google/wiki40b huggingface dataset:
Liodden

Liodden er et lite sted i Nes i Hallingdal på østsida av Hallingdalselva, ca. 160 m. over havet, 7 km sør for Nesbyen, og 5 km nord for Bromma (Børtnes). Stedet er en del av Liegrenda (Liagardene), som ligger litt lengre øst bak en åsrygg. Liegrenda har 40 – 50 husstander, mens bare 4 – 5 av disse ligger på Liodden. En del hus er fraflyttet, men brukes som fritidsboliger. På vestsida av elva går Rv7, på østsida av elva går Bergensbanen. Liodden stasjon ble lagt ned for mange år siden, og ble revet ca. år 2003.
Det er lite næringsvirksomhet i bygda, utenom jord og skogbruk. De fleste har arbeid utenfor bygda. Det er en campingplass på Liodden, og noen driver med gravearbeid i tillegg til primærnæringen. Det er også et enmannsfirma som driver med skiltproduksjon. Flere mindre vannfall er under prosjektering/utbygging (2007).
I 1989 ble en vesentlig flaskehals på bygdeveien fjernet, da det ble bygd vei over jernbanen som erstatning for en smal og lav undergang. I 1999 ble flaskehals nr. 2 fjernet, da det ble bygd ny bro over Hallingdalselva. Den gamle broen fra 1959 var veldig smal, og kunne bare ta kjøretøy på max. 10 tonn.
Øst for Liodden ligger Liemarka (ca. 1000 moh.), et område som strekker seg over mot Vassfaret nasjonalpark. Det er et kupert og vakkert fjellområde med mange fiskevann. Det blir drevet aktiv fiskekultur. Fiskekort kan kjøpes via selvbetjening. Det er også jakt på elg, hare og rype. Høyeste fjell er Blåfjell (1154 moh.) Her er ca. 200 hytter og setrer. Ved Kråkehaugen lengst øst mot Vassfaret ligger Vassfartoppen serveringssted med en liten alpinbakke. En ny utbyggingsplan er godkjent med vel 100 nye hyttetomter. Veien inn i området ble rustet skikkelig opp straks etter århundreskiftet, og fremstår i dag som en meget god grusveg. Veien er avgiftsbelagt.
Sunnmørsbanken

Sunnmørsbanken var en bank som ble opprettet i 1975 ved en sammenslutning av Sunnmøre Kreditbank og Privatbanken. Banken ble kjent som en svært lånevillig bank i jappetiden, noe som førte til store tap. I 1988 hadde banken tap på utlån på 570 millioner kroner og tapte dermed det meste av sin egenkapital. Etter en aksjenedskrivning gikk Forretningsbankenes Sikringsfond inn med ny kapital og overtok dermed styringen av banken. Sunnmørsbanken ble overtatt av Kreditkassen i 1991.
Lorin Maazel

Bakgrunn

Maazel hadde jødisk-amerikanske foreldre av russisk opprinnelse. Han ble født i Neuilly-sur-Seine i Frankrike, men vokste opp i USA, først og fremst i foreldrehjemmet i Pittsburgh. Faren, Lincoln Maazel (1903–2009), var sanger, skuespiller og lærer i piano og stemmebruk. Moren, Marion «Marie» Shulman Maazel (1894–1992), grunnla Pittsburgh Youth Symphony Orchestra. Hans bestefar Isak var fiolinist i Metropolitan Opera Orchestra i tjue år. 
Maazel var vidunderbarn, tok sin første dirigentleksjon som sjuåring med Vladimir Bakaleinikov og gjorde sin offentlige debut da han var åtte.

Musiker

I 1960 ble Maazel den første amerikaner som dirigerte ved Bayreuth Festspielhaus. Han var sjefdirigent for Deutsche Oper Berlin 1965–1971 og Radio-Symphonie-Orchester (RSO) Berlin 1964–1975. 
I 1972 påbegynte Maazel sin periode som musikalsk leder ved Cleveland Orchestra etter George Szell. Her gjennomførte han den første komplette innspillingen av George Gershwins «Porgy and Bess», med utelukkende afro-amerikanske solister.
Han har senere vært kunstnerisk leder for Orchestre National de France i Paris, Statsoperaen i Wien, Pittsburgh Symfoniorkester, Bayerske Radios Symfoniorkester i München og New York Philharmonic. Maazel trappet ned fra New York Philharmonic etter 2008/09-sesongen.
Hans egne komposisjoner inkluderte en opera, 1984, basert på George Orwells roman.
Maazel gjorde over 300 innspillinger med verker av Beethoven, Brahms, Mahler, Schubert, Richard Strauss og andre. 
Tidlig i 2014 ble han tvunget til å kansellere konserter som følge av helsemessige årsaker. 
Maazel døde 13. juli 2014 på sin eiendom Castleton Farms i Virginia etter komplikasjoner fra en lungebetennelse.
Salangselva

