google/wiki40b huggingface dataset:
FeltOrnitologene

FeltOrnitologene er en landsdekkende ideell organisasjon som har til formål å fremme interessen for og kunnskapen om praktisk ornitologi i Norge, med fokus på forekomsten av sjeldne fugler ("bomber"). Foreningen ble etablert våren 1998 under navnet BombeVarsler'n (BV'n), og hadde som hovedbeskjeftigelse å drifte et varslingssystem med samme navn. Varslingssystemet gjorde det for første gang mulig for en observatør å umiddelbart formidle funn av sjeldne fugler til alle som var tilknyttet nettverket samtidig, gjennom en-til-mange-relasjon, hvilket ga andre fugleinteresserte muligheter til raskt å komme og se ("krysse") fuglen. Varslingssystemet var opprinnelig basert på personsøker-teknologi, men da Telenor la ned sitt personsøkernett høsten 2003, ble systemet flyttet over til en SMS-basert løsning (BV-mobil), som i 2011 ble erstattet av det svensk-utviklede, Internett-baserte systemet Bird Message Service (BMS), der en applikasjon på mobiltelefonen kommuniserer med en server over GPRS/3G. FeltOrnitologene fører også rangeringslister over de personene som har registrert flest fuglearter i Norge, og utgir tidsskriftet Feltornitologen (Årbok) en gang pr. år.
Operasjon Regnbue

Resultat

I løpet av operasjonen ble tre tunneler funnet og ødelagt. Israel hevder at mer enn 40 militære fra Hamas ble drept og et ukjent antall skadet.
Flere tusen beboere i Rafah skal ha blitt hjemløse etter at husene deres ble rasert under den israelske militæroperasjonen. Det skal ha gått særlig hardt utover flyktningleiren Rafah, der 41 palestinere ble drept i de tre dager lange kampene. 183 hus i leiren ble ødelagt. Rundt 100 israelske stridsvogner skal ha inntatt leiren. Gazas eneste dyrehage ble også ødelagt.
Israel hadde flere ganger før denne aksjonen begått ødeleggelser i Rafah. Ifølge UNRWA hadde de ødelagt 1476 bygninger der i perioden 2000 til mai 2004.

Reaksjoner

En samlet verden, inkludert USA, fordømte den israelske militæroperasjonen. Operasjonen førte også til en del reaksjoner innad i Ariel Sharons regjering, blant annet skal Israels daværende justisminister, Yosef Lapid, omtalt den som «umenneskelig», og at TV-bildene fra flyktningleiren minnet ham om hans families lidelser i nazitiden. Uttalelsen vakte harme i den israelske regjeringen. 
FNs sikkerhetsråd krevde at Israel øyeblikkelig stanset rivingen av hus i Rafah (USA avstod fra å stemme).
Det kom sterke internasjonale reaksjoner da israelske stridsvogner og helikoptere skjøt mot en folkemasse som demonstrerte i flyktningleiren Rafah. 10 palestinske barn og unge ble drept, og 50 andre såret. Demonstrantene var på vei fra byen Rafah til flyktningleiren av samme navn, da israelske stridsvogner åpnet ild. Nær 3000 personer deltok i protesten mot israelernes ødeleggelser i leiren.
Den kjente israelske journalisten Gideon Levy stilte seg meget kritisk til den israelske regjeringens begrunnelse for angrepet og mente det i realiteten var en ren hevnaksjon for elleve drepte israelske soldater. Tidligere viseborgermester i Jerusalem, Meron Benvenisti, var også blant dem som stilte seg kritisk til angrepet. Han hevdet i en artikkel at de israelske militære benyttet samme taktikk som under krigen i 1948: «Først sprer de rykter og skyter varselskudd. Og når beboerne rømmer på grunn av frykt, sier angriperne at de ikke er ansvarlig for at folk har forsvunnet. Så ødelegger de husene fordi de ikke lenger er bebodd. Denne politikken er fordømt til evig fiendskap».

