Den triangulære teorien om kjærlighet

Tidlige teorier om kjærlighet

En av de første teoriene om kjærlighet ble utviklet av Sigmund Freud. Ettersom Freud hyppig tilskrev den menneskelige natur ubevisste drifter var Freuds teori om kjærlighet konsentrert om behovet for et «ego-ideal». Hans definisjon på et ego-ideal var: det bildet av en person man ønsker å bli og som tar mønster av de man har stor respekt for.
En annen teori ble introdusert av Maslow. Maslows behovshierarki plasserte selvaktualisering øverst. Han fastslo at de som hadde oppnådd selvaktualisering var i stand til å håndtere kjærlighet.
En annen teori, som handler om å være forelsket, ble utviklet av Reik. Å være forelsket ble sagt å være oppnåelig for de som kunne oppleve kjærlighet for andre mennesker i seg selv, og ikke bare for å løse ens egne problemer.
Da teoriene om kjærlighet beveget seg fra å være klinisk basert til å bli sosialt og personlighetsmessig basert, skiftet fokuset over til ulike typer av kjærlighet, i motsetning til hvorvidt man vil være i stand til å oppleve kjærlighet.

Utvikling av Sternbergs triangulære teori om kjærlighet

Sternbergs triangulære teori om kjærlighet ble utviklet etter identifiseringen av lidenskapelig og vennskapelig kjærlighet. Lidenskapelig og vennskapelig kjærlighet utgjør forskjellige former for kjærlighet, men henger sammen i relasjoner.
Lidenskapelig kjærlighet handler om å ha sterke følelser og begjær for en spesifikk person. Denne formen for kjærlighet er full av spenning og kan være pirrende. Lidenskapelig kjærlighet er viktig i oppstarten av et forhold og varer som regel i omtrent ett år. Det finnes en kjemisk komponent for lidenskapelig kjærlighet. De som opplever lidenskapelig kjærlighet vil også opplevelse av økning av nevrotransmittere. Spesielt er tilstedeværelsen av fenyletylamin framtredende.
Vennskapelig kjærlighet etterfølger lidenskapelig kjærlighet. Vennskapelig kjærlighet er også kjent som affektiv kjærlighet. Når et parforhold når dette nivået av kjærlighet føler paret gjensidig forståelse og omsorg for hverandre. Denne kjærligheten er viktig for overlevelsen til et parforhold.
Sternberg konstruerte basert på dette sitt triangel. Triangelets komponenter er intimitet, lidenskap og forpliktelse.
Intim kjærlighet er hjørnet av triangelet som handler om de nære bånd i kjærlighetsrelasjoner. Intim kjærlighet som oppstår mellom to mennesker betyr at de hver for seg føler at de holder av hverandre. De ønsker å gjøre hverandre lykkelige, dele med hverandre, kommunisere med hverandre og hjelpe til hvis den andre har behov for det. Et par med intim kjærlighet verdsetter hverandre høyt. Intim kjærlighet har blitt kalt for «varm» kjærlighet, på grunn av måten den bringer to mennesker tett sammen. Sternbergs prediksjon av denne type kjærlighet var at den ville avta når forholdet ble mindre oppslukende og dermed ville øke forutsigbarheten.
Lidenskapelig kjærlighet baserer seg på begjær. Parforhold som inneholder lidenskapelig kjærlighet gjør at partnerne føler seg fysisk tiltrukket av hverandre. Seksuelt begjær er typisk en komponent i lidenskapelig kjærlighet. Lidenskapelig kjærlighet begrenser seg imidlertid ikke til seksuell tiltrekning. Lidenskapelig kjærlighet er en måte for par å uttrykke følelser av omsorgsfullhet, dominans, underkastelse, selvaktualisering og så videre på. Lidenskapelig kjærlighet anses som den «heteste» komponenten i kjærlighet, på grunn av den sterke tilstedeværelsen av aktivering mellom to mennesker. Sternberg trodde at lidenskapelig kjærlighet ville avta ettersom det positive begjæret i forholdet overtas av motsatte krefter. Denne ideen stammer fra Solomons teori om motsatte krefter.
Forpliktelse, eller forpliktelseskjærlighet, handler om par som har forpliktet seg til å være sammen over lang tid. Noe som kan ses ved en forpliktelse, kan imidlertid være at man kan være forpliktet overfor noen uten å føle kjærlighet for ham eller henne og at man kan føle kjærlighet for noen uten å forplikte seg overfor ham eller henne. Forpliktelse antas å være en form for «kald» kjærlighet, siden den ikke krever verken intimitet eller lidenskap. Sternberg trodde at forpliktet kjærlighet økte i intensitet ettersom parforholdet utviklet seg.
Sternberg antok at kjærlighet utviklet seg og vokste fram på forutsigbare måter. Han mente at alle par i kjærlighet ville oppleve intimitet, lidenskapelighet og forpliktende kjærlighet etter et ensartet mønster.
Det er viktig å bemerke at selv om disse formene for kjærlighet kan inneholde kvaliteter som finnes i ikke-kjærlighetsforhold, vil de være spesifikke i kjærlighetsforhold. En beskrivelse av ikke-kjærlighetsforhold listes opp nedenfor, sammen med former for kjærlighet. Disse formene for kjærlighet er kombinasjoner av ett, to eller tre av hjørnene i Sternbergs kjærlighetstriangel.

