google/wiki40b huggingface dataset:
David Raksin

Oppvekst

Raksin vokste opp i Philadelphia i Pennsylvania. Faren var dirigent og eieren av en musikkforretning. Han lærte David Raksin å spille flere musikkinstrumenter i en ung alder. Raksin studerte senere komposisjon ved University of Pennsylvania og fikk etter hvert spilletimer hos Arnold Schönberg i Los Angeles.

Karrière

I 1935 ble Raksin invitert til Hollywood av Alfred Newman, daværende musikksjef hos filmselskapet 20th Century Fox. Det første han gjorde for selskapet var å arrangere musikken i Charlie Chaplins komedie Modern Times i 1936. Han deltok deretter i en rekke mindre filmprosjekter før gjennombruddet kom med musikken i Otto Premingers kriminalfilm Laura i 1944. Kjenningsmelodien til filmen, med sangtekst av Johnny Mercer, ble svært populær og har blitt spilt inn av en rekke andre artister i ettertid, blant annet Ella Fitzgerald og Frank Sinatra.
Raksin har også undervist i musikkteori og komposisjon ved University of Southern California og University of California, Los Angeles.
Richard Outcault

Bakgrunn

Richard Outcault var sønn av Catherine Davis and Jesse P. Outcalt — stavet uten den u som deres sønn senere la til. Han studerte ved McMicken Universitys designfakultet i Cincinnati fra 1878 til 1881.
Etter studiene arbeidet han med kommersiell maling for Hall Safe and Lock Company.

Tegneseriearbeid

Outcault begynte sin tegneseriekarriere som oppfinneren Thomas Edisons tekniske tegner og som avistegner for magasinene Judge og Life, men begynte senere i Joseph Pulitzers New York World. Pulitzer brukte Outcaults tegneserier med en eksperimentell fargesammensetning, ved å bruke en enruters fargetegneserie på forsiden, som ble kalt Hogan's Alley og viste en scene fra en fiktiv slum. En av seriens figurer, The Yellow Kid, ga navn til begrepet «yellow journalism». Hogan's Alley ble trykket for første gang den 5. mai 1895. Den gule fargen ble plukket ut fordi den var vanskelig å trykke på denne tiden.
I oktober 1896 hoppet Outcault over til William Randolph Hearsts New York Journal. Det endte i rettssak hvor navnet «Hogan's Alley» gikk til World og «The Yellow Kid» gikk til Journal.
I 1902 lanserte Outcault tegneseriefiguren Buster Brown, en rampegutt kledd omtrent som Little Lord Fauntleroy, og Tige, hunden hans. Serien ble meget populær, og Outcault lisensierte navnet for å selge Buster Brown shoes og mange andre handelsvarer.
I Journal begynte Outcault å eksperimentere med flere tegneserieruter og snakkebobler. Selv om han ikke var den første til å bruke slike virkemidler, satte hans bruk av disse standarden for senere serieskapere.
NM i hopp uten tilløp 1978

NM i hopp uten tilløp 1978 var en del av NM i friidrett 1978.
Mesterskapet ble arrangert i Molde 5. mars. Arrangør var IL Molde-Olymp.
Claus Riis' gate (Oslo)