Elvas løp

Salangselva dannes ved samløpet av Stordalselva og Røddalselva, som begge har sine øverste kilder i Narvik i Nordland. Elvene løper sammen like sør for Bones i Bardu, og like etter kommer Budalselva inn fra øst. Ved Bones rant tidligere både Salangselva og Budalselva i store meandere over de flate elveslettene. Under et flomsikringsprosjekt på midten av 1980-tallet ble imidlertid begge elvene kanalisert og elveløpene rettet ut over en strekning på drøyt tre kilometer. I 2006 og 2007 ble deler av det gamle elveløpet restaurert.
Fra Bones renner elva mot nordvest i et rolig løp avbrutt av mindre fosser. Ved Lund snur elva mot nord, og dalen blir trangere. Ved Skogstad kommer Jørenelva inn fra øst. Ved Forset blir dalen igjen videre og elva roligere, og fra øst kommer Liveltskardelva, som renner parallelt med hovedelva over tre kilometer før de motes ved Lundamo. Nord for Brandvoll snur elva mot vest og faller først gjennom Langfossen og deretter Kistefossen ned mot slettene øst for Øvervatnet i Salangen. På slettene danner elva vide meandere og før den renner ut i Øvervatnet tar den inn sideelvene Masterbakkelva fra sør og Bekkebotnelva fra nord. En kort elvestubb kalt Strokken knytter Øvervatnet til Nervatnet, og herfra renner elva videre til munningen i Sagfjorden ved kommunesenteret Sjøvegan. Denne siste elvestrekningen kalles også Tømmerelva.

Vern

Vassdraget ble vernet mot kraftutbygging i Verneplan I for vassdrag i 1973. En del av fjellområdene lengst sørøst i nedbørfeltet ligger innenfor Rohkunborri nasjonalpark.
Great North Road

Great North Road er en vei i  Zambia, den går nordover fra  Lusaka, gjennem  Kabwe og Kapiri Mposhi (hvor det er avkjørsel til Tanzania) videre til Serenje, Mpika, Kasama, Mbala og Mpulungu. 
Veien fra Zambia-grensen mot  Zimbabwe ved Chirundu er betraktet som en del av Great North Road, men det er bare siden Chirundu Bridge ble åpnet i 1939 - før det gikk Great North Road gjennem Bulawayo og Livingstone til Lusaka.  Veien fra Mbala til Mupulungu kunne ses på som en avkjørsel til Tanganyikasjøen med båtforbindelse som var populært frem 1950-tallet.
Da Mpika-Tanzania via Tunduma ble oppgradert på 1960-tallet ble det en god forbindelse til Dar-es-Salaam og Arusha,
I  Lusaka sentrum blir Great North Road kalt Cairo Road. Dette er byens forretningstrøk og travleste gjennomfartsåre.
Oscar for beste lydmiks

Oscar for beste lydmiks (engelsk: Academy Award for Best Soundmix) er en filmpris som utdeles av Academy of Motion Picture Arts and Sciences til den beste eller mest velklingende lydmiksen og tildeles normalt personen som har produsert lydmiksen for vinnerfilmen. Nedenfor er en liste over de nominerte og vinneren av hvert års pris.
Andy Nelson og Kevin O'Connell er de med flest nominasjoner i kategorien (fra 1969) med 21 nominasjoner hver. Nelson har vunnet to ganger.
Bob Beemer, Mark Berger, Scott Millan, Gary Rydstrom og Gary Summers har alle vunnet fire statuetter hver, noe som gjør dem til de med flest priser i denne kategorien.
Frem til 1968 og den 41. Oscar-utdelingen ble prisen delt ut til det representative lydstudioet, ikke enkeltpersoner. Metro-Goldwyn-Mayer studio sammen med Todd-AO vant begge fem statuetter, over henholdsvis 15 og syv nominasjoner, noe som gjorde studioene til de mestvinnende i denne perioden i kategorien. Columbia Studio hadde flest nominasjoner, med 17.
Hepworth (West Yorkshire)

