Boris Johnson

Familie og personlige forhold

Johnson har engelske, franske, tyrkiske, russiske og tyske aner. Han ble født i New York City av engelske øvre middelklasse-foreldre, og hadde slik dobbelt amerikansk og britisk statsborgerskap. I 2016 oppga han sitt statsborgerskap i USA.
Johnson er den eldste av fire barn av forfatteren og politikeren Stanley Johnson. Boris Johnson tilbragte mye av barndommen i Brüssel der faren var medlem av Europaparlamentet i perioden 1979 til 1984 og arbeidet med miljøvern i Europakommisjonen (1973-1979). Faren arbeidet også i Verdensbanken. Moren er maleren Charlotte Johnson Wahl (født Fawcett), datter av skrankeadvokaten, James Fawcett, og president i Den europeiske menneskerettighetskommisjon. Stanley Johnsons farfar, Ali Kemal, var politiker og avisredaktør i det ottomanske riket. Kemal var blant annet innenriksminister noen måneder i Damad Ferid Pasjas regjering. Kemal var motstander av Atatürk og ble myrdet i 1922. Stanley Johnsons far, Osman Wilfred Ali, tok etternavnet Johnson etter den britiske bestemoren.
Hans yngre søsken er forfatteren og journalisten Rachel Johnson, Leo Johnson, en av partnerne i PricewaterhouseCoopers, og Jo Johnson, statssekretær for universiteter og vitenskap og konservativt parlamentsmedlem fra valgkretsen Orpington i London. I familien kalles Boris Johnson for «Al» for Alexander. Han gikk over til å kalle seg «Boris» i studietiden. Faren Stanley drev kampanje mot Brexit, mens Boris organiserte kampanje for. Søsteren Rachel og broren Jo var også mot Brexit.
Hans doble amerikanske/britiske statsborgerskap medførte at han i 2014 protesterte på skattlegging fra amerikanske skattemyndigheter, men endte med å betale skattekravet. I februar 2015 erklærte Johnson at han hadde til hensikt å gi opp sitt amerikanske statsborgerskap for å vise sin lojalitet til Storbritannia.
Johnson er en lidenskapelig syklist og liker tennis og maling. Han bor i Islington i Nord-London med sin kone Mariana og parets fire barn, de to døtrene Lara og Cassia, og de to sønnene Milo og Theodore. 
I 1987 giftet han seg med Allegra Mostyn-Owen, men ekteskapet ble oppløst i 1993. Senere samme år giftet han seg med advokaten Marina Wheeler, datter av  journalisten og kringkastingsmannen Charles Wheeler og hans kone Dip Singh. Wheeler-og Johnson-familiene har kjent hverandre i flere tiår, og Marina Wheeler var på European School i Brussel samtidig med sin kommende ektemann. Wheelers og Johnsons forhold ble siden kjent som oppløst, og Johnson ble knyttet som partner til Carrie Symonds. Carrie Symonds er datter av Matthew Symonds, en av grunnleggerne av The Independent. 
I 2009 fikk Johnson en datter utenfor ekteskap med kunstkonsulenten Helen MacIntyre. Denne datteren ble gjenstand for en rettsbehandling i 2013 i Appelldomstolen for England og Wales som behandlet et krav om å forby å omtale hennes eksistens offentlig. Retten bestemte imidlertid at offentligheten hadde rett til å få kjennskap til Johnsons «uansvarlige» oppførsel.
I 2016 vant Johnson «President Erdogan Insulting Poetry Competition», en diktkonkurranse om å fornærme Tyrkias president.

Utdanning

Etter grunnskole i Camden gikk Johnson på the European School i Brussel, Ashdown House og deretter på Eton College i Berkshire. Senere studerte Johnson klassiske fag på Balliol College ved Universitetet i Oxford.

Journalist

Etter avsluttet utdanning i 1987 arbeidet Johnson som lærling i The Times. Han fikk imidlertid sparken etter kort tid på grunn av sitatfusk. Etter en kort periode som skribent for the Wolverhampton Express and Star, gikk han over til The Daily Telegraph i 1987 som leder og reportasjeforfatter. I perioden 1989 til 1994 var han The Telegraphs EU-korrespondent, og i perioden 1994-99 var han assisterende redaktør. I 1999 ble han redaktør av The Spectator, et magasin Johnson hadde vært tilknyttet siden 1994. Denne jobben hadde Johnson til desember 2005.
Johnson har vunnet flere priser for sin journalistikk, både som redaktør og skribent. I 1997 vant han prisen What the Papers Say som årets politiske kommentator, i 1998 ble han kåret til Pagan Federation of Great Britain National Journalist of the Year, i 2003 ble han valgt til Editors’ Editor of the Year, i 2004 ble han valgt til Columnist of the Year på the British Press Awards og i 2005 fikk han prisen What the Papers Say Columnist of the Year. I 2004 og 2005 fikk han Channel 4 News Award som den personen som gjorde mest politisk inntrykk. Johnson har en ukentlig spalte i The Daily Telegraph.

