google/wiki40b huggingface dataset:
Tuckerfjorden

Tuckerfjorden er en isdekket fjord på kysten av Victoria Land mellom Capes Wheatstone og Daniell i Antarktis. Den ble oppdaget i februar 1841 av sir James Clark Ross som kalte fjorden opp etter Charles T. Tucker, kaptein på «Erebus».
Katonia

Utseende

Små til middelsstore (ca. 8 millimeter), avlange, brokete praktbiller med metalliske farger. K. tricolour er grønnlig metallglinsende, med en stor, blå flekk på hver dekkvinge, som også er rød i spissen, med et snøhvitt bånd mellom den blå og den røde flekken.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Øst-Afrika (Kenya, Tanzania).
Keramiker

En keramiker er en håndverker eller kunsthåndverker som arbeider med å lage keramikk, både i kunstneriske former og i brukskeramikk. Keramikere kan få yrkesutdannelse blant annet ved Kunsthøgskolen i Bergen eller Kunsthøgskolen i Oslo, eller man kan ta svennebrev og mesterbrev som keramiker.
I Norge er i dag utdannelsen til dette yrket innen utdanningsprogrammet Design og håndverk, og heter Keramikerfaget. Man må gå ett år på skole og tre år i lære i bedrift. Første skoleåret er Vg1 Design og håndverk.
Keramikerfaget er (pr. 2016) med på Utdanningsdirektoratets liste over små og verneverdige håndverksfag. Dette innebærer blant annet at bedrifter innen faget mottar utvidet støtte fra fylkeskommunen når de tar inn nye lærlinger.
Landsforbundet for næringsdrivende keramikere heter nå Norske Keramikere (tidligere Landsforbundet for Pottemakere).
Operasjon Nemesis

Operasjon Nemesis («Նեմեսիս» գործողութիւն, Nemesis gortsoghut'iun) var en hemmelig operasjon i regi av den armenske revolusjonære føderasjon (Dashnaktsutyun) i perioden fra 1920 til 1922. Den klarte å ta livet av en rekke tidligere osmanske og aserbajdsjanske politiske og militære ledere som hadde spilt viktige roller under folkemordet på armenerne.
Shahan Natalie og Armen Garo regnes som operasjonens sentrale planleggere. 
Operasjon Nemesis var oppkalt etter den greske gudinne for guddommelig gjengjeldelse/hevn, Nemesis.
Frydenberg (Oslo)

Frydenberg er et strøk i bydel Grünerløkka i Oslo. Det ligger på nordsida av Grenseveien, og i grove trekk mellom Hekkveien og Hasleveien, skjønt grensa til strøket Hasle kan være noe uklar. De to strøka har da også felles velforening. 
Frydenberg gårds våningshus ligger ennå i Frydenbergveien 37. Gården blei utskilt fra Hasle i 1662 og het først Søndre Hasle. Navnet Frydenberg fikk den rundt 1730 av daværende eier Mathias Rosenberg. I 1858 kjøpte industriutbyggeren Adam Hiorth gården; han var en av grunnleggerne av Nydalens Compagnie. I 1919 overtok Per Kures Byggeselskap området, som nå i stor grad er bebygd av villaer og flermannsboliger. Langs Hekkveien og den vestlige delen av Grenseveien har vi imidlertid en del blokker, og på Per Kure-tomta (Hasleveien 50) bygges nå (2008) et nytt boligfelt som markedsføres under navnet Frydenberg.
Et særegent område er hagebyen Hasle Hageby (i Hasleveien og Fjordgløttveien), som blei bygd ut som arbeiderboliger for Freia rundt 1912. Arkitekter var Christian Morgenstierne og Arne Eide. Hagebyen blei i 1987 utvida med nyere boliger i tilpassa stil i Frydenbergbakken (arkitekter HRTB, landskapsarkitekt Per Gustavsson). Prosjektet var i 2006 et av tre nominerte til Oslo kommunes pris for god byarkitektur.
Våningshuset på Frydenberg benyttes i dag som barnevernsinstitusjon.
Pokatsji

