google/wiki40b huggingface dataset:
Lockvattnet

Lockvattnet, tidligere også kjent som Lekvattnet, er en innsjø sentralt i Södermanland, Sverige, beliggende øst for Båven, mellom Björnlunda og Stjärnhov. Innsjøens overflateareal er 6 km², og den ligger 26 meter over havet.
Ved innsjøens nordende ligger slottet Elghammar.
Symfoni nr. 8 (Haydn)

Instrumentering

Instrumentering som er benyttet i Symfoni nr. 8 er særdeles lik concerto grosso-stilen fra barokken, der en liten gruppe soloinstrument ble satt opp mot et større ensemble. I Symfoni nr. 8 består de mindre gruppene av solofiolonsell og to solofioliner og det store ensemblet består av to oboer, en fløyte, to horn, strykere, fagott og cembalo. Måten Haydn benytter fagott og cembalo på ligner basso continuoen som ble benyttet særlig mye i barokken, men er ikke like konstant drivende.
Fortegn

Et fortegn viser innenfor matematikken om et tall er positivt eller negativt. De mulige fortegnene er pluss (+) og minus (−).
Hvis det ikke er angitt noe fortegn for et tall er det alltid positivt. Som fortegn foran parentetiske uttrykk representerer + og − tallene +1 og −1, hvor fortegnsreglene for oppløsning av parenteser ses å være lik med fortegnsreglene for multiplikasjon.
Fortegnsfunksjonen (sign, for latin signum) er den funksjonen som for et argument x returnerer verdien +1, hvis x er positiv, og −1 hvis x er negativ, og 0 hvis x er 0. Utenfor x=0 kan dette skrives \mathrm {sign} (x)=x/\left|x\right|, hvor den naturlige generalisasjonen til komplekse tall fremgår.
Corynispa

Utseende

En middelsstor (ca. 7 millimeter), avlang, matt, brunlig bladbille. Antennene består av 7 ledd og er korte og sterkt klubbeformede, det ytterste leddet kraftig utvidet. Hodet er bredere enn langt, i midten med en liten "nese". Pronotum er trapesformet, tett og grovt punktert.  Dekkvingene er firkantede og har 10 punktstriper, fire opphøyde lengderibber og lange pigger i spissen.

Levevis

Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Disse artene holder seg gjerne til én eller noen få vertsarter, larvene minerer i bladene til de samme plantene som de voksne gnager på. Artens vertsplante er i familien Malpighiaceae.

Utbredelse

Arten er bare kjent fra Brasil.
Heleina Young

2014

Young vant 100 og 200 meter i juniorklassen under Coca Cola National championships 2014, som er det nasjonale skolemesterskapet for secondary school. Hun satte her mesterskapsrekord i begge øvelsene og nasjonal juniorrekord på 100 meter. Hun løp på 12,90 på 100 meter og 26,49 på 200 meter. Hun konkurrerte da for Saint Joseph's Secondary School.

2015

Hun deltok i Ligue De Nouvelle Caledonie D’Athletisme i Ny-Kaledonia, og kom der på tredjeplass på 100 meter. I Stillehavslekene 2015 nådde hun finalen på 100 meter, og kom der på åttendeplass med 12,84 sekunder. Hennes to lagvenninner Younis Bese og Sisilia Seavula fikk hhv. sølv og bronse i denne øvelsen. I det nasjonale mesterskapet i friidrett kom hun på fjerdeplass på 100 meter, fire hundredeler bak bronsen. I Coca Cola National championships 2015 vant hun 100 meter, og kom på andreplass på 200 meter bak Makereta Naulu.

2016

Fiji hadde en serie med Grand Prix-stevner i 2016. Young kom der på fjerdeplass på 100 meter i det første Grand Prix-stevnet i februar. Hun deltok ikke i det fijianske mesterskapet i friidrett, men deltok i Coca Cola National championships 2016, der hun ble diskvalisert for tyvstart i finalen på 100 meter, men fikk sølv på 4 x 100 meter stafett sammen med Saint Joseph's Secondary School.

