Edward Mitens

Familie og yrke

Han ble født på Tvøroyri på Suðuroy, hvor hans farfar Johan Mortensen og farbror Peter Mortensen stod i spissen for en av Færøyenes største handels- og rederivirksomheter. Han var sønn av kjøpmann og skipsreder Niels Juel Mortensen og hustru Josephine (født Effersøe). Moren var datter av sysselmann Gudmund Effersøe og søster av Rasmus, Oliver og Poul Effersøe. Hans Christopher Müller var hans grandonkel (mormors bror). Han ble døpt Edward Mortensen, men tok etternavnet Mitens i 1923. Han giftet seg i 1916 med Annie Wissing fra København, og de ble foreldre til dommer Niels Ole Mitens.
Mitens gikk realskolen i Tórshavn 1901–1905 før han tok studentereksamen ved Sorø Akademi i 1907 og juridisk embedseksamen ved Københavns Universitet i 1912. Han hadde også et kort studieopphold med statsvitenskapelige forelesninger ved University of Oxford i 1912. Som student i København var han med på å stifte en færøysk studenterforening, Hitt føroyska Studentafelagið í Keypmannahavn, hvor han var formann i ett år.
Han var konstituert sysselmann i Suðuroy syssel fra 1. mai til 1. oktober 1913 og i Eysturoy syssel fra 1. oktober 1913 til 31. desember 1914. Han var deretter sakførerfullmektig i Tórshavn fra 1918, sakfører fra 1924, landsrettssakfører fra 1934 samt kontorsjef ved Lagtingets administrasjonskontor og sykehusdirektør 1939–1949. Det var han selv som tok initiativet til opprettelsen av administrasjonskontoret som lagtingsmedlem i 1924. Mitens var forøvrig styreformann i Skipafelagið Føroyar, Føroya Banki og North Atlantic Salt Co.
Han var finsk visekonsul på Færøyene fra 1932 og konsul fra 1954.

Politisk arbeid

Han representerte Sjálvstýriflokkurin på det færøyske Lagtinget 1916–1940, innvalgt fra Suðuroy. Allerede i 1916 fikk han gjennomslag for at amtmannen og prosten ikke lenger skulle være selvskrevne medlemmer av Lagtinget. I 1928 gikk flertallet inn for at Landsnevndin skulle ivareta Lagtingets interesser utenfor samlingene. Mitens var formann i Landsnevndin i en årrekke fra 1929. Han var også lagtingsformann 1928–1931 og 1936–1939, og skrev seg inn i historien som tidenes yngste lagtingsformann da han ble valgt i en alder av 39 år i 1928, en rekord som fortsatt står. Han var dessuten valgt til Folketinget fra Færøyene 1915–1918, og var medlem av kommunestyret i Tórshavn 1925–1928.
I 1936 ble han valgt til formann i Sjálvstýrisflokkurin etter en kampavstemning mot den sittende formannen Jóannes Patursson. Mitens tilhørte flertallet som forut hadde gått inn for å støtte en omfattende landbruksreform, traðarlógin, som blant annet forpliktet kongsbønder til å avstå jord til odelsbønder, og som kongsbonden Patursson var sterkt imot. I 1938 fikk partiet gjennomslag for færøysk som undervisnings- og kirkespråk. Mitens satt som partiformann frem til 1939.
Det var Mitens som skrev memorandumet senere kjent som Bráðfeingisstýrisskipanin den 20. april 1940, som kort skisserte hvordan styreformen skulle være på Færøyene under andre verdenskrig. Memorandumet ble vedtatt som Bráðfeingisstýrisskipanarlógin av Lagtinget den 9. mai samme år. Dette var etter at Mitens i mellomtiden hadde måttet vise til Dansk Vestindias avtale fra 1906 for å påvise at forslaget hadde hjemmel i dansk lov grunnet omstendighetene. Han viste også til avtalene som Åland, Man og Jersey hadde med sine respektive overherredømmer.
Mitens avsluttet sin politiske karrière som minister i Kristian Djurhuus' andre regjering 1954–1959. Hans håndtering av helsesaker gjorde ham sterkt involvert i Klaksvíkstriden. Han hadde også ansvaret for kultursaker, og var en ivrig pådriver for opprettelsen av Útvarp Føroya i 1957.

Utmerkelser

Han var blant annet ridder av Dannebrogordenen, ridder av 1. klasse av Finlands løves orden og offiser av den tunisiske Iftikhar-ordenen.