Pokatsji (russisk: Покачи) er en by i Khanty-Mansia i Russland. Den ligger på høyre bredd av elva Vatjegan, rundt 350 km øst-nordøst for Khanty-Mansijsk. Innbyggertall: 16 700 (est. 2006), 17 017 (folketelling 2002), 11 536 (folketelling 1989).
Pokatsji ble grunnlagt i 1984 i forbindelse med utbygging av oljefelter i nærheten. Den fikk innvilget bystatus i 1992. Navnet «Pokatsji» er avledet av navnet på en khantisk familie som engang eide disse landområdene.
Byens økonomi er fremdeles basert på oljeutvinning.
Pinakotek

Pinakotek er en malerisamling eller kunstgalleri. Ordet er en konstruksjon av gresk pínaks «planke, skrivetavle, liste, maleri» og théke «kasse, eske der man lagrer noe, grav»
Nokon kjem til å komme

Nokon kjem til å komme er et skuespill av den norske forfatteren Jon Fosse, utgitt i 1996. Stykket var det første Fosse skrev, høsten 1992 og vinteren 1993 men det ble verken utgitt eller oppført før i 1996, da som det tredje av hans stykker; etter Og aldri skal vi skiljast (1994) og Namnet (1995). Nokon kjem til å komme hadde urpremiere på Det norske teatret i 1996 og ble utgitt av Samlaget samme år.
Handlingen i stykket er, som i de fleste av Fosses stykker, knyttet til et lite antall personer, med vage personkarakteristikker. Stykket åpner med at Ho og Han, som begge er «halvmiddelaldrende» kommer til et gammelt hus ved havet, som de har kjøpt og ønsker å bosette seg i, for å realisere sitt forhold. Kort tid etter ankomsten får paret besøk av Mannen, en enslig mann i slutten av tjue-åra, som både er nabo og den som har solgt dem huset. Mannen er i og for seg harmløs, men parets potensielle uro og engstelse blir projisert mot ham, og gjør ham til «en katalysator for kjærlighet, død og seksualitet». Stykket har en åpen slutt, hvor det forblir uavklart hvorvidt parets forhold kan reddes.
Ulike oppsetninger har presentert stykket som psykothriller, som et stykke om angst, eller som et stykke om erotikk.
Dyrøy

Næringsliv

Den største private arbeidsplassen er Demas AS.

Idrett

Brøstadbotn Idrettslag er særlig kjent for sitt topplag i volleyball for menn og sterke rekrutteringsarbeid i denne idretten. Laget spilte en rekke år i den øverste divisjonen, spilte fem cupfinaler og ble norgesmestre i 1991, 1993 og 2001. I 2002 ble elitelisensen overtatt av BK Tromsø. Idrettslaget har også avdeling for fotball.

Tusenårssted

Kommunens tusenårssted er Elvetun, med grunnskole, kultursal og idrettshall samt nærmiljøanlegg rundt Elvetun.
Pavel Trenikhin

Karriere

I 2010 deltok han i EM i friidrett i Barcelona. På 4 x 400 meter stafett greide Russland gull, foran Storbritannia. I tillegg til Aksenov var Aleksej Aksenov, Vladimir Krasnov og Maksim Dyldin med på laget. Samme år deltok han også ved Lag-EM i friidrett 2010 i Bergen, der Russland fikk gull på 4 x 400 meter stafett. 
Han deltok både ved innendørs-EM, Lag-EM og VM i friidrett i 2011. Ved EM i friidrett innendørs 2011 deltok han på det russiske laget som kom på 4.-plass på 4 x 400 meter, mens ved Lag-EM i friidrett 2011 vant Russland gull på samme distanse. Ved VM i friidrett 2011 i Daegu fikk Russland en ny 4.-plass. Året etter deltok han i sitt første OL, da han deltok på det russiske stafettlaget som kom på 5.-plass i finalen ved Sommer-OL 2012. 
Ved EM i friidrett innendørs 2013 fikk han to medaljer. Individuelt fikk han bronse på 400 meter, med tiden 46,70, bak Pavel Maslák og Nigel Levine. Her ble han først diskvalifisert, men anket diskvalifiseringen, og fikk medhold. I tillegg deltok han på stafettlaget som fikk sølv på 4 x 400 meter. Storbritannia vant denne øvelsen.
Farhad-beg-yailaki

