet.
Robert Jan van Pelt

Tidlig liv og karriere

På Leiden Universitet, fikk van Pelt en lavere grad i kunsthistorie og klassisk arkeologi, han ble magister i arkitekturhistorie, og Doktorgrad i idehistorie. Mens forfølge sine studier, jobbet han som en arkitektonisk historiker, involvert med restaurering av Noordeinde-Slottet i Haag.

Undervisning

Han ble ansatt ved Waterloo universitet  i 1987 og har undervist i kulturhistorie om temaer fra Middelalderen, Renessansen og Opplysningstiden perioder, det 19. århundre, og tar også opp emner som byhistorie og filmhistorie.
Han er for tiden professor i kulturhistorie ved universitetets fakultet for arkitektur.

Holocaust-forskning

Van Pelts Holocauststudier begynte mens han studerte i Templet åt Salomo under Renessansen lærd Frances Yates som en del av sin doktorgrad. Han har forklart at han ble overrasket da han først gikk inn Auschwitz arkitektoniske arkiv, kommenterer at stedet tillater en å forestille seg hvordan stedet så ut under krigen, og har en "taktil virkeligheten" som til hvordan leiren ble bygget, og som her, han fant sin oppgave. Hans utøvelse av Auschwitz som et punkt for arkitektoniske studie oppsto da han nominert til en av de crematoria og gass-kammer komplekser i Auschwitz II-Birkenau for å bli inkludert i University of Virginia arkitektur klasser canon, et vedtak som sier han var kontroversielt blant akademikere der.
Van Pelt har også dukket opp i Errol Morris's Mr. Death: The Rise and Fall of Fred A. Leuchter, Jr, en dokumentar film om Fred Leuchter , der han kommenterer og criticises Leuchter er metoder og funn som utgjorde Leuchter rapport for forsvaret av Ernst, Signaliserer. I filmen fremholder van Pelt at nazistene selv var de første Holocaust-fornektere, fordi de bruker obskure forskjønnende omskrivninger og terminologi når deres morderiske utstyr omtales. De forsøkte selv å fornekte sine egne handlinger.
I det vellykkede forsvaret av Deborah Lipstadt, var van Pelt en av de fire internasjonalt anerkjente Holocaust historikere som fungerte som sakkyndige vitner.

Skriftlig

Van Pelt har  selv skrevet fem bøker og to sammen med Dr. Debórah Dwork. Han har også bidratt med kapitler til tjue bøker, og har publisert mer enn tretti artikler. I tillegg har han fungert som rådgiver for filmer og har også bidratt i både det fysiske og dramatical rekonstruksjoner i Laurence Rees' tv-dokumentarfilm Auschwitz: Nazistene og den Endelige Løsningen". Han skrev innledningen til den første engelske utgaven av David Koker's dagbok.

Priser

Van Pelts priser inkluderer heder som University of Waterloos fremragende professor i 2005, Nasjonale Jødiske Book Award (1996) for Auschwitz: 1270 til Stede, og Spiro Kostof Award (1997) fra Samfunnet av Arkitekturhistorikere.
Den japanske antarktisekspedisjonen 1910–12

Den japanske antarktisekspedisjonen 1910–12 var den første oppdagelsesreisen til det antarktiske kontinent gjennomført av en japansk ekspedisjon. Et mannskap på 27 under ledelse av løytnant Nobu Shirase forlot Tokyo i desember 1910 med fartøyet «Kainan Maru». De ankom isen 26. februar 1911 og seilte videre inn i Rosshavet. Det var sent i den antarktiske sommersesongen, og ekspedisjonsskipet kom ikke lenger inn enn til Coulman Island. De returnerte derfor til Sydney for å overvintre.
I løpet av den neste sesongen ble det gjort et nytt forsøk på ilandstigning, og hovedformålet var å utforske King Edward VII Land. Ved Rossbarrieren møtte de Roald Amundsens skip «Fram», som lå og ventet i Hvalbukta på Amundsens sydpolekspedisjon. En patrulje på fem mann fra «Kainan Maru», inkludert to hundeførere, ble satt i land på isbarrieren og kom seg 250 kilometer sørover til 80°05' S før uvær hindret videre marsj. Den 28. januar plantet Shirase det japanske flagget og erklærte området som lå innenfor synsvidde for japansk. Han navnga det Yamato Yukihara (Yamato snøvidde). I mellomtiden hadde en annen gruppe blitt ilandsatt på kysten av King Edward VII Land for å undersøke de lavereliggende delene av Alexandra Range.
«Kainan Maru» returnerte til Japan og ankom Yokohama 20. juni 1912.
I 1931 og 1939 avslo den japanske regjeringen ansøkninger fra Shirase om å godkjenne Yamato Yukihara som en gave til den japanske stat.
Emil Rummelhoff

