google/wiki40b huggingface dataset:
Vanlig øyenstikker

Utbredelse

Vanlig øyenstikker er utbredt i Europa og vestlige Asia. Finnes i Danmark, Sverige og Finland. I hele Norge, men mangler i fjellet (alpin sone), samt helt nordøst i Finnmark.
I østlige Asia og Nord-Afrika finnes noen underarter (varianter).

Utseende

Mosaikkøyenstikkere er en gruppe der det er vanskelig å skille artene fra hverandre. Det er bare små forskjeller i det ytre utseende.  
Kjønnene hos den vanlige øyenstikkeren er noe ulike. Hunnen er brunere enn hannen. Hannen er mer himmelblå, enn hunnen og har gule og svarte tegninger (mønster).  
Vingene holdes i en rett vinkel ut fra kroppen i hvile. Vingespennet er mellom 80 og 100  millimeter.

Levevis

Nymfene lever i næringsfattige små og større innsjøer, dammer eller myrtjern i lavlandet.  Arten  foretrekker torvmose langs bredden, men finnes også i dammer uten særlig vegetasjon.  Den er en av de vanligste øyenstikkerne i Norge. 
Eggene legges på vannplanter, både over og under vannlinjen.  Utviklingen tar 2-5 år, alt etter næringstilgang og leveområde (habitat).
De voksne (imago) øyenstikkerne finnes vanligvis ikke langt fra stedet der de levde som nymfe, men ofte tar de seg lengre flygeturer. De finnes ofte patruljerende langs skogsbilveier og kraftlinjegater eller andre naturlige steder langs skog. Arten kan også påtreffes ganske langt til fjells. 
Flygetiden er fra juni til  oktober.
Vanlig øyenstikker har ufullstendig forvandling, overgang fra nymfe til det voksne kjønnsmodne insektet går gradvis gjennom flere hudskift (nymfestadier). Nymfene lever i vann og ligner derfor lite på de voksne (imago), bortsett fra størrelsen. Når nymfen kommer til det siste hudskiftet finner den et strå eller noe, der den kan klatre opp over vannflaten. Her blir den hengende, mens huden revner på ryggsiden. Den nyklekte øyenstikkeren blir hengende på den gamle huden, eller like ved siden av, helt til den nye huden er noe herdet, og vingene har fått sin endelige form.
Slaget ved Edgecote Moor

Bakgrunn

Richard Neville, 16. jarl av Warwick hadde tidligere under rosekrigene vært en av yorkistenes mest fremtredende kommandanter. Men han ble svært bitter da dronning Elizabeh Woodvilles slektninger fortrengte ham fra kongens råd, og fordi kongen nektet å la sin bror George, hertug av Clarence gifte seg med datteren Anne Neville. Han allierte seg med Margaret av Anjou for å sette Henrik VI tilbake på tronen, og giftet bort Anne med Henriks arving Edward av Westminster.
På grunn av mindre opprør i nord marsjerte kongen sakte men sikkert nordover. Warwicks agenter begynte, så snart kongen var ute av hovedstaden, å spre rykter om at han var født utenfor ekteskap og at Clarence var Yorks sanne arving.
I nord startet en av Warwicks menn, William Conyers, et opprør under dekknavnet Robing av Redesdale. Edvard mente at det ville være lett å slå det ned, og kalte bare inn en liten styrke. Han forsto raskt at opprørerne var tallmessig overlegne, og han begynte å trekke seg tilbake mot Nottingham for å samle en større styrke. Men kongen manglet den popularitet han tidligere hadde hatt, og slet med å rekruttere soldater. Edvard bestemte seg for å vente i Nottingham til jarlene Pembroke og Devon kom med forsterkninger.
12. juli erklærte Warwick og Clarence åpent at de støttet opprørerne. Den 18. juli marsjerte Warwick fra London med en stor styrke for å forsterke dem. Opprørerne gikk raskt sørover for å møte ham. De omgikk kongens styrke, men gikk nesten rett inn i Pembrokes og Devons styrker ved Edgecote Moor. De to hærene ble klar over hverandre den 25. juli.