2017

I Grand Prix-serien i 2017 vant hun 400 meter og kom på andreplass på 100 meter i det andre Grand Prix-stevnet. Hun fikk sølv på 100 meter i det fijianske mesterskapet i friidrett 2017, bak Makereta Naulu, og hun vant 400 meter og kom på andreplass på 100 meter under Coca Cola National championships 2016. Saint Joseph's Secondary School fikk her bronse på 4 x 100 meter stafett. 
Internasjonalt deltok hun i Oseaniamesterskapet i friidrett 2017. Der fikk hun bronse på 100 meter i U20-klassen, og Fiji fikk også bronse på 4 x 100 meter og 4 x 400 meter stafett i denne klassen, med Young på laget. Hun deltok i Samveldelekene for ungdom 2017, og satte der personlig rekord i semifinalen på 100 meter med tiden 12,38, og kom på sjetteplass i sin semifinale, men nådde ikke finalen.

2018

I mars deltok hun i det fijianske mesterskapet i friidrett 2018, og vant der 100 meter, 200 meter og 400 meter i åpen klasse. Hun satte der personlig rekord på 400 meter med 57,68 sekunder. Hun satte personlig rekord på 100 og 200 meter under Coca Cola Games National Championships i april, med hhv. 11,87 og 24,33 sekunder, og vant begge distansene. I tillegg fikk St. Joseph's Secondary School sølv på 4 x 100 meter stafett. 
Under Melanesiamesterskapet i friidrett 2018 fikk Young fire medaljer. Individuelt vant hun 100 meter, og fikk sølv på 200 meter bak Nicole Kay fra Australia. I tillegg deltok hun på 4 x 100 meter for kvinner, der Fiji kom på andreplass, og på sprintmedley for mixlag, der Fiji også kom på andreplass.
Nynorsk Vekeblad

Nynorsk Vekeblad var et ukeblad med artikler og fortellinger som kom ut i tidsrommet 1934–1954. Da For Bygd og By gikk inn ved nyttår 1932, ble det våren 1933 nedsatt en arbeidsgruppe for et nytt nynorsk ukeblad. Første nummeret av Nynorsk Vekeblad kom 20. juni 1934. Det kom som en sideutgave av Illustrert Familieblad. Det var 10 sider med egenprodusert stoff på nynorsk. Resten var stoff oversatt fra Illustrert Familieblad. En del av dette var kunngjøringer. Ved krigsutbruddet i april 1940 stanset bladet sine utgivelser. Samarbeidet med Illustrert Familieblad tok slutt. Etter at ny finansiering ble ordnet, kom Nynorsk Vekeblad ut på nytt 1. oktober 1940. Nå som et helt selvstendig blad. Fra 1943 ble det overtatt av Fonna Forlag som ga ut bladet frem til 1954.
Tegneseriene Ingeniør Knut Berg på eventyr og Vangsgutane har sitt utspring i Nynorsk Vekeblad.
London Marathon

London Marathon er et årlig gate-maraton i London, første gang arrangert i 1981. Løpet regnes som et av de fem største maratonløpene. Løypa er relativt lite kupert og går omkring elva Themsen og ender ved St. James's Park. Fire ganger har vinneren i London maraton satt verdensrekord. Amerikaneren Khalid Khannouchi satte verdensrekord på 2:05:38 i 2002. Briten Paula Radcliffe satte verdensrekord for kvinner på 2:15:25 i 2003. Grete Waitz vant kvinneklassen i 1983 (verdensrekord) og 1986, Ingrid Kristiansen vant i 1984, 1985 (verdensrekord), 1987 og 1988.
Yangbi Yi

Yangbi Yi (kinesisk: 漾濞彝族自治县; pinyin: Yàngbì yízú Zìzhìxiàn) er et autonomt fylke i byprefekturet Dali i provinsen Yunnan i Folkerepublikken Kina. 
Befolkningen var på 97 807 innbyggere i 1999.
Volundkvadet

