Chicago Bears

1940-tallet: The Monsters of the Midway

Fra 1940-47 ledet quarterback Sid Luckman Bears til seier i fire av fem NFL Championships laget nådde. Laget plukket opp det tidligere kallenavnet for University of Chicagos lag, "Monsters of the Midway", og deres nå velkjente "C", samt en ny kjenningsmelodi som erklærte laget som "The Pride and Joy of Illinois". En kjent seier i denne periode kom da de slo [[Washington Redskins i NFL-sesongen 1939|Washington Redskins 73-0 i Griffith Stadium under NFL Championship Game 1940; en rekord for mest ensidige resultat som fremdeles står i dag. Hemmeligheten for den ensidige seieren kom i Halas sinn nye angrepsformasjon, T-formasjonen, som tok i bruk to running backs istedenfor en, som var vanlig på tiden. Luckman viste seg som en av de beste quarterbackene i ligaen, og satte pasningsrekorder for touchdowns, yards og completions for laget. Flere av hans rekorder sto i flere tiår før de ble slått av Jay cutler i 2014 og 2015.

1950s–1968

Etter en nedgang gjennom 50-tallet kom laget tilbake i 1963 for sitt åttende NFL Championship, som ble deres siste frem til 1985. Halas pensjonerte seg i 1967, men forble med laget som en ansatt resten av livet. Han ble den eneste personen som var involvert i et NFL-lag i lagets første 60 år. Han ble inkludert i Pro Football Hall of Fame i den første runden med innlemmelser. Da han var den eneste levende grunnleggeren av NFL da AFL og NFL ble samenslått i 1970 ble han utpekt til president av National Football Conference, en stilling han beholdt frem til han døde i 1983. I hans ære ble trofeet for NFC Championship oppkalt etter han, George Halas Memorial Trophy.

1969–1982: Problemer

Etter sammenslåingen avsluttet Bears 1970-sesongen på siste plass i sin divisjon, som de også hadde gjort året før. I 1975 plukket Bears opp Walter Payton fra Jackson State University som sitt første pick i NFL Draft i 1975, som vant NFL Most Valuable Player Award i 1977.
1. november 1983, dagen etter Georga Halas døde, tok hans eldste datter Virginia McCaskey over som majoritetseieren av laget. Mannen hennes, Ed McCaskey, tok over som styreleder. Deres sønn, Michael, ble lagets tredje president. Virginia McCaskey holder ærestittelen "Secretary of the Board of Directers", men den 90 år gamle matriarken har blitt referert til som limet som holder franchisen sammen. At hun skulle ta over franchisen var ikke planlagt, faren hadde originalt planlagt at hennes bror, George "Mugs" Halas Jr. skulle arve franchisen, men han døde av et hjerteinfarkt i 1979. Chicago Sun-Times har inkludert henne på en liste over Chicagos mektigste kvinner.

1983–1985: Super Bowl Champions

Mike Ditka, en tight end for Bears fra Chicago Bears i NFL-sesongen 1961 til 1966, ble ansatt som ny hovedtrener av George Halas i 1982. To år senere, i 1984, nådde laget NFC Championship, og året etter ble rivaliseringen mellom Bears og Packers intensivert da Ditka brukte den 142 kg tunge defensive tacklen William Perry som running back i en touchdown i Lambeau Field mot Packers. Bears vant sin niende tittel, og første siden sammenslåingen av AFL og NFL, i Super Bowl XX, og etter 1985-sesongen dominerte de ligaen med sitt da revolusjonerende 46 defense. Sesongen er merkbar fordi Bears kun hadde ett nederlag, sesongens trettende kamp, mot Miami Dolphins.