Virke

Et av hans mest kjente verk er dekorasjonene i festsalen i Arendal gamle rådhus, som han utførte i 1891 i forbindelse med at kong Oscar 2. besøkte byen. 
I 1929 stod han for deler av dekorasjonene i Stokken kirke, bl.a. galleribrystningen og hele kirkeinteriøret.
Han malte også flere skutemalerier. Flere av disse befinner seg på Aust-Agder museum og arkiv. avd. KUBEN og i Smith-Sørensens sjøfartsmuseum.

Sanger

Rummelhoff var også en ivrig musiker og skrev flere sanger. De meste kjente er "Sang til Arendal" og "Merdøvisa".
The Disappointments Room

Handling

En mor og hennes sønn utløser ufattelige grusomheter fra loftet i deres landlige drømmehus.
Santa Rita (Pampanga)

Santa Rita (Bayan ng Santa Rita) er en kommune i Filippinene. Kommunen ligger på øya Luzon, og tilhører provinsen Pampanga. Folkemengden var på till 40 979 innbyggere i 2015.
Sta Rita er kjent for delikatessen turones de casoy. Den er for det meste en jordbrukskommune.
Jefferson Avenue

Jefferson Avenue er en 102,53 km lang vei langs den østlige delen av Detroits storbyområde i den sørøstlige delen av den amerikanske delstaten Michigan. Veien har vakker utsikt langs Eriesjøen, Detroitelven og St. Clairsjøen. Det er også en rekke rekreasjonsfasiliteter i det samme området. Den vestlige delen av Jefferson Avenue er hovedsakelig kommersiell mens den østlige Jefferson Avenue inneholder et historisk bostadområde.

Historie

Jefferson Avenue er en av fem betydelige veier (sammen med Woodward, Michigan, Grand River, og Gratiot) som ble planlagt av dommer Augustus B. Woodward i 1805 som strakte seg fra sentrum av Detroit i ulike retninger. Den var først kartlagt i 1807 og da kalt for Main Street, men ble senere omdøpt til Jefferson Avenue etter president Thomas Jefferson som var en venn av Woodward. Det var planlagt at Jefferson Avenue skulle strekke seg lenger øst for sentrum, parallelt med Detroitelven, men senere tillegg til veien gjorde at den strakte seg vest for sentrum hvor den fortsetter å gå seg langs vannkanten nedover langs elven.

Geografi

Veien starter i Detroit og går blant annet igjennom området Grosse Pointe, forstadsbyen St. Clair Shores og Harrison Township. Den fungerer som ryggraden til de rike nabolagene i Grosse Pointeområdet som grenser til de østre delene til Detroit. Jefferson Avenue er også en korridor til broene til Grosse Ile.
Veien starter i sør på grensen mellom Wayne County og Monroe County i Brownstown Township og ender i nord like ved grensen mellom Chesterfield Township og New Baltimore.
Selv om veien er kontinuerlig med Jefferson Avenue i nord og sør, forandrer navnet seg i Wyandotte til Biddle Avenue i sør. På samme måte forandrer navnet seg til Lake Shore Drive i Grosse Pointe Farms og Grosse Pointe Shores i nord.
Anna av Mecklenburg-Schwerin

Bakgrunn

Hun var datter av hertug Albrecht VII (1488–1547) og Anna av Brandenburg (1507–1567), og derigjennom barnebarn av prinsesse Elisabeth av Danmark. Hun hadde ni søsken, av hvilke Johann Albrecht I (1525–1576), Ulrich III (1527–1603), Georg (1528–1552), Christoph (1537–1592) og Karl I (1540–1610) nådde voksen alder.