Slaget

Slaget begynte tidlig på morgenen den 26. juli. Først var det en nokså ensidig affære, ettersom Devons walisiske bueskyttere var flere kilometer unna. Opprørerne angrep over elven og tvang Pembroke til å trekke seg tilbake. Han ble angrepet også i den nye posisjonen, men forsvarte seg godt mens han ventet på Devons styrke. Omkring kl. 13 fikk Pembroke vite at Devon var i rask anmarsj, men samtidig ankom Warwicks fortropper, og opprørernes moral fikk et kraftig løft. Da Pembrokes menn så Warwicks merke på slagmarken antok de at hele hans veltrente styrke hadde ankommet, og den kongelige hæren brøt sammen og flyktet fra slagmarken før Devons forsterkninger nådde frem.
Viklere

Utseende

De voksne viklerne er 1–6 cm i vingspenn og har ofte spraglete forvinger farget i brunt eller grått, som de i ro legger sammen bakover kroppen. Sommerfuglene har oftest et klokkeformet omriss når de hviler. Framvingene er ofte nesten firkantede og har som oftest ulike kamuflasjemønstere, med blant annet mørke tverrbånd og lyse flekker. Mange ligner på fugleskitt når de sitter på blader. Noen er ensfarget eller mer fargerike, som grønn eikevikler (Tortrix viridana). Bakvingene er grå eller bleke, brede med korte hårfrynser. 
Hodet er forholdsvis stort og bredt, antennene er middels lange og trådformede.

Levevis

Viklere er sommerfugler og tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår  en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er ofte radikalt forskjellige fra de  voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium, en hvileperiode, der sommerfuglens indre og ytre organer endres.
De fleste viklerartene har larver som lever på blader av ulike urter, busker og trær. Typisk ruller de bladet sammen eller bretter det inn, og larven lever inne i rullen eller bretten. Bladet eller bretten blir holdt sammen med spinntråder (silke). Noen arters larver lever i plantestengler, røtter, frø, nøtter eller galler.

Skadedyr

Enkelte arter kan ha, og har masseopptreden, enkelte år. Tiden mellom hver masseopptreden og hvor lenge den varer, kan være forskjellig.  Viklere lever av planter, ofte på trær eller busker og noen arter regnes for å være skadedyr på frukttrær.
Murerbier

Utbredelse

Murerbier finnes på den nordlige halvkule, vanligvis på varme solrike steder. Tolv arter i Norge.

Utseende

Murerbiene er mellom 9 og 12 mm lange. Hodet er generelt ganske bredt.

Levevis

Murerbier finnes vanligvis på varme solrike steder, de voksne sees ofte på blomster i april til juli. De lever solitært (ikke i samfunn) og murer opp små bol eller reder på og i murer. Bolet fores innvendig med leire. Larvene lever i bolet av pollen som hunnen frakter dit.
Heggenfløyen

Heggenfløyen er en middelaldersk vindfløy som fram til 1702 var festet i spiret på Heggen kirke i Buskerud.
Fløyen er antakeligvis fra første halvdel av 1000-årene, og består av en 3 mm tykk plate av forgylt bronse. Ornamentikken på fløyen er i Ringeriksstil og viser en ørn med krummet nebb, fjærdusk på hodet og store vinger. Denne er omslynget av en orm. Videre er det avbildet løver og motivet er omsluttet av en bord. På spissen av fløyen er det et støpt firbent dyr, antakeligvis en løve.
Fløyen har kanskje opprinnelig vært festet til stavnen på et skip, før den ble hengt i spiret på kirkens takrytter. Takrytteren ble flyttet til kirkens vestgavl i 1702, hvorpå fløyen forsvant. Den dukket opp igjen i 1880 hos en privatperson i nærområdet. Fløyen er i dag utstilt ved Historisk museum i Oslo, mens en kopi er hengt opp i kirken.
Eduard Bloch

