Modellering av geodata

Modellering av geodata er metoder for å utvikle og dokumentere geodata. Modelleringa baseres ofte på ISO 19100-serien for geografisk informasjon, og bruker da Unified Modeling Language (UML) som modelleringsspråk.

Internasjonale standarder

De fleste standardene for geodata blir utgitt av International Organization for Standardization (ISO). Innen ISO er det den tekniske komiteen ISO/TC 211 som behandler geodatastandarder.
ISO-standarder er åpne, men ikke gratis. Noen ISO-standarder er utviklet i samarbeid med andre organisasjoner, og kan da være gratis. Et eksempel på dette er GML-standarden, som er utviklet av Open Geospatial Consortium (OGC).
ISO-standarder for geodata er samlet i ISO 19100-serien.

ISO 19100-serien

ISO 19100-serien bruker Unified Modeling Language (UML), og dette er det vanligste modelleringsspråket for geodata. ISO 19103  definerer det grunnleggende konseptuelle språket for geodatamodellering.
UML er et grafisk modelleringsspråk, der diagrammene er sentrale. Innen modellering av geodata kalles diagrammene applikasjonsskjema. ISO 19109  gir regler for applikasjonsskjema.
En sentral del av geodatamodellering er stedfestinga, og ISO 19107  definerer ulike geometrier og topologier for geodata. Et subsett av geometriene som er definert i ISO 19107 kalt 'simple features' er også beskrevet i ISO 19125  (gratis tilgjengelig fra OGC ). Disse enkle geografiske objektene er støttet i de fleste databasesystemer og filformater for geodata.

Modellering av metadata

ISO 19115  gir et standardisert oppsett (og modell) for å beskrive metadata for geodatasett.
Likevel er det verdt å merke seg at ordet metadata kan brukes med ulike betydninger, og dette gjelder også for geodata. Det er sjelden at metadata modelleres for datasett, i stedet brukes gjerne generiske metadataskjema (for eksempel INSPIRE-metadata ).

Modellering av produktspesifikasjoner

Produktspesifikasjoner for geodata er standardisert i ISO 19131 . En produktspesifikasjon spesifiserer i utgangspunktet et geodatasett, men bør også ha informasjon som muliggjør produksjon, distribusjon og bruk av datasettet.
Modeller for en produktspesifikasjon og metadata kan være nært knyttet tilhverandre og inneholde felles elementer. I utgangspunktet er en forskjell at ISO 19131 beskriver hvordan et geodatasett bør bli, mens ISO 19115 beskriver hvordan det ble (ISO 19131, side v). Praksis i dag er at produktspesifikasjoner beskriver geoobjekter i et datasett, mens metadata er felles for alle geoobjektene i datasettet. Dette kan komme av at mange geodataeiere har produsert eller produserer datasettene selv, og dermed er produktspesifikasjonen viktigst for distribusjon og bruk av datasettet (SIS-TR 40, Figur 7 ).

Realisering av UML-modeller

UML-modeller for geodata kan leses og forstås. De kan også brukes til å generere annen dokumentasjon, for eksempel kan mye av innholdet i en produktspesifikasjon hentes fra UML-modellen.
GML-applikasjonsskjema dokumenterer datasett på GML-format. GML-applikasjonsskjema kan genereres fra UML-modeller (realisering). Det er vanlig å benytte ShapeChange til dette. ShapeChange har GNU General Public License.

Modellering av geodatatjenester

En tjener kan tilby geodatatjenester til klienter. Modellering og dokumentasjon av geodata som leveres av en geodatatjeneste kan være utfordrende.
Modellering av geodatatjenester er standardisert i ISO 19119 .

Web Feature Service

Web Feature Service (WFS) er betegnelsen på tjenester som kan levere geoobjekter (features). WFS en standard utviklet av OGC  og inkludert i ISO .
Det er vanlig at WFS leverer geoobjekter på GML-format, og geoobjektene kan da dokumenteres ved (som URI til) GML-applikasjonsskjema og metadata).

Web Map Service

Web Map Service (WMS) er tjenester som leverer kart i et bildeformat. WFS en standard utviklet av OGC  og inkludert i ISO .
En WMS-tjeneste kan inneholde en rekke lag, og for hvert lag kan hver piksel tilordnes URIer til GML-applikasjonsskjema og metadata. Det kan likevel være utfordrende å formidle dokumentasjonen siden det kan være vanskelig å vite hvilket lag som er aktivt, og lag kan være (delvis) transparente.

Bufrede karttjenester

Bufrede karttjenester leverer kart som er generert på forhånd. Målet er raske tjenester, og genereringa av kartet kan være tidkrevende for en tjener. I tillegg spares tid ved at bufrede karttjenester ofte viser ett lag.
Tile Map Service (TMS)  er en tidlig spesifikasjon for bufrede karttjenester. Web Map Tile Service (WMTS)  er en videreutvikling inspirert av TMS, og WMTS kan også levere dokumentasjon for geoobjekter som er avbildet (for hver piksel). Siden bufrede karttjenester ofte bruker WMS for å generere kartet, gjelder de samme utfordringene ved formidling av dokumentasjon.

INSPIREs produktspesifikasjoner

Med bakgrunn i INSPIRE-direktivet  har EU utarbeidet produktspesifikasjoner for geodata. Produktspesifikasjonene gjelde en rekke fagområder, og det kreves at eksisterende geodata tilpasses produktspesifikasjonene.
Geodataloven  med forskrift  gir bestemmelser for hvordan Norges forvaltning skal forvalte geodata. En sentral bestemmelse er at også Norge skal tilpasse geodata til INSPIREs produktspesifikasjoner. Dette kravet betyr at INSPIREs UML-modeller vil påvirke norsk modellering av geodata.