Volundkvadet (eller Volundarkviða) er et dikt fra Den eldre Edda basert på germanske sagn om mestersmeden Volund smed. Diktet beskriver tapt kjærlighet og dypt savn, men også hat og brutal hevn.
Det finnes flere versjoner av myten, men i Den eldre Edda finner vi følgende historie:
Smeden Volund er sønn av en finnekonge, og han bor sammen med sine to brødre i Ulvedaler. Han blir forlatt av sin elskede Hervor, og blir sittende tilbake og smi ringer mens han tenker på sin tapte kjærlighet. En natt blir han tatt til fange av kong Nidud og tatt med til en holme. Den onde dronningen sørger for at Volunds sener blir kuttet av ved kneet, slik at han ikke kan rømme. En armring som Volund har smidd til sin kjæreste, blir tatt fra ham og gitt til kongsdatteren Bodvild. Etter at Volund har smidd kostbarheter for kong Nidud en stund, tar Volund hevn over kongen ved å drepe hans to sønner og smi vakre skåler av hodeskallene deres. Han voldtar Bodvild og gjør henne gravid. Dette forteller Volund hoverende til Kong Nidud før han flyr av gårde med et par vinger som han har smidd seg.
Forskningstradisjonen rundt Edda-diktningen har diskutert hvorvidt Volundkvadet hører hjemme blant gude- eller heltediktene. Nyere forskning har plassert diktet blant gudediktene, av den grunn at hovedpersonen er en alv, og dermed anses å høre hjemme i gudeverdenen.
I historien om Volund kjenner vi igjen figuren Daidalos fra gresk mytologi – smeden som ble tatt til fange av kongen på Kreta, men som etter en tids fangenskap fløy av gårde til frihet ved hjelp av selvlagde vinger. Mytologisk trekker denne figuren også veksler på figurene Hefaistos og Vulkan.
Thomas Idergard

Politikk og forretningsliv

Som ung politiker var han blant annet Moderata Ungdomsförbundets forbundsordførende i perioden 1995–1998.
Etter avsluttet politisk karriere arbeidet han ved forskjellige selskaper med innretning på bland annet markedsspørsmål og entreprenørskap, som for eksempel kommunikasjonsselskapet Gramma. Forut for folkeavstemningen om innføring av euro i 2003 (medlemskap i EMU) arbeidet han som kanslichef ved ja-sidens kampanjeorganisasjon Stiftelsen Sverige i Europa. 
Ved årsskiftet 2003/2004 tiltrådte han som styreformann i trend- og omverdensanalyseselskapet United Minds og tjenestegjorde i en tid som administrerende direktør for selskapet. Frem til 2008 var han personalsjef på Prime PR og United Minds. Fra 2009 arbeidet han i tankesmien Timbro med innretning på velferdsspørsmål. Han var også knyttet som rådgiver til Peje Emilssons familieselskap Magnora 2009–2012.

Jesuitt

Våren 2009 konverterte Idergard til den romersk-katolske kirke og høsten 2012 inntrådte han som novise i jesuittordenen ved ordenens novisatshus i Nürnberg og avla sine ordensløfter høsten 2014. I februar 2017 ble han diakonviet i den katolske kirke og den 30. september 2017 ble han presteviet, av biskopen i Stockholms katolska stift, kardinal Anders Arborelius OCD, i Sankta Eugenia katolska kyrka, jesuittordenens kirke i Stockholm der han som jesuittpater så skulle virke i sjelesorgen.
Bangalore Rural

Demografi

Ved folketellingen i 2011 var det 987 257 innbyggere i distriktet, mot 850 968 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 27,11 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 10,33 % i 2011 mot 12,61 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 947 i 2011 mot 939 i 2001.
«Königsberg» (1927)

