Nylænde

Nylænde: tidsskrift for kvindernes sak var et av Norges første kvinnesakstidsskrift, og ble utgitt av Norsk Kvindesagsforening i Kristiania mellom 1887 og 1927. Mellom 1893 og 1916 ble tidsskriftet utgitt av Gina Krog. Ordet "nylænde" betyr nytt lænde eller nytt terreng.

Bakgrunn

På den første generalforsamlingen til Norsk Kvindesagsforening i 1884 var det allerede snakk om å opprette et tidsskrift. Utgivelsen av tidsskriftet kom ikke igang før i 1887 på grunn av interne uenigheter i foreningen. Stridens kjerne gjaldt om redaktøren skulle underlegges kontroll gjennom et redaksjonsutvalg, slik flere medlemmer av foreningen ønsket, eller om redaktøren skulle ha full redaksjonell frihet. Gina Krog hadde tidlig blitt utpekt som redaktør, og krevde denne fulle friheten. Krog vant tilslutt striden.
I 1886 ble foreningen tilbudt å overta utgivelsen av det lille tidsskriftet Den norske Kvinde, som utkom i Drøbak mellom 1884 og 1886. Foreningen ønsket ikke å overta tidsskriftet, og det falt derfor inn etter at utgivelsen av Nylænde ble vedtatt.

De første årene

Første utgave av Nylænde utkom 1. februar 1887. Erik Werenskiold var omslagstegner, og Jonas Lie bidro med et dikt til anledningen: 
Det fremad klinger og frem vil gaa,
en Verden af Længsler nu banker paa
Aarhundredets Aand
brød Kvindens Baand
og foran os aner vi stort og vidt
det Nylænde, Livet sig har stridt 
Frigjørelsens Arbeid gaar sent og tungt, 
men Kvindens Hjerte er friskt og ungt;
naar to i Lag
tar Livets Tag,
skal Slægten nybygge - hun og han
tilsammen rydde det nye Land.
Tidsskriftet hadde en solsikke som symbol, angivelig etter påtrykk fra Aasta Hansteen som tok frø med seg fra et opphold i Amerika. Tidsskriftet utkom hver fjortende dag. Innholdet var variert - det ble trykket bokanmeldelser, foredrag, samfunnskommentarer, reiseskildringer, leserinnlegg og aktualitetsstoff. Nylænde var også en viktig kilde til meddelelser som angikk kvinnesaken, og oppdateringer om kvinnebevegelsen over hele verden. Tidsskriftet fungerte som et diskusjonsforum, hvor lesere kunne sende inn sine egne meninger og havne på trykk.
Nylændes mottakelse var delt. Den politiske venstresiden var vennligstilt til kvinnesaken, og hyllet tidsskriftet. Den konservative pressen angrep både Nylænde og dets redaktør. Morgenbladet hevdet at innholdet var tåkete og uklart. Avisen fordømte også redaksjonen, som hadde tatt usedelig litteratur som Christian Kroghs "Albertine" inn i varmen.
Personer som Camilla Collett, Bjørnstjerne Bjørnson og Sigbjørn Obstfelder er bare noen av datidens store litterære skikkelser som bidro med tekster til Nylænde.

Gina Krog som utgiver (1893-1916)

Striden mellom styret i Norsk Kvindesagsforening og Gina Krog ble aldri løst, og det ble gjort flere forsøk på å fjerne Krog fra redaktørstillingen. I 1893 ble Krog avsatt av styret, med den begrunnelsen at foreningen ikke hadde økonomi til å fortsette med utgivelsene av Nylænde. På den tiden hadde tidsskriftet kun 420 abonnenter, men trengte det dobbelte. Krog ønsket ikke å legge ned Nylænde, og tok personlig på seg utgivelsen av tidsskriftet.
Krog var dypt engasjert i Nylænde og kalte tidsskriftet "Mit smertens barn" da økonomien i redaksjonen gikk dårlig. Hennes engasjement for Nylænde viste seg senere også ved at hun fortsatte å sende nye utgaver til abonnenter som ikke lenger betalte.
Krog holdt utgivelsene gående fram til sin død 14. april 1916. Etter Krogs død tok Norsk Kvindesagsforening opp igjen utgivelsen, med Fredrikke Mørck som redaktør.

Betydning for kvinnesaken

Det fantes flere tidsskrift for kvinner i Norge på 1880- og 1890-tallet. Nylænde skilte seg ut fordi det ble utgitt og redigert av datidens mest aktive forkjempere for kvinners rettigheter i Norge. Av den grunn ble Nylænde et av de mest sentrale organene i stemmerettighetskampen i landet. Til tross for at opplegget var mindre enn andre tidsskrifter, hadde Nylænde en av de klareste politiske profilene.
Nylænde spilte en sentral rolle i utviklingen av kvinnebevegelsen i Norge, og tidsskriftet mestret å forene kvinnesaksinteresserte på tvers av organisatoriske og politiske skillelinjer i Norge.