Bakgrunn

Flere israelske medier mente at angrepet var en hevnaksjonen og at det hadde flere mål: «Først å bygge opp hærens moral. Dernest å forsette ødeleggelsen av palestinske hjem langs grensen til Egypt, og å knuse Hamas og Islamsk Jihad i Rafah. Det sies at den israelske hæren ikke vil tillate at Gaza blir et ”Hamasland”». UNRWAs operasjonsoffiser Søren Matz, hevdet at israelerne ville lage en buffersone på flere hundre meter mellom jernbarrieren, som markerer grensen til Egypt, og palestinsk bebyggelse. Dette for å hindre at palestinerne bygger tunneler, som de hevdet ble brukt til å smugle våpen fra Egypt.
Falstad skolehjem

Falstad skolehjem var en oppdragelsesanstalt for «vanartede gutter fra Trondhjemsområdet». Institusjonen ble åpnet i 1895 på gården Falstad nedre i Ekne i Levanger i Trøndelag. Staten overtok driften i år 1900, og stedet ble godkjent som skolehjem for gutter med adferdsvansker. På 1920-tallet fikk skolen ny hovedbygning, og det ble også etablert en yrkesskole for unge forbrytere ved institusjonen. Fra 1930 tok skolehjemmet bare inn gutter over 15 år (før 12 år). På det meste var det 57 beboere ved Falstad. I 1949 ble Falstad skolehjem lagt ned.

Historie

Et skolehjem var en tidligere norsk institusjon eller anstalt som kombinerte barnehjem og skole, og som hadde til oppgave å forbedre barn og ungdom som hadde vist dårlig oppførsel eller var rammet av omsorgssvikt. Slike skolehjem vokste frem med bakgrunn i den såkalte filantropiske barneredningen som skjedde i første halvdel av 1800-tallet. 
Falstad oppdragelsesanstalt ble stiftet i 1895 etter årelangt arbeid fra «Komiteen for opprettelsen av en oppdragelsesanstalt for forsømte gutter i det nordenfjelske Norge» (Falstadkomiteen). Bakgrunnen for deres arbeide var at det var ventet en ny lov vedrørende straffeforfølging av lovovertredende barn. Frem til dette tidspunktet var oppdragelsesanstalter i Norge lagt til isolerte øyer. Staten overtok driften i år 1900, og stedet ble godkjent som skolehjem for gutter med adferdsvansker.

Dagliglivet

Det ble ventet at elevene ved skolen i tillegg til undervisning også arbeidet dels på skolens egne verksteder og dels på gården. Skolen hadde både skomakerverksted, snekkerverksted og smie. Produktene elevene produserte ble solgt videre.

Under andre verdenskrig

I november 1941 rekvirerte tyskerne deler av anlegget, som under hele krigen ble brukt til konsentrasjonsleir. Falstad skolehjem ble likevel drevet videre parallelt med fangeleiren. Skolen ble flyttet fra hovedbygningen og over i en annen bygning, "Øvergården". Undervisningen fortsatte her på tross av tyskernes trusler om utkastelse. 
I 1945 fikk skolehjemmet flytte tilbake til deler av anlegget, resten ble benyttet som fangeleir, og etter hvert som tvangsarbeidsleir (Innherad fangeleir).

Slutten for skolen

I de første årene av etterkrigstiden såg en at behovet for denne typen skole ikke lenger var like stor. I februar 1947 overtok Justisdepartementets Landssvikavdeling hele anlegget. I 1949 ble anlegget overført til Kirke- og undervisningsdepartementet. Det samme året ble Falstad skolehjem lagt ned. 
I 1951 ble Eknetun skole opprettet på anlegget. Skolen var for barneskoleelever med lærevansker. I 1960 ble også Ekne offentlig framhalds-og yrkesskole for gutter etablert der. I 1982 ble hele anlegget lagt under Ekne videregående, før en i 1985 får Spesialskolereformen (St.m. 61, 1984-85), og spesialskoledriften på Ekne legges ned. Anlegget huser frem til 1999 ett Spesialpedagogisk ressurssenter. I dag er det Falstadsenteret som benytter området.

