John Howard Yoder

Liv

Yoder fikk sin første akademiske grad fra Goshen College, hvor han studerte under den menonittiske teologen Harold S. Bender. Han fikk sin Dr. theol. fra Universitetet i Basel, der han studerte under Karl Barth, Oscar Cullman, Walther Eichrodt og Karl Jaspers. Kvelden før han skulle forsvare sin doktoravhandling Anabaptism and Reformation in Switzerland, skal han ha besøkt Karl Barths kontor for å levere et helt annet dokument, nemlig en grundig kritikk av Barths tanker omkring krig, som Yoder hadde skrevet samtidig. Denne kalte han Karl Barth and the Problem of War.
Etter andre verdenskrig dro Yoder til Europa for å organisere nødhjelp på vegne av menonittenes sentralkomite. Han var svært viktig i gjennomføringen av kirkesamfunnets hjelpearbeid i Europa.
Han begynte sin undervisningskarriere ved Goshen Biblical Seminary. Der var han professor i teologi fra 1965 til 1984. Mens han underviste ved Goshen Biblical Seminary begynte han også å undervise ved University of Notre Dame, hvor han var professor i teologi, og etterthvert Fellow ved Institute of International Peace Studies.
Fra sommeren 1992 til sommeren 1996 stilte Yoder seg under en disiplinærstraff fra Indiana-Michigankonferansen av menonittkirken, på grunn av anklager om seksuell uorden. Yoder bekreftet offentlig disse påstandene og ba om unnskyldning for sine handlinger. Da disiplinærsaken ble avsluttet, nødet kirken Yoder til igjen å «bruke sine gaver i skrift og tale».

Lære

Yoder er best husket for sine refleksjoner om kristen etikk. Han avviste tanken om at menneskelig historie blir drevet av voldelig makt, og argumenterte i stedet for at det var Gud som jobbet med, i og gjennom ikkevoldelige grupperinger av kristne, som var den viktigste kraften i menneskelig historie. Om kirken i fortiden hadde inngått allianser med politiske herskere, var det fordi kirken da hadde mistet tilliten til sannheten.
Han kalte ordninger hvor kirke og stat begge støttet hverandres mål for «Constantinisme», og han regnet dette som en farlig og konstant fristelse. Yoder argumenterte med at Jesus selv avviste denne fristelsen, helt til å bli drept i avvisingen. Med å reise Jesus opp fra døden gjorde Gud, etter Yoders syn, det klart at denne avvisningen var det riktige.
På samme måte, argumenterte Yoder, er ikke det viktigste for kristne å ta over samfunnet og få ikke-kristne til å overta deres overbevisninger og verdier, men å «være kirke». Ved å avvise å gjengjelde vondt med vondt, ved å leve i fred dele goder og hjelpe andre når man får muligheten vitner kirken, hevdet Yoder. Han sier at kirken lever i en overbevisning om at Gud kaller de kristne til å imitere Jesus i måten man lever på, selv om det skulle føre til ens død, da man er overbevist om gjenoppståelsen.
Ved å bringe tradisjonell mennonittisk teologi for et større publikum, blåste Yoder liv i den teologiske debatten rundt fundamentale kristne emner som ekklesiologi, kristologi og etikk. Yoder avviste tanken fra opplysningstiden om at det fantes en universell, rasjonell etikk. Han argumenterte for at det som er bindende i kristen etikk ikke er bindende for alle. Han forsvarte seg mot anklager om å være usammenhengende og om hykleri ved å argumentere for legitimiteten av moralske doble standarder, og sa at det er bedre for kristne å fokusere på å være kirke i stedet for å forsøke å kombinere dette med det de styrende nødvendigvis må gjøre.

The Politics of Jesus (1972)

Av Yoders mange bøker, er det utvilsomt The Politics of Jesus som er best kjent. Boken har blitt oversatt til minst ti språk. I boken argumenterer Yoder mot populære syn på Jesus, særlig dem som ble forfektet av Reinhold Niebuhr, som han så på som de dominerende da. Niebuhr argumenterte for en filosofi rundt relasjoner som Yoder mente ikke tol verken kallet eller personen Jesus Kristus på alvor. Etter å ha demonstrert det han følte var en inkonsekvens i Niebuhrs perspektiv, forsøker Yoder å demonstrere, gjennom en eksegese av Lukasevangeliet og Romerbrevet, at radikal, kristen pasifisme var den nærmeste etterfølgelsen av Jesus. Yoder hevdet at det å være kristen var et politisk standpunkt, og at dette ikke kunne bli glemt av de kristne.
Det evangelikale magasinet Christianity Today har omtalt The Politics of Jesus som en av de viktigste kristne bøkene i det tjuende århundret.