google/wiki40b huggingface dataset:
Venezuelas flagg

Venezuelas opprinnelig flagg ble tatt i bruk 17. februar 1954.
Flagget er det som har vært i bruk i Venezuelas nasjonalkongress, og som består av tre like brede, parallelle og horisontale sammenhengende striper. Flagget ble opprinnelig utformet av Francisco de Miranda, som heiste et flagg med gul, blå og rød stripe 12. mars 1806 på skipet som var på vei til Coro i Venezuela på hans andre forsøk på å starte en revolusjonær uavhengighetsbevegelse.
Dette formatet forble uendret til 1811, men gjennomgikk flere endringer i løpet av det 1800-tallet og det tidlige 1900-tallet når det gjaldt stjerne og riksvåpenet.
I Venezuela feirer man flaggets dag 12. mars.
12. mars 2006 ble flagget endret til det som er avbildet øverst til høyre. Den viktigste endringer er tilføyelsen av en stjerne nummer åtte, som president Hugo Chávez har kalt «Bolivar-stjernen», til minne om Simón Bolívar. I tillegg til endringene i flagget, er Venezuelas riksvåpen også endret. Hesten har alltid løpt mot høyre, men løper nå mot venstre.
Endringen fra sju til åtte stjerner er forbundet med Venezuelas uavhengighet. Opprinnelig bestod den nye staten av sju provinser, men den åttende provinsen, Guayana, kom med like etterpå.
Selv om det nye flagget ble godkjent av den venezuelanske regjeringen, har det skapt kontroverser. Den opprinnelige åttende provinsen omfattet deler av det som i dager er Guyana, og gjenspeiler Venezuelas krav på området vest for elven Essequibo i Guyana. Retningen hesten løper i, kan også skape uro i høyreopposisjonen.
Mette Karlsvik

Bakgrunn og arbeid

Karlsvik er utdannet billedkunstner fra Glasgow school of art, og har også utdannelse fra bl.a. NBI og Skrivekunstakademiet i Bergen. I 2005 fikk hun Tarjei Vesaas' debutantpris i for romanen Vindauga i matsalen vender mot fjorden. Høsten 2011 var romanen Bli Björk nominert til Brageprisen, og ble i 2012 den første mottakeren av Stig Sæterbakkens minnepris.
Statsarkivet i Tromsø

Statsarkivet i Tromsø er en del av Arkivverket og har ansvar for arkiv i Troms, Finnmark og Svalbard. Statsarkivet skal ta i mot, bevare og gjøre tilgjengelig arkivmateriale fra lokal og regional statlig forvaltning. Det er plass til 22 000 hyllemeter arkiv i magasinene etter at det i 2003 ble bygd et nye magasiner. Av dette er vel 9 500 hyllemeter fylt opp med arkiver fra offentlige og private arkivskapere. De eldste dokumentene er fra slutten av 1500-tallet, og den eldste protokollen er fra 1620.
Statsarkivet skal føre tilsyn med arkivforhold i statlig, fylkeskommunal og kommunal sektor. Statsarkivet arbeider for å ta vare på et bredt spekter av private arkiv. Statsarkivet er både et forvaltningsorgan og en vitenskapelig kulturverninstitusjon. Statsarkivets oppgave er å bevare arkiv og gjøre dem tilgjengelig gjennom registrering og katalogisering. Slik er arbeidet uløselig knyttet til kulturvernet. Primærkildene er nært tilgjengelig for forskningsmiljøet på universitetet. Samtidig er Statsarkivet en serviceinstitusjon for den del av publikum som skal ha dokumentert sine rettigheter og for den største brukergruppen som er slektsforskere.