Liv og virke

I løpet av Blochs levetid hadde den lille landsbyen Frauenburg vært under tre flagg, det østerrikske, det tsjekkoslovakiske og så, som Sudetenland, under det tyske.  Bloch studerte medisin i Praha, og gikk deretter inn i den østerrikske hær som lege. I 1899 ble han beordret til Linz i Oberösterreich. Etter å ha fullført tjenesten i hæren i 1901 bestemte han seg for å bli i Linz og åpne privat legepraksis der.  To år etter kom familien Alois Hitler til byen og bosatte seg i forstaden Leonding. Kort etter døde faren.   
Dr. Bloch oppdaget kreftsvulsten i Klara Hitlers bryst i 1907, og sørget fort at hun ble operert av dr. Karl Urban bare fire dager etter oppdagelsen på et sykehus drevet av De barmhjertige søstre i Linz. Bloch ledsaget henne under den langvarige pleien etterpå, helt til hun døde den 7. desember 1907. 
Etter at Østerrike ble innlemmet i Det tredje rike i 1937 ble jødenes kår stadig vanskeligere. Men dr. Bloch ble øyensynlig skjermet slik at han og hans hustru fikk være i fred i sitt hjem frem til de hadde utvandringsdokumentene klare og dro til New York i 1940. Han gjenopptok ikke noen medisinsk praksis i USA. 
Amerikansk etterretning gjorde et avhør av Bloch i 1941 og 1943 for å få et innblikk i Adolf Hitlers unge år. Doktoren husket ham godt, og sa at Adolf hadde bare oppført seg fint mot ham. Men han brydde seg lite om skolearbeid, med unntak av fagene tegning og historie. Han fortalte om en livlig gutt som svømte i Donau og slukte guttebøker, indianerbøkene av James Fenimore Cooper og den tyske forfatter Karl May.
Nida (slekt)

Utseende

Middelsstore, lange og tynne, matt brunsvarte trebukker, dekkvingene med en gulbrun lengdestripe. Kroppsformen er smal og jevnbred. Hodet er litt bredere enn pronotum, som er avrundet firkantet og betydelig lengre enn bredt. Antennene er tynne og omtrent så lange som kroppen. Dekkvingene er lange og jevnbrede. Beina er lange med klubbeformede lår.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sørøst-Asia.
Thinn

Thinn er en norsk slekt. Til slekten hører bl.a. sogneprest Bernt Anton Thinn (1819–1881), som var gift med Ottine Christine Ottesen (1823–1911), datter av sogneprest Otto Christian Ottesen (1788–1870) og Diderikke Aall (1799–1871). De var bl.a. foreldre til høyesterettsjustitiarius (1909–1920) Karenus Kristofer Thinn, og til Clara Thinn, gift med Andreas Martin Corneliussen. Høyesterettsjustitiarius Karenus Kristofer Thinn var gift med Olga Wegner, datter av byfogd Johann Ludwig Wegner (f. 1830 på Fossum hovedgård) og Blanca Bretteville, og som var barnebarn av godseier Benjamin Wegner og statsminister Christian Zetlitz Bretteville.
Libyas kommuner

Det er 22 kommuner i Libya, kjent under arabisk terminologi som sha'biyat (singular sha'biyah). Disse er i all hovedsak bygd på den gamle inndelingen hvor landet var inndelt i 32 kommuner. Systemet, den gang med 32 kommuner, erstattet i 1990 Baladiyat-systemet, hvor landet var inndelt i 25 Baladiyat. Mange av de Baladiyat fra den gamle inndelingen, er tilsvarende de inndelingene som ble gjort i det nyere systemet. Det gamle Baladiyat-systemet erstattet i sin tur systemet med muhafazah (provinser), som hadde vært siden 1960-tallet.