Hertuginne av Kurland

Etter farens død i 1547, oppholdt hun seg hos broren Johann Albrecht i Schwerin. I mars 1566 giftet hun seg med hertug Gotthard Kettler av Kurland. Paret slo seg deretter ned i Riga.
Anna fødte syv barn, hvorav fire nådde voksen alder. Det var sønnene Friedrich (1569–1642) og Wilhelm (1574–1640), som senere trådte i farens fotspor, samt døtrene Anna, som ble gift med den litauiske fyrsten Albrecht Radziwiłł i 1586 og Elisabeth som ble gift med Adam Wenceslaus, hertug av Tetschen i 1595.

Interesse for kunst

Anna ble ansett som begavet og dannet. Hun viste interesse for og dyrket samtidig kunst, som hun kjente det hjemmefra, og Kurland utviklet seg sent på 1500-tallet til et kunstsentrum i Baltikum. I 1578 flyttet hoffet til Mitau og denne byen ble offisiell residens for den kurlandske hertugen.
Anna døde den 4. juli 1602 i Mitau og ble begravet i byens slottskapell.
Ambient

Ambient er en musikksjanger som fokuserer på lydenes klangfarge, arrangert eller fremført spesielt for å fremkalle en «atmosfærisk», «visuell» eller rolig og ikke påtrengende kvalitet.
Sjangeren har utviklet seg fra impresjonistisk musikk fra begynnelsen av 1900-tallet (komponister som John Cage og Morton Feldman), minimalistisk musikk fra 1960- og 1970-tallet og rockemusikere som Brian Eno, som skapte begrepet «ambient music» og gjerne regnes som musikksjangerens opphavsmann gjennom plater som Ambient 1: Music for Airports og Apollo: Atmospheres and Soundtracks.
Fufluns

Fufluns (eller Puphluns) var i etruskisk mytologi en gud for plantelivet, alt som vokste, lykke og helse, og således en gud for fruktbarhet og vin, tilsvarende den greske Dionysos (også kjent som Bacchus i romersk mytologi). Han var sønn var Semla og Tinia. Som mange etruskiske guder ble Fufluns overtatt av romerne, men ble raskt erstattet av andre italiske fruktbarhetsguder.
Det synes som Fufluns var fra opprinnelsen av en etruskisk gud, navnet synes å ha vært utviklet fra etruskiske rotordet *pople eller *puple («bud», «spire»), og ordet har gått videre i det latinske populus, italiensk popolaccio, engelsk populace, hvilket på norsk betyr allmue. Den etruskiske meningen synes dog ha vært mer innsnevret, i meningen at folk kom sammen i en militær samling. Et av hans kultsteder er i Populonia (latin Populonium, etruskisk Pupluna eller Fufluna), som var oppkalt etter ham og mynter som er funnet i byen har stedsnavn som pupluna, pufluna eller fufluna, i betydningen «byen til Fufluns».
I henhold til påskrifter og portretter ble Fufluns i stor grad benyttet lik historier fra gresk mytologi, og fra 400-tallet f.Kr. av identifisert med Dionysos / Bacchus. Følgelig er den tradisjonelle betegnelse for ham Fufluns Pacha, sistnevnte en forvansking for Bacchus.
Fra beskrivelser på keramikk var Fufluns er sønn av Tinia (tilsvarende Zevs) og Semla (tilsvarende Semele). Hans ledsager eller hustru var Areatha (tilsvarende Ariadne). I gresk mytologi var Semele knyttet til noe utenlandsk, noe som gjorde Dionysos til en fremmed gud i den greske gudeverden. Etter hva vi vite hadde Fufluns intet betydelig avvik fra den greske myte. I kunsten ble han avbildet som en naken ung mann, ofte i sammenheng med sin mor Semla (Semele). Hans kult kan muligens knyttes til Bacchus-skandalen i år 186 f.Kr. som ble undertrykket av den romerske stat. Den romerske forfatteren Titus Livius gir hentydninger på at «smitten» hadde etruskiske røtter og at kvinner utgjorde den største gruppen innenfor kulten. Om det samme var tilfelle for Fufluns er uvisst, men mulig. Kulten til Fufluns gikk uansett raskt opp i den tilsvarende for Bacchus.