Arkivet

En finner arkivmateriale etter skolehjemmet både ved Riksarkivet og ved Statsarkivet i Trondheim.
Bendix Ebbell

Biografi

Bendix Ebbell var sønn av kongelig fullmektig Johan Peter Ebbell (1828 – 1895) og Petronelle Marie Hansen (1826 – 1917). Han ble student i 1863, cand.theol. i 1888 og cand.med. 1892. I 1894 ble han gift med Anna Margrethe Dahle, datter av madagaskarmisjonær og senere generalsekretær Lars Dahle i Det norske misjonsselskap. Fra 1893 til 1912 var han misjonslege på Madagaskar, deretter kom han hjem og ble distriktslege i Sandnes, så distriktslege i Hetland fra 1918 til 1935. Fra 1917 til han ble pensjonist i 1935 var han også fylkeslege i Rogaland. Han var medlem av kontrollkommisjonen for Dale asyl fra 1913 og medlem av hovedstyret for Det norske misjonsselskap fra 1924 til 1936. Fra 1937 var han medlem av Vitenskapsakademiet i Oslo.

Bibliografi

Ebbell skrev flere medisinske avhandlinger, blant annet om beri-beri, rakitt, struma og kretinisme. Han bidro også til studier av gammelegyptisk medisin og gav ut oversettelse fra originalspråket av Papyrus Ebers til engelsk.
Ebbell skrev også hørespillet Stjerneguttene (1931), som fortalte om bakgrunen for feiringen av helligtrekongersdag.
Belgisk mesterskap i friidrett 1891

Belgisk mesterskap i friidrett 1891 ble arrangert på sykkelbanen Abdij Ter Kameren i Brussel. Dette var det tredje belgiske mesterskapet i friidrett som ble arrangert, og kun fire øvelser stod på programmet. Mesterskapet var kun for menn.
Kommunisten

Kommunisten var et tidsskrift som kom ut i årene 1932 - 1933, i regi av Norges Kommunistiske Parti.
Da man annonserte for bladet i 1933 ble det presentert som et «Tidsskrift for marxist-leninistisk teori og praksis». Medarbeidere var blant andre Arvid G. Hansen, Håvard Langseth, Erling Bentzen, Jakob Friis, Ottar Lie, Peder Furubotn, Just Lippe, Viktor Olsen, Rolf Hansen, Hans Pfeiffer, P. Birk, Christian Hilt og Erling Heiestad.
Redaktør for bladet var Henry Wilhelm Kristiansen, som på denne tiden var formann i partiet.
Thomas Brøndbo

Karriere

Han startet sin karriere i barndommen, da han var i noen av storebroren Eskil Brøndbo sine band. I 1994 deltok han på D.D.E.-platen Rai 2 som ble utgitt samme år. I 1995 dannet han et nytt band med broren Eskil. Bandet fikk navnet Sex Gale Menn. Dette bandet ga ut en plate i 1999, men ble oppløst i 2002. I 2006 startet han som soloartist, og han ga ut EP'n Thomas Brøndbo. I 2007 deltok han i Lyden av lørdag, hvor hans trener var Jørn Hoel, en av Norges mest populære artister. Brøndbo endte til slutt på annen plass, mens vinneren ble Ida Jenshus fra Steinkjer.

Debutalbumet og MGP

I september 2008 kom hans debutalbum Du sa æ va en drøm, som solgte 8000 eksemplarer. Albumet inneholder blant annet Åge Aleksandersens klassiker «Skin Sola» og Terje Tyslands «Klokker'n». I den første delfinalen i MGP i 2009, som ble holdt i Kongsvinger på hans 35 årsdag den 24. januar, deltok han med låta «Det vart en storm», skrevet av Svein Gundersen og Rolf Mokkelbost. Låta kom til finalen, men klarte ikke å nå til gullfinalen.
Genetter

Utbredelse

De fleste artene lever i Afrika, med unntak av en art som også forekommer i søndre Europa og på Den arabiske halvøy.
Remis

