google/wiki40b huggingface dataset:
Green on Red

Historie

Bandet startet i 1979 som kvartetten The Serfers, som bestod av Dan Stuart (vokal/gitar), Jack Waterson (bass), Van Christian (trommer, seinere medlerm av Naked Prey) and Sean Nagore (orgel), tidlig skiftet ut med Chris Cacavas. Sommeren 1980 flyttet the Serfers seg til Los Angeles, hvor de endret navn til Green on Red (en tittel som ble hentet fra tittelen på en av deres låter) for ikke å bli forvekslet med band i den lokale surf punk-scenen. Christian returnerte til Tucson og ble erstattet med Lydia Lunch sin sidemann Alex MacNicol.
Bandet ga ut en psykedelisk egenutgivelse som EP på rød vinyl, ofte referert til som Two Bibles, men første egentlige plate var EP-en fra 1982 utgitt av Dream Syndicate-sjefen Steve Wynn på hans egen Down There label. Green on Red fulgte The Dream Syndicate til selskapet Slash Records, som ga ut albumet Gravity Talks høsten 1983. 
Den San Francisco-baserte gitaristen Chuck Prophet ble med i bandet på albumet Gas Food Lodging (1985, Enigma Records), hvoretter MacNicol ble erstattet på trommer av Keith Mitchell (seinere Mazzy Star). I 2006 ble 'Gas Food Lodging' spilt live i sin helhet som en del av festivalen All Tomorrow's Parties-konsertserie Don't Look Back. I 1985, samarbeidet Stuart med Steve Wynn som "Danny and Dusty" på skiva The Lost Weekend (A&M Records).
Bandet fikk kontrakt med et stort plateselskap i Phonogram Records/Mercury Records, og med EP-en No Free Lunch og det påfølgende albumet The Killer Inside Me, produsert av Jim Dickinson i Ardent Studios i Memphis. Deretter gikk bandet i oppøsning; og Cacavas satset på solokarriere. Da Stuart gjorde comeback i 1989 med Here Come the Snakes, var det mer eller mindre som en duo mellom Stuart og Prophet, med innleide backingmusikere. Etter det fulgte tre album før duoen ga seg etter albumet Too Much Fun (1992). 
I 1993, etter Green on Reds oppløsning ga Stuart ut albumet "Retronuevo" med Al Perry , og solo-utgivelsen "Can O'Worms" i 1995, før han ga seg i musikkbransjen. Prophet har fortsatt sin solokarriere. Chuck Prophet satset på solokarriere og ut flere album på 1990-tallet.
I september 2005, ble bandet gjenforent i deres opprinnelige line-up med Stuart, Cacavas, Prophet og Waterson, med Jim Bogios som erstatter for i mellomtiden avdøde Alex McNicol for å spille på 20-års jubileumsfesten til Hotel Congress Club i Tucson. Deretter fulgte et lignende show i London 10. januar 2006.
Et nytt "Danny and Dusty"-album ble fulgt av et dobbeltalbum og en DVD utgitt på Blue Rose Records.
I 2012 dukket Dan Stuart opp igjen og ga ut soloalbumet "The Deliverence of Marlowe Billings".
Fylkesvei 4418

Fylkesvei 4418 går mellom Vaula bru og Madland i Gjesdal. Veien er 14,0 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 286.
Melodi Grand Prix 1996

Sendingen

Etter seieren i Eurovision Song Contest året før, var det NRK som arrangerte den internasjonale finalen i 1996. Dette gjorde at NRK skalerte ned den norske finalen. Sendingen gikk fra et vedkubbe-dekorert Studio 2 på NRK Marienlyst. De få publikummerne i studio var stort sett medlemmer fra Den norske Grand Prix-klubben. 
En hemmelig jury plukket ut de åtte finalelåtene fra de 365 bidragene som kom inn i NRKs åpne konkurranse. Året før var de fleste deltakerne ukjente, men dette året deltok flere kjente artister, blant dem: Elisabeth Andreassen, Jahn Teigen (To tenorer), Scandinavia og Stephen Ackles. Flere andre returnerte også: Geir Rønning, Mia Gundersen, Øystein Wiik (To tenorer) og Arnold B Family som kom på andreplass året før. 
Under sendingen dukket Brit Elisabeth Haagensli og Åsleik Engmark opp, og de spilte Gro Harlem Brundtland og tullefiguren Jim Hermansen. Sistnevnte dukket opp gjentatte ganger under sendingen. 
Programleder var Tande-P., og Geir Langslet ledet orkesteret med 15 musikere. Ti distriktsjuryer avgjorde resultatet, og Elisabeth Andreassen vant sin tredje Melodi Grand Prix-finale og fikk representere Norge på hjemmebane i Oslo. «I evighet» kom på andreplass i den internasjonale finalen, dette er Norges fjerde beste plassering i konkurransen.