1986–2003: Post-Super Bowl

Etter mesterskapssesongen i 1985 forble Bears kompetitive ut tiåret, men nådde ikke et nytt Super Bowl under Ditka. Etter Ditka fikk sparken og før Lovie Smith ble ansatt hadde Bears to forskjellige hovedtrenere, Dick Jauron og Dave Wannstedt. Begge to ledet laget til sluttspillet en gang (Wannstedt i 1994 og Jauron i 2001), men ingen av dem klarte å nå Super Bowl, og 90-tallet ble i stor grad sett på som et skuffende tiår.
Før Bears ansatte Jauron i januar 1999 hadde Dave McGinnis (Arizonas defensive coordinator og tidligere assistent med Bears under Ditka og Wannstedt) trukket seg fra å ta stillingen som hovedtrener. Bears hadde planlagt en pressekonferanse for å annonsere ansettelsen før han hadde godkjent kontrakten. Like etter at Jauron ble ansatt sparket McCaskey sin sønn Michael fra presidentstillingen, og erstattet han med Ted Phillins mens Michael fikk stillingen som styreleder. Phillips ble den første utenfor Halas-McCaskey-familien som holdt en lederstilling i franchisen.

2004–2012: Lovie Smith-æraen

Lovie Smith, ansatt 15. januar 2004, er den tredje hovedtreneren etter Ditka. Han ble ansatt av Bears som en fersk hovedtrener, og hadde med seg et vellykket Tampa 2-forsvar. Før hans andre sesong hadde laget gjenansatt  tidligere offensive coordinator for Bears og hovedtrener ved University of Illinois Ron Turner til sin gamle stilling. I 2005 vant Bears divisjonen og nådde sluttspillet for første gang på fire år. Den neste sesongen sikret laget sin andre divisjonstittel på rad i uke 13, og sin første seier i sluttspillet siden 1995, som sikret dem en tur til Super Bowl XLI. De tapte mot Indianapolis Colts 29-17 i tittelkampen. Smith fikk forlenget kontrakten sin ut 2011 etter sesongen, verdt omtrent $5 millioner per år. Dette kom sesongen etter at han hadde vært den lavest betalte hovedtreneren i NFL.
Klubben har spilt over tusen kamper siden de ble et oppstartslag i NFL i 1920. Ved slutten av 2010-sesongen ledet de NFL i totalt antall seiere med 704, og et sammenlagtresultat på 704-512-42 (687-494-42 i seriespill og 17-18 i sluttspillet). Den 18. november 2010 sikret Bears franchisens 700. seier i en kamp mot Miami Dolphins.
Et av lagets beste bytter var da de fikk Jay Cutler fra Denver Broncos i bytte mot Kyle Orton og draft picks den 2. april 2009. Etter en skuffende 2009-sesong som endte 7-9, ble Mike Martz ansatt som offensive coordinator den 1. februar 2010. I offseason 2010 ble Michael McCaskey erstattet av broren George McCaskey som styreleder for franchisen. Etter å ha slått New York Jets 38-34 i 2010 sikret Bears andre seed, spilte sin første kamp i sluttspillet siden Super Bowl XLI da de slo Seattle Seahawks 35-24 i divisjonsrunden. I NFC Championship møtte de Green Bay Packers på bortebane i Soldier Field, den andre gangen de to rivalene hadde møttes i sluttspillet hvor den første var i 1941. Packers vant kampen 21-14.
Bears begynte 2011-seongen 7-3, men både quarterback Jay Cutler og running back Matt Forté ble skadet og ble satt på sidelinjen for sesongen, som førte til fem nederlag på rad før de eventuelt vant mot Minnesota Vikings. Ved sesongslutt fikk general manager Jerry Angelo sparken, og stillingen gikk til tidligere Director of Scouting for Chiefs og speider for Bears Phil Emery. Offensive coordinator Mike Martz sa opp stillingen, og ble erstattet med offensive line coach Mike Tice. Til tross for et sammenlagtresultat på 10-6 nådde ikke Bears sluttspillet, og Smith fikk sparken 31. desember.