Nr 7 - Ilaslottet

I Claus Riis' gate 7 vokste Gunvor Hofmo opp. Arkitekttegningene til huset er datert år 1900. Leilighetene – 6-7 i hver etasje – var små, for det meste ett rom og kjøkken. For enden av korridorene, en halv trapp ned, lå to avtreder i hver av de fire etasjene. Disse åtte fellesdoene skulle strekke til for beboere fra mer enn 25 leiligheter. Det var derfor planer om et pissoar i bakgården, men det ble aldri realisert. En lyssjakt førte ned gjennom hele bygget. Fra denne sjakten, underetasjen og jordkjelleren stank det av mugg og fukt. Det forekom ofte lekkasjer og brudd på kloakkrør. I 1910 ble det lagt inn elektrisk lys, men vannklosett først i 1960. Huset raget over sine omgivelser før det ble reist mursteinsblokker på 1930-tallet. Nr 7 fikk derfor kallenavn som Ilaslottet og Himmelspretten, i  tillegg til Livsfare og Dettanedgården, for da den var nybygd, raste taket og halve fjerde etasjen ut. I ni år stod huset tomt fordi ingen våget å bo der.
Som fjortenåring beskrev Gunvor Hofmo barndomshjemmet og strøket rundt slik i en skolestil: «I en gammel skjev murgård som ser ut som den vil falle ned i Ila-dalen hvert øieblikk, bor jeg. For mange år tilbake var Ila-dalen ene virkelig dal. Store dyrkede jorder og marker så langt en kunne se. Og øverst Lovisenberg sykehus, med Ila-bekken rislende muntert nedenfor. Min tyveårige søster forteller at de lekte gjemsel i høisåtene...Nu ligger det en liten dal med små hytter og kjøkkenhaver omkranset av store murgårder. Det er mest gamle utslitte mennesker som eier de små hyttene og har en liten haveflekk som de pusler og steller med hele dagen. De gamle rynkede ansikter har en egen ro over sig når de driver der og steller.»
Christian von Wernich

Bakgrunn

Christian Federico von Wernich stammet fra en etnisk tysk familie. Han gikk på menighetsskole og presteseminar, og ble presteviet i 1960.

Politiprest

Under militærdiktaturet årene 1976–1983 (den skitne krigen) var han politikapellan i provinsen Buenos Aires. Han stilte seg samtidig til tjeneste som inspektør for Miguel Etchecolats, Director de Investigaciones de la Policía de la Provincia de Buenos Aires. Han misbrukte sin prestelige status til å uteske informasjoner fra politiske fanger mens han hørte skriftemål. 
Etter diktaturet ble han send til en menighet 250 km sør for Buenos Aires. Fra 1996 ok han tilflukt på hellelig sted i Chile og var der under dekknavnet Cristian González sogneprest i El Quisco. I 2003 ble han oppsporet av journalisten Hernán Brienza.

Livsvarig fengsel

Den 9. oktober 2007ble han dømt til livsvarig fengsel av en domstol i La Plata i Argentina for sin befatning med syn drap, 42 bortføringer og  31 tortureringstilfeller. Det ble ført mer enn 120 vitrner under rettssaken, blant annet fredsprisvinneren Adolfo Pérez Esquivel, biskopen og frigjøringsteologen Miguel Hesayne og presten og menneskerettsaktivisten Rubén Capitanio som hadde studert samtidig med von Wernich på presteseminaret. Vitner sa at von Wernich hadde forhørt dem under tortur og også hadde vært med på skinnhenrettelser. I 2010 ble det kjent at von Wernich utøvet prestelige funksjoner mens i fengsel, som ved feire messe der..
Fowliebreen

Fowliebreen er en 24 km lang sidebre i Admiralitetsfjellene i Victoria Land i Antarktis. Fra et felles utgangspunkt med Dennistounbreen flyter den nordvestover mellom Mount Ajax og Mount Faget før den munner ut i hovestrømmen til Dennistounbreen ved den sørøstre foten av Lyttelton Range.
Breen ble oppkalt etter Walter Fowlie fra New Zealand Antarctic Division, en feltassistent som arbeidet sammen med en gruppe geologer fra New Zealand Antarctic Research Program i området i 1981–82, ledet av R.H. Findlay.
Darlene Barbosa Scützer

Darlene Barbosa Scützer er en brasiliansk musiker. Sammen med resten av gruppen hun var med i, står hun bak en sang som er med i Norsk salmebok 2013.
Fegth

