Livsfrisen (bokserie)

Livsfrisen er en bokserie i flere bind av Ingeborg Refling Hagen, utgitt fra 1948 til 1977. Verket er hovedsakelig i prosa, og inkluderer en rekke tidligere utgitte arbeider i ny belysning, først og fremst fra 1920- og 30-årene, men noen er også fra etterkrigstida. Mange regner Livsfrisen som Refling Hagens hovedverk.

To serier

Ingeborg Refling Hagens Livsfrisen består av to serier som til sammen utgjør 12 bind. Den første serien tar utgangspunkt i fire barnebøker som Ingeborg Refling Hagen publiserte på forlaget Tiden før annen verdenskrig under pseudonymet Inge Borg: Vi må greie oss selv (1934), Verden er så stor så stor (1935), Ingen penger, ingen billett (1936) og  Skole og gode dager (1937). Bøkene er langt på vei selvbiografiske. Vi følger Ingrid Mostua (forfatterens alter ego) og hennes familie etter at faren i huset, mølleren, er falt fra, er med Ingrid til England der hun arbeider som barnepike i 2 1/2 år; og i det siste bindet tar vi del i hennes vinter på folkehøgskole på Gjøvik. Etter andre verdenskrig ble disse bøkene slått sammen til oppvekstromanen "Vi må greie oss  selv" (1948). De opprinnelige bøkene er delvis omarbeidet og ikke minst, utvidet med refleksjoner som peker fram mot rammefortellingen i de neste bindene. De følgende 3 bindene består av en rammefortelling pluss innlagte noveller og dikt fra Refling Hagens forfatterskap i mellomkrigstida, til og med diktet «Jeg vil hem att» som kommer til slutt i   Jeg så det. Fra og med Jeg vil lete og banke (1949) vektlegges den ytre historie lite. Det er hovedpersonens erkjennelsesutvikling og forfatterskap som står i sentrum i Jeg vil lete og banke, Den første morgentimen (1950) og  Jeg så det (1953). Disse fire bindene kom ut på Aschehoug forlag og utgjør tyngdepunktet i Livsfrisen.
Den andre serien, gjerne omtalt som Mostuserien, kom ut i årene 1967-73, i alt 6 bind under fellestittelen Eventyr og historier fra Mostua (i kommisjon på Aschehoug, men utgitt på Suttung forlag). Disse bøkene må helst regnes som barne- og ungdomslitteratur. Men de har også mye å gi til voksne lesere. Refling Hagen supplerte deretter den første serien med ytterligere to bind, Spekulanten (1975) ogMin venn jeg drømte det jo bare(1977), som begge utkom på Suttung forlag. I den sistnevnte er barneboka Og så vi når det blir krevet(1967), innarbeidet. De to siste bindene er komponert på samme måte som Jeg vil lete og banke, Den første morgentimen og Jeg så det.
I forfatterens senere år kom det dertil ut noen barnebøker som også knytter seg til miljøet i og rundt Mostua, men som ikke egentlig regnes til Livsfrisen. (Hilda og de andre, Sigrid og de andre, Gudmund og de andre osv.)

Mostuserien

Eventyr og historier fra Mostua b. I-VI tar utgangspunkt i en del fortellinger som Refling Hagen lot trykke i Magne barneblad på 1950-tallet. I likhet med Vi må greie oss selv, tar Mostuserien først og fremst sikte på et ungdommelig publikum, men den har også mye å gi til den voksne leser. Her møter vi familien i Mostua før faren døde i 1908. Også dette verket har en rammefortelling med innlagte historier, ofte av eventyr- sagn eller mytekarakter. «Det  skal lite til av ytre hendelser før hele eventyret stiger inn i stua. Jødiske og hellenske beretninger og norrøn diktning veves sammen til  et slags mytisk-religiøst mønster som er noe aldeles for seg selv i norsk barnelitteratur.»

Illustratører

Ingeborg Refling Hagen søkte gjerne samarbeid med billedkunstnere. De fire barnebøkene fra før krigen som danner grunnlaget for Vi må greie oss selv (1948), var alle illustrert av tegneren Per Teigen. Aschehoug forlag gjenutgav Livsfrisen 1-4 i 1977, og nå illustrert av billedkunstneren Olav Bjørgum. Han har også gjennomillustrert Mostuserien og har oppnådd priser for sitt arbeid med denne serien.