2013–2014: Marc Trestman-årene

Marc Trestman, som da var hovedtrener i CFL, ble ansatt som Smiths erstatning etter en omfattende ansettelsesprosess hvor 13 kandidater ble vurdert. Trestman-æraen begynte 8. september 2013 med en seier (24-21) mot Cincinnati Bengals, som gjorde Trestman til den fjerde hovedtreneren i Bears historie som vant i sin første kamp, etter George Halas (1920), Neill Armstrong (1978) og Dick Jauron (1999). Bears avsluttet sesongen 8-8, med et angrep som var rangert som nummer to i ligaen og som satte flere franchiserekorder, men et forsvar som var franchisens dårligste i flere kategorier.
Den neste sesongen var katastrofal for Bears, hvor angrepet falt til under 20. plass i ligaen. Laget slapp inn over 50 poeng i to kamper på rad mot Patriots og Packers, inkludert en franchiserekord med 42 poeng og en NFL-rekord med seks touchdowns i første halvdel mot sistnevnte, og ble det første laget siden Rochester Jeffersons i 1923 til å slippe inn over 50 poeng i to kamper på rad. Bears avsluttet sesongen 5-11, sisteplass i NFC North. Trestman og Emery fikk begge sparken ved sesongslutt.

2015–2017: John Fox-æraen

Bears ansatte Ryan Pace som ny general manager den 8. januar 2015. 16. januar 2015 aksepterte John Fox en fireårig avtale for å bli lagets hovedtrener. Bears forbedret seg i Fox sin første sesong; mens USA Today forutså at Bears kom til å vinne tre kamper, avsluttet Bears sesongen med dobbelt så mange seiere, 6-10, inkludert en seier borte mot Packers på Thanksgiving Day.
I 2016 gikk Bears tilbake igjen, og avsluttet sesongen 3-13, lagets dårligste resultat siden NFL utvidet seriespill til 16 kamper. En av årsakene var flere skader på viktige spillere, inkludert Jay Cutler som kun spilte fem kamper på grunn av to forskjellige skader. Reservequarterback Brian Hoyer fikk bare spilt tre kamper før han knakk armen og ble erstattet av Matt Barkley, som fikk sin karrieres første kamp som starter med Bears.
Bears hadde en dårlig sesong i 2017 også, med et sammenlagtresultat på 5-11 og en sisteplass i divisjonen. 1. januar 2018 fikk Fox sparken, med et sluttersultat på 14-34.

2018–nå: Matt Nagy-æraen

Bears ansatte Matt Nagy fra Kansas City Chiefs som hovedtrener i januar 2018. I offseason fikk Bears oppdatert spillerstallen med blant andre Khalil Mack, og sikret en divisjonstittel i 2018 for første gang siden 2010 da de slo Green Bay Packers 24-17. Bears avsluttet sesongen 12-4, men tapte i Wild Card-runden av sluttspillet 15-16 mot Philadelphia Eagles.

Eierskap

Virginia Halas McCaskey sammen med hennes barn og barnebarn kontrollerer 80% av laget, og McCaskey stemmer med hennes barns aksjer også. Patrick Ryan, executive chairman i Aon Corp. og direktør i Aon Andrew McKenna eier 19,7% av klubben. I 2009 rangerte Yahoo! Sports McCaskey-familien som de tredje verste eierne i NFL, med kommentaren "[T]hey get less for what they've got than any team in our league." Der har vært rykter om at McCaskey-familien risikerer å splittes på grunn av laget.
I 2012 rapporterte Forbes at franchisen var verdt $1,19 milliarder, den åttende mest verdifulle i NFL. Chicago er det tredje største mediemarkedet i USA:

Sponsorer

Laget har sponsoravtaler med Dr Pepper Snapple Group, Miller Brewing Company, PNC Financial Services, United Airlines, Verizon, Xfinity og Proven IT. Laget var det første i NFL med en "presenting sponsor", da de i 2004-sesongen ble reklamert for som "Bears Football presented by BankOne (now Chase". Bears har også en avtale med WFLD (eid og kontrollert av Fox i Chicago) som sender lagets kamper i sesongoppkjøringen.