Historie

Statsarkivet i Tromsø ble etablert i 1987 og flyttet inn i nytt bygg på universitetsområdet i 1988. Forløperen var Statsarkivkontoret i Tromsø, etablert i 1952. Dette kontoret var administrativt underlagt Statsarkivet i Trondheim.
Skriver-prisen

Skriver-prisen er en dansk pris oppkalt etter forfatteren Esther Skriver, som var den første, som mottok prisen. Dette skjedde i november 1995. Prisen deles ut av det danske undervisningsdepartementet. Den kalles også Undervisningsministeriets læse-let-pris og er på DK 10 000.   
Skriver-prisen har til formål å hedre en særlig bemerkelsesverdig innsats for dansk litteratur, som tilgodeser leservennlighet ut fra språklig, innholdsmessig og grafisk tilgjengelighet, så verket både har litterære og pedagogiske kvaliteter. Det gjelder litteratur, som er skrevet for lesesvake barn, unge eller voksne.
Johan R. Henriksen

Johan R. Henriksen (født 8. november 1886 på Biri i Gjøvik kommune, død 30. september 1975 i Oslo) var en norsk skiløper og idrettsfunksjonær. I løpet av sin karriere representerte han både Start og Mercantile i Oslo, samt Oslo Turnforening.
Henriksen arbeidet som løypesjef i Holmenkollrennene i en årrekke, og ble for dette arbeidet tildelt Holmenkollmedaljen i 1938
William Westmoreland

Bakgrunn

William Westmoreland kom fra en velstående sørstatsfamilie med bakgrunn fra tekstilindustrien og bankvirksomhet. Han begynte på United States Military Academy i West Point angivelig for å  «oppleve verden» og gikk ut i 1936 som artillerioffiser. Under andre verdenskrig tjenestegjorde han blant annet under operasjoner i Tunisia, Sicilia, Frankrike og Tyskland, og ble i løpet av krigen forfremmet til oberstløytnant og til slutt oberst ved krigens avslutning. 
Han ble kjent som en målrettet offiser, men fikk også rykte på seg for å være en offiser som tok meget godt vare på sine soldater. Etter krigen tok han en MBA ved Harvard Business School.
Under Koreakrigen var han sjef for 187. Regimental Combat Team som var en enhet som blant annet deltok i landgangen ved Ichon. Etter Koreakrigen ble han utnevnt til brigadegeneral og tjenestegjorde de neste fem årene i Pentagon. I 1956 ble han, 42 år gammel, hærens yngste generalmajor.

Vietnamkrigen

I juni 1964 ble Westmoreland sjef for Military Assistance Command, Vietnam (MACV), som var den amerikanske militære overkommandoen for styrkene i Vietnam. Som sjef for MACV ble han kjent for å overvurdere amerikanernes militære posisjon i Vietnam. Men etter hvert ble de nordvietnamesiske styrkene stadig sterkere, og Westmoreland måtte stadig be om ytterligere styrker. De amerikanske styrkene var på 16 000 da han overtok kommandoen, og økte til nærmere 550 000 under toppunktet i 1968. På denne tiden forlot Westmoreland Vietnam for å bli amerikansk hærsjef.
Under Tết-offensiven i 1968 hadde de nordvietnamesiske styrene og FNL stor framgang. Westmoreland hadde feilvurdert informasjonen og var ikke godt forberedt. Og selv om disse til slutt ble drevet tilbake, viste de samlede angrepene på de fleste store sørvietnamesiske byene at den amerikanske strategien hadde slått feil og at Vietnamkrigen ikke kunne vinnes slik det amerikanske militære engasjementet var lagt opp.