Stedsnavn

Stedsnavnet Hepworth er angelsaksisk, men det er delte oppfatninger for dets opprinnelige betydning. Første ledd kan henvise til en angelsaksisk mann ved Heppa som var framstående (jf. worth = verdi). H. T. Moorhouse i hans History of Kirkburton and the Graveship of Holme (1861) mente at navnet kan være avledet fra angelsaksiske «Hep» i betydningen «høy» og «-worth» i betydningen «bosted». En annen forståelse omtaler «-worth» i betydningen en «innhegning» tilhørende en mann ved navn Heppa. I Domesday Book for 1086 er den omtalt som Hepeuuord og beskrev den som kongens land med bratte gater.
Odet de Coligny

Bakgrunn

Odet de Coligny var sdønn av maréchal de France Gaspard I de Coligny, seigneur de Châtillon; hans bror var den senere admiral Gaspard II de Coligny.
Allerede som 13-åring ble han i 1530 utnevnt til prior i Saint-Stephan (i Beaune), og fire år etter ble han kannik i Paris.

Erkebiskop, kardinal

Senere kom han ved simoni gjort til erkebiskop av Toulouse. Paven utnevnt ham til kardinal i mars 1533, og han ble kreert til det ved konsistoriet den 7. november 1533. Han var da 16 år. Det påfølgende år ble Coligny dessurten utnevnt til biskop av Beauvais.

Kalvinist (hugenott)

I 1563 ble han erklært heretisk av Pius III etter at det var blitt klart at han i 1561 var blitt kalvinist, og samtidig fratatt kardinalsverdigheten. Ekskommunikasjonen trådte i kraft 31. mars 1563. Det franske parlement fratok ham samtidig alle politiske embeder og verv. 
Odet de Coligny hadde da i lengre tid sympatisert med hugenottene, men nå opptrådte han offentlig for deres sak og ble en av deres anførere. Han giftet i desember 1564 seg offentlig i Montataire, ikledt kardinalsdrakt, for den hugenottiske pastor Pierre Malet, uten katolske sakramenter med sin elskerinne Elisabeth de Kanteville ( som ble kalt Mme. la Cardinale). 
Han kjempet ved Saint-Denis under religionskrigene. I 1568 flyktet Coligny med noen av sine tilhengerer til England. Ved det engelske hoff ivret han for sine ideer og gjorde seg forhåpninger om finansiell større fra dronning Elisabeth I. I mellomtiden var Coligny blitt erklært som høyforræder av Parlementet i Paris. Odet de Coligny forble dermed i sitt engelske eksil, hvor han i samforstand med den franske kong Karl IX tok seg av forskjellige hammelige oppdrag. For hertugen av Anjou bad Coligny blant annet om dronningens hånd.
Han ville så til slutt vende tilbake til fedrelandet, men ble forgiftet i Canterbury, sannsynligvis av av sin kammertjener.
The Claws of Axos

Sammendrag

Axonerne lander på jorden. De er desperate etter å få tak i mere brennstoff og de foreslår en byttehandel hvor jorden kan få stoffet axonitt for brennstoff. Axonitt er et «tenkende» molekyl som kan reprodusere hva som helst ifølge axonerne. Det viser seg at skipet deres er en organisme kalt Axos som inntar næring ved å tappe energi fra alle livsformer på jorden via axonitten (som er en del av den). Byttehandelen var et påskudd for å spre axonitten over hele jordkloden.
Grunnen til at axonerne kom til jorden var at «The Master» hadde blitt kidnappet av dem, og han ga dem sin kunnskap om jorden for sin egen frihet. Han rømmer fra Axos og prøver å finne Doktorens tardis siden hans egen er i axonernes hender. Han planlegger å reparere den slik at han kan dra fra jorden.
Axos blir interessert i Doktorens kunnskap om reising i tid. Det planlegger å få mere næring ved å også dra gjennom tid for å finne livsformer det kan leve på. Doktoren finner ut av dette og legger en plan for å lure Axos til å koble sin styreenhet til tardisen slik at han kan sende det inn i en evig tidsløkke. Han lurer Master til å gjøre ferdig sine reparasjoner på tardisen og sender Axos inn i tidsløkka. Dette resulterer i at alle delene av Axos, også axonitten, dematerialiserer fra jorden.
Master klarer å finne sin egen tardis inne i Axos midt i alt oppstyret og rømmer. Doktoren returnerer så til jorden, ufrivillig. Det viser seg at tidsherrene har programmert tardisen til å alltid returnere til jorden.
Biralus

Utseende

Små til middelsstore gjødselbiller, svarte, dekkvingene gjerne med røde flekker.