Inndeling etter Baladiyat

Baladiyah (singular) or Baladiyat (plural) er arabiske ord, brukt i enkelte arabiske land for å betegne den høyeste admistrative nivå for en inndeling (omtrent det samme som kommune). Systemet, som ble innført tidlig på 1970-tallet, besto av 25 Baladiyat, og skulle erstatte 3-Muhafazat-systemet (provinsinndelingen). De fleste kommunene fra Baladiyat-systemet er tilsvarende de fra dagens Sha'biyat-system.
Hemskilen naturreservat

Hemskilen naturreservat er et norsk naturreservat. Det ligger på grensen mellom Larvik (tidligere Tjølling kommune) og Sandefjord. Det er ett av de største og viktigste naturreservater i sitt slag i Vestfold.
Hemskilen naturreservat er på 335 dekar. 215 dekar er brakkvann samt sjøvann.
Det har et særskilt rikt og interssant fugleliv, vegetasjon og annet dyreliv, og er et regionalt verdifullt beite- og oppvekstområde for vannfugler i hekkesesongen, og rasteplass og hvileområde for ender, vadefugler, gjess og spurvefugler på trekk.
Politisk katolisisme

Politisisk katolisisme er en politisk og kulturell retning som fremmer ideene og den sosiale lære til den katolske kirke i det almene liv gjennom offentlig inngripen. Den oppstod som program og bevegelse blant katolikker i kongeriket Preussen i den andre halvdel av 1800-tallet, som en reaksjon på sekulære sosiale konsepter. Hovedårsaken var forsøkene til Otto von Bismarck på å begrense den katolske kirke, først i Preussen og deretter i et forent Tyskland. Kampen er kjent i historien som Kulturkampf.
Fra Tyskland, utbredte den seg som politisk og sosial retning i Østerrike-Ungarn, og fortsatte derfra til Østerrike, Ukraina, Slovenia og Kroatia. Azione Cattolica var navnet på en kortvarig italiensk, katolsk legorganisasjon. Den ble grunnlagt som en upolitisk forening i 1924.
Rudolf Katz

Liv

Katz var jødisk og gikk på reformgymnasiet i Kiel. Han studerte jus fra 1913 til 1919, avbrutt av verneplikt under første verdenskrig, og tok etter krigen den juridiske doktorgrad. Fra 1924 til 1933 arbeidet han som advokat og fra 1929 også som notar i Hamburg-Altona. Fra 1929 til 1933 var han medlem av bystyret i Altona, og var 1932-1933 også talsmann for bystyret. Han meldte seg ut av den jødiske menigheten i 1930, fordi han som sosialist ble overbevist ateist. Under det nasjonalsosialistiske styret levet han i eksil, først i Frankrike og så i Kina. Fra 1935 oppholdt han seg i USA, hvor han underviste ved Columbia University og var redaktør for den tyskspråklige sosialdemokratiske avisen Neuer Volkszeitung. Han var også sekretær for German Labor Delegation in USA, det tyske sosialdemokratiske partiets eksilrepresentasjon, og direktør for Rand School of Social Science og sjef for tidsskriftet The New Leader. I juli 1946 reiste han tilbake til Tyskland, og begynte å engasjere seg i sosialdemokratisk politikk der.
Hauge (Gloppen)

Hauge er en gård i Gloppen kommune i Sogn og Fjordane. Gården ligger på nordsiden av Gloppefjorden, vest for den gamle storgården Austrheim, og kommunesenteret Sandane. Videre mot vest ligger gården Gloppestad. På gården ligger et av kommunens markante landemerker, Karnilshaugen, Vestlandets største menneskebygde tinghaug, og blant de ti største haugene i Norden.
Gården ble en gang på 1500-tallet delt i to gårder, Ytre Hauge og Indre Hauge. I senere tid ble disse igjen delt, og er nå seks aktive bruk og tre-fire småbruk. Europavei 39 krysser gården øst-vest nord for brukene mot skogen og Fjellbygda.
I lia over gården ligger et mindre utskilt bruk med navnet Haugeli. Til gården hører stølen Haugsstølen som ligger like under skogsgrensen mot fjellet i nord. Over stølen på 862 moh er fjellet Haugsvarden, navngitt etter gården Hauge.