Etter Vietnam

Fram til pensjonsalderen i 1972 tjenestegjorde Westmoreland som sjef for US Army. Mange militærhistorikere har påpekt at Westmoreland ble sjef for hæren på et svært vanskelig tidspunkt, hvor blant annet verneplikten ble opphevet og hæren skulle omdannes til en styrke med bare vervede soldater. Han svarte på denne utfordringen blant annet ved å søke å gjøre tjenesten best mulig, men møtte kritikk fra enkelte hold for at han var for liberal, blant annet ble det tillatt for soldatene å anlegge kinnskjegg (som var svært populært på den tiden) og drikke øl i mannskapsmessene. 
Westmoreland gjorde et mislykket forsøk på å bli valgt til guvernør i Sør-Carolina ved valget i 1974. Han ga ut sin selvbiografi A Soldier Reports i 1975. Senere arbeidet han med å forbedre skolesystemet i Sør-Carolina.
Philip Reeve

Liv

Han studerte ved Anglia Ruskin University og  University of Brighton. Han har arbeidet i bokhandel og illustert noen av bøkene i serien Fæle fakta. Siden 1994 har han arbeidet fulltid som tegner og etterhvert også forfatter. Han har levert illustrasjoner og vitsetegninger til om lag 40 bøker.

Bøker

Mortal Engines og resten av Predator Cities-kvartetten (2001–06) er framtidsromaner, som skildrer et postapokalyptisk samfunn etter en tredje verdenskrig. Jordoverflaten er øde og ødelagt; de gjenværende uavhengige bysamfunnene befinner seg på store beltekjøretøy som ligger i krig med hverandre. Hovedpersonene er ungdommene Tom Natsworthy og Hester Shaw. Fever Crumb-trilogien (2009–11) er en prequel til Predator Cities-serien, og foregår i det samme universet noen hundre år tidligere.
Larklight-trilogien (2006–08) er steampunkfortellinger, lagt til Victoriatiden i et alternativt univers hvor noen stater har utforsket verdensrommet i snart hundre år. Her er universet fylt med en gassaktig substans kalt eter som det er mulig å puste i for kortere perioder av gangen.
I Here Lies Arthur (2007) går forfatteren tilbake til den angelsaksiske bosetningen i Britannia på 400–500-tallet, og skildrer hvordan druiden Merlin og ungjenta Gwyna samarbeider om å etablere og konstruere mytene om kong Arthur som et virkemiddel i forsvaret mot sakserne.
I september 2015 vil boken Railhead utgis, som handler om et fremtidssamfunn spredt utover flere planeter og er forbundet med tog som reiser fra den ene verden til den andre via portaler gjennom rommet. Hovedpersonen er en tyv leid inn for å stjele et objekt han ikke innser betydningen av.
Bøkene hans er ikke oversatt til norsk. Planer om å filmatisere Larklight forelå allerede i 2008, men er pr 2014 ikke blitt ytterligere konkretisert.
Martti Ahtisaari

Bakgrunn

Martti Ahtisaari ble født i Viborg der faren tjenestegjorde som underoffiser. Farens oldefar Adolf Olaus Jacobsen hadde innvandret fra Tistedalen i Østfold i Norge, og da faren tok finsk statsborgerskap i 1929 forfinsket han navnet fra Adolfsen i 1937. Under fortsettelseskrigen hadde faren fronttjeneste som mekaniker, mens moren flyttet til Kuopio med sønnen for å unngå krigen. Det var derfor i Kuopio at Ahtisaari hadde det meste av sin oppvekst og påbegynte skolegangen. I 1952 flyttet familien til Uleåborg, da faren fikk arbeid der. Her ble Ahtisaari aktiv i det lokale YMCA.
I 1959 avsluttet Ahtisaari lærerutdanningen etter å ha fullført militærtjeneste. Året etter flyttet han til Karachi for å lede et YMCA-program der, finansiert av den svenske u-hjelpsorganisasjonen SIDA. Etter tre år flyttet han hjem til Finland, og slo seg ned i Helsingfors for videre utdannelse, samtidig som han var aktiv i internasjonalt bistandsarbeid. I 1965 ble han ansatt i Utenriksdepartementets bistandskontor.
Foruten finsk snakker han også svensk, fransk, engelsk og tysk.