Strid om vinnerlåten

Etter den internasjonale finalen i midten av mai kom det fram at komponist Torhild Nigar hadde sendt inn «I evighet» til Melodi Grand Prix 1991. Samme år avlyste NRK finalen, siden juryen mente de innsendte bidragene ikke holdt mål. Nigar hadde også utgitt sangen på kassett i 1987. Kassetten ble produsert i omtrent 200 eksemplarer og brukt som promo i USAs musikkindustri. 
Sverre Wiik som komponerte «Ariel» til den norske finalen, kalte saken en skandale og krevde sangen disket. I begynnelsen av juni gikk saken videre til Den europeiske kringkastingsunionen (EBU) for vurdering, og NRK innrømte at det norske bidraget sto i fare for å bli diskvalifisert. Kort tid etter meldte EBU at de ikke ville diskvalifisere «I evighet». Årsaken var at melodien ikke hadde blitt utnyttet i kommersiell sammenheng før Eurovision.

Hendelser

De eneggede tvillingene Helga Hatløy Hagen og Marie Hatløy Osdal var det andre tvillingparet som deltok i Melodi Grand Prix. Tvillingene Randi Eriksen og Torill Eriksen var de første. De deltok i den norske finalen i 1967 med «Jeg vet om en gutt». Senere vant også tvillingene Marcus & Martinus barneversjonen av Melodi Grand Prix, MGPjr, med sangen «To dråper vann» i 2012.
Dette året hadde EBU satt fristen for å bestemme sitt nasjonale bidrag til begynnelsen av mars. Siden Norge var vertskap for den internasjonale finalen, var Norge direktekvalifisert. Dermed fikk også NRK lov til å holde Melodi Grand Prix etter EBU-fristen.
NRK fikk blandet mottakelse for sin nedtonede norske finale. VGs anmelder skrev: «et studio fylt med noen merkelige vedstabler montert på hønsenetting holder ikke engang til en mislykket låvedans.» Dagbladets anmelder var derimot positiv til showet og kalte det «intimt og overraskende underholdende». Pressen var også enige om at rett låt vant. Programmet ble sett av 1 492 000 seere.
Kathrine Johnsen

Biografi

Johnsen vokste opp i Finnmark, og etter å ha hatt en rekke jobber utdannet hun seg til lærer i Tromsø. Hun var ferdig utdannet lærer i 1949. Hun jobbet deretter på den samiske ungdomsskolen i Karasjok fram til 1958, med ulike pauser for videreutdannelse. Hun tok samisk grunnfag i 1968.
I 1959 ble hun programsekretær i NRK, og drev den samiske radioen alene i nesten ti år. Samtidig var hun også tidvis sjef for NRK Finnmarks sendinger på norsk og samisk. I 1964 flyttet hun til Tromsø, og var den eneste fast ansatte i Sameradioen der, noe som gjorde at hun hadde hovedansvaret for alle sendingene, som etter hvert gikk til Norge, Sverige og Finland. Da Sameradioen ble flyttet til Karasjok, ble Johnsen værende i Tromsø.
Hun var også aktiv i ulike former for samepolitisk arbeid, særlig i Nordisk sameråd, men hadde også en rekke andre verv. Hun var observatør for Norske Kvinners Nasjonalråd ved FNs 31. generalforsamling i 1976. Hun satt i en rekke styrer som for avisen Ságat, der hun var leder, den samiske folkehøgskolen, Nordisk samisk institutt, der hun var varamedlem og hun var med komiteen som gav en innstilling om stedsnavn i 1983. I tillegg var hun med i den samiske liturgikomiteen og den samiske salmekomiteen.  Hun er representert i Norsk salmebok 2013 med en oversettelse av Thorbjørn Egners «Jeg folder mine hender små» til samisk.
Republikken Lanfang