Farhad-beg-yailaki er et arkeologisk funnsted langs silkeveien i det som en gang utgjorde kongedømmet Khotan. Funnstedet befinner seg 600 km øst for byen Khotan i den autonome regionen Xinjiang i Kina.
Telefon Bay

Telefon Bay er en liten bukt i den nordvestre enden av havnebassenget Port Foster på Deceptionøya i den antarktiske øygruppen Sør-Shetlandsøyene. Navnet forekommer første gang på kart fra Charcots andre antarktisekspedisjon 1908–1910 og stammer fra DS «Telefon» som lå her for reparasjon etter å ha støtt på et rev i Bransfieldstredet.
Telefon Bay var senter for vulkanutbrudd i 1967 og 1970. Eksplosive utbrudd 4. desember 1967 førte til dannelsen av den nye øya Yelcho Island, 900 m lang, 250 m bred og 120 m høy. Utbruddet 12. august 1970 spredte aske over store deler av Antarktishalvøya og Sør-Shetlandsøyene. Det finnes flere kratersjøer i området, samt den seilbare lagunen Stancomb Cove.
Norgesmesterskapet på ski 1914

Hovedlandsrennet (NM) på ski 1914 ble arrangert på Voss fra 4. til 8. mars 1914. Bare menn deltok.
1. divisjon fotball for kvinner 1997

Gruppespill

I tabellen er laget som kvalifiserte seg til kvalifisering til Toppserien markert i gull, de som fortsatt skulle spille i 1. divisjon umarkert (med hvit bakgrunn) og lag som rykket ned til 2. divisjon markert med rosa bakgrunn. Lag som ble trukket er også markert i rosa. Lag som hadde rykket ned, men som berget plassen fordi et lag ble trukket, er ikke merket.

Gruppe 1, Østlandet

Lagene som rykket opp til denne avdelingen var Kolbotn 2 og Koll. Jardar vant klart sin gruppe med seks poeng på Gjøvik FK. I bunnen endte de to nye lagene Kolbotn 2 og Koll sist, men bare Koll rykket ned.

Gruppe 2, Øst- og Sørlandet

Gjerdrum/Frogner og Liungen var nye lag i 1. divisjon avdeling 2. Larvik vant sin gruppe klart foran Donn. Enda Gjerdrum/Frogner kvalifiserte seg til videre spill, forsvant de fra 1. divisjon etter denne sesongen. De dukket heller ikke opp i 2. divisjon 1998, og har dermed sannsynligvis trukket seg.

Gruppe 3, Sørvestlandet

Vinner gikk videre til kvalifisering. Haugar rykket ned fra Eliteserien i 1996. Lyngdal og Havørn rykket opp fra 2. divisjon før sesongstart.
Haugar vant sin gruppe to poeng foran Solid. Ålgård rykket opp, men ble slått sammen med Klepp 2, som trakk laget før sesongstart. Dermed beholdt Sagaøya (muligens et lag fra Karmøy, informasjon mangler) plassen. Avaldsnes, Egersund og Sagaøya rykket ned, men Avaldsnes inngikk samarbeid med Vard og beholdt på sett og vis plassen.

Gruppe 4, Vestlandet

Kaupanger vant serien. Sandviken 2 og Sandane rykket opp fra 2. divisjon før sesongstart.