Tekniske data

Den lette krysseren «Emden» kunne på grunn av de meget strenge rustningsbestemmelsene i Versaillestraktaten bare utstyres med tårn med enkle skyts. Bestemmelsene ble etter hvert lettet, noe som gjorde det mulig å starte byggingen av mer moderne kryssere. En av disse ble «Königsberg».
For å spare vekt ble ca. 85 % av skroget sveiset, mot tidligere naglet. Dette førte imidlertid til en betydelig svakere konstruksjon. Av denne grunn, og også med for kort rekkevidde, var ikke skipet egnet til sin egentlige oppgave – sjøgående tjeneste i Atlanteren.
Kjølen til «Königsberg» ble lagt den 12. april 1926 på Reichsmarinewerft Wilhelmshaven
Hovedbevæpningen var 9 kanoner i trillingtårn: ett forut og to akter. En særegenhet ved klassen var at aktertårnene ikke sto i skipets senterlinje. Dertil kom seks 8,8 cm og åtte 3,7 cm luftverkanoner. Videre åtte 20 mm maskinkanoner som i 1945 ble øket til 18 stk. I tillegg 12 torpedorør. Til oppklaring hadde «Königsberg» med to Heinkel He-60 sjøfly.

Tjeneste og skjebne

Etter en rekke utenlandsreiser i 30-årene opptok «Königsberg» kystovervåkninging i spanske kystfarvann i tiden fra november 1936 til januar 1937 under den spanske borgerkrig. Etter krigsutbruddet var hun skoleskip i Østersjøen og deltok i mineoperasjoner i Nordsjøen.
I april 1940 deltok «Königsberg» i Operation Weserübung, invasjonene i Norge og transporterte sammen med søsterkipet «Köln», artilleriskoleskipet Bremse og torpedobåtene «Wolf» und «Leopard» tyske tropper til Bergen. «Königsberg» fikk treffere fra norske kystbatterier, bl.a. fra Kvarven fort. Dette førte til at hun ikke kunne følge de øvrige tyske fartøyene tilbake til Tyskland og forble ved Skoltegrunnskaien i Bergen. Neste dag ble hun angrepet av 15 engelske stupbombefly av typen Blackburn B-24 Skua som fikk inn tre solide treffere. Dette var første gang i verdenshistorien at et krigsskip ble senket av fly. «Königsberg» kantret og sank i havnen. Av besetningen omkom 18, mens 14 ble skadet. Et av flyene ble for øvrig skutt ned. Flyveren landet på Askøy hvor han ble gjemt og siden sendt over til England.
Den 17. juni 1942 ble «Königsberg» hevet i kantret stand. I 1943 ble vraket snudd og brukt som pir for ubåter inntil det 22. september 1944 kantret på ny. Kriegsmarine gav da opp skipet og gav Norsk Bjergningskompani oppdraget med å fjerne det fra Bergen havn. Norsk Bjergningskompani hevet vraket og slepte det til Berlandssundet på Askøy hvor det ble oppankret. Der sank det etter noen måneder på nytt på 10 meters dyp. Ved freden i 1945 ble vraket overtatt av Den Norske Stat som i august samme år solgte det til en joint-venture mellom Stavanger Skibs-Ophugnings Co. AS og Norsk Bjergningskompani. «Königsberg» ble hevet samme måned. Deretter ble vraket slept til SSOH's anlegg på Buøy i Stavanger av Det Bergenske Dampskibsselskabs taubåter «Titan» og «Vulcanus», mens SSOH's bergningsfartøy «Buøy» og «Nyhavn» holdt vraket flott med pumper. Slepet ankom Buøy 17. september 1945. Her ble det liggende ett års tid frem til det ble dratt opp i stranden for opphugging 23. september 1946. «Königsberg» var ferdig opphugget 14. februar 1947.
Birinus

Birinus (død 3. desember 650) var den første biskop i Wessex.
Grand Hotel (Oslo)