Lanfang (moderne navn på tradisjonell kinesisk: 蘭芳共和國, Hanyu Pinyin: Lánfāng Gònghéguó) var en kinesisk uavhengig stat i det som i dag er Vest-Kalimantan i Indonesia. Den ble etablert av en hakkakineser ved navn Low Lan Pak (Luo Fangbo) (羅芳伯) i 1777, og bestod til nederlenderne okkuperte den i 1884.
Sultanene i vestre Borneo inviterte kinesiske arbeidere på 1700-tallet til å arbeide i gull- og tinngruver. Medlemmer av kinesiske arbeidsfellesskaper (kongsi) nøt en viss politisk autonomi, man Lanfang er det best kjente, takket være et historieverk skrevet av Yap Siong-yoen, svigersønn av den siste kapitan av Lanfangkongsiet. Det ble oversatt til nederlandsk i 1885. Ingen av de andre kinesiske gruvefellesskapene i vestre Kalimantan har etterlatt seg noen skriftlige beskrivelser (Heidhues 2001:169).
Stepan Bandera

Barndom og oppvekst

Bandera ble født i Galicia, en region av det som i dag er det vestlige Ukraina og som den gangen var del av Østerrike-Ungarn. Han ville egentlig studere ved Høyskolen for teknologi og økonomi i Poděbrady, som da lå i Tsjekkoslovakia, men polske myndigheter ville ikke utstede reisepapirer. Bandera utdannet seg da som agronom i Lwów (nå Lviv).

Andre verdenskrig

Under studier i Lwów, som da tilhørte Polen, ble Bandera med i politisk arbeid for et selvstendig Ukraina. I 1934 ble ledelsen av OUN arrestert for deltakelse i attentatet på Polens innenriksminister Bronislaw Pieracki. Bandera ble dømt til døden, men straffen ble omgjort til livsvarig fengsel. Etter Nazi-Tysklands angrep på Polen 1. september 1939 og Sovjetunionens angrep på Polen 17. september 1941, mistet Polens myndigheter kontrollen og Bandera rømte fra fengselet. Han fortsatte da arbeidet for et selvstendig Ukraina i OUN.
Da det nasjonalsosialistiske Tyskland angrep Sovjetunionen 22. juni 1941, drev Bandera og OUN undergravingsaksjoner mot sovjetstyrkene for å støtte den tyske framrykkingen. Han kom imidlertid i konflikt med den tyske okkupasjonsmakten etter at OUN erklærte en uavhengig ukrainsk stat 30. juni, og ble derfor arrestert 6. juli.Fra arrestasjonen i 1941 satt Bandera i den tyske konsentrasjonsleiren Sachsenhausen til september 1944. Hans motstandere har likevel forsøkt å tillegge Bandera ansvaret for de overgrep som ble begått i Ukraina mot sivile fra det sovjetiske sikkerhetspolitiet NKVD (senere KGB), de tyske SS-Einsatzgruppen og OUN selv mens Bandera satt i konsentrasjonsleir.
Etter at Den røde hær hadde kommet på offensiven mot Tyskland og tatt tilbake kontroll over det østlige Ukraina i 1944, forsøkte tyskerne å bruke OUN til å hindre sovjetisk fremrykking. Han ble sluppet fri fra fangenskapet i september og satte etter dette opp et hovedkvarter i Berlin hvor han hadde overoppsyn med den tyske hærens (Fremde Heere Ost) trening av ukrainske opprørssoldater som skulle sendes for å kjempe geriljakrig bak de sovjetiske linjene.

Senere liv og død

Etter andre verdenskrig ble Banderas OUN-B tilknyttet den britiske etterretningstjenesten MI6, men kunne ikke reise hjem til den daværende sovjetrepublikken Ukraina.
Bandera ble myrdet med cyanid av den sovjetiske KGB-agenten Bohdan Stasjinski 15. oktober 1959 i München. Drapsmannen  tilsto senere dette og et annet, lignende drap.

Ettermæle

President Viktor Jusjtsjenko tildelte Bandera tittelen Helt av Ukraina post mortem, rett før sin avgang i 2010. Tildelingen ble annullert av president Viktor Janukovytsj ved presidentdekret etter at den ukrainske konstitusjonsdomstolen avviste en klage, siden Bandera formelt ikke var ukrainsk statsborger.
 Tildelingen var omstridt og har blitt fordømt av blant andre Polen, Russland, jødiske organisasjoner og Simon Wiesenthal-senteret.
Kobberryggtanagar