Utmerkelser

Ahtisaari ble tildelt Nobels fredspris 10. oktober 2008 for å ha bidratt til å løse internasjonale konflikter på flere kontinenter i over tredve år og mottok medalje og diplom 10. desember 2008 i Oslo. 
I 2007 ble Ahtisaari tildelt Unescos fredspris. 
Ahtisaari ble i 1994 utnevnt til storkors av St. Olavs Orden. Han ble samme år ridder av den danske Elefantordenen og, som den 813. i rekken, ridder av den svenske Serafimerordenen. I 2002 ble han utnevnt til æresoffiser av Australiaordenen. 
Ahtisaari ble i 2004 utnevnt til den sørafrikanske Ordenen O. R. Tambos følgesvenner. I begrunnelsen for denne heter det at dette er for «his outstanding achievement as a diplomat and commitment to the cause of freedom in Africa and peace in the world». Ahtisaari mottok i 1997 Den hvite ørns orden fra Polens president.
Ahtisaari er æresstatsborger av Namibia.
Martti mottok Nordens språkpris 1. desember 2015.
Stadio Armando Picchi

Liv etter OL

Etter OL er stadionet blitt brukt som hjemmebane til fotballklubben AS Livorno Calcio. Tilskuerkapasiteten er 19 238.
Paul Ma'unikeni

Idrettskarriere

Han representerte Salomonøyene under VM i friidrett 2017, der han deltok på 100 meter. I innledningsrunden løp han på 11,31, som var ny personlig rekord, men han gikk ikke videre til forsøksheatene.
Hindu Munnani

Hindu Munnani er et ytterliggående nasjonalhinduistisk orientert politisk parti i den indiske delstaten Tamil Nadu.
Partiet ble grunnlagt i 1980 av medlemmer av Rashtriya Swayamsevak Sangh som sitt politiske talerør i Tamil Nadu med som viktig mål å bekjempe hinduers konversjoner til andre religioner.
Rune Temte

Idrettskarriere

På 80-tallet spilte Temte fotball på nivå 2 og 3 i Norge, for klubbene Faaberg, Strømsgodset og Frigg. Han la opp 26 år gammel for å satse på en skuespillerkarriere. 
Temte gikk fra lokalklubben Solberg Sportsklubb til Faaberg, som hadde flere sesonger i 2. divisjon på 80-tallet. Før 1987-sesongen kjøpte 3. divisjonsklubben Strømsgodset Temte for 30 000 kroner fra Faaberg. Han ble årets spiller i Strømsgodset i 1988. I 1989 hadde han studiepause fra fotballen, så gikk han til Frigg før 1990-sesongen.
Temte var også en habil bandyspiller og var på U19-landslaget som tok bronse under junior-VM i 1984.
Eremochaetidae

Utseende

Ganske store (ca. 15 millimeter), slanke fluer med smale vinger. Antennene var ganske korte, bakkroppen lang og sylindrisk.

Fossiler

Gruppen er kjent fra Øvre Jura og Nedre Kritt fra Mongolia og Kina.
Lagman av Man

Lagman av Man var konge av Man og øyene mellom 1102 og 1104. Han etterfulgt den norske kongen Magnus Berrføtt da denne døde et slag i Ulster i Irland i 1103.
Det er lite som kjennes om Lagman, men han var sannsynligvis en sønn av Godred Crovan som døde 1095. Lagmans regime ble kort da Man igjen ble direkte knyttet inn under Norgesveldet ved kong Sigurd Magnusson, også kalt for Sigurd Jorsalfare.
Et av de fire husene til Buchan School på Man er navngitt til minne om Lagman, konge av Man.

