Gotisk skrift

Navnet

Gotisk skrift har fått navn etter gotikken, det vil si stilidealer og former innen gotisk kirkekunst og arkitektur fra 1150 til 1550. Adjektivet «gotisk» ble imidlertid gitt av italienerne under renessansen som med det mente at gotisk skrift var middelaldersk og «barbarisk». 
Gotisk skrift, både skrevne og trykte varianter, har forskjellige betegnelser på ulike språk, men kan omtales med fellesbetegnelsen gebrochene Schrift på tysk, blackletter på engelsk og écriture gothique på fransk .
Samlebetegnelsen gotisk skrift brukes ofte litt upresist om den tyske formvarianten fraktur som dominerte nordeuropeisk skriftkultur i fire hundre år.

Gotisk skrift i det nazistiske Tyskland

Diskusjonen mellom tilhengerne av «den tyske skriften», det vil si gotiske bokstaver, og «den latinske», altså antikva, hadde pågått i Tyskland siden tidlig på 1900-tallet, og antikvaskriftene var i ferd med å overta da Hitler kom til makten i 1933. Nazistene anså gotiske bokstaver, særlig fraktur, som erketyske og innførte stilen som offisiell, nasjonal skrift i 1934 i et forsøk på å styrke det nasjonale selvbildet etter nederlaget i første verdenskrig. På tross av denne kortvarige «motebølgen» på 1930-tallet, var antikvatypene stadig vanligst, ikke minst i blader og på skrivemaskiner. Hitler hadde også selv tidlig antydet at gotisk skrift ikke passet den nye tid med stål og betong, men at det moderne samfunnet nok burde gå over til latinske bokstaver. Myndighetene fordømte endelig  «den såkalte gotiske skriften» som «jødebokstaver» i januar 1941. Da bestemte Hitler at gotisk skrift ikke egentlig var tysk og gradvis måtte erstattes med latinsk antikva som «normalskrift», både med og uten seriffer, i skolebøker, i pressen, på skilt og annet. Begrunnelsen var delvis at gotisk skrift var ødelagt av jøder som hadde infiltrert boktrykkerkunsten fra begynnelsen av. Trykksaker sendt til utlandet skulle imidlertid få førsteprioritet, et uttrykk for at tiltaket ikke bare var ideologisk; hovedgrunnen var å lette den skriftlige kommunikasjonen i de tyskokkuperte landene der folk syntes gotiske bokstaver, enten de var trykte eller håndskrevne, var vanskelige å lese. Gotisk skrift fikk forøvrig på nytt et lite oppsving i tyske områder etter krigen, men ble snart forlatt fullstendig til fordel for mer «moderne» skrifttyper.

Gotisk skrift i Norge

I Norge gikk den gotiske trykkskriften ut av bruk like etter år 1900, særlig etter første verdenskrig da frakturskriften ble assosiert med tysk nasjonalisme og krigsnederlag. Fraktur ble fra da av bare brukt i enkelte religiøse bøker, og holdt seg i visse frikirkelige miljøer helt inn på 1930-tallet.

Gotisk skrift og antikva

I middelalderen ble den italienske antikvaskriften brukt istedenfor gotisk skrift i områdene sør for Alpene, og i 1464 ble det for første gang brukt antikvabokstaver i en trykt bok. De latinske bokstavformene og skrifttradisjonen i Sør-Europa utgjorde en klar kontrast til den gotiske stilen i nord, og Vest-Europa ble på denne måten delt i forhold til skriftvalg. Omkring 1500 kom imidlertid antikvaen også inn i enkelte utgivelser i Nord-Europa, særlig bøker med religiøse og vitenskapelige tekster på latin, et språk som var de lærdes fagspråk. Antikva ble dessuten ofte brukt sammen med gotiske bokstaver for å skille ut ord og tekstpartier i overskrifter og fotnoter. Allerede omkring 1700 var bruk av antikva det vanlige også i bøker trykt i landene vest for Tyskland. 
Lang s, en formvariant av bokstaven s inne i ord og skrevet med tegnet ſ, gikk ut av bruk i antikvaskriftene etter at den britiske forleggeren John Bell begynte å gi ut bøker med bare rund s omkring år 1800. Lang s er imidlertid beholdt i fraktur og andre gotiske skrifter.