Tidlig beboelse

Så tidlig som ved eldre jernalder antas det at en rekke gravhauger, eller tinghauger ble laget på nordsiden av Gloppefjorden. Det antas å ha vært minst ti større gravhauger i tilknyting til storgården Hauge. Foruten den store Karnilshaugen, skal en annen haug i området hatt en diameter på 37 meter. Omtrent på samme tid, eller noe senere, skal det ha vært storgard på Vereide. Nordsiden av fjorden ligger solrikt vendt mot sørvest og er svært grøderik. En rekke gravhauger stod i forbindelse med storgården på Vereide.
Samlingen av store gravhauger på Hauge og flere på Vereide tyder på at nordsida av Gloppefjorden kan ha vært et religiøst sentrum. Haugene kan også tyde på at dette var et sted folk samlet seg til kulturelle tilstellinger og religiøse handlinger.
Gyrogra subnotata

Utseende

En liten (vingespenn ca. 25-30 millimeter), brunspraglete smyger. Undersiden av forvingen er brun med hvite flekker, av bakvingen brungul med brune flekker.

Utbredelse

Arten er utbredt i Vest- og Sentral-Afrika.
Eye of GNOME

Eye of GNOME, også kjent som Image Viewer, er den offisielle bildefremviseren for skrivebordsmiljøet GNOME. I motsetning til enkelte andre bildefremvisere, viser programmet bare frem bilder. Det sørger likevel for enkelte effekter som forbedrer visningen, slik som zooming, full-skjerm, rotasjon og transparent bildebakgrunnskontroll.
Eye of GNOME vil på sikt bli erstattet av en kombinasjon av Sushi og GNOME Photos.
Kaaresuvanto

Kaaresuvanto, også skrevet Karesuvanto (nordsamisk: Gárasavvon, på svensk også Karesuando) er et tettsted i Enontekis kommune i Lappland i Finland. Det ligger ved Muonioälven og Europavei 8 og har rundt 140 innbyggere. På andre siden av elva ligger det svenske tettstedet Karesuando, og de to stedene er knyttet sammen med ei bru og en grenseovergang. Man kan si at de er et og samme tettsted (med 450 innbyggere), ettersom de ligger svært nær hverandre geografisk og har en felles historie. På svensk brukes adskilte navn, mens de finskspråklige bruker det finske navnet om begge stedene.
Kostas Manolas

Landslaget

Han ble tatt ut i bruttotroppen til VM 2010 i Sør-Afrika, men han ble ikke tatt ut i 23-manns troppen. Han representerte Hellas i VM i Brasil 2014.
Havlandet

Handling

Handlingen er lagt til Nordkalotten i 1860-årene. Heikki (Stein Bjørn) bor sammen med sine foreldre og sin lillesøster på en liten gård der åkeren, kua, jakten og tjærebrenningen er det som holder familien i live.

En dag kommer onkel Matti (Sven Wollter) nordfra – og forteller en vidunderlig historie om landet der oppe, en fremmed verden med andre skikker og nok å spise. Onkel Matti forteller også det vakre eventyret om hvordan nordlyset ble til, og planter dermed drømmen i den unge gutten. Drømmen driver ham av gårde etter at faren og søsteren dør. Som driver ham gjennom hele innlandet mot alle naturens odds. Det er en ferd mot havet, men også mot det å bli voksen. På denne ferden treffer Heikki Anne-Kreeta og en gammel, blind mann som på hver sin måte blir viktige personer i livet hans. Til slutt når Hekki målet sitt.
Filmen er i første rekke historien om unggutten Heikki og hans flukt fra fattigdom og død og mot det forgjettede havlandet. Men det er samtidig en reise som fører ham ut av barndommens rike og inn i de voksnes verden.