Fegth (også skrevet Feght) er en norsk slekt som stammer fra Nikolai Fecht (eller Vecht), som trolig kom fra Nederland. Slektsnavnet kan muligens være en oppkalling etter elven Vecht mellom Utrecht og Amsterdam. Noen forbindelse til en nederlandsk slekt med navnet van der Vecht er hittil ikke kjent. Nikolai Fecht var parykkmaker, et da tilnærmet ukjent yrke i Norge, og bosatt i Frederikshald i 1715. 
Hans sønn Christian Nicolay Feght (1722–1766) var parykkmaker på Tangen ved Drammen, og var far til Jacob Fegth (1761–1834), som var den mest velstående trelasthandler og skipsreder på Tangen i de første år av 1800-tallet og etterhvert Drammens tredje største trelasteksportør. Jacob Fegth var gift første gang med Karen Sophie Mathisdatter Westbye (1761–1796), datter av den velstående kjøpmannen Mathias Westbye (f. 1725) i Drammen. Han var andre gang gift med Kristine Maria Iversdatter (død 1804) og tredje gang med Anna Christina Goen (født 1789, død før 1818), datter av Sandefjords fremste skipsreder Wilhelm Olsen Goen. Jacob Fegth har en rekke etterkommere bl.a. med slektsnavn Fegth, Juel, Salvesen, Holst, Paus, Høeg, Prytz, Browne, Løvenskiold, Wessel og andre navn. Han var svigerfar til blant andre proprietær og skipsreder Anders Juel (1787–1852), til den vidgjetne skips- og kaperkapteinen Bent Salvesen (1787–1820) og til skipsfører og skipsreder Mathias Andreas Holst (1793–1849). 
Jacob Feghts sønn Hans Feght var gift med Maria Fegth, som i 1839 opprettet det første barneasylet i Drammen i sin gård på Tangen og som utøvet en stor sosial virksomhet på Tangen. Maria Fegths gate i Drammen er oppkalt etter henne. Hans Fegth bygget også en ridesti for sin ektefelle i nærheten av Maria Fegths gate, Fruestien, som fortsatt eksisterer. Jacob Feghts sønn fra tredje ekteskap, Wilhelm Anton Fegth (1810–1877), var sogneprest i Alstahaug og gift med Thrine Karine Sommerfeldt.
Prosopocoilus (Cyclotropus) oweni

Utseende

En middelsstor (hannene 20-35 millimeter), mørkt rødbrun til svart hjortebille. Hannen har forholdsvis korte, sigdformede kjever  med en sagtakket "egg" i spissen. Hodet er stort og bredt, pannen er litt vagt, bredt uthulet i midten. Hodet har en butt tann på hver side bak fasettøynene. Antennene har en tre- eller fire-leddet vifte. Pronotum er betydelig bredere enn langt, rundet. Dekkvingene er glatte og nokså blanke, ensfargede. Beina er mørke med rødlige lår. Hunnen er noe mindre enn hannen, uten forstørrede kjever, kroppsformen bredere, hodet og pronotum tett og fint punktert.

Levevis

Larvene utvikler seg i råtne trestammer. Utviklingen tar trolig ett år. De voksne billene drikker gjerne sevje fra trær.

Utbredelse

Arten er vidt utbredt i Asia, fra India i vest til Borneo i øst.
Jackfrukt

Kultivering

Jackfrukten kommer opprinnelig fra områdene som inbefatter India, Bangladesh, Nepal og Sri Lanka. Det er også mulig at opprinnelsen også innbefatter Malayahalvøya, selv om det er mer sannsynlig at introduksjonen der er menneskeskapt. Jackfrukten blir kultivert på kommersiell basis i Sør- og Sørøst-Asia samt nordlig Australia. Den kultiveres også på deler av Hawaii, i Sentral- og Øst-Afrika, Brasil, Surinam og på øyene i De vestindiske øyer, slik som Jamaica og Trinidad. Jackfrukten er nasjonalfrukt i Bangladesh og Indonesia. Treet bærer frukter tre år etter planting.
Jackfrukten har spilt en viktig rolle i indisk landbruk (og kultur) siden uminnelige tider. Arkeologiske funn i India har avslørt at jackfrukten ble kultivert i India for 3-6000 år siden. Funn indikerer også at den indiske keiser Ashoka den store (274–237 f.Kr) oppfordret til dyrking av flere typer frukttrær, inkludert jackfrukt. Den indiske astronomen, matematikeren og astrologen Varahamihira (505–587 e.Kr) skrev et kapittel om behandling av trær i sin Brhat Samhita (en encyklopedi skrevet på sanskrit). Hans avhandling inkluderte en spesifikk referanse til transplantering eller poding på trær slik som jackfrukt.