Gruppe 5, Nordvestlandet og Trøndelag

Gruppe 5 ble vunnet av Byåsen. Velledalen og Ringen og Trondheims/Ørn 2 rykket opp fra 2. divisjon før sesongstart. Velledalen og Ringen rykket ned sammen med Stadsbygd.

Gruppe 6, Nord-Norge

Kvaløysletta og Medkila rykket opp til 1. divisjon gruppe 6 før sesongstart. Fløya vant serien.

Kvalifiseringsspill

Vinnerne av de forskjellige gruppene ble fordelt i to grupper som spilte en kamp mot hverandre. Alle lagene fikk en hjemmekamp og en bortekamp.Vinnerne av gruppe 1, 3 og 5 kom i gruppe 1, mens vinnerne av gruppe 2, 4 og 6 kom i gruppe 2.
I tabellen er laget som kvalifiserte seg til Toppserien markert i gull.
Etnomusikologi

Etnomusikologi er en gren av musikkvitenskapen som søker å forstå rollen til musikk (og dans) i en kultur, en slags antropologisk tilnærming til musikken.
Hvalsmoen leir

Hvalsmoen leir er en nedlagt militærleir i Ringerike kommune, like nord for Hønefoss. Leiren lå på en naturlig halvøy, dannet av Randselva ved Hval, er et sted og en tidligere jernbanestasjon langs Roa–Hønefosslinjen mellom Hønefoss og Jevnaker, sør for Eggemoen. Det er nå (2011) asylmottak på Hvalsmoen leir.

Historikk

Hvalsmoen leir ble etablert da Stortinget 21. februar 1893 vedtok å erverve området ved Hval stasjon ved Randselva som eksersérplass for Ingeniørvåpenet. Leiren har i alle disse årene utdannet ingeniørtropper for Hæren og var base for Hærens ingeniørregiment.
Sommeren 1940 ble norsk militært personell etter kapitulasjonen i Sør-Norge holdt som krigsfanger i leiren. I august 1943 ble norske offiserer samlet som krigsfanger der inntil de ble sendt videre til Tyskland og Polen .
Fra 1947 lå Ingeniørvåpenets befalsskole (BSIV) lå på Hvalsmoen sammen med Hærens ingeniørskole (HIS). På Hvalsmoen lå også Speskp som innehold blant annet ABC-troppen. Forsvarets ABC-skole (FABCS) som utdannet alle kategorier befal og offiserer innen ABC-vern hadde tilhold her i mange år. Skolen er nå reetablert på Sessvollmoen i Ullensaker.
Våren 2005 ble leiren solgt til det lokale investorfirmaet Røysi Invest for 52 millioner norske kroner. 
Det var tidligere i alt tre militærleirer rundt Hønefoss: Hvalsmoen leir, Helgelandsmoen leir og Eggemoen leir. Alle ble vedtatt nedlagt 13. juni 2001.
Neope

Utseende

Middelsstore til nokså store, brune, forholdsvis smalvingede sommerfugler. Vingene har ofte øyeflekker.
Undersiden er gråspraglete.

