Paul Bourget

Liv og virke

Bourget fullførte studiene i Paris med meget gode resultater. I 1872 debuterte han som dikter med samlingen Au bord de la mer, og i 1874 fulgte han opp med den mer betydelige samlingen La vie inquiéte; begge disse samlingene bestod av dikt i såkalt bunden form (det vil si på vers). Også diktet Edel (1878) var i bunden form, det samme var samlingen Les aveux (1882), som viser påvirkning fra såvel Charles Baudelaire som Mary Shelley og John Keats. (Bourgets samlede dikt ble utgitt i to bind i årene 1885-1887.) 
Deretter forlot han verseformen for i stedet å vie seg til det kritiske essay og til romaner. Han skrev ypperlige studier i følelsesmetafysikk samt litterær kritikk over de av århundrets forfattere som han anså at øvde den sterkeste innflytelsen over samtidens tanke- og følelsesliv (Charles Baudelaire, Ernest Renan, Hippolyte Taine, Gustave Flaubert, Henri Beyle (Stendhal), Alexandre Dumas den yngre, brødrene Goncourt, Leconte de Lisle, George Sand, Henri Frédéric Amiel, Mary Shelley, Ivan Turgenjev med flere). De fleste av disse essayene kom først på trykk i La nouvelle revue, men etter hvert ble de utgitt samlet i bokform under titlene Essais de psychologie contemporaine (1883), Nouveaux essais (1885) og Etudes et portraits (2 bind, 1888). 
Disse essayene viser Bourgets skarpe analytiske legning kombinert med en sjelfullhet som plasserer dem blant de beste i sin sjanger. I Bourgets Sensations d'Italie (1891) har han bearbeidet og gjengitt sine inntrykk av Italias natur, kunstverk og minnerike steder med en sjelden finesse. 
I 1884 utga han sin første roman, som hadde tittelen L'irréparable. Senere fulgte en lang rekke romaner som plasserte ham blant de fremste av sin samtids franske forfattere. Blant hans viktigste romaner regnes Cruelle énigme (1885), Un crime d'amour (1886), André Cornélis (1887), Mensonges (1887), Le disciple (1889), Une coeur de femme (1890), La terre promise (1892), Comopolis (1892), Une idylle tragique (1896), Le fantóme (1901), Monique (1902) og den oppsiktsvekkende reaksjonære tendensromanen L'étape (1892). En av hans senere romaner er idéromanen Le sens de la mort (1915). Som novelleforfatter har han i Pastels (1889) levert ti fine kvinneportretter, og i Nouveaux pastels (1891) ti mannlige portretter. Samlingen med tittelen Drames de famille (1900) inneholder likeledes sterke, kortere fortellinger. Utgivelsen Physiologie de l'amour moderne (1890) kaster et viktig lys over Bourgets teorier. I Outre-mer (1895) skrev han ned sine inntrykk av USA under et åtte måneders besøk der.
I sitt forfatterskap tok Bourget mål av seg til å studere og skildre kulturmennesket, noe han gjorde med grundighet og dyp seriøsitet. Det er blitt sagt at han injiserte seg selv med den unge generasjons åndelige sykdommer, at han ville bli sin samtids "sjelekirurg" og at han i  stadig større grad fremtrådte som en rendyrket moralist. I sine verker beskriver og analyserer han livstrette og overforfinede mennesker som er barn av en dekadent tid. Bourgets forfatterskap streber mot de høye kunstneriske idealer og er således en reaksjon mot naturalismen, likevel benyttet han seg selv av naturalismens metode. Også fysiologiske problemer behandler han i sine verker, like djervt som Emile Zola, men Bourget var mer forbeholden og konsentrert i sin framstilling, og hans stil har et gjennomkultivert, ofte lyrisk preg, som søker å behage leseren og som avspeiler hans egen natur.  
Bourget har særskilt vunnet anseelse som skarp psykolog, som rettet oppmerksomheten mot den menneskelige karakters underliggende rotsystem, og han var mester i å tyde innviklede sjelsbevegelser. For det meste henter skjønnlitteraturen hans sin tematikk fra de høyere lag av befolkningen under den tredje republikk. Lenge holdt han seg til finansfyrstenes verden; han skildret deres kvinners forvillelser og mest intime følelser med finpenslede strøk, og hans overseende, mildt skeptiske sofistikk slo meget godt an blant overklassens kvinner i datidens Frankrike. Moralsk sett la han skylden for sin samtids svakheter, manglende tro og tilbøyelighet til usedelighet, på en oppfostring som var egnet til å skape forvente, nytelsessyke mennesker. For sin egen del funderte han seg frem til en "omvendelse", med det resultat at han i L'étape forsvarer katolisismen og de aristokratiske tradisjonene som samfunnets grunnvoller 
Bourget ble i 1894 innvalgt i det franske akademi. Hans Œuvres complétes ble utgitt 1899-1911.