Levevis

Disse billene lever i møkk og er hyppigst på steder der husdyr beiter. Mange av artene har gått sterkt tilbake, trolig på grunn av bruksendringer i landbruket, blant annet bruk av midler mot innvollsormer som er giftige for larvene.

Utbredelse

Gruppen er utbredt i Sør- og Mellom-Europa og i Midtøsten.
Put Your Head on My Shoulder

«Put Your Head on My Shoulder» er en sang skrevet av den canadiske sangeren og låtskriveren Paul Anka. Ankas versjon ble utgitt på singelen ABC-Paramount 4510040 i 1959. Den ble arrangert og dirigert av Don Costa. B-siden var «Don't Ever Leave Me».
Sangen ble popularisert på nytt, da den ble utgitt på singlen Capitol CL 15571 med The Lettermen i november 1968. Produsent var Al De Lory. B-siden var «Mary's Rainbow».  
Denne sangen må ikke forveksles med The Beach Boys' «Don't Talk (Put Your Head on My Shoulder)» (Brian Wilson/Tony Asher) fra Pet Sounds (1966), som den har mye til felles med musikalsk.

Norsk versjon

O. Røstad har skrevet en norsk tekst. Den bærer tittelen «Vær hos meg når du våkner».
Geir Selvær

Fotballkarriere

Han spilte for FK Vidar fra 1964 til 1974. I løpet av karrieren spilte han 276 kamper for A-laget. Han var toppscorer i 1971 med 19 mål, og i 1972 11 mål. Han hadde totalt 55 scoringer for A-laget.
Etter spillerkarrieren var han styreformann i FK Vidar fra 1979 til 1987 og ett år i 1989. Han var medlem av idrettsrådet i Stavanger kommune, hvorav to år som leder. Geir ble æresmedlem i FK Vidar i 1986.
Gliese 876

Gliese 876 er en stjerne som befinner seg 15 lysår unna i stjernetegnet Vannmannen. Stjernen er en rød dverg med en tilsynelatende størrelsesklasse på 11,79. Dens masse er omkring 32% av solens, og dens radius er omkring 36% av solens.
Gliese 876 er den fjerde nærmeste kjente stjerne til solen med et planetsystem (etter Alpha Centauri, Gliese 674 og Epsilon Eridani) og det nærmeste kjente systemet med flere planeter. Fire kjente eksoplaneter går i bane rundt stjernen: Gliese 876 b, Gliese 876 c, Gliese 876 d og Gliese 876 e. Planetsystemet er også det eneste kjente utenom vårt, som fremviser en Laplace resonans mellom tre himmellegemer.
Jordfly

Utseende

Middelsstore til ganske store (vingespenn 30–50 mm for de artene som forekommer i Norge) nattfly, forvingene brun- eller grålige. Nyre- og ringmerkene pleier å være tydelige, ofte er de omgitt av svart. Mange av artene er svært variable, og de kan være vanskelige å skille uten å undersøke kjønnsorganene. Bakvingene er hvit- eller gråaktige.

Levevis

Artene lever mest i åpne, gjerne sandete områder der larvene utvikler seg på røttene av ulike lave planter. Flere arter lever gjerne på kulturplanter og kan være meget brysomme skadedyr, fordi de spiser opp røttene og «halshogger» unge planter. Blant disse er stort jordfly, åkerjordfly og gråpudret jordfly. De er gode flygere og noen arter kan foreta lange vandringer, ofte i store antall.

Utbredelse

Slekten har flest arter i Nord-Amerika, men er representert i alle verdensdeler. Stort jordfly alene finnes nesten overalt, bortsett fra de kaldeste områdene.
Upstart

Historie

Den første distribusjonen som tok i bruk Upstart var Ubuntu Edgy Eft (6.10), hvor System-V init ble erstattet uten at noen av de opprinnelige oppstartskriptene ble byttet ut.
I Ubuntu Feisty Fawn (7.04) ble filsystem-montering, spesielt RAID (mdadm), devmapper, LVM og EVMS hendelsesbasert.
For Ubuntu Gutsy Gibbon (7.10) jobbes det med å også gjøre de vanlige prosessene hendelsesbasert.
Fotball under Stillehavslekene 2007