Gotisk trykkskrift i dag

Gotiske bokstaver brukes i dag bare som typografisk dekor og effektskrift i overskrifter på plakater og annet for å gi bestemte assosiasjoner. Det gjelder særlig «gotiske» stiluttrykk i populærkulturen, enten det er heavy metal-musikk, goth-mote, gotiske romaner, vampyrfilmer eller piratromantikk. 
Skriften brukes også for å antyde noe generelt gammelt, fornemt eller konservativt og inngår for eksempel i tradisjonsrike avishoder eller på bokomslag og annet som gjelder middelalder og dansketid i Norge. Fordi gotisk skrift også er tett knyttet til tysk kultur og historie, brukes den dessuten, særlig i frakturstil, for å vise at noe er tradisjonelt tysk; skriften brukes for eksempel på gamle skilt, ikke minst i Bayern og Østerrike. Skriften kan i mange sammenhenger representere «tradisjon» generelt, noe som kan sees i Norge, for eksempel på kort og annet knyttet til julehøytida.
Nazistenes forkjærlighet for gotisk skrift har imidlertid ført til en «stigmatisering» av skrifttypen etter andre verdenskrig;  den kan fortsatt vekke sterke følelser og negative, politiske assosiasjoner. Flere nynazistiske bevegelser bruker gotisk skrift i deler av sin visuelle propaganda, og skrifttypen vil for mange symbolisere høyreekstremisme og «hvit rasisme». På den annen side, eller kanskje nettopp fordi det er blitt «tabu» å bruke skrifttypen i politisk korrekte sammenhenger, har andre, ikke-politiske subkulturer og kommersielle krefter valgt gotiske bokstaver som «sjokkerende» stilelement i en slags provokasjon mot det etablerte samfunnet. Det gjelder heavy metal-band såvel som trendriktige klesmerker og andre ungdommelige fenomener der det visuelle uttrykket betyr mye.
Den vanligste gotiske fonten i dag kalles Old English.
I tillegg inngår gotisk skrift ikke sjelden i vestlig kalligrafi der bokstavene er skrevet med bredpenn og typografien er påvirket av tyske forbilder fra 1900-tallet, for eksempel på høytidelige diplomer og håndskrevne plaketter. Kalligrafi er et håndverk som krever trening og god, motorisk kontroll for å få jevn flyt i pennebevegelsene og et vakkert resultat; gotisk skrift egner seg godt til dette.
Gotisk skrift, i form av undervarianten fraktur, gjerne den feite fonten Fette Fraktur, har også tidvis blitt brukt som dekorativt stilelement i hiphop-kulturen og liknende miljøer. Bruken har ingenting med nynazisme å gjøre, men har oppstått uavhengig av den erketyske tradisjonen. Den historiske forklaringen skal gå tilbake til 1500-tallet da den nye boktrykkerkunsten spredte seg fra tysk kulturområde videre til Nederland, deriblant De spanske Nederlandene (tilsvarer omtrent dagens Belgia). De tyske fontene skal derfra ha kommet til Spania og blitt ført videre til de nye koloniene i Sør-Amerika. Her ble fraktur blant annet brukt som trykkskrift i bibler. Denne tradisjonen ble også videreført til Mexico. I moderne tid skal særlig innsatte i fengsler i disse områdene, som altså var preget av en kristen kultur med bruk av fraktur, begynt med tatoveringer skrevet med denne kjente fonten. I noen miljøer har visse kriminelle høy status, og moten skal ha spredt seg til subkulturer blant unge hispanics i California og resten av USA, etniske grupper med røtter til Latin-Amerika.

Skrift for å skrive gotisk

Betegnelsen gotisk skrift kan også brukes om det gotiske alfabetet. Det er et blandingsalfabet som ble konstruert av biskop Wulfila på 300-tallet og brukt i hans berømte bibeloversettelse for å skrive gotisk språk, et germansk språk som døde ut i Italia omkring år 600, i Spania år 900. Wulfilas gotiske skriftspråk ble gjengitt med et eget alfabet på 27 tegn med bokstaver fra det latinske alfabetet, det greske alfabetet samt et par runer.