Utbredelse

Den forekommer i Argentina, Brasil, Paraguay og Uruguay.
Emanuel Villa

Biografi

Emanuel Villa startet sin profesjonelle fotballkarriere i argentinske Huracán i 2001. I 2003 gikk han til Atlético de Rafaela, men da klubben rykket ned fra den argentinske toppdivisjonen i 2003/04-sesongen valgte han å skrive under Rosario Central sommeren 2004. Etter å ha scoret 18 mål på 43 ligakamper for Rosario i løpet av to sesonger ble meksikanske Atlas hans fjerde klubb i 2006. Etter en sesong for Atlas der han scoret 15 mål på 30 ligakamper signerte han for UAG Tecos i 2007 før han den 4. januar 2008 ble kjøpt for £2 000 000 av den engelske klubben Derby County.
Villa debuterte for Derby, og i Premier League, den 12. januar 2008 i en kamp mot Wigan Athletic, og han scoret sitt første mål for the Rams den 2. februar 2008 i en ligakamp mot Birmingham City.
Osamu Hirose

Karriere

Osamu Hirose startet sin profesjonelle karriere i Urawa Reds i 1984.
Nord-Trøndelag Distriktslag for Idrett

Nord-Trøndelag Distriktslag for Idrett (stiftet 28. april 1919) var et organisasjonsledd under Norges Landsforbund for Idrett 
og et fellesorgan for idrett i Nord-Trøndelag i perioden 1919-1940.
Nord-Trøndelag Distriktslag for Idrett ble dannet sammen med 20 andre distriktslag i 1919. 
I 1945 ble distriktslaget slått sammen med Nord-Trøndelag Arbeideridrettskrets, og man dannet de nye idrettskretsene Inntrøndelag Idrettskrets og Namdal Idrettskrets.
Heurelho da Silva Gomes

Cruzeiro

Gomes startet sin karriere i Cruzeiro, hvor han spilte 59 kamper mellom 2001 og 2004. I 2004 ble han oppdaget av PSV speider Piet de Visser. De Visser er en av de mest erfarne talentspeidere og har oppdaget spillere som Romario og Ronaldo.

PSV Eindhoven

I juli 2004 gikk Gomes til PSV Eindhoven og litt over en måned senere han fikk sin debut mot det serbiske laget Røde stjerne Beograd. Hans nederlandske debut han fikk han mot RBC Roosendaal i slutten av august. Før kampen hadde kritikerne sa at den brasilianske keeperen ikke var tilstrekkelig stabil nok til å vokte målet for PSV. Etter kampen var all tvil lagt til side, og selv om Gomes slapp inn to mål, viste han prov på å være en reaksjonssterk og stabil keeper. I løpet av sin karriere i Nederland holdt han nullen i over 60 % av kampene han stod.

Tottenham Hotspur

Den 26. juni 2008 gikk Gomes til det engelske laget Tottenham Hotspur. Hans første kamp i klubben gikk under forventning og han gjorde en del slurvete prestasjoner, men i siste del av 2008 kom han tilbake på sitt stabile nivå. Han ble etterhvert lagets tredjevalg etter Hugo Lloris som førstekeeper og Brad Friedel som andrevalg.
I 2012/2013-sesongen var Gomes utlånt til TSG 1899 Hoffenheim. Her spilte han ni kamper, og gikk tilbake til Tottenham den 1. juli 2013.

Watford

Den 24. mai 2014 meldte han overgang fra Tottenham Hotspur til Watford FC, hvor han skrev under på en ettårskontrakt.

Internasjonal karriere

Gomes fikk sin debut for det brasilianske landslaget CONCACAF Gold Cup i 2003, og han voktet målet i fem kamper. Brasil spilte godt og gikk helt til finalen der det ble tap for Mexico 1-0. På landslaget har han ofte blitt sett på som en tredjekeeper, bak Dida og Julio Cesar. Han representerte Brasil under Fotball-VM 2010.
Torstrand

Torstrand er en bydel i Larvik by (Larvik kommune). Det bor rundt 2000 mennesker i bydelen (2005). Disse blir ofte kalt for «sandlopper». Bydelen er trolig oppkalt etter en Tor som drev gården Fjellsnes på 1640-tallet.
Torstrand er bygget nesten utelukkende på sandbunn, og er et av de eldste bebygde områdene i Larvik kommune, med bebyggelse som stammer helt fra 1600-tallet. Det er også blitt funnet rester etter mennesker fra jernalderen.Tradisjonelt sett har Torstrand vært arbeidernes bydel, og industri, blant annet glassverk, fantes langs sjøsiden. I dag er dette forandret, og man har sett en økende popularitet som bo-område, takket være en sentral beliggenhet og et vidt spekter av skoler og utdanningsmuligheter som finnes i denne bydelen. Likevel er Larvik havn, en av Norges største havner, å finne på Torstrand. Man har også sett et skifte i boligenhets-strukturen; der det tidligere kun var eneboliger, har det de siste 15 årene dukket opp boligblokker.
Gustav Wikstens båtbyggeri lå på Torstrand. Det er nå overtatt av Ivar Hesselberg.

