Vale (Guernsey)

Geografi

Vale er delt i to deler hvorav den største delen er den nordlige delen. Fram til 1806 tilhørte den vestlige delen, Vingtaine de l'Epine, fastlandet på Guernsey mens den nordlige delen, Le Clos du Valle, var en tidevannsøy, adskilt fra resten av Guernsey av Le Braye du Valle, en tidevannskanal. Den eneste kommunikasjonen med resten av øya var broen ved Saint Sampson. Det var ved John Doyle, senere viseguvernør, at tidevannskanalen ble fylt igjen å opprette ytterligere en bro i nærheten av sognekirken Vale. Det førte til at 814 vergées ble tilført øya for kultivering.
Den engelske kunstneren J.M.W. Turner fant landskapet interessant nok til å gjøre flere skisser herfra i tiden rundt 1832. Disse er i dag i galleriet Tate i London.

Historie

Av de rundt 60 kjente megalittiske strukter som ble reist på Guernsey er det 15 stykker igjen. Flere av dem, fire tilgjengelige, er i Vale. Utenfor sognekirken i Vale er det en sammenrast dysse ved den ytre porten, og en stor stein ved døra som antagelig var en forhistorisk menhir (steånde stein) med senere utskjæringer av et kors. Selv steiner slapp ikke unna kristningen. Stedet var antagelig et førkristent hellig sted og av den grunn ble kirken reist nettopp her.
Les Fouaillages er en forhistorisk gravhaug og et av de eldste i Europa. Stedet ble oppdaget ved en tilfeldighet i 1976, og arkeologisk undersøkt to år senere. Foruten konstateringen av gravhaugen ble det funnet keramikkbiter, steinredskaper og flint. Den synes uberørt fram til oppdagelsen. I alt ble rundt 35 000 enkeltfunn registrert som er tilgjengelig ved Guernsey Museum. Den første fasen av den megalittiske strukturen er datert til rundt 4 500 f.Kr. Stedet var antagelig dekket av skog og ble ryddet av neolittiske bønder. Det er indikasjoner at stedet har hatt betydning i lang tid, og rundt åtte hovedfaser fra 6000 f.Kr. er indikert. Fraværet av jordbruksaktivitet her i tidlig moderne tid bidro til at stedet ble bevart 
La Varde Dolmen er en megalittisk ganggrav på L'Ancresse Common i Vale. Dolmen betyr dysse, en arkeologisk betegnelse. Stedet ble oppdaget i 1811 under militærøvelse og ble første gang utgravd i 1837 av Frederick Corbin Lukis (1788–1871), en lokal arkeolog fra Saint Peter Port. Graven er en av de største på Guernsey, 10 meter lang og dekksteinen er fem meter lang og veier 10 tonn. Inngangen ligger rett mot øst. Steinenes størrelse øker fra vest til øst. Av de funn som ble gjort i 1837 av menneskelige beinrester, keramikk, potteskår fra mer enn 150 urner, fragment av en tynn bronseplate og en del steinobjekter som flint antyder at graven var i bruk fra 3500 til rundt 2000 f.Kr.
Dehus Dolmen, som ligger øst for L’Ancresse og nord for Bordeaux Harbour, er beskrevet som den nest største og den mest imponerende ganggraven på Guernsey. En av dekksteinene har en bemerkelsesverdig utskjæring av en mann med et skjeggete ansikt, armer og hender og holder noe som synes å være strukket bue, sammen med en rekke symbolske tegn. Utskjæringen har blitt hengivent kalt for Le Gardien du Tombeau («Gravens vokter»). Et stort antall funn, blant annet en dolk og to ringer av kobber, og  ved stedet har datert til mellom 3500 og 2000 f.Kr., noe som gjør det til et av Guernseys eldste monumenter. Strukturen til ganggraven og dens indre kammer er rundt 10 meter i lengden og med en trang inngang. Det store hovedkammeret har fire mindre sidekamre og et tak dekke av enorme dekksteiner. En av disse har de kjente utskjæringene som har likhet med lignende objekter funnet i Bretagne og på Den iberiske halvøy, noe som indikerer at det var kulturelle forbindelser og handel mellom disse områdene og Guernsey i sen neolittisk tid. Lukis og hans sønner gjorde utgravninger i 1837-1847, men en mer systematisk ble gjort i 1932, som også restaurerte den sirkulære gravhaugen over.
Ved sognekirken ble det i januar 1949 avdekket et tidlig kristent monument utenfor vestdøren. Steinene er datert til mellom 600- og 700-tallet og er i dag plassert opp mot veggen i dåpskapellet. Det er mulig at det var et kristens samfunn i Vale allerede før 600 da et nå tapt kapell, dedikert til Magloire, tradisjonelt hevdet å være en nevø av Samson av Dol, og dette kapellet ble nevnt i en kongelig bulle av pave Hadrian IV (den eneste engelske pave) som underlagt klosteret på Mont-Saint-Michel i Normandie.
Den nåværende kirken, St Michel du Valle, men kun kjent som Vale-kirken, ble bygget ved siden av et kloster og dedikert i 1117. Klosteret ble nedlagt en gang rundt 1414. Kirkens lokalisering på en lav høyde i et ellers flatt landskap gjør den til et landemerke for sjøfarere og kan også sees fra mange steder på land. Kirken har spor av klosterarbeid i arkitekturen, blant i uregelmessighetene i formgivningen; ingen vinkler er rette og ingen vegger er parallelle. Dette avviket er ikke ukjent og er tilskrevet et behov å minnes Jesus' torturerte legeme på korset. Ved sørveggen, i nærheten av koret, er det et sakrarium, en av fire i bygningen. Et vertikalt solur, hogd ut i stein, men uten tall for timene, finnes ved kirkebygningen, kanskje opprettet samtidig med kirken på 1100-tallet.
Bordeaux Harbour  var tidligere en fiskehavn, men i dag er det kun en bukt med en strand, og en av de få strender på Guernsey som tillater å gå med hunder året rundt. Den årlige konkurransen med å plukke strandsnegler blir holdt her den 23. oktober. Stranden ble motiv for et frikmerke i 2009.