Etymologi

Navnet Lagman er avledet fra norrønt lögmaðr, lovmann. Navnet er altså opprinnelig en tittel, men som ble et personlig navn på Orknøyene og på Hebridene, hvilket irske annaler vitner om, men navnet ble ikke benyttet i Norge. Det er bevitnet også i flertallform (Lagmainn) som navnet på en adelsætt på Hebridene i 962 som var med på et vikingangrep på Irland. Den samme Lagmainn er igjen med på et angrep i 974 og navnet må derfor ha kommet i bruk i generasjonen før. Navnet gikk også inn i den skotske kongeslekten via norrønt inngifte med Ladhmann mac Domnaill som var en sønnesønn av Malcolm III av Skottland. Det går også igjen på 1100-tallet i Irland blant Uí Duib Dírma som var høvdinger i et småkongerike i nordlige Irland. De skotske etternavnene Lamont og MacLamond er også avledet av navnet Lagman.
Brudepris

Brudepris er pengebeløp, eiendom eller formue som betales til en brud eller brudens foreldre for retten til å ekte deres datter. Tilfeller hvor brorparten av verdiene tilfaller bruden kalles medgift. Brudepris forekommer i store deler av Afrika, men er utbredt også i deler av middelhavsområdet, Midtøsten, stillehavsområdet og Sørøst-Asia. I samfunn hvor brudepris eller medgift forekommer inngår verditransaksjonene i større ekteskapfortetninger mellom slektskapsgrupper eller familier, og kan utgjøre en viktig del av ekteskapsritualet og bryllupsfeiringen. Utvekslingens størrelse varierer betraktelig og kan være alt fra vesentlige monetære verdier til symbolsk viktige rituelle objekter.
I sin vanligste form overfører én eller flere representanter fra brudgommens familie verdiobjekter til én eller flere i brudens nære famille. Verdiobjektene som overføres kan være penger, buskap, løsøre, forbruksvarer, rituelle objekter eller betalingen kan skje i ekvivalent arbeid. Kutyme og regler for utvekslinger kan være detaljerte og omfattende. De kan også være fundert på religiøse tekster og kan ha geografiske variasjoner. Ekteskapskontrakten kan være muntlig eller skriftlig. Som en del av ekteskapsritualet er brudepris en sosial utveksling som kan være nødvendig for å befeste en ekteskapsunion og gi familiær eller sosial tilhørighet, men kan også regulere arverettigheter, samt konsolidere og omfordele familiers og gruppers økonomiske midler gjennom omfattende utvekslingsystemer.  Bruk av søsters brudepris for å sikre tilkomst av brors ektefelle er vanlig, og kan være enkle og jevnbyrdige utvekslinger mellom to ekteskapsgrupper, eller ta form av sirkulære systemer med flere grupper som kan strekke seg over flere generasjoner. 
I motsetning til medgift overføres verdiene ved brudepris til brudens familie og kommer ikke nødvendigvis det nygifte paret til gode ettersom det gifte paret ofte bor med mannens slektskapsgruppe som har antatt ansvaret for og plikter overfor kvinnen.
Reprise (film)

Handling

Erik og Phillip er to gutter i tjueårene som drømmer om å få sin første bok utgitt. Filmen begynner med at vi ser begge to sende inn hvert sitt forslag til forlaget. Phillips forslag blir antatt og han får utgitt sin første bok. Samtidig med dette stormforelsker han seg i Kari, men blir syk og må innlegges på psykiatrisk avdeling. Et halvt år senere blir Phillip utskrevet, og i mellomtiden har Erik jobbet videre med sin bok som omsider også blir utgitt. Vi følger de to guttene gjennom oppturer og nedturer, kjærester på vei inn og ut og vennskap som er i ferd med å rakne.