Natur-og rekreasjonsområder

Torstrand er mest kjent for sine lange badestrender, som er nærmest unike i norsk sammenheng grunnet sin nærhet til tett bebyggelse. Karistranda og Smiestranda er grunnet sin status som bystrender, noen av de best besøkte i Larvik om sommeren. Et særtegn er det høye innholdet med brakkvann, som kommer av at elva Lågens (Numedalslågen) utløp befinner seg like i nærheten. Torstrand er også preget av en rekke parker og naturområder, deriblant Furumoa og Mesterfjellet.

Karistranda

Karistranda er en småbåthavn beliggende øst for Hospitalfjellet. Den var en vanlig sandstrand til båthavna ble bygget i begynnelsen av 1900-tallet og ble modernisert i 1998. Den er oppkalt er Kari Rolfsdatter fra Bø i Telemark. Hun flyttet i 1870 til Yttersø, men som enke ervervet hun et hus på nåværende Karistranda.

Torstrand-dagen

Torstrand-dagen blir arrangert av Torstrand Vel i Furumoa, første lørdagen etter skolestart. Tanken er et uformelt, enkelt arrangement der Torstrand-folk kan møtes.
Dolichoplomelas

Utseende

En middelsstor, avlang trebukk. Antennene er noe lengre enn kroppen, med fine, lange hår på innsersiden. Hode og pronotum er nokså små. Pronotum er tønneformet uten tenner på sidene, innsnevret ved roten. Dekkvingene er jevnbrede, med rettvinklede "skuldre". Beina er nokså spinkle, ikke særlig lange.

Levevis

Larvene inne i små greiner og kvister.

Utbredelse

Arten lever på Madagaskar.
Cryptotrogus

Utseende

Middelsstore, avlange, rødbrune oldenborrer. Kroppen er mer eller mindre tett kledt med lyse skjell.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Asia (Midtøsten, India, Sentral-Asia).
Ta Kung Pao

Ta Kung Pao (tradisjonell kinesisk: 大公報; pinyin: Dàgōng Bào; Zhuyin Fuhao: «Store almene avis») er den eldste fortsatt bestående (2017) kinesiskspråklige avis i Kina. Den har sitt ghovedsete i Wanchai på Hongkong-øya og flere lokalredaksjoner i Fastlandskina (blant annet i Beijing, Shanghai, Tianjin, i Indre Mongolia og i Guangzhou).
Avisen ble grunnlaft den 17. juni 1902 i Tianjin av Ying Lianzhi (også kalt Vincentius Ying; han var bestefaren til skuespilleren og politikeren Ying Ruocheng), med det formål å hjelpe «Kina til å bli en moderne og demokratisk nasjon». I den første tiden førte avisen ved siden av 大公報 også det franskspråklige navn L'Impartial («Den upartiske»). Avisens tendens var den gang kritisk granskende overfor partier, regjeringer, forretningsselskaper og personer. Den fordømte repressalier og kritiserte åpent enkekeiserinne Cixi og de konservative leder i Kina kort etter århundreskiftet, gikk inn for demokratiske reformer of var en av de første som benyttet seg av den moderne standardiserte báihuà-språkføring. Blant dem som arbeidet for Ta Kung Pao var den kinesiske forfatter og kvinnesaksaktivist Lü Bicheng. I 1904 traff hun der den revolusjonære Qiu Jin, og de to kvinnene utviklet en diskusjon om Kinas fremtid.
Etter Xinhai-revolusjonen av 1911 sank leserkretsen. I 1916 overtok Wang Zhilong (王郅隆) avisen; i en kortere tid måtte den gå inn i 1925.
Allerede 1. september 1926 nystartet Wu Dingchang (吳鼎昌), Hu Zhengzhi (胡政之), og Zhang Jiluan (張季鸞) avisen på nytt i Tianjin. Under mottoet 不黨, 不賣, 不私, 不盲 (med hva var ment «Ingen bånd til politiske partier, ingen politiske innsamlingsaksjoner, ingen egenreklame , ingen uvitenhet») la de an på å bringe skarpt formulerte politiske stillingtagender, og især etter at krig utbrøt med brodd mot Japan. Opplaget steg kraftig. Under krigen flyktet journalistene for de fremrykkende japanske styrker fra sted til sted for å kunne virke i sikkerhet: Redaksjonsarbeidet flyttet til Shanghai, Hankou, Chongqing, Guilin og Hongkong.
Etter krigsslutt nystartet sjefsredaktør Wong Wan San (王芸生) avisen fra Shanghai den 1. november 1945 i originalformat. Planen var at nye utgaver skulle lanseres i andre steder som blant annet Guangzhou. Men dette måtte oppgis på grunn av oppflammingen av den kinesiske borgerkrig. I mars 1948 kom en ny Hongkong-utgave.
Under tiden da Republikken Kina bestod, var avisen en av landets mest betydningsfulle. Også etter 1949, da under den nye utgiver Fei Yi Ming i Hongkong, forble den et av de få presseorganer som beholdt mye av sin innflytelse etter krigsårene.
Siden 1949 har avisen vært støttet av Folkerepublikken Kinas regjering og er et talerør for det kinesiske kommunistiske parti. Trykkopplaget er nå (2010-årene) ganske lavt, med under 10.000 kjøpte eksemplaere per dag. Ta Kung Pao ble i 1995 den første kinesiskspråklige avis med en internetpresens.
Eikli