Kommersiell tilgjengelighet

Utenfor landene hvor treet kultiveres, så kan frisk jackfrukt ofte finnes i asiatiske matbutikker eller markeder. Den kan også finnes hermetisert i sukkerlake eller frossen. Søte jackfrukt chips, som er fruktkjøttet som har blitt fritert i kokosolje eller tilsvarende, blir masseprodusert av flere forskjellige produsenter.

Retter og tilberedning

Jackfrukt brukes ofte i retter fra Sør- og Sørøst-Asia. Den kan spises umoden (ung) eller moden, tilberedt eller rå. Frøene kan også spises tilberedt eller kokt slik som bønner. De smaker tilsvarende kastanjer. Bladene fra treet brukes i noen tilfeller for å pakke inn dampede Idlier (en kake fra Sør-India).

Tilbereding

En uåpnet, moden frukt kan være noe illeluktende, noe tilsvarende råtne løk. Frøene er lysebrune til sorte, omtrent 2-3 tommer lange. Man smører ofte inn hendene med kokosolje, sennepolje eller parafin før man tilbereder jackfrukt, da resten av frukten er en løs, hvit masse som utsondrer en melkete, slibrig sevje som kan brukes som lim.

Ung frukt

Umoden (ung) jacfrukt kan spises hel. Ung jackfrukt er mild i smaken og har en distinktiv tekstur. Det indiske, bangladeshiske, srilankiske, indonesiske, kambodsjanske og vietnamesiske kjøkken bruker kokt, ung jackfrukt. I mange kulturer brukes jackfrukt kokt i karrier som råstoff.

Tømmer

Tømmeret fra treet brukes i produksjonen av forskjellige musikkinstrumenter. I Indonesia brukes det for å lage deler av en Gamelan, og på Filippinene så brukes det myke tømmeret for å lage skroget i en Kutiyapi, som er en type lutt. Tømmeret brukes også for å lage kroppen av de indiske trommene mridangam og kanjira. Tømmeret brukes også for å lage møbler.
Kjerneveden i jackfrukt-treet brukes av buddhistiske munker i Sørøst-Asia som fargestoff, noe som gir munkekappene sin tradisjonelle brune farge.
Bioretur

Bioretur AS er et norsk selskap som jobber med avfallshåndtering av fiskeslam og hestemøkk. Selskapet holder til i Arna utenfor Bergen. Bioretur ble ble etablert i 2014 som en returordning for hestemøkk. Bioretur AS ble skilt ut fra Lund Hovedgård AS som et eget selskap i 2017.
Jølstra

Kraftproduksjon

Elven er utbygd til kraftproduksjon på flere steder. Ved Moskog ligger Stakaldefossen kraftverk og nedenfor Movatnet ligger Brulandsfossen kraftverk. Brulandsfossen kraftverk ble utvidet i 1934 og Stakaldefossen (som bruker Jølstravatnet som magasin) ble satt i drift i 1954.

Fiske og friluftsliv

Jølstra blir brukt til ulike former for friluftsliv. Jølster Rafting driver med rafting i Vassendenområdet, det er også muligheter for kajakkpadling. I øvre deler av vassdraget er det muligheter for ørretfiske, mens det også er muligheter for sjøørret- og laksefiske i nedre deler av elven.
Calpazia

Utseende

En middelsstor, brunsvart trebukk. Antennene er noe lengre enn kroppen hos hannene, litt kortere enn kroppen hos hunnene, ganske tynne. Pronotum er nesten så bredt som dekkvingene, med rundede sider, sterkt tverr-rynket. Dekkvingene er nokså jevnbrede, lange og smale, med uregelmessige felter av lyse skjell.