Om filmen

Havlandet er på mange måter en fortelling om lengselen etter frihet og menneskeverd. Lasse Glom har lagt vekt på å skildre det positive og optimistiske i denne lengselen mer enn fattigdommen og elendigheten som hersket i innlandet på Nordkalotten på denne tiden.

Storm og brann, kulde og regn – sammen med spennende menneskelige relasjoner – sterk dramatikk, drømmer og lengsler gir denne filmen en dimensjon ut over den en slik tid kan gi bud om.

Historisk bakteppe

Den ytre rammen i filmen er hentet fra innlandet på Nordkalotten i 1860-årene med fattigdom og hunger som en del av hverdagen. Det førte til at store deler av befolkningen dro nordover mot Ruija (Havlandet) der maten og rikdommen fantes i form av fisk.

Filmanmelderne

Filmen fikk ros av både Arbeiderbladets og Dagbladets anmelder i 1985. Arbeiderbladets Sidsel Kraakenes skrev blant annet: «Resultatet er blitt en storslagen film. Det er bildene fremfor historien som bærer oss igjennom de 90 minuttene den varer. Fotograf Erling Thurmann-Andersen har fanget inn den storslåtte Nord-norske naturen gjennom fire årstider. Drømmebildene må nevnes. De er det B-fotograf Morten Skallerud som står for». Dagbladets anmelder var også begeistret og skrev blant annet: «Filmen bærer preg av grundig profesjonalisme i alle ledd. Filmen er en djerv kunstnerisk satsing som gir utbytte - i det store og hele et arbeid som både fengsler og imponerer». Braaten, Lars Thomas (1995). Filmen i Norge. Norge. s. 409. ISBN 82-417-0195-0.
Chav

Chav (romanes: chavi, «barn»), også charv og charver, er en britisk betegnelse som kom inn i det engelske språket i 1998, med utspring i Sør-England. Chav er et slanguttrykk benyttet nedsettende i dagligtalen og i pressen om ungdommer fra enkle kår, med lav utdanning og behov for å vise seg frem. Chav betegner også en moteretning og en subkultur, og er ofte ensbetydende med vulgær og usmakelig.
Den britiske pressen har ved flere anledninger brukt begrepet, og benytter det ofte for å betegne uutdannede småforbrytere og den kommende bondeklassen. Det har blitt uttrykt kritikk mot begrepet, da det menes at terminologibruken uttrykker et klassebesatt britisk samfunn. Frykten for dette har kommet frem fra liberale miljøer.

Etymologi

Den aksepterte etymologien for «chav» er at det stammer fra romaniske ordet «chavi» som betyr barn. Relaterte engelske ord utledet fra samme kilde er for eksempel «charva» som betyr prostituert (brukt i Nordøst-England på en tilsvarende måte). I moderne spansk betyr «chaval», «chavo» eller «chavón» «fyr» (engelsk «lad») (f.eks.: El Chavo en meksikansk tv-komedie hvor hovedpersonen er en gategutt).
Quadrilatero

Quadrilatero («Firkanten») er det tradisjonelle navnet som ble gitt på det forsvarssystem keiserdømmet Østerrike etablerte i kongedømmet Lombardia-Venetia, hvor befestningene i Peschiera, Mantova, Legnago og Verona mellom elvene Mincio, Po og Adige. I perioden mellom slutten av Napoleonskrigene og revolusjonsåret 1848 var disse de eneste fullt moderne og bevæpnede befestningene innen keiserdømmet.
Fra rundt 1850, ble den nye jernbanen mellom Venezia-Milano brukt til forsyninger og forsterkninger til posisjonene.
Erfaringene fra den andre italienske frigjøringskrig i 1859, da den italienske hæren tok i bruk rifler for første gang, måtte østerrikerne bygge en ny forsvarslinje bestående av åtte befestninger, rundt 4 kilometer bak hovedlinjen, dreiende rundt Verona, og denne sto ferdig våren 1866, rett i forkant av utbruddet av den tredje italienske frigjøringskrig.
Astomi