Utbredelse

Denne slekten er utbredt i Sørøst-Asia.
Agnar Sandmo

Liv og virke

Sandmo vokste opp i Tønsberg og flyttet til Bergen i 1958. Han fullførte i 1961 siviløkonomutdanningen ved Norges Handelshøyskole, hvor han i 1970 tok doktorgraden i samfunnsøkonomi, med en avhandling om sparing og investering under usikkerhet. Året etter ble han utnevnt til professor.
I 1972 utgav han sammen med Michael G. Allingham en artikkel som presenterte en teori om skatteunndragelser som økonomisk fenomen som har blitt sitert mer enn 5000 ganger i internasjonal forskning. 
Han var fra 1985 til 1987 prorektor ved Norges Handelshøyskole. I 1990 var Sandmo president i European Economic Association. I 1992-93 var han medlem av den svenske Ekonomikommissionen (Lindbeckkommissionen) som foretok en bred evaluering av svensk økonomisk politikk. I 2000 utgav han en bok om miljøøkonomi på Oxford University Press, The Public Economics of the Environment. 
I 2002 ble Sandmo tildelt Norges forskningsråds pris for fremragende forskning – årets møbius. Sandmo var æresdoktor ved Universitetet i Oslo, medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi, Kungliga Vetenskapsakademien, Academia Europa og Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab. I 1997 ble han utnevnt til ridder av 1 klasse av St. Olavs Orden. I januar 2008 ble Sandmo utnevnt til æresdoktor ved Uppsala universitet. 28. april 2009 ble det kjent at U.S. National Academy of Sciences hadde valgt Sandmo til foreign associate. I 2009 ble Sandmo tildelt Fridtjof Nansens belønning til fremragende forskere, historisk-filosofisk klasse, med den tilhørende Nansenmedaljen for fremragende forskning Samme år ble han også tildelt European Lifetime Achievement in Environmental Economics av EAERE, den europeiske foreningen for miljø- og ressursøkonomer. I EAEREs begrunnelse for prisen ble det lagt vekt på at Sandmo har bidratt til å gjøre miljøspørsmål til en akseptert og viktig del av økonomifaget og har vist at samfunnsøkonomers verktøykasse også kan brukes til å analysere miljøpolitikk.
I 2004 ledet Sandmo en ekspertgruppe oppnevnt av Finansdepartementet for å vurdere ulike måter å gjøre Norges kapitalstyrke til et konkurransefortrinn for norsk næringsliv. Utvalget leverte sin innstilling 21. juni 2004. Utvalgets konklusjon lød blant annet: «En innretning av Petroleumsfondet for å tilgodese hele eller deler av næringslivet vil derfor ikke bedre mulighetene for verdiskapingen i landet. Derimot er det grunner til å tro at det motsatte kan være tilfellet.» 
I 2006 publiserte Sandmo boken Samfunnsøkonomi – en idéhistorie på Universitetsforlaget. Boken behandler utviklingen av samfunnsøkonomi som fag fra Adam Smith til om lag 1970, med vekt på å lage relativt korte biografier over de mest fremtredende økonomene.
Selvbiografien Mitt liv som økonom ble lansert på NHH 30. august. Sandmo døde samme kveld.
Sandmo var gift med Tone (født Sverdrup) og var far til Erling, Inger og Sigurd Sandmo.
Seven (band)

Historie

Seven gav ut sin første egenproduserte EP If you want to play i 1999. Dette ble gjort på en liten 8-spors kassettspiller og gitt ut på eget selskap kalt House of Destillery Records. De ble i sin spede begynnelse snappet opp av legenden Harald Are Lund fra NRKs Roxrevyen, den ekstremt musikkinteresserte radio-personligheten. Han spilte Seven jevnlig i sine program og dette førte bandet til Zoom-deltagelse og vinnere av Zoom i 1999 med singelen «Bite», som også ble produsert av Harald Are Lund. De måtte dermed utvide bandet med tre musikere til for å spille live. Disse musikerne var Lars Bendixby på gitar, Alex Engebretsen på bass og Espen Blystad på keyboard. Med den besetningen gav Seven ut to album og en EP. 
Først kom debutalbumet At the Sixes and Sevens i (2001) til meget bra kritikker og massiv radiospilling. Den største hiten fra denne plata var låten «Hush». De ga ut sin neste EP Thieves Like Us i 2002 og et album i 2003 kalt French Kiss. Samme året som French Kiss kom ut startet Espen, Lars og Alex bandet Howl, og Seven hadde dermed et besetningsskifte. Inn kom Nils Olav Bang på bass og Joachim Arnesen på gitar, og Annette Gil begynte å spille keyboard selv. De gav ut sin neste plate Don't Change Lover in the Middle of the Night på Mtg i 2005. Albumet We Are Only Stars kom året etter 2006, også på Mtg. I disse dager har Seven gått tilbake til røttene der all musikk blir til av duoen Annette Gil og Ole Tom Torjussen. Med seg live har de Joachim Skjervum og Rune Gandrud. Deres foreløpig siste album kalt The Fifth kom ut i oktober 2009.