Utbredelse

Arten er kjent fra Laos og Borneo.
Espírito Santo

Historie

Espírito Santo var opprinnelig bosatt av indianere, som hadde en halv-nomadisk levemåte. Området ble opprettet som et eget distrikt (portugisisk capitania) i 1535. Den første hovedstaden i distriktet var Vila Velha. På grunn av regelmessige angrep fra indianerne, ble denne flyttet til en øy i nærheten, dette skjedde i 1551. Denne bosettingen ble permanent og dannet grunnlaget for det som i dag er delstatshovedstaden Vitória. I 1556 ankom det misjonærer til området, de anla bosetninger som Serra, Nova Almeida og Santa Cruz.
De første 300 årene var sukkerrør en viktig inntektskilde for området. Rundt 1850 ble denne rollen overtatt av kaffe, som var svært etterspurt i Europa.

Økonomi

Det dyrkes ulike typer landbruksprodukter i Espírito Santo, som ris, kaffe, kakao, sukkerrør, bønner og mais samt bananer og papaya. I tillegg drives det en del kvegdrift.
Av industri finnes blant annet hermetikk- og tekstilindustri og skogbruk. Rundt Cariacica finnes jern- og stålverkene til selskapet Companhia Vale do Rio Doce. Det er også funnet olje på kontinentalsokkelen utenfor Espírito Santo.
Delstaten har flere store eksporthavner. Denne fungerer som eksporthavn både for industrien i delstaten men også for industrien i delstatene Minas Gerais, Mato Grosso, Mato Grosso do Sul, Goiás, Distrito Federal, Tocantins, Rondônia og Maranhão.
Turisme blir en stadig viktigere inntektskilde for delstaten. Mesteparten av turistene er besøkende fra andre delstater.
Theryaxia

Utseende

En liten (ca. 5 millimeter), noe bred, metallisk farget praktbille.

Levevis

Larven lever i tømmer av slekten Callitris (sypressfamilien), på stammer som ha vært skadet av skogbrann.

Utbredelse

Arten er utbredt i Australia (New South Wales, Queensland).
Moab

Beskrivelse

Moabittene var et historisk folk, eller stamme, som ofte lå i konflikt med deres israelittiske naboer i vest. Deres hovedstad var Dibon, lokalisert rett ved dagens moderne jordanske by Dhiban.
Deres eksistens er bevitnet med tallrike arkeologiske funn, mest kjent er den historisk betydningsfulle Mesjastelen. Inskripsjonen på denne stelen forteller om en moabittisk seier over en ikke navngitt sønn av kong Omri av Israel. Stelen er også viktig ettersom den nevner «Davids hus», og således gir en referanse til kong David av Israel utenfor Bibelen selv. 
Ifølge Bibelen lå Nimrim i Moab.

Moabittisk religion

Krigs- og nasjonalguden Kemosj, som også er belagt i Ebla og Ugarit og dessuten i Det gamle testamente (for eksempel i Dommernes bok 11,24; 1. Kongebok 11, 7.33; 2. Kongebok 23,13; Jeremias 48,13), var høyst sannsynlig Moabs hovedgud, som er belagt fremfor alt som teoforisk element i moabittiske navn og på Mesjastelen som den  moabittiske kong Mesjas gud. Det var også andre guder i det moabittiske pantheon, noe som fremgår av billedlige fremstillinger, me mders navn har ikke latt seg fastslå.

Bibelens bilde av Moab

I følge Det gamle testamente var moabittene etterkommere av Lot, Abrahams nevø. Det fortelles gjentatte ganger om Moab, særlig om moabittenes forhold til Juda/Israel. Det går igjen et negativt bilde, med seksuelle konnotasjoner: 4. Mos. 25 forteller i beretningen om den ivrige israelittiske prest Pinhas at israelittene under deres ørkenvandring bedrev utukt med Moabs døtre, hadde kultiske måltider med dem, og tilbad Kemosj, noe som utløste JHWHs (Israels Guds) vrede. Som en følge av disse begivenheter døde ifølge denne bibelske beretning  24.000 israelitter av en pest sendt av Gud.