Parlamentsmedlem

Ved parlamentsvalget i mai 1997 stilte Johnson som kandidat i kretsen Clwyd South i Wales, men 23 prosent av stemmene holdt kun til andreplass. Ved parlamentsvalget i 2001 stilte han som kandidat i kretsen Henley, og 46 prosent av stemmene holdt til førsteplass og sete i parlamentet. Johnson holdt sin første tale i parlamentet 12. juli 2001. Johnson var skyggeminister for kultur i perioden mai–november 2004. Ved valget i 2005 fikk Johnson mer enn 53 prosent av stemmene i samme krets, noe som holdt til førsteplass og fornyet plass i parlamentet. Johnson var skyggeminister for høyere utdanning i perioden desember 2005–juli 2007. Da Johnson fikk denne posten trakk han seg som redaktør for the Spectator. Ifølge BBC var dette et krav fra partileder David Cameron.

Ordfører i London

I juli 2007 kunngjorde Johnson at han ønsket å stille som De konservatives kandidat til ordførervalget i London om et års tid. Han sa at muligheten til å lede nasjonens hovedstad var for god til å gå glipp av. Ledelsen i det konservative partiet hadde slitt med å finne en profilert kandidat, og lettelsen var stor da Johnson bekreftet at han ville kjempe om å bli de konservatives kandidat til ordførervervet. Sittende ordfører Ken Livingstone ønsket konkurrenten velkommen, men hevdet at Johnsons sterkt høyreorienterte meninger ville være til alvorlig skade for London. 
I september 2007 vant Johnson kampen om å bli de konservatives kandidat. Han fikk 75 prosent av 20 000 avgitte stemmer i et valg som var åpent for alle londonere. I mars 2008 startet Johnson sin offisielle valgkamp, godt støttet av partileder David Cameron. Ved et ordførervalg i London skal velgerne krysse av for en første- og andrekandidat. Dersom en kandidat får over halvparten av førstestemmene, blir han ordfører. Dersom ingen kandidater får mer enn halvparten av førstestemmene, blir alle kandidater foruten de to med flest førstestemmer eliminert. Andrestemmene til de frafalte kandidatene blir så fordelt på de to gjenværende kandidatene. Etter at andrestemmene var fordelt, sto Johnson igjen som vinner. Han fikk 1 168 738 første- og andrestemmer, mens motkandidaten Ken Livingstone fikk 1 028 966 første- og andrestemmer. Oppmøtet var på rekordhøye 45 prosent. Etter valgseieren kunngjorde Johnson at han kom til å trekke seg som parlamentsmedlem. 
I mai 2012 ble Johnson gjenvalgt som ordfører, også denne gang var det Livingstone som var den viktigste utfordreren. Denne gang ble valget jevnere. Johnson fikk 44 prosent av førstestemmene, mens Livingstone fikk drøyt 40 prosent. Etter at andrestemmene var fordelt, satt Johnson igjen med 51,5 prosent av stemmene, mens Livingstone fikk 48,5 prosent. Statsminister David Cameron var henrykt over Johnsons gjenvalg.

Utenriksminister

Johnson ble utnevnt til utenriksminister i Theresa Mays regjering 13. juli 2016. Som uttalt tilhenger av brexit forsøkte han å legge press på regjeringen for å skynde på prosessen.
Han støttet Saudi-Arabias militære intervensjon i Jemen og nektet å stanse våpensalg til landet, og ble beskyldt for å forsøke å hindre internasjonale undersøkelse om påståtte folkerettsbrudd under krigføringen. Han kom også i konflikt med sin egen statsminister på grunn av uttalelser omkring Saudi-Arabia.
Johnsons utrettelige motstand mot integrering i et videre europeisk samarbeide skapte ifølge noen observatører problemer innad i den britiske statsadministrasjonen og frustrasjon i EU-systemet. Også en rekke andre uttalelser om fordelene ved brexit vakte oppsikt og kritikk.
I respons til planen om britisk brexit-strategi som ble vedtatt under regjeringens møte på Chequers 7. juli 2018, kunngjorde Johnson og minister David Davis, som var ansvarlig for forhandlingene med EU, at de trakk seg fra sine respektive stillinger.

Partileder

Johnson ble 23. juli 2019 valgt som leder av Det konservative partiet, med 92 153 stemmer, mot 46 656 til Jeremy Hunt.

Statsminister

I kjølvannet av Theresa Mays avgang, som skyldtes at hun ikke lykkes med å iverksette Storbritannias uttreden fra EU, overtok Johnson statsministervervet den 24. juli 2019. Johnson har lovt at Storbritannia vil forlate EU 31. oktober 2019. Ved tiltredelse hadde Johnsons regjering en overvekt på bare en stemme i Underhuset.