Maskoter og cheerleadere

Før 2003-sesongen hadde laget to uoffisielle maskoter, "Rocky" og "Bearman". "Rocky" var en mann med en Bears-trøye med nummer 1, som bare en megafon og startet kampord i Soldier Field på 1970-, 80- og tidlig 90-tall. Der er ingen fortrolig kilde for hvem "Rocky" var, men vedkommende bodde trolig i nordvestlige Indiana. Don Wachter, bedre kjent som "Bearman", er en tilhenger med sesongkort som i 1995 bestemte at han skulle hjelpe laget med å heie, som Rocky hadde gjort. Klubben lot han springe over banen med et stort Bears-flagg under spillerintroduksjoner og hver gang laget scoret (en rolle som nå gjøres av Bears 4th Pase og Bears-kapteiner). I 1996 tok han på seg et "kostyme" bestående av ansiktsmaling, bjørnehode og armer, og en trøye med nummeret 46. "Bearman" måtte slutte å bruke kostymet da Staley Da Bear ble introdusert i 2003; i 2005 fikk Wachter bruke kostymet igjen.
Staley Da Bear er en antropomorfisk bjørn med en trøye med nummer 00, som har blå og oransje øyne, i smasvar med lagfargene. Navnet er en referanse til selskapet A. E. Staley, som stiftet franchisen i 1920. I likhet med Rocky og Bearman underholder han tilhengere, men i likhet med andre maskoter i NFL, og maskoter generelt, deltar Staley under forskjellige veldedighetsarrangementer, fester, Chicago Rush sine AFL-kamper, og andre Bears-relaterte arrangementer, samt at han deltar i forskjellige kamper med sine "furballs" mot ungdoms- og barnelag ved halftime.
Laget hadde også tidligere en egen cheerleadinggruppe kalt Chicago Honey Bears, stiftet i 1976,, som Virginia Halas McCaskey oppløste etter 1985-sesongen. Gruppens uniformer ble endret tre ganger: fra 1977-79 brukte de en hvit bodysuit med marineblå ermer, fra 1980-84 ble ermene oransje med marineblå på kantene, og i gruppens siste sesong i 1985 fikk uniformene et nytt design med en oransje vest.

Filantropi

Siden 1998 har Bears hatt et partnerskap med 'A Safe Place', et overnattingssted for ofre av vold i hjemmet i Waukegan, Illinois. I jun 2017 hjalp daværende og tidligere ansatte med renovasjon av overnattingsstedet, og Bears har gitt økonomisk støtte opp gjennom årene.

Green Bay Packers

Green Bay Packers er Bears sin største rival siden laget ble stiftet i 1920. Packers leder sammenlagt 97-95-6, og lagene har møttes to ganger i sluttspillet. Bears vant i 33-14 i 1941, og slo deretter New York Giants i NFL Championship Game 1941, og Packers vant 21-14 i 2011 da de gikk videre til å vinne Super Bowl XLV mot Pittsburgh Steelers. Lagenes første møte endte i en seier for Bears (da kjent som Staleys) i 1921, 20-0. Packers fikk sin første seier i 1925, 14-10. Møtet i 1924 (som endte 3-0 for Chicago) var merkbar for at det var den første gangen en spiller ble kastet ut av en kamp i NFLs historie, da rank Hanny for Bears og Walter Voss for Packers ble kastet ut etter å ha slått hverandre.

Minnesota Vikings

Chicago og Minnesota møttes for første gang i Vikings sin første kamp i NFL, hvor Bears tapte 37-13. Minnesota holder ledelsen sammenlagt 60-54-2.

Detroit Lions

Detroit Lions og Bears har spilt mot hverandre siden Lions ble stiftet i 1930, da under navnet Portsmouth Spartans. Spartans vant 7-6 i det første møtet, og Chicago vant 14-6 i det andre møtet. Bears leder per sesongslutt 2018 99-74-5. Rivaliseringen vokste i 1932 da lagene møttes i den første sluttspillkampen i NFLs historie, hvor Bears vant 9-0. Kampen er også merkbar for å være den første amerikansk fotballkampen som ble spilt innendørs, da den ble flyttet til Chicago Stadium på grunn av en snøstorm.