Ettervirkninger

Kemosj-kulten overlevde Moabs tap av selvstendigheten, og overlevde den moabittiske religions undergang i det øvrige, noe som lar seg belegge av en arameisk innskrift i el-Kerak fra 300-tallet f.Kr.
De sørlige byene Rabba (Rabbat-Moab, Arepolis, Khirbe-en-Robbe) og Kerak (Krak de Moab, også Kir-Moab - senere El Kerak) bar i seg ordet «Moab» fremdeles inn i korsfarertiden.
Boken om mitt liv (Teresa)

Boken om mitt liv (spansk: Libro de la Vida) er en selvbiografi skrevet av den spanske karmelittnonnen Teresa av Ávila (1515–1582) i årene 1562-67, først utgitt i 1588, etter hennes død.
Boken ble til over flere år, og er opprinnelig skrevet som en rekke forklaringer til ulike skriftefedre. De første slike redegjørelsene ble til allerede i 1554/55, blant annet knyttet til skepsis rundt hennes gudsåpenbaringer. Noen slike redegjørelser ble redigert sammen til den første utgaven av boken i juni 1562, på ordre fra pater García de Toledo (1514-1577), som boken også er stilet til. Også Juan de Ávila (1500-1569) leste manuskriptet, og anerkjente Teresas erfaringer og teologi. Boken var opprinnelig ment for en avgrenset gruppe venner av Teresa, men kopier ble spredt. En spansk adelskvinne anga boken til inkvisisjonen, som ikke fant kjetteri i verket, men likevel beholdt det i noen år. Boken ble til sist utgitt av poeten og augustinermunken Luis de León i 1588. 
Biografien skildrer på tradisjonelt vis oppvekst, gudsrefleksjoner, hennes første erfaringer i klosteret og den visjonen av den lidende Kristus som ble formende for hennes egen tro og trospraksis. Hun skriver også om sitt virke som klosterreformator.
Biografien inneholder også en større del som er en allegori om ulike former for bønn som indikatorer på et tettere Gudsforhold. Av bokens i alt 40 kapitler utgjør dette kapittel 11–21. Hun sammenligner sjelen med en hage som kan vannes på fire forskjellige måter, og lar dette tilsvare fire ulike nivåer i bønnelivet. Den uerfarne nybegynner kan sammenlignes med en gartner som må hente vann med håndkraft; neste nivå av åndelig erfaring sammenligner hun med vanning ved hjelp av et paternosterverk; dette beskrives som at «Gud nu blir mer og mer virksom i den passivt mottagende sjel». Bønnens tredje stadium kan sammenlignes med at vannet ledes inn i hagen fra en bekk eller kilde. Det fjerde nivå er ved at «Gud lar regnet strømme over haven. Guds nådes vann trenger dypt ned i menneskenes jord», og dette beskrives som «foreningens bønn».
I tillegg til selvbiografien har Teresa skrevet Fullkommenhetens vei (Camino de Perfección), som en lærebok i bønn for ordenens nonner. Den er skrevet kort tid etter selvbiografien, men før 1567. Hun skrev også Klosterstiftelsene (Las Fundaciones, 1573) om sitt virke som klosterleder; og «mesterverket» Sjelens boliger eller Den indre borg (Las Moradas dl alma o Castillo interior, 1577) som «regnes som hennes åndelige testamente».
Zeus Linux