Remis (fransk, uttales remi betyr «tilbakestille») er i sjakk betegnelsen for uavgjort spill (0,5 poeng til hver spiller).
Guggedalsloftet

Guggedalsloftet er et loft/stabbur fra middelalderen som sto på gården Guggedal i Bråtveit ved Suldalsvatnet i Suldal kommune. Loftet ble på 1930-tallet flytta til Mosvatnet i Stavanger, der det skulle inngå i et ryfylketun som skulle etableres. På 50-tallet kom loftet tilbake til Suldal igjen og ble plassert i Kolbeinstveit bygdetun. Loftet ble datert ved hjelp av dendrokronologi, og det ble konstatert at det ble bygget i 1281. I dag er loftet eid av Ryfylkemuseet.
Møre og Romsdal fiskeritekniske høgskole

Møre og Romsdal fiskeritekniske høgskole var en høgskole for utdanning av sjøoffiserer, etablert i
Ålesund i 1988 ved utskillelse fra Ålesund maritime skole. Skolen ble i 1994 fusjonert inn i Høgskolen i Ålesund.
Møre og Romsdal fylkeskommune hadde siden ca. 1983 drevet høgskole utdanning av sjøoffiserer innenfor rammen av den videregående skolen Ålesund maritime skole. Fra  1. januar 1988 overtok staten driften av høgskoleutdanningen
Robert I av Normandie

Robert I av Normandie (født 22. juni 1000, død 3. juli 1035 i Nikaia i Østromerriket), også kalt for «den praktfulle» (fransk «le Magnifique») på grunn av sin forkjærlighet for stas og pynt, men også kalt for «Djevelen», var sønn av Richard II av Normandie og Judith, datter av Conan I av  Bretagne.

Greve av Hiémois 1026

Da hans far døde etterfulgte hans eldre bror Rikard III faren som hertug, mens Robert selv ble greve av Hiémois. Da Rikard døde året etter ble det mistenkt at Robert hadde fått Rikard drept, derfor tilnavnet «Djevelen», «Robert le diable». Han er noen ganger identifisert eller forvekslet med den legendariske Robert Djevelen.
Ernst Johann von Biron

Liv og virke

Biron var sønn av en ikke-adelig fattig kurlandsk baltertysk godseier. Etter meget overfladiske studier ved Universitetet i Königsberg, hvorfra han ble bortvist på grunn av voldsom oppførsel, søkte han sin lykke i Russland og ble kammerjunker i 1714 hos enkehertuginne Anna Ivanovna og opptatt i det kurlandske ridderskap.
Ved sitt behagelige ytre og en viss forretningsdyktighet gjorde Biron seg snart uunnværlig for hertuginnen. Da hun i 1730 ble russisk keiserinne fulgte han med henne til Russland trass den russiske adels protest. Han nøt hennes ubegrensede tillit, steg nå hurtig fra trinn til trinn og ble i virkeligheten Russlands eneveldige hersker. På keiserinnens forbønn ble han utnevnt til tysk riksgreve og lot seg, da den mannlige linje av huset Kettler døde ut (1737), velge til hertug av Kurland med arverett for sin mannlige ætt - noe som lett lot seg gjennomdrive ettersom keiserinnen truet med våpenmakt hvis det ikke ble så. Hun skaffet ham i 1739 den nødvendige polske beleningen på området. Fra henne fikk han penger til hans kurlandske slott, sitt praktfulle husholf og innkjøp av pantsatte kurlandske riddergods. Biron forble imidlertid boende i St. Petersburg, hvor han levde på rentene fra sitt hardt beskattede hertugdømme.
Han hadde kontroll over de russiske statsfinanser og involverte seg i utenrikspolitikk, for eksempel ved at han influerte den polske tronfølgekrig i russisk interesse. 
Ved sin prakttrang, griskhet og grusomhet gjorde han seg hurtig forhatt i Kurland så vel som i Russland. Han støttet seg til det såkalte tyske partiet med Andrej Osterman og Burkhard Christoph von Münnich i spissen. Den tid på nær ti år da han var leder for Russlands regjering betegner imidlertid et betydningsfullt avsnitt i dets historie ved at han lot fortsette Peter den Stores reformarbeider. Han beholdt sin innflytelse over keiserinnen inn i det siste, sed sitt testamente fra dødsleiet innsatte ham til rikssformynder for sin spede søsterdattersønn Ivan i oktober 1740. Hans regentskap varte i kun 22 dager. Natten mellom 19. og 20. november 1740 falt han som offer for et statskupp organisert av Mönnich.
Støttet av feltmarskalk Münnich tiltok Ivans mor Anna Leopoldovna seg regentskapet, mens Biron ble forvist til Pelym i det vestlige Sibir. Der ble han holdt i hardt fangenskap.  Året etter kalte keiserinne Elisabeth ham tilbake, men han måtte med sin familie leve i Jaroslavl. 
Først i 1762 ophevet Peter III hans forvisning, og i 1763 gav Katarina II ham Kurland tilbake. I 1769 overdrog han etter en voldsom konfilkt med ridderskapet i Kurland abdisere, og han overlot regjeringen til sin sønn Peter von Biron.
Sine siste leveår tilbiagte han som privatmann på slottet i Mitau.
Pitas