Stadion

Soldier Field, som ligger i Lake Shore Drive i Chicago, er Bears sin nåværende hjemmebane. Bears flyttet til Soldier FIeld i 1971 etter å ha utvokst Wrigley Field, hvor laget hadde holdt til i 50 år. Northwestern Universitys naboer motsatte seg å la laget spillet i Dyche Stadium, nå Ryan Field. Etter sammenslåingen av AFL og NFL ville den nye ligaen at lagene skulle spille i stadioner med en kapasitet på minst 50 000. Selv med portable tribuner hadde Wrigley en makskapasitet på 46 000. Underlaget i Soldier Field ble byttet fra naturlig gress til AstroTurf i forkant av 1971-sesongen, men ble byttet tilbake til naturlig gress før 1988-sesongen. Stadionet var banen for det beryktede Fog Bowl mellom Bears og Philadelphia Eagles.
I 2002 ble stadionet stengt ned og gjenbygd, hvor kun stadionets utvendige vegg ble beholdt. Det ble stengt søndag 20. januar 2002, dagen etter at Bears tapte i sluttspillet. 27. september 2003 ble stadionet åpnet igjen etter å ha blitt helt gjenoppbygd (for andre gang i stadionets historie). Mange tilhengere refererer til stadionet som "New Soldier Field". I 2002-sesongen spilte Bears hjemmekampene sine i University of Illinois sitt Memorial Stadium i Campaign, hvor de spilte 3-5 sammenlagt.
Flere kritikere har en negativ innstilling til det nye stadionet. De mener at stadionet er stygt å se på snarere enn et landemerke; noen har kalt det for "Mistake on the Lake". Soldier Field mistet sin status som "National Historic Landmark]] 17. februar 2006.
I 2005-sesongen vant Bears divisjonen og sikret andre seed for NFC i sluttspillet, som gav dem retten til å spille minst én hjemmekamp i sluttspilet. Laget spilte hjemme (og tapte) i divisjonsrunden 15. januar 2006 mot Carolina Panthers. Dette var den første sluttspillkampen i Soldier Field etter stadionets gjenåpning.
Stadionets end zone og midtbane var ikke malt før i 1982-sesongen. Designet på banen inkluderte ordet "Chicago" i Highway Gothic i end zone på begge sider. I 1983 ble samme design brukt, med en stor "C" på midtbane. Designet forble det samme frem til 1996. I 1996 ble den store "C"en på midtbanen byttet ut med et stort Bears-hode, og designet i end zone ble endret til ordet "Bears" i kursiv. Det nye designet forble til 1999-sesongen, da de gikk tilbake til det gamle designet. I New Soldier Field ble designet i end zone endret til at én side hadde ordet "Chicago" og den andre har "Bears".