Historikk

Hotellet ble grunnlagt av konditor Julius Fritzner og åpnet i 1874. I 1880- og 1890-årene var Grand Café på hjørnet et viktig møtested for kunstnere og intellektuelle. Henrik Ibsen var kjent for sine daglige besøk i slutten av 1890-årene, mens han bodde i Arbins gate. Ved stambordet fikk han av hotellet sin egen stol med navneplate i sølv og et sett glass med inngravert navn. Disse tilhører nå Oslo Museum. I 1929-30 ble kaféen ombygget og fikk veggmalerier av Per Krohg med interørbilder fra bohemtiden. Der gjenkjenner man Henrik Ibsen, kunstnerens foreldre, Christian Krohg og Oda Krohg, malerne Frits Thaulow og Edvard Munch, forfatteren Hans Jæger og mange andre. 
I et tilbygg mot Rosenkrantz' gate sto Rococcosalen ferdig i 1894 som hotellets og byens fineste festlokale. Den var rikt dekorert med forgylt stukkatur og tak- og veggmalerier av dekorasjonsmaleren Bernhard Wilhelm Gustav von Krogh (1829–1913). Salen ble ødelagt av brann i 1957.
Det er flere spisesteder ved hotellet. I tillegg til Grand Café har man fransk-inspirert mat på Restaurant Julius Fritzner og lettere måltider på Palmen. Grand Hotel har to barer: Limelight Bar i engelsk stil i hotellets lobby, og Eight Rooftop Bar i 8. etasje.
Hotellet er kjent for å huse vinnerne av Nobels fredspris. Det er vanlig at fredsprisvinneren viser seg på en av balkongene for å motta hyllesten fra dem som går i fakkeltog om kvelden etter at utdelingen har funnet sted i Oslo rådhus.
Hotellet ble i en tjueårsperiode drevet av hotellkjeden Rica Hotels. Fra 2015 drives det av Pandox.

Trivia

Brødrene Johnsen A/S foretok de aller første norske plateinnspillingene i et par av rommene i Grand Hotel 8.-10. desember 1904.
Sevenoaks

Historie

Sevenoaks er ikke nevnt i Domesday Book, mens landsbyen Otford var med. Dette kan tyde på at stedet i 1086 hadde svært få innbyggere og ingen eiendommer av betydning. I det 13. århundre ble det etablert et marked i Sevenoaks, og i 1456 kjøpte Thomas Bourchier, erkebiskop av Canterbury, en eiendom og bygde et hus der.
To hospitaler ble opprettet av religiøse ordener i middelalderen. Disse ga stell spesielt til eldre mennesker og pilegrimmer på vei til Canterbury.
Øst for byen ligger Knole House, en herregård med en stor rådyrpark som tilhører hertugen av Dorset, Sackville-familien. Den ble gitt til familien av Elisabeth I i 1577. Eiendommen eies nå av National Trust, men familien er fortsatt bosatt der.
Cricketbanen i Sevenoaks er en av de eldste i England. Den ble gitt til byen av John, 3. hertug av Dorset, som da eide Knole House i 1773 . Den er også kjent for å være den første banen hvor man spilte cricket med tre staver, slik det spilles i dag.
Den sentrale jernbanestasjonen ble åpnet i 1868. I 1927 var byen åsted for en alvorlig togulykke, da et passasjertog mistet kontrollen. Tretten mennesker ble drept; selv om dødstallet er langt fra det høyeste for slike ulykker, fikk ulykken stor oppmerksomhet fordi den skjedde i selve byen.
Laura Elvig

Familie

Laura Elvig var datter av skolelærer Ole Elvig og Karen Svendsen. Hun ble 18. januar 1881 gift med skuespiller Berent Johan Tunæs Johannessen (1859-1907). Deres datter Svanhild Johannessen ble gift med skuespilleren Hauk Aabel, og datteren Borghild Johannessen ble gift med skuespilleren Thoralf Klouman. Laura Elvig var dermed mormor til blant andre skuespillerne Per Aabel, Andreas Aabel, Wenche Klouman og pianisten Carsten Klouman.