Blandet støtte for den triangulære teorien om kjærlighet

I en studie utført av Michele Acker og Mark Davis i 1992, ble validiteten til Sternbergs triangulære teori om kjærlighet testet. Ved å studere en populasjon som ble utvidet utover fra kun å fokusere på et typisk utvalg av 18 til 20 år gamle høyskolestudenter, var Acker og Davis i stand til å studere mer presist kjærlighetens stadier hos mennesker. Noe av kritikken av Sternbergs triangulære teori om kjærlighet går ut på at, selv om Sternberg predikerer stadiene av en persons kjærlighet for en annen, spesifiserer han ikke tidspunktet i et kjærlighetsforhold stadiene vil forekomme. Sternberg spesifiserer ikke hvorvidt de forskjellige delene av kjærlighet er avhengig av varigheten til et forhold eller hvilket spesifikt stadie et forhold har oppnådd. Acker og Davis poengterer at stadiet og varigheten i forhold potensielt kan være viktig for kjærlighetskomponentene og utforskningen av dem.
Acker og Davis finner at det ikke eksisterer noe eksakt svar på disse spørsmål, fordi ikke bare ett enkelt parforhold, men begge parter i parforholdet kan oppleve kjærligheten på forskjellige måter. Det er tre oppfatninger i den triangulære teorien om kjærlighet eller «ett mulig triangel av flere mulige triangler». Flere triangler kan sameksistere fordi individer kan oppleve hver komponent av kjærlighet (eller hjørner av triangelet) mer intenst enn en annen. Disse separate trianglene vil, ifølge Acker og Davis og flere, kunne være «virkelige» triangler, «ideelle» triangler og «oppfattete» triangler.
Disse «virkelige» trianglene skal gi en indikasjon på hvordan hver person ser på utviklingen og dybden i hans eller hennes forhold. De «ideelle» trianglene skal indikere hvordan hver persons ideal for kvaliteter ved hans eller hennes parforhold er. De «oppfattete» trianglene indikerer idealer for hvordan man mener ens partner bør se parforholdet. Hvis noen av disse tre separate trianglene ikke er identiske med ens partners triangler vil misnøye sannsynligvis kunne øke.
Sternbergs triangulære teori om kjærlighet ser ikke ut til å kunne være så enkel som han opprinnelig lanserte den. Sternberg målte teorien på par som hadde omtrent den samme alderen (gjennomsnittsalder var 28 år) og parforhold hvor forholdet hadde vart omtrent like lenge (4 til 5 års tid). Utvalgsstørrelsen hans var begrenset når det gjaldt variasjon av karakteristikker. Acker og Davis understreket at denne innvendingen er ett av tre hovedproblemer med Sternbergs teori. Romantisk kjærlighet kan være forskjellige i høyskolestudenters parforhold og parforhold hvor partnerne ikke er høyskolestudenter. Acker og David studerte et utvalg som var eldre enn Sternbergs utvalg med høyskolestudenter.
De to andre mest åpenbare problemene med Sternbergs teori om kjærlighet er som følger. Det første handler om et spørsmål om det finnes en separat natur til komponentene av kjærlighet. Det andre handler om målene som tidligere har blitt benyttet for å vurdere de tre komponentene av kjærlighet er valide.
Disse problemene med Sternbergs teori studeres fortsatt i dag. Sternberg laget en modell som har blitt benyttet, stilt spørsmål ved, utforsket og akseptert over mange år og fortsatt vil bli det i flere år framover.