Eikli er både en gård og et område i Hønefoss. Det hørte imidlertid opprinnelig til Norderhov herredskommune, men inngår nå i Ringerike kommune i Buskerud.

Området Eikli

Eikli er et område med mange navn. I tillegg til Eikli er det også kjent som Benterud, Dalsbråten og Dump-i-Dal. Området ligger mellom Kvernbergsund bru og Hvervenmoen. I dag regnes området som en del av Hønefoss, men det ligger ikke innenfor de gamle bygrensene fra før kommunesammenslåingen i 1964. Derimot ligger det i tidligere Norderhov herredskommune, som bykommunen opprinnelig ble skilt ut fra. Det var storgårdene Njardarhov, Tanberg og Ringvoll som opprinnelig eide grunnen der.
Det området i Hønefoss som kalles Eikli ligger tvers over elven for gården, men det har aldri vært noen fast forbindelse mellom dette og gården. Eikli har imidlertid eid deler av marken som fantes på andre siden av elven og har trolig utnyttet den som eng eller havn. Navnet Eikli har derfor blitt hengende igjen etter gården. Akkurat hvor grensene går er vanskelig å beskrive i dag, men den vestre delen nord for Benterud kan være synonymt med den opprinnelige havna eller enga til gården.
Den nordre delen av Eikli er kjent som Benterud og har sammenheng med navnet på et småbruk som lå her. Området strekker seg fra Eikli skole og Ringerike rådhus vestover langs begge sider av Benterudgata til den gamle utstillings- og skueplassen, der det var fesjå til inn på 1960-tallet. Området ved skueplassen var også kjent som Eiklibråten. Denne plassen skal nå utbygges med en ny og moderne barne- og ungdomsskole, som skal dekke opp for nedleggelser av gamle skoler og et økende antall barn i kommunen. Vest i området er det et nytt boligområde. Området preges dessuten av eldre villabebyggelse og en håndfull boligblokker, men det planlagt flere nye blokker lengst vest i området.
Den søndre delen av Eikli kalles både Dalsbråten og Domp-i-Dal (som må regnes som synonyme navn), og er trolig oppkalt etter et småbruk som lå i området der Øvre- og Nedre Dalsvei ligger i dag - Bråten eller Bråtan. Kan hende ble hele området kalt Dal en gang i tiden, men det eksisterer ikke kilder som kan bevitne noe sånt, selv om beskrivelsen Domp-i-Dal kan indikere det. Området omhandler også grunnen øst for Osloveien, og begynner trolig sør for Eikli skole, men akkurat hvor grensen var er ukjent. I Dalsbråten ligger blant annet nye Hønefoss videregående skole og Høgskolen i Buskerud, men området er også utbygd med en rekke større forretningsbygg, boligblokker og villabebyggelser vest for Osloveien. Der er imidlertid grensen mot hva som er Eikli og hva som er Dalsbråten uklar.