Liv og virke

Det er kjent at Laura Elvig opptrådte på teaterscenen i fødebyen Bergen i 1870-årene. Blant annet gestaltet hun rollen som Hilda Rummel i Samfundets Støtter i 1877 i Komediehuset. Ved syttiårsdagen i 1930 var hun overkontrollør ved Nationaltheatret.
Skogskyrkogården tunnelbanestasjon

Skogskyrkogården tunnelbanestasjon er en stasjon på Stockholms tunnelbane. Den trafikkeres av T-bane 1 (grønn linje), og ligger mellom stasjonene Sandsborg og Tallkrogen. Stasjonen ligger i bydelen Gamla Enskede i Söderort i Stockholm kommune. Stasjonen ligger i nærheten av gravlunden Skogskyrkogården, som har gitt stasjonen dens navn.
Stasjonen ble innviet 1. oktober 1950 som den 8. stasjonen. Den het Kyrkogården til 19. november 1958. Stasjonen er en vanlig utendørsstasjon med en plattform, inngang i nord fra Sockenvägen. Her gikk tidligere sporveislinje 8, inntil den ble erstattet av tunnelbanen, og sporveishallen for linje 8 lå noen hundre meter lenger øst langs Sockenvägen.
Kulturvern

Kulturvern er en samlebetegnelse for arbeid med materielt og immaterielt innsamling, dokumentasjon og formidling.
Materielt kulturvern kan sies å arbeide for å sikre konkrete gjenstander (kulturminner) og den kunnskapen de forteller. Dette området går ofte under betegnelsen kulturminnevern. Den offentlige innsatsen innen kulturminnevernet ledes i Norge av Riksantikvaren, et eget direktorat under Klima- og miljødepartementet.
Immaterielt kulturvern er ivaretakelse av kunnskapen om håndverk, teknikker, historier, og alle typer «bakgrunnsopplysninger». Norge har nylig ratifisert en UNESCO-konvensjon om vern av «immateriell kulturarv», som definerer dette slik:
«Immateriell kulturarv» betyr praksis, fremstillinger, uttrykk, kunnskap, ferdigheter – samt tilhørende instrumenter, gjenstander, kulturgjenstander og kulturelle rom – som samfunn, grupper og, i noen tilfeller, enkeltpersoner anerkjenner som en del av sin kulturarv. Denne immaterielle kulturarven, som er overført fra generasjon til generasjon, blir stadig gjenskapt av samfunn og grupper i forhold til deres miljø, i samspill med naturen og med historien og gir dem en følelse av identitet og kontinuitet, noe som fremmer respekt for kulturelt mangfold og menneskelig kreativitet. I forbindelse med denne konvensjon tas kun i betraktning immateriell kulturarv som er forenlig med de eksisterende internasjonale menneskerettighetsinstrumentene og med kravene om gjensidig respekt mellom samfunn, grupper og enkeltpersoner samt en bærekraftig utvikling.
Svært ofte blir det i samspillet mellom den konkrete gjenstanden (kulturminnet) og kunnskapen om hva dette kulturminnet forteller eller dokumenterer som er det verdifulle.
I Norge er den offentlige innsatsen spredt mellom flere departementer og direktorater, men særlig Miljøverndepartementet med Riksantikvaren og Fylkeskommunene og Kultur- og kirkedepartementet gjennom Norsk kulturråd og museene.
I 2008 ratifiserte Norge Europarådets rammekonvensjon om kulturarvens verdi for samfunnet, Farokonvensjonen. Sentrale element i denne konvensjonen er bl.a. alle kulturelle gruppers rett til at deres kulturarv bevares, bærekraftig forvaltning av kulturminnene i samfunnsutviklingen, tilgjengelighet, samt den demokratiske forvaltning av dem.
Svært mye av kulturvernarbeidet i Norge foregår gjennom frivillige lag og foreninger, hvor de aller fleste er organisert i paraplyorganisasjonen Norges kulturvernforbund som også er sekretariat for Kulturminneåret 2009.
Royal Northern College of Music

Royal Northern College of Music (RNCM) er et musikkonservatorium i Manchester, England.