I populærkultur

Mens Super Bowl XX-vinnerne Bears var velkjente i amerikansk populærkultur på 80-tallet, hadde laget tidligere spilt en rolle i TV-filmen Brian's Song fra 1971, med Billy Dee Williams som Gale Sayers og James Caan som Brian Piccolo. Filmen fortalte historien om hvordan Piccolo hjalp Sayers å komme seg fra en kneskade til å returnere til sin status som en av ligaens beste spillere, og hvordan Sayers hjalp Poccolos familie gjennom Brians sykdomsperiode. En remake i 2001 hadde Sean Maher i rollen som Piccolo og Mekhi Phifer som Sayers.
Laget i 1985 huskes også for innspillingen av sangen "The Super Bowl Shuffle, som nådde 41. plass på Billboard Hot 100, og ble nominert til en Grammy Award. I musikkvideon for låten rapper laget at de er "not here to start no trouble", men "just here to do the Super Bowl Shuffle". Laget tok en risk da de spilte inn og gav ut sangen før sluttspillet hadde begynt, men klarte å unngå en flause da de vant Super Bowl XX med en rekordstor margin, 46-10. Kampen var ifølge Nielsen ratings en av de mest sette TV-sendingene i historien; kampen hadde en rating på 48,3 som plasserte den på 7. plass.
I tillegg til "Super Bowl Shuffle" inspirerte Bears sine suksesser på 80-tallet en gjentakende sketch i det amerikanske TV-programmet Saturday Night Live kalt "Bill Swerski's Superfans". Sketchen består av George Wendt som vert for et radioprogram sammen med Carl Wollarski (Robert Smigel), Pat Arnold (Mike Myers) og Todd O'Connor (Chris Farley). Sketchen stoppet etter at Ditka fikk sparken i 1993. Sketchen har dukket opp en gang siden, da Horatio Sanz dukket opp som en Super Fan for Cubs under "Weekend Update" i 2003. Utenfor SNL har George Wendt spilt rollen i en promovideo for Super Bowl XL på ABC.
I TV-serier som er basert i Chicago, som The Bob Newhart Show, Married... with Children, Family Matters, Still Standing, According to Jim, Early Edition og The Bernie Mac Show, er hovedrollene tilhengere av Bears og bruker ofte Bears sine trøyer og t-skjorter. Roseanne er en annen TV-serie basert i Illinois hvor Bears er hovedrollenes favorittlag, og 'Dan Connor' (John Goodman) bruker ofte hatter med Bears sin logo. Der er flere referanser til Bears i That '70s Show, som var basert i Wisconsin, hvor Packers holder til. I en episode hvor gjenger er på en kamp mellom Bears og Packers dukker Eric opp med en Walter Payton-trøye og blir buet av Packerstilhengerne rundt. I en episode av Disney Channel-serien Shake It Up, som er basert i Chicago, drev karakteren Dina Garcia (Ainsley Bailey) med videresalg av billetter til Bears-kamper. Karakteren Cameron Tucker i Modern Family er en Bears-fan. I en episode av Disney Channel-serien "I Didn't Do It", basert i Chicago, prøver Lindy Watson (Olivia Holt) og Logan Watson (Austin North) å få en fotball signert av Hall of Fameren Dick Butkus etter at de ødela farens signerte ball.
Ditkas suksess og popularitet i Chicago har ledet til at han har holdt analytikerstillinger i forskjellige pregame-programmer. Ditka jobbet både med NFL on NBC og The NFL Today på CBS, og han jobber nå for ESPN i Sunday NFL Countdown samt gir analyser av Bears sine fredagskamper på WBBM-TVs 2 on Football med Mark Malone. Han er også ekspertkommentator for alle lokale sendinger av Bears-kamper i sesongoppkjøringen. Ditka spilte også seg selv sammen med Will Ferrell i komedien Kicking & Screaming fra 2005.
Ditka, Dick Butkus, Walter Payton, Jim McMahon, William "Refrigerator" Perry og Brian Urlacher er kjent for å ha deltatt i reklamer på TV. Urlacher, som hadde den mestselgende trøyen i 2002, var i en reklame for Nike sammen med tidligere quarterback for Atlanta Falcons Michael Vick.
I den animerte kortfilmen "Rah Rah Bear" av Hanna-Barbera fra 1961 hjelper Yogi Bear Bears å slå New York Giants. Bears var senere med i en tegnefilmversjon av NBC sin sitcom Punkmy Brewster hvor Bears spiller mot Green Bay Packers.
Clark Griswold (Chevy Chase) fra Hjelp, vi må på ferie-serien har i noen sener på sen en Chicago Bears-caps. Han bruker den samme capsen i alle fire filmene i serien.