Stil og inspirasjon

Seven er et pop/rock-band med dype forankringer i new wave epoken 1979-1983, der gitar møter synth. Inspirasjonen er hentet fra forskjellige band som The Beatles, The Who, Siouxsie_and_the_Banshees, PJ Harvey og Sonic Youth. 
Bandets trommeslager, multiinnstrumentalist og låtskriver Ole Tom Torjussen, har produsert alle platene i HOD studio, som er hans eget. Det meste av Sevens musikk er innspilt analogt på Akai MG1214. Han spiller også trommer på to album med Michael Krohns (Raga Rockers) band, Easy Riders. Har også vært trommerslager på plater med Finn Coren. I draumar fær du – dikt av Olav H. Hauge 2008. Besøk – dikt av Jens Bjørneboe (ep) 2010. Pluss den helt ferske. Mitt hjerte – dikt av Jens Bjørnebo 2011. Siden 2007 har han vært med i showet The Show Must Go On sammen med Åge Sten Nilsen. Også kjent som Glam fra Wig Wam. Spilte trommer på hans solo album Glamunition 2009. 
Annette Gil er vokalist, låtskriver, keyboardist. Skriver alle tekster og er co-produsent. Hun medvirker også på album med Muzzelwhite 2002 og Don Juan Dracula 2003.
Maheshtala

Demografi

Ved folketellingen i 2001 hadde Maheshtala et befolkningstall på 389 214 innbyggere. Av disse var 53 % menn og 47 % kvinner. Byen hadde da en gjennomsnittlig lesekyndighet på 69 %, noe som var høyere enn landsgjennomsnittet på 59,5 %. Mannlig lesekyndighet var 74 % mens kvinnelig lesekyndighet var 63 %. 11 % av byens befolkning var barn under 6 års alder.

Utvikling av byen

Et London-basert selskap har inngått en avtale med en bengalsk NRI (Non-resident Indian) om å utvikle et lite bosetningsområde i byen. Dette prosjektet ved navnet The Maheshtala project gjennomføres i samarbeid med Maheshtala kommune. Et landområde på 85 900 m² har blitt kjøpt ved Nungi jernbanestasjon. Selskapet vil forbedre veiinfrastrukturen i området.
Karl W. Richter

Biografi

Richter var den yngste av tre barn, og han ble tidlig interessert i luftfart. På high school var han populær og klassens leder i fire år, selv om han var langt bedre i idrett enn i boklige fag. 18 år gammel var han allerede en god pilot, men ikke lysten på mer skolegang og søsteren Betty May oppfordret ham til å søke seg til United States Air Force Academy. Richter var ikke sikker på å bli antatt siden han ikke var akademisk sterk, men søknaden hans ble støttet av senator Philip Hart fra Michigan, og kongressmannen William Broomfield. 3. juni 1964 ble han uteksaminert fra USAAF der han hadde utmerket han seg mer i sport som rugby, fotball, amerikansk fotball og boksing enn i de akademiske fagene. Han fikk da graden sekondløytnant og trådte inn i det regulære luftvåpenet.
Richter fortsatte utdannelsen med 53 ukers basistrening for piloter ved Craig Air Force Base i Alabama, der han for første gang så flyet han ønsket å fly, en F-105D. Etter dette ble han overført til Nellis Air Force Base i Nevada for 26 ukers trening i overlevelsesteknikker og avansert trening i F-105 Thunderchief.
Som belønning for hans utmerkede håndtering av Thunderchief fikk den unge løytnanten fly en i stor høyde over Stillehavet til Korat Royal Thai Air Force Base i Thailand der han landet 6. april 1966. I Thailand sluttet Richter seg til 421st Tactical Fighter Squadron ved den nyopprettede 388th Tactical Fighter Wing. Fire dager senere fløy han oppdrag over Nord-Vietnam.