Historie

Konservatoriet ble til som følge av en sammenslåing av Royal Manchester College of Music og Northern School of Music i 1973.
Det regner kjøttboller

Handling

Helt siden Fint var liten gutt har han hatt store ambisjoner om å bli en verdensberømt oppfinner. Men han møter mye motgang, og ikke alle oppfinnelsene fungerer slik han skulle ønsket. Han har prøvd hele livet sitt å finne en måtte å hjelpe hjembyen sin og deretter resten av verden, og en dag har han det. Siden hele byen kun eter ekle sardiner fant han opp en maskin som omdanner vann til mat. I begynnelsen er den en stor suksess, men mye press gjør at noe går galt, og da er det opp til Flint og vennene hans å redde verden fra å bli en eneste lapskaus.
Steinvikholm Aquavit

Steinvikholm Aquavit er en norsk akevitt produsert av Arcus.
Navnet henspiller på en forsendelse til erkebiskop Olav Engelbrektsson på Steinvikholm slott fra lensherre Eske Bille i Bergen datert til 13. april 1531. Med en flaske akevitt fulgte et brev hvor Bille skrev at han sendte «nogit Watn som kallis aqua vite och hielper samme watn for alle haande kranckdom som ith menneske kandt haffue indvortes. Jeg ville gierne sendt Eders Naade mere deraf, men naa staaer ikke Urthene her at bekomm.» Dette er den tidligste forekomsten av akevitt i skriftlige kilder i Norge. I ettertid har Bille fått æren som fremstiller av det første norske brennevinet, mens erkebiskopen har blitt tillagt æren for å ha tatt i bruk brennevinet som legemiddel i Norge. Akevitten som Olav Engelbrektsson mottok var ikke den samme som drikkes i dag, men var basert på korn istedenfor potetsprit. Den var dessuten urenset, altså med en stor andel fusel.
Steinvikholm Aquavit ble lansert etter initiativ fra Stjørdal Næringsforum i 1999, kan fra 2003 bestilles over hele landet gjennom Vinmonopolet, og smaksettes av malt – av samme type som brukes til stjørdalsøl – fra Hognesaunet Såinnhuslag i Stjørdal. Etanolinnholdet er omkring 40 volumprosent, og akevitten er «edel» idet den lagres på fat i 3–4 år. Den har en gyllen farge, en duft av «karve, appelsin, fennikel, tropisk frukt, røyk og fat,» samt en lang ettersmak av de forannevnte duftene. Stig Lundberg i VG karakteriserte i 2003 akevitten som «en mellomting mellom skotsk whisky og akevitt» på grunn av dette smaksinnslaget. Anmeldere i VG har gitt Steinvikholm Aquavit gode skussmål og endog kåret den til en av Norges beste akevitter i en uoffisiell smakstest i 2004.
Akevitten har sin egen forening av entusiaster, Steinvikholmakevittens ridderlaug, iblant også omtalt som Steinvikholmens venner (ikke å forveksle med Steinvikholm slotts venneforening, Steinvikholms venner). Foreningen ble opprettet i 2004, har om lag 30 medlemmer og ledes av et ridderråd med en valgt rådsherre. Årsmøtet legges nærmest mulig til «Akevittens dag» den 13. april.
Bjelland og Grindheim

Bjelland og Grindheim kommune (eller Bjelland og Grindum) er en tidligere kommune i Vest-Agder fylke. Kommunen eksisterte fra 1837 til 1901.
De eldre kommunale arkivkildene for kommunen finnes i dag hos Interkommunalt arkiv i Vest-Agder IKS (IKAVA). Dette inkluderer protokoller fra for eksempel kommunestyre, formannskap, fattigstyre, skolestyre og arkiver med blant annet personopplysninger i form av klientarkiver, skatteprotokoller og skoleprotokoller.
Livarot

Befolkningsutvikling

Antall innbyggere i kommunen Livarot
Referanse: INSEE
Bergens Dampbaadelag

Bergens Dampbaadelag var et dampskipsselskap som ble etablert av kjøpmenn fra Bergen i 1865.
Den første dampbåten gikk i rute mellom Laksevåg, Askøy og Sandviken. Tilbudet var en suksess og selskapet kunne snart utvide med flere båter og ruter i Hordaland. Båten Fridtjof ble sågar levert i 1866 fra Bergen Mekaniske Verksted og gikk i rute mellom Bergen og Lindås.
I 1872 ble selskapet oppløst, og fartøy og ruter overtatt av J. Næsgaard.