Statistikker og resultater

Patrick Mannelly holder rekordern for flest sesonger med Bears på 16. Steve McMichael holder rekorder for flest kamper på rad for Bears med 191, mellom 1981 og 1993. Payton ligger på andreplass med 186 kamper som running back mellom 1975 og 1987, hvor han kun gikk glipp av én kamp på 13 sesonger.
Kickeren Robbie Gould ble Bears sin poengleder i uke 5 i 2015-sesongen og tok da over etter placekicker Kevin Butler som holdt rekorden før, med 1 116 poeng for Bears mellom 1985 og 1995. Walter Payton ligger på andreplass med 750 poeng. Payton holder lagrekorden for rushiing yards med 16 726. Det var en NFL-rekord frem til Emmitt Smith fra Dallas Cowboys slo den i 2002. Tidligere running back for Bears Matt Forte, som signerte med Bears i 2008, holder andreplass med 6 985 yards. Forte holde også lagrekorden for en nykommer i løpsforsøk, yards og mottagelser i én sesong. Mark Bortz har rekorden for flest sluttspillkamper med Bears, 13 mellom 1983 og 1994, fulgt av Kevin Butler, Dennis Gentry, Dan Hampton, Jay Hilgenberg, Steve McMichael, Ron Rivera, Mike Singletary, og Keith Van Horne, som alle har spilt i 12 sluttspillkamper.
1940-laget holder rekorden for den største seiersmarginen i en NFL-kamp (sluttspill eller seriespill) da de vant 73-0 mot Washington Redskins i NFL Championship Game 1940. Den største hjemmeseieren for Bears er 61-7, fra en kamp mot Green Bay Packers i 1980. Det største nederlaget var 52-0 mot Baltimore Colts i 1964. Klubben hadde ubeseirede sesonger i 1934 og 1942, men vant ikke mesterskapskampen i noen av sesongene. I 1934 gikk klubben 13-0 men tapte mot New York Giants, og i 1942 gikk klubben 11-0 men tapte mot Redskins. Halas holder rekorden for flest sesonger som coach med 40, og for flest seiere med 324. Ditka er nummer to med 112. Ingen andre coaches for Bears har vunnet over 100 kamper med laget.
Under 2006-sesongen satte return specialist Devin Hester flere kick return-rekorder. Han holder lagrekorder for flest return yards med 2 261. Han hadde seks touchdown returns, og satte med det en rekord for flest i én sesong.
He had six touchdown returns, setting a record for most returns in a single season. I 2007 fikk han igjen seks touchdown returns i en sesong, inkludert den 12. november 2006 da han returnerte et field goal som bommet for en 108-yard touchdown. Han tangerte med det rekorden til tidligere lagkamerat Nathan Vasher, som ble satt under ett år tidligere. Hester satte også en SUper Bowl-rekord da han ble den første spilleren til å returnere et åpningsspark for en touchdown i et Super Bowl. Den 20. desember 2010 satte Hester en NFL-rekord for flest touchdowns etter et punt eller kickoff return med sin 14 i en kamp mot Minnesota Vikings. I 2011 tok Hester rekorden for flest punt returns mot Carolina Panthers.
I 2012 satte Charles Tillman rekorden for flest forced fumbles i én kamp med 4 mot Tennessee Titans. Chicago ble også det første laget i ligaens historie med en touchdown pass, touchdown run, interception return for en touchdown og et blokkert kick/punt for en scoring i samme kvarter mot Titans. Tillman sammen med lagkameraten Lance Briggs ble det første paret i NFLs historie som returnerte en interception for en touchdown i to kamper på rad, mot Jacksonville Jaguars og Dallas Cowboys.

Pro Football Hall of Famere

Bears er laget med flest medlemmer i Pro Football Hall of Fame med 28, men har også fem andre Hall of Famere som har tilbragt en mindre del av sin karriere med franchisen. Grunnlegger, eier, hovedtrener og spiller George Halas, halfback Bronko Nagurski og Red Grange var med i den originale gruppen inlemmelser i 1963. Franchisen fikk 14 medlemmer innlemmet mellom 1963 og '67. Middle linebacker Brian Urlacher, som tilbragte hele sin karriere med laget, er den siste Hall of Fameren fra CHicago Bears i 2018.