Orkanen Katrina

Tap av menneskeliv

Det tok også langt tid å få et begrep om katastrofens omfang. Den 31. august ble 116 mennesker bekreftet omkommet som en direkte konsekvens av orkanen. I tillegg var 19 døde på grunn av indirekte omstendigheter. I tiden like etter orkanen traff land var det fryktet at de reelle dødstall kunne være betraktelig høyere.  1. september var tallet på savnede rundt 20 000.  Ordfører i New Orleans, Ray Nagin, uttalte 31. august at tallet på omkomne «antageligvis var flere tusen».  4. september kom en lignende bekreftelse fra Michael Leavitt, leder for det amerikanske sosialdepartementet (engelsk: US Health and Human Services).
12. september var det fremdeles bare 426 bekreftet omkommet.  «Antallet døde etter Katrina-katastrofen er veldig mye lavere enn myndighetene har fryktet», uttalte generalløytnant Russel Honore, leder for det militære hjelpearbeidet.  BBC meldte 19. september at 710 lik var hentet ut, og 22. september meldte nyhetsbyrået AP at  det offisielle dødstallet var oppjustert til 1060. Senere er det oppjustert til 1833.

Materielle skader

For første gang i historien ble det utsendt evakueringsordre for New Orleans, fordi 70 prosent av byen lå under havoverflaten, og stormfloen i forbindelse med stormen ventet å nå åtte meter over normalen.  En bølgemålingbøye på havet målte 15 meter høye bølger før sendeslutt.  Eksperter estimerer at en million mennesker kan bli hjemløse.
Mer enn 5 millioner husholdninger ble strømløse i stormområdet, og det antas at det ville ta flere måneder før strømforsyning er reetablert.
Tidlige beregninger av ødeleggelsene stipulerte at stormen hadde forårsaket skader tilsvarende 12-25 milliarder dollar. Delstaten Mississippi ble hardest rammet.  19. september meldte BBC at skadene var regnet sammen til 125 milliarder dollar, noe som gjør dette til den mest økonomisk kostbare naturkatastrofen i USA noensinne.  BBC siterte også firmaet Risk Management Solutions, som beregner de forsikrede tapene til 60 milliarder fra totalen på 125 milliarder.
I New Orleans brast et dike, slik at det åpnet seg en hull med en lengde på to kvartaler. Blant annet ble Tulane-sykehuset oversvømmet, slik at første etasje måtte evakueres ettersom vannet nådde taket.
Ifølge Det hvite hus har et område på 234 000 km² blitt berørt av orkanen – et område på størrelse med Storbritannia.
1. april 2006 hadde Bush-administrasjonen forsøkt å tildele 105 milliarder dollar til reparasjoner og gjenoppbygging, noe som gjorde Katrina til den til da mest kostbare naturkatastrofen i USA.

Andre økonomiske konsekvenser

Det rapporteres om dramatiske økninger i bensinprisene rundt i hele Nord-Amerika, samtidig som myndighetene har begynte å tappe av den strategiske oljereserven.  10% av raffineringskapasiteten i USA ligger i området og er helt eller delvis ute av drift.  I tillegg så har 20 eller flere oljerigger slitt seg, sunket eller er savnet på havet.
President Bush har midlertidig løftet det som kalles The Jones Act, som forbyr utenlandske selskaper å frakte olje til USA.
Orkanen kan redusere USAs bruttonasjonalprodukt med så mye som 0,5%, har finansminister John W. Snow uttalt.  Dette skyldes økte drivstoffkostnader og tap hos de lokale bedriftene.  Snow la til at bruttonasjonalprodukt året etter kan komme til å ligge 0,5% over 2005, på grunn av gjenreisning og gjenoppbygging i de berørte områdene.
Ifølge kongressens budsjettkontor kan så mye som 400 000 jobber ha gått tapt.  BBC meldte 19. september at det var registrert 68 000 arbeidsledige som en følge av stormen.

Organisert respons

Den organisert responsen til Katrina begynte før stormen, da FEMA starter forberedelser som inkludert alt fra logistikk til et gravleggingslag med lastebiler med kjølehenger.  Mer en 11 000 soldater fra Nasjonalgarden samt 7 7200 soldater i aktiv tjeneste er for tiden (2. september) stasjonert i regionen for å hjelpe til.  Et antall på 10 000 soldater fra Nasjonalgarden blir mobilisert i øyeblikket.
Det amerikanske senatet har bevilget $10,5 milliarder i nødhjelp.  Representantenes hus godkjente forslaget 2. september uten debatt.

Nasjonalgarden

Den opprinnelige mobiliseringen av Nasjonalgarden ble påvirket av at 35% av styrkene Louisiana National Guard var sendt til Irak, inkludert egnet utstyr som HMMWV feltvogner som kunne vært i stand til å forsere vannmassene.  Avtaler delstatene imellom reduserte ulempene ved dette noe, da gardister fra nabostatene ble mobilisert i innledningsfasen.

Kystvakten

Den amerikanske kystvakten svarte med å flytte så mange helikoptre som mulig til området, inkludert så langt unna som Cape Cod, Massachusetts.  500 reservister ble også mobilisert.

Annen ikke-militær respons

FEMA sendte 10 redningslag fra rundt i landet til området for å lete etter overlevende, samt 23 førstehjelpslag.  De samarbeidet også med den amerikanske samferdselsdepartementet om å sende 1 700 lastebiler med vann, is og feltrasjoner.  Departementet sendte også 390 lastebiler med vann, presenninger, campingvogner og gaffeltrucker nedover.
Den amerikanske offentlige helsetjesten aktiviserte kriseberedskapen sin og sendte dusinvis med personell for å koordinere den medisinske nødhjelpen.  Selv om flyplassene i området er stengt så sendte luftfartsverket personell for å hjelpe til å gjenåpne en rullebane på Louis Armstrong New Orleans International Airport slik at nødhjelp kunne flys inn.
Skoler og høyskoler i Texas, Louisiana og Arizona) tar inn studenter som har blitt hjemløse, selv de fra utenfor delstaten.
Amerikanske Røde Kors mobiliserte den største hjelpeaksjonen i sin 124-årige historie.  Mer enn 250 lastebiler med nødhjelp ble først sendt nedover.  Den 11. september hadde organisasjonen gitt husly til rundt 160 000 evakuerte og servert 6 millioner måltider. De drev også 675 mottak i 23 forskjellige delstater.  Den store mobiliseringen engasjerte rundt 23 000 mennesker, som fra midten av september trengte avløsning.  Røde Kors gikk derfor ut 11. september og varslet at de trengte 40 000 nye frivillige.
Amerikanske radioamatører mobiliserte, men hadde i begynnelsen problemer med å slippe inn i området.  De forsøkte å hjelpe hjelpeorganisasjonene fra utenfor den farlige sonen, og støttet blant annet Røde Kors' aktiviteter.  11. september gikk radioamatørorganisasjonen ARRL ut og ba om enda flere frivillige, da vanlige kommunikasjonsmidler i området fremdeles var upålitelige.
Mange land, mange av de fattigere enn USA, tilbød nødhjelp.  Amerikanske myndigheter reverserte 4. september en tidligere politikk om å takke nei til slik hjelp.