Mottakelse

Filmen ble godt mottatt i de fleste filmredaksjoner. Per Haddal i Aftenposten kalte filmen «en debut i særklasse» og en «skarpsynt og skarpslepen betraktning om en lett fortapt generasjon». Borghild Maaland i VG skrev at Reprise var en «poengtert, ironisk, veldreid og stilsikker utlevering av en generasjon patetiske mannfolk med intellektuelle ambisjoner».
Filmen ble utvalgt som Norges Oscar-kandidat i kategorien for beste fremmedspråklige film i 2006. Jan Erik Holst, som er Oscar-komiteens formann, sa: «Vi har stor tro på årets kandidat som er en usedvanlig, poetisk og spennende film. Den griper publikum fra første øyeblikk med sin spennende fortellerstil.»
Filmen fikk også distribusjon i Storbritannia, og den britiske avisa The Guardians anmelder, Xan Brooks, mente at filmen var «a lovely bit of ephemera – a rueful tale of illusory dreams and inconsequential fame that zips by in an eye-blink. Form and content in perfect harmony.» Filmen fikk tre av fem mulige stjerner i anmeldelsen.
16. mai 2008 fikk filmen en begrenset distribusjon i USA. Den ble distribuert av Miramax, og fikk blant annet god kritikk i The New York Times. Den åpnet på tre kinoer, og tok inn 16 353 dollar i gjennomsnitt, noe som gjorde den til den i gjennomsnitt best besøkte filmen per kino den helgen, i konkurranse mot blant annet Legenden om Narnia – Prins Caspian.
Wenshan

Wenshan (kinesisk: 文山; pinyin: Wénshān) er et autonomt prefektur for zhuang- og miaofolkene og ligger i provinsen Yunnan. Wenshan har et areal på 32.239 km² og ca. 3,32 millioner innbyggere (2003).
Pussy Riot

Arrestasjon og rettssak

To medlemmer av gruppen, Nadezjda Tolokonnikova og Maria Aljokhina, ble arrestert 3. mars, i etterkant av opptredenen i Frelseren Kristus-katedralen. Et tredje medlem, Jekaterina Samutsjevitsj, ble arrestert i midten av mars, og de tre ble anklaget for hooliganisme (russisk straffelovs artikkel 213. 2) og holdt i varetekt inntil videre. Strafferammen er sju års fengsel. Varetektsfengslingen ble fordømt av blant andre Amnesty International, Russlands menneskerettighetsombudsmann Vladimir Lukin og popdronningen Alla Pugatsjova.
19. april vedtok en domstol i Moskva at varetektsfengslingen måtte opprettholdes minst frem til 24. juni. 20. juni ble varetektsfengslingen vedtatt forlenget med ytterligere tre uker til 24. juli. Kort tid etter ble et åpent brev som krevde kvinnenes løslatelse signert av 25 000 russere, hvorav rundt 100 kjente kulturpersonligheter, inkludert skuespillerne Tsjulpan Khamatova og Jevgenij Mironov som tidligere har stilt opp i videoer for å få Putin gjenvalgt. De tre kvinnenes advokat har klaget saken inn for Den europeiske menneskerettsdomstolen, som i begynnelsen av juli besluttet å prioritetsbehandle saken. 20. juli ble varetektsfengslingen formelt utvidet frem til 12. januar 2013. 2. august 2012 ytret for første gang Russlands president Putin seg om saken. Under et besøk til London sa han at «jeg synes ikke at de skal straffes så hardt for det».
Rettssaken startet 30. juli. Den russisk-ortodokse kirke uttalte at selv om gruppens aksjon var krenkende mot «millioner av mennesker» burde «statsmyndighetene utøve nåde mot dem i pakt med loven i det håp at de vil avstå fra å gjenta blasfemiske aksjoner». 17. august ble de tre medlemmene av Pussy Riot funnet skyldig og dømt til to års fengsel. Rettssalen var fylt til randen med mer enn 500 mennesker da dommen ble lest opp.
De tre medlemmene anket dommen. Jekaterina Samutsjevitsj ble løslatt på prøve 10. oktober, med begrunnelsen at hun hadde i mindre grad enn de andre hadde deltatt i opptredenen i katedralen, noe som skyldtes at hun ble stanset av sikkerhetsvakter på et tidlig tidspunkt. Dommen mot de andre to ble opprettholdt.
Da statsminister Dmitrij Medvedev i begynnelsen av november ble spurt hva han mente om saken, svarte han at han ikke ville idømt fengselsstraff hvis han hadde vært dommer i saken.