Festninger

Festningen Vale Castle står på en høyde på østkysten med utsikt over Bordeaux Harbour og det som en gang var den adskilte øya Clos du Valle. Det er også utsikt mot øyene Herm og Jethou. Arkeologiske undersøkelser i særlig 1980 viste at stedet har blitt benyttet i militær hensikt i mer enn 2000 år. Det var reist et befestningsanlegg i jernalderen i tiden 500 til 600 f.Kr., datert ved keramikkrester. Den nåværende festningen ble bygget senmiddelalderen, en gang rundt 1370-1400.
I 1616 ble portvelvingen og murene utbedret, og kostnadene ble fordelt på alle de fem nordlige prestegjeldene. Et krutthus, vaktrom og garnisonhus ble bygget på omtrent samme tid. Etter den engelske borgerkrigen ble det anbefalt omfattende represjoner, men ble oppgitt kort tid etter. Et århundre senere ble det rapportert at festningen var forfalt helt. Den amerikanske uavhengighetskrigen i tiden 1778-1783 tvang fram storopprutning av festningen. I 1799 ble to divisjoner med russiske tropper stasjonert på Guernsey, Alderney og Jersey. Hundrevis av dem ble syke og gravlagt nær festningen. Ved slutten av 1800-tallet ble festningen avbemannet på nytt, men under den første verdenskrig hadde den lokale militsen en liten garnison her. Nazi-Tysklands okkupasjonshær rev barakkene og bygde befestningsanlegg i betong i og rundt festningen.
Fort Doyle ble reist ved bukten Fontenelle Bay i enden av nordkysten i 1803 som svar på trusselen fra det revolusjonære Frankrike. Den er oppkalt etter Guernseys kjente viseguvernør, den nevnte John Doyle. Festningen har en særskilt rundt form i den nordlige enden grunnet et batteri med tre kanoner som ble bygget, men den franske trusselen minsket utover 1800-tallet. Festningen forble viktig grunnet byggingen av fyrtårnet La Platte Fougère i 1909. Under den andre verdenskrig rustet de tyske okkupasjonsstyrkene stedet, som de kalt Stutzpunkt Nebelhorn, med tre kystforsvarkanoner, antiluftkraft kanoner og bombekastere. I dag det et skytefelt for gevær ved stedet. Rødt flagg indikerer skyting pågår.
Fort Le Marchant befinner seg ved nordkysten som ble reist på slutten av 1700-tallet da frykten for fransk invasjon økte grunnet den franske revolusjon, og det ble fullført i 1803. Det er dog skriftlige kilder som indikerer at en form befestninger eksisterte på dette stedet allerede fra 1680. En stor brakke ble bygget i 1854, men siden revet. Det er også et skytefelt for gevær. Det er også et egnet sted for vindsurfing.