Vietnam

Løytnant Richter viste seg snart å være en leder, og benyttet enhver sjanse han fikk til å fly. Under en permisjon takket han nei til å reise til Bangkok eller Hongkong, og valgte å reise til Nakhon Phanom der han fløy flere kamptokt i en O-1E Bird Dog.

Det siste toktet

28. juli 1967 hadde Richter begynt på sin andre «tour of duty» i Vietnam, og fløy han et treningstokt med en nyankommet pilot vest for Dong Hoi. Ved en bro ville Richter vise den nyankomne hvordan en angrep et slikt mål. Han ba da vingmannen forbli i høyden og se hvordan et slikt angrep ble foretatt, før Richter selv fløy mot broen. Hans F-105 ble truffet av fiendtlig flak og han måtte skyte seg ut over et område preget av karst-«pigger» (kalksten). Vingmannen så fallskjermen løse seg ut som den skulle, og signaler fra Richters radiopeilesender ble fanget opp av et redningshelikopter. Da helikopteret fant ham var han meget sterkt skadet, trolig etter å ha truffet en karstformasjon. Karl Richter døde ombord i redningshelikopteret på vei til sykehuset.

Ettermæle

Da han døde hadde løytnant Richter fløyet 198 offisielt dokumenterte tokt over Nord-Vietnam, fler enn noen annen pilot. Etter at han døde skal nærmere undersøkelse av hans loggbøker ha vist at han allerede hadde passert 200 tokt, men dette er ikke offisielt bekreftet.
Shaun Taylor

Annet

Sesongen 2009-10 stemte leserne av lokalavisen Swindon Advertiser fram sitt favorittlag gjennom tidene og Taylor ble stemt fram som tidenes beste midtstopper på Swindon Town.
Grå tungemåler

Utseende

En liten til middelsstor (vingespenn 21 – 23 mm), slank, grå måler. Arten har ikke noen spesielt slående ytre kjennetegn men forvingenes avrundede form og de små bakvingene er karakteristiske. Forvingen er grå med vage, mørkere tverrbånd, vanligvis med et forholdsvis tydelig, gråhvitt tverrbånd ca. tre fjerdedeler ut i vingen. Bakvingen er påfallende liten, særlig hos hannen, med lange hårfrynser langs kanten, silkeaktig gråhvit på farge. Larven er naken, blekt gulgrønn med oppbrutte, brede, røde lengdestriper på ryggen.

Levevis

Arten lever i fuktig, rik gran- eller løvskog der larvenes næringsplante, trollbær (Actaea spicata) vokser. Larvene kan også leve på storveronika (Veronica longifolia), men denne planten vokser ikke der arten er funnet i Norge.

Utbredelse

Arten forekommer i Mellom- og Nord-Europa og i det nordlige Asia. I Norge er den funnet på fem lokaliteter, i Sogn og fjordane og Møre og Romsdal, siste gang i 2018.
Uch kraftverk

Uch kraftverk er et kombinert gasskraftverk og oljekraftverk i Balutsjistan i det vestre Pakistan. Det har en installert produksjonskapasitet på 585 MW, fordelt på en blokk med kogenerasjon. Anlegget ble påbegynt omkring 1989, og stod ferdig i 2000. Brenselkilden er dieselolje og naturgass. Operatørselskapet er Uch Power Ltd. Det har vært eiere fra USA i dette anlegget. Utstyret er hovedsakelig levert av General Electric, Raytheon, og Albario.