Internasjonal støtte

De har mottatt støtteerklæringer fra en lang rekke internasjonale musikere og grupper, blant annet Paul McCartney, Red Hot Chili Peppers, Sting, Peter Gabriel, Faith No More, Franz Ferdinand, Pet Shop Boys, The Knife, Patti Smith, Die Antwoord, Pete Townshend, Peaches, Madonna, Tegan and Sara, Johnny Marr, Propagandhi, Anti-Flag og Yoko Ono.
121 medlemmer av den tyske Forbundsdagen sendte et brev til den russiske ambassadøren i Tyskland, Vladimir Grinin, hvor de beskrev behandlingen av kvinnene som ute av proporsjoner og drakonisk. En talsmann for USAs regjeringsadministrasjon uttrykte skuffelse over kjennelsen og at straffeutmålingen var uforholdsmessig streng (disproportionate).
Amnesty International Norge gikk lenger og sa at det de tre hadde gjort, er «ingen forbrytelse».
Sammelsundet

Sammelsundet (nordsamisk: Sámmálnuorri) i Kvalsund kommune i Finnmark skiller Kvaløya fra fastlandet på nordsiden av Repparfjorden. Sundet er ca. 15 kilometer langt og 2 kilometer bredt på det smaleste.
Fanagoria

Fanagoria (også skrevet Phanagoria) var i antikken den største greske kolonien på Tamanhalvøya ved Kertsjstredet i dagens Russland, og var en betydelig handelsby gjennom flere hundre år. Den var nest etter Pantikapaion en av hovedbyene i Det bosporanske rike.

Beliggenhet

Fanagoria ligger på østsiden av Kertsjstredet (i antikken kalt det kimriske Bosporos), som knytter Svartehavet til Azovhavet. Byen ble bygget på nordsiden av spissen på Tamanhalvøya, noen få kilometer øst for Hermonassa. Rundt en tredjedel av det tidligere byområdet ligger i dag under vann.

Antikken

Fanagoria ble grunnlagt i 543 f. kr. som en koloni av Teos. På 400-tallet ble byen innlemmet i Det bosporanske rike. Den var deretter stadig truet av angrep fra skyterne. Etter at det herskende dynastiet døde ut falt riket i 107 f.Kr. til Mitridates VI av Pontos, som innsatte sin sønn Mankares som konge. Under de mithridatiske kriger stilte Fanagoria seg på romernes side og var i forbund med Roma etter dette. På 300-tallet e.Kr. ble byen ødelagt av hunerne.

Middelalder

På 600-tallet ble Fanagoria hovedstad i det storbulgarske rike som ble grunnlagt av Kubrat. Den siste bulgarske herskeren var Khan Batbajan (eller Vatbajan), sønn av storkhanen Kubrat. Senere falt byen under khasarisk og bysantinsk innflytelse. Den bysantinske keiseren Justinian II bodde der rundt år 700 som flyktning og ble svoger til khasarenes hersker.
På 900-tallet ble området erobret av Kievriket, og Fanagoria ble fortrengt av Tmutorokan, som ble bygget på ruinene av Hermonassa. Rundt 1000-tallet ble byen et handelssted for venetianerne og genoveserne, og ble i 1349 sete for erkebispedømmet Matrega. På 1400-tallet havnet den under krimtatarisk og ottomansk herredømme og forsvant etter dette fra historien.

Arkeologi

Etter at området ble erobret av Russland i 1792 ble det på 1800-tallet påbegynt utgravningsarbeider som førte til at en del av byen og nekropolis ble undersøkt. På 1900-tallet ble også bydelene som lå under vann utforsket.

Galleri

Bilder fra rekonstruerte festningsanlegg:
Trichomonochamus

Levevis

Disse billene har larver som lever i død ved av løvtrær, ofte like under barken.

Utbredelse

Arten er utbredt i Den demokratiske republikken Kongo.