Fotball under Stillehavslekene  2007. Fotball var en av flere sporter som var med i de trettende stillehavslekene som ble arrangert i Apia på Samoa i perioden 25. august til 8. september 2007. Det var tolvte gangen som fotball var med på programmet under stillehavslekene. Det var to turneringer, en for menn og en for kvinner.
Stick diagram design

Stick diagram er en skisse av et utlegg for en CMOS-krets. Skissen taes det ikke hensyn til størrelses orden, kun hvordan lagene kobles sammen (derfor kalles det "stick diagram" på engelsk).
Hensikten med stickdiagram er å redusere antall kryssende metallforbindelser. Til dette finner en"Euler banen" vha. matematisk grafteori, som bygger på Leonhard Euler's problem: Broene i Königsberg, til å finne ut hvordan kretsene skal legges for å unngå kryssinger. Når stickdiagrammet er ferdig kan en lage et utlegg som har samme form som stickdiagrammet men med de riktige størrelser på transistorene.
Særkalk

Særkalk er et liturgisk rituelt kar, en variant av kalken, som benyttes av kun én nattverdsgjest. En særkalk er som oftest ganske liten; den kan være så liten som et snapseglass. De kan være utformet som små begre eller som miniatyrutgaver av vanlige liturgiske kalker.
Denne måten å administrere nattverden på, er – hva gjelder nattverdsvinen – blitt så godt som den enerådende innenfor Den norske kirke, skjønt den er også kjent i enkelte andre trossamfunn, enten som en generell ordning eller som en midlertidig ordning for eksempel under epidemier.
Nattverdsvinen kan i Den norske kirke deles ut som felleskalk (hvorfra alle drikker etter tur) eller som særkalk, eller ved intinksjon (ved dypping av nattverdsoblaten i kalken).
Ordningen med særkalker har ingen lang historie i Norge; den kom inn som ledd i bekjempelsen av tuberkulosen i siste del av 1890-årene. Norske Kvinners Sanitetsforening var en sentral pådriver for denne ordningen; den var også med på å anskaffe særkalker til flere menigheter. Ordningen ble ikke helt knirkefritt innført: Den utløste en heftig debatt om det kunne være rettelig nattverd når ikke alle drakk fra den samme kalken.
Særkalken ble noe senere kjent i Den danske folkekirke. Der ble det åpnet for bruk av dem i 1909, men det var først mot slutten av første verdenskrig, – den tid da både tuberkulosen og spanskesyken herjet – at det store gjennombruddeet for denne måten å administrere nattverdsvinen kom.
I kirkesamfunn – som for eksempel den katolske kirke – som er vant med å praktisere nattverden uten at folket trenger å ta til seg Kristi blod i vinens skikkelse (nattverdsvinen), eller der intinksjon er en kjent praksis, er nattved med særkalker ukjent, og aktualiseres heller ikke ved sykdomsepidemier.
Dahlica charlottae

Utseende

Hannen er en liten til middelsstor (vingespenn 10,5-16 millimeter), spinkel og blek sekkspinner med tynt skjellkledte, delvis gjennomsiktige vinger. Antennene er tynne og trådformede og omtrent halvparten så lange som forvingene. Hodet og kroppen er brune. Vingene er lyst gråbrune, tynt kledt med ganske smale skjell. Hunnen er sjokoladebrun, fet og larvelignende, men med velutviklede antenner og bein, fasettøynene er ganske små. Larven omgir seg med en sigarformet larvesekk av silke kledt med sandkorn.

Levevis

Arten finnes mest i barskog, men kan forekomme opptil 1000 meter over havet i Norden. Larven eter mest mose, men også lav og alger. Larveutviklingen tar oftest ett år, kanskje av og til to. Hannen flyr i april-mai, noe senere lengst i nord.

Utbredelse

Arten er kjent fra Norden, Baltikum og fjellområdene i Mellom-Europa. I Norge er den funnet noen få steder nord til den sørlige delen av Nordland.
Arbeiderbolig

En arbeiderbolig er en bolig for industriarbeidere, gjerne i direkte tilknytning til en bedrift. Arbeiderboliger ble ofte oppført av bedriften, av offentlige myndigheter, av private fond eller som forretningsforetagender av utenforstående.
NM i friidrett 1907

Norgesmesterskapet i friidrett 1907 ble arrangert på Hamar fra 21. til 22. mai. 
Arrangør var Hamar Turnforening. Kun menn deltok.
Kongepokalen var dette året ikke satt opp i NM, men i Kristiania IFs internasjonale stevne. Kongepokalvinner ble Halfdan Stormoen.
ACT Alliance