Zeus Linux er en tidligere Linuxdistribusjon fra Hellas som var basert på Slackware. Distribusjonen benyttet et omskrevet init-skript, nye prekompilerte Linuxkjerner for arbeidsstasjoner og flere nye verktøy: Zebra for ruting, FreeSwan ipsec-tunneler, Open-nms for nettverksovervåking, Ntop, Mailscanner, Sophos Antivirus, Mrtg, Rrdtool for graftegning, sawmill log analysator of mange flere.
Zeus Linux støttet plattformen i386. Distribusjonen støttet vindusbehandleren Fluxbox samt skrivebordsmiljøet KDE.
Versjon 1.0 ble lansert 17. juli 2003.
POSIX Threads

POSIX Threads, også kalt Pthreads, er en utførelsesmodell som eksisterer uavhengig av programmeringsspråk og parallell utførelsesmodell. Den tillater et program å kontrollere ulike typer arbeidsflyt som overlapper i tid. Hver enkelt av disse arbeidsflytene er referert til som en tråd, og skapelsen og kontrollen over disse parallelle lettvektsprosessene blir oppnådd ved å foreta kall til en POSIX API. Denne er definert av standarden Posix.1c, Threads extensions (IEEE Std 1003.1c-1995).
Implementasjoner av POSIX Threads finnes på mange Unix-lignende POSIX-kompatible operativsystemer som Linux, FreeBSD, OpenBSD, NetBSD, Solaris og Mac OS X. Det finnes også i form av biblioteket libpthread på DR-DOS og Microsoft Windows.
Tultepec

Tultepec er en kommune i sone II av delstaten México i Mexico. Kommunen er med i storbyområdet ZMCM.
Dragefjellets Musikkorps

Dragefjellets Musikkorps er et norsk janitsjarkorps i elitedivisjonen fra Bergen.
Starten av korpset kan spores tilbake til 1909, da navnet var «Dragefjellets skoles musikkorps». 1. september 1914 startet tidligere skolekorpsmedlemmer Dragefjellets musikkorps, Norges første amatørkorps, med skolens rektor Sverre Vigander.
Korpset var relativt lite fram til Ragnar Maalen ble dirigent i 1970. Han ledet korpset i perioden 1970-1982, og i denne perioden utvidet "Dragen" medlemsmassen og etablerte sitt mål; å være et av Norges ledende janitsjarkorps. Korpset vant sitt første NM i 1981 under ledelse av Maalen.
Lars Kristian Brynhildsen dirigerte korpset i ti år fra 1986-1996, og korpset vant NM to ganger i denne perioden. Etter Brynhildsen har korpset vært uten en fast dirigent i nærmere ti år, og har i stedet jobbet med en mengde dirigenter (inkludert Brynhildsen) på prosjektbasis.
Korpset har i alt vunnet NM for janitsjarkorps syv ganger: 1981, 1983, 1988, 1992, 2006, 2007 og 2009. Dragefjellet har nå nære bånd til Griegakademiet i Bergen og mange av medlemmene er nåværende og tidligere studenter ved akademiet.
Vindspollen

Vindspollen (Vindspoll) er en fjord i Bremanger kommune i Sogn og Fjordane. Vindspollen er en arm av Midtgulen. Det er 3 gårder langs fjorden; 2 av dem har fastboende eiere. Fjorden har en strand innerst, og i bakgrunnen rett over stranden ligger Middagsfjellet. På vestsiden av fjorden ligger Muleliegga.
Navnet Vindspoll har sin opprinnelse i at det blåser mye i området; fjorden går rett sør og «fanger opp» det dårlige været. Ordet poll betyr liten fjordarm.

Topografi og klima

Vindspollen er en værhard plass, noe som speiles igjen i naturen. Naturen er steinete og grå med lite vegetasjon og grønne plasser der vinden ikke «biter» så hardt. Det regner mye i Vindspollen og det er et vått temperert klima med korte sommere og milde vintere.

Adkomst

For å komme til Vindspollen må en ta av fra riksvei 614 ved Myklebust. Veien kom på 1980-tallet og en måtte før i tiden ro båten fra Kjelkenes. Veien veksler mellom 1 felt og litt bredere kjørebane med akkurat passering for 2 biler.