Astomi eller atomoi (gr. α-στόμα = uten munn) er i eldre indisk og gresk mytologi en munnløs figur. Slike individ livnærer seg alene ved å lukte på epler og blomster, og har hverken behov for mat eller drikke.
Megasthenes nevner slike folk i sin Indica.  Megasthenes mener disse lever ved utløpet av Ganges. Her blir de beskrevet som røffe og hårete kropper og uten munn. Om de begir seg ut på reise bringer de med seg for å overleve både røtter, blomster og epler å lukte på. De kan dø om de for kjenne en sterk eller vond lukt.
De er også omtalt av Plinius den eldre og hos John Mandeville.
En variant er brachistomi, som er individer med så liten munn at de bare kan ta til seg føde gjennom et sugerør av halmstrå. Disse er beskrevet av Kaspar Schott i hans Physica Curiosa, i avsnittet viet astomi og elingui, dvs. folk uten språk.

Lufterianisme og frukterianisme

Lufterianisme er å leve av luft alene, frukterianisme at en bare spiser frø, frukt, bær og nøtter, og avskyr alt fra bladgrønnsaker til animalske produkter. De mest ekstreme godtar kun nedfallsfrukter, for ikke å komme i skade for å ødelegge planten eller treet ved å plukke selv. Det kan ha religiøse grunner, i det Bibelens Første Mosebok 1:29 forteller at Adam og vas opprinnlige diet ved Guds vilje kun var frukterianisk.
EM for brassband 1994

EM for brassband 1994, det 17. europamesterskapet for brassband ble arrangert 7. mai 1994 i Montreux.

Musikk

Pliktnummer i konkurransen var Le Chant de l'Alpe  av Jean Balissat. I sin selvvalgte avdeling fremførte Williams Fairey Band  Masquerade av Philip Wilby.

Endret struktur på mesterskapet

I 1994 delte man mesterskapet inn i to seksjoner; en A-seksjon (senere også kalt Championship Section eller Premier Section) bestående av elitebrassband som konkurrerer om mesterskapstittelen, og en B-seksjon (senere også kalt Challenge Section eller Development Section) for brassband fra europeiske land som enten ikke er tilsluttet EBBA, for brassband fra land som har mangelfull brassbandtradisjon, eller for andre utvalgte brassband fra vertskapslandet.
Antoine Audo

Liv og virke

Antoine Audo trådte inn i jesuittordenen i 1969 og ble presteviet 5. august 1979. Han stuiderte i Damaskus, Paris og Roma og virket som professor for bibelvitenskaper ved Université Saint-Joseph (Beirut) og Université Saint-Esprit (Kaslik). Den 18. januar 1992 ble han biskop av det kaldeisk-katoliske bispedømme Aleppom og vispeviet 11.oOktober 1992 ordiniert.
Norsk Musikforlag

Norsk Musikforlag AS er et forlag som spesialiserer seg på musikkrelaterte utgivelser, slik som lærebøker i musikk og noter.
Mata Utu

Mata-Utu eller Matāʻutu er hovedstaden i Wallis- og Futunaøyene. Den ligger på øya Wallis (Uvea) og tilhører distriktet Hahake.
I 2013 hadde Mata-Utu 1 075 innbyggere. Dette var en nedgang i forhold til 2008, da Mata-Utu hadde 1 124 innbyggere.
Sentrale politiske og administrative institusjoner, med den folkevalgte forsamlingen Assemblée territoriale og overadministratoren (prefekten) i spissen, har sete i Mata-Utu. Flere domstoler holder til i byen. Sentralbanken Institut d'émission d'Outre-Mer, som utgir stillehavsfranc, har avdelingskontor i Mata-Utu. Byen har et sykehus med 51 senger.
Mata-Utu er romersk-katolske bispesete. Notre-Dame-de-l'Assomption fikk status som katedral i 1935.