ACT Alliance er en internasjonal humanitær allianse av rundt 130 kristne trosbaserte organisasjoner. Alliansen samkjører nødhjelpsarbeid og jobber for utvikling og global rettferdighet. Medlemsorganisasjonene har et samlet årlig budsjett på rundt 1,5 milliarder dollar.
Den norske organisasjonen Kirkens Nødhjelp er medlem av alliansen.
NATO Cooperative Cyber Defence Centre of Excellence

NATO Cooperative Cyber Defence Centre of Excellence (CCDCOE, estisk: K5 eller Küberkaitse Kompetentsikeskus) er et Nato-senter for elektronisk krigføring i Tallinn i Estland.  Det driver forskning og trening på krigføring i datanettverk, og har en stab på rundt 30 personer.
Storerikvollen

Navnet «Storerikvollen»

Turisthyttens navn «Storerikvollen» kommer fra setervollen som den er bygget på. I siste del av 1700-tallet hadde stedet navnet «Storvolden» og var et sted hvor samene samlet reinen sin for bl.a. merking, en såkalt trø. På denne tiden lå seteren til Sjurgård vestre lenger sørvest, på Blakkåvollen. En gang i begynnelsen på 1800-tallet kom Erik Arntsen Hugdal, født 1798, over fjellet fra Hegra i Trøndelag vandrende over fjellet og slo seg ned på Storvolden, trolig på grunn av dårlige kår hjemme. På Storvolden bygde han seg en jordkoie hvor han bodde så lenge han levde, og det antas at han fikk bo der av bøndene siden han holdt samene unna området slik at Tydal-bøndenes dyr kunne beite der. Erik på Storvolden ble snart til Stor-Erik, og derfra er det naturlig at vollen ble hetende Storeriksvolden, senere Storerikvollen. Stor-Erik var etter sigende ikke stor av vekst, heller en spinkel og liten mann.

Utvidelse av seteren og ny hytte

Etter Stor-Erik døde, ble driften av vollen overtatt av Sjurgården vestre i på 1840-tallet, mens eieren av jorden fremdeles av Thomas Angells Stiftelser. Den første turisthytten på Storerikvollen ble satt opp som en forlenging av det seterhuset som allerede stod der i før sommersesongen 1896 for 473,07 kr, og eierne av Sjurgården vestre fungerte som vertskap. På grunn av liten kapasitet og etter hvert stort besøk ønsket Trondhjems Turistforening å utvide, og trass i at TT fikk kjøpe tomt til å bygge ny hytte på, ble den nye hytten reist på byglset jord rett ved gammelhytten og stod ferdig til påske 1923. I den nye Storerikvollen var 20 senger, og er det som nå er det omtrentlige 20 m lange hovedhuset.

Påbygg i 1937

I 1934 fikk Storerikvollen ny vertinne, og neste utvidelse ble begynt i 1937. Da ble det reist en toetasjes bygning mot nord for å utvide antall sengeplasser fra 20 til 32, samt å flytte peisestua til østsiden hvor den ligger i dag og gjøre den større. I 1938 ble den gamle hytta fra 1896 satt på TTs tomt for å ha ekstra sengekapasitet samt for et tilbud utenom sesongen, og dette er altså den første TT-hytten med ubetjent kvarter. Året etter fikk Storerikvollen telefonlinje med økonomisk støtte fra industri og næringsliv, samtidig som en stall ble bygd for tre hester ved gamlehytta, det som nå er det lange uthuset.

Utvidelse 1953–1955 og fremover til i dag

Etter krigsårene hvor hytten var stengt, økte turismen ytterligere. Den tredje utvidelse skjedde derfor i 1953–1955 da kapasiteten ble økt til 52 sengeplasser. De nye utvidelsene innebar en sovesal, vaske- og tørkerom, forlengelse av andreetasje på den nordgående sovefløyen, en utvidelse av kjøkken og spisesal, nytt vindfang samt en peisestue ved inngangen. Uthuset ble forlenget med stabbur i vest og en vedbod og verksted i øst.
Små forbedringer ble gjort utover 60- og 70-årene: oljefyring, innlagt vann, utedo, skifting av tak og nye piper. I 1989 kom aggregatet, og dermed fikk hytten strøm. I 1995 ble en ny selvbetjening bygget på østsiden, kalt Remslistuggu.