Auswärtiges Amt

Auswärtiges Amt (AA) er Tysklands utenriksdepartement, og har ansvar både for Tysklands utenrikspolitikk og landets forhold til Den europeiske union. Departementet blir ledet av utenriksministeren, som tilhører den føderale regjeringen. Det har hovedkontor på Werdescher Markt i Berlins historiske sentrum.

Grunnleggelsen

Departementets historiske røtter strekker seg tilbake til perioden mellom etableringen av Det nordtyske forbund i årene 1866 til 1867, og riksgrunnleggelsen i 1871. En sammensatt politisk prosess førte til at Preussens utenriksdepartement ble overført til Det nordtyske forbund, og i her etablert som et kontor under ledelse av en embetsmann, kalt understatssekretær. Understatssekretærens nærmeste overordnede var kansleren. Kontoret ble kalt Auswärtiges Amt (norsk: kontoret for utenlandssaker) og ikke ministerium, som er tysk for departement. Navnet Auswärtiges Amt har siden vært i bruk, også etter at kontoret fikk status som departement.
Delstatene hadde beholdt herredømmet over sine egne utenrikspolitiske organer, etter innmeldingen i Det nordtyske forbund. Forbundet hadde derfor ingen egne organer som bestemte utenrikspolitikken, eller representerte forbundet i utlandet. Preussens konge hadde en lederrolle i forbundet, og styrte dette gjennom Bundespräsidium. I utenrikssaker måtte han benytte seg av Preussens utenriksdepartement og utenrikstjeneste.
Opprinnelig var planen at Det tyske forbunds kansler skulle være underordnet Preussens utenriksdepartement. Juristen Karl Friedrich von Savigny var utsett til oppgaven som kansler. Ved en endring av forbundets konstitusjon, foreslått av Rudolf von Benningsen, ble imidlertid kansleren gjort til selvstendig embetsmann i Bundespräsidium. Det førte til at Bismarck som allerede var ministerpresident og utenriksminister i Preussen, overtok også dette vervet.
Sommeren 1868 var det i Riksdagen stemning for å omdanne Preussens utenriksdepartement til Det nordtyske forbundets eget utenriksdepartement. Parlamentarikerne i Preußisches Abgeordnetenhaus kom til den samme konklusjon. Forslaget møtte imidlertid motstand hos departementets embetsmenn, som pukket på prøyssisk selvstendighet. Heller ikke forbundsstatenes regjeringer hadde noe ønske om at forbundet skulle ha egne, selvstendige departementer.
Forslaget om å opprette det første departement i Det nordtyske forbund, kunne ha fått forfatningsrettslige konsekvenser. Riksdagen benyttet ihvertfall anledningen til å arbeide for dannelsen av en parlamentarisk enhetsstat. Etter forslag fra Karl Twesten og Georg Herbert zu Münster, ble det i 1869, med stort flertall vedtatt å opprette flere departementer. Det dreide seg om departementer for blant annet krig, marine-, handel, finans og samferdsel. Vedtakene ble imidlertid stanset av Bundespräsidium, som var ledet av Bismarck.

Ledertittel og navn etter engelsk mønster

Nøyaktig hvordan de politiske motsetninger fant sin løsning kan ikke leses av enkeltdokumenter. Resultatet ble imidlertid at embetsmennene i Preussens utenriksdepartement, gikk over til Det tyske forbund med virkning fra 1. januar 1870. Det nye forvaltningsorganet var et kontor underlagt kansleren og dermed intet departement. Kontoret fikk navnet Auswärtiges Amt des Norddeutschen Bundes.
Før 1870 hadde lederen av det utenrikspolitiske kontor i Det nordtyske forbund, tittelen under-statssekretær. Denne tittelen svarte ikke til de titler som var gitt utenlandske departementssjefer. Kansler Otto von Bismarck som var regjeringssjef, ønsket ikke å måtte møte samtlige besøkende utenriksministre, men hadde behov for å henvise dem til en tysk embetsmann med utenriksministers rang. Løsningen ble derfor at lederen av Auswärtiges Amt, fikk tittelen statssekretær (Staatssecretär). Det var en tittel de var 'vant til ved diplomatiet i London'. Det er grunn til å anta at en tilsvarende tankegang førte til kontorets navn, Auswärtiges Amt. Den første statssekretær i Auswärtiges Amt, ble Hermann von Thile i 1870.
Navnet Auswärtiges Amt ble siden brukt under samtlige tyske statsdannelser med unntak av DDR, og helt frem til idag. Under Weimarrepublikken ble utenrikspolitikken ledet av et departement, styrt av en minister, men beholdt navnet Auswärtiges Amt. Da Forbundsrepublikken Tyskland som ble stiftet i 1949, fikk sitt utenriksdepartement i 1955, ble det samme navnet tatt i bruk. De øvrige tyske departementene har Bundesministerium (forbundsdepartement) som innledning til sine navn.

Weimarrepublikken og nyere tid

Under Weimarrepublikken fikk Auswärtiges Amt status som Reichsministerium (departement), og dette fikk en ny og mer moderne struktur. Det ble i denne perioden særlig preget av Gustav Stresemann, som var utenriksminister i flere regjeringer. Etter annen verdenskrig flyttet departementet til Bonn, hvor det startet sin virksomhet i 1951. I 1999 flyttet det tilbake til Berlin.

Dagens plassering

Det har sitt hovedkontor i den tidligere Riksbanken i Berlin, og i et nybygg oppført i 1990-årene. I tillegg har departementet fremdeles kontorer i Bonn.

Organisasjon

I tillegg til departementet i Berlin finnes det 226 representasjoner i utlandet, deriblant 145 ambassader og 59 generalkonsulater. I tillegg finnes det 356 honorære konsulater, og forskjellige andre former for representasjon.