Byen

Byen Pitas har 895 innbyggere.
La Sonora Dinamita

La Sonora Dinamita er en colombiansk gruppe som spiller cumbiamusikk. Gruppa ble først etablert i Cartagena, Colombia i 1960, men oppløst i 1963. I 1975 ble den gjenopprettet under ledelse av Julio Ernesto Estrada "Fruko" Rincón. I 1981 ble Mélida Yará den ledende vokalisten i gruppa, og på denne tiden fikk den sine største suksesser. Gruppen har ofte hatt en sterk kvinnelig vokalist til å synge mot et brassorkester på ti personer. Andre vokalister har vært Margarita Vargas, Vilma Díaz og Susana Velásquez. Viktige mannlige sangere har vært Macondo, Álvaro Pava og Álvaro Pizarro.
Egidio Forcellini

Liv og virke

Han kom  fra en meget fattig bakgrunn. Han begynte på presteseminaret i Padova i 1704, studerte under den litt eldre Jacopo Facciolati, og ble presteviet. 
Han ble Facciolatis medarbeider i hans leksikografiske arbeiswe, nemlig omarbeidede nyutgaver av Cornelius Schrevelius' Lexicon manuale Graeco-Latinum et Latino-Graecum og av Ambrosius Calepinus' ''Dictionarium Latinum. Dette virke inspirerte Forcellini til å utvikle et latinsk leksikon, som skulle orientere seg etter den italienske ordbok utgitt av Accademia della Crusca.
Dette skjedde innimellom hans primære kirkelige og prestelige oppgaver: Fra 1724 til 1730 var han professor i retorikk og dessuten rektor for seminaret i Ceneda, og fra 1731 til 1765 var han fader konfessor (skriftefar) i seminaret i Padova. De siste årene av sitt liv bodde han for det meste i sin hjemlige landsby.
Fader Egidio Forcellini arbeidet i 35 år på verket Totius Latinitatis Lexicon («Leksokon over den samlede latinitet»), tidvis i samarbeide med Facciolati, som imidlertid ikke ble publisert før etter hans død i 1771. Etter at han var ferdig med det renskrevde manuskriptet i 1761, tok det Luigi Violato ytterligere åtte år å transkribere og klargjøre verket. 
Verket ble senere opptrykt flere ganger, med suppleringer, den mest kjente utgaven i 1858-87 i 11 bind. Det var et storverk, som vakte stor begeistring og fikk stor innflytelse.  Det skulle danne skole for alle lignende verker som så utkom i en årrekke; verker av I.G. Sheller og K.E. Georges, W. Freud, N. Theil og E.A. Andrew for latin, fransk og amerikansk engelsk. Det inspirerte tiil og ble først overtruffet av Thesaurus Linguae Latinae på 1900-tallet.
Hans bror Marco Forcellini var dikter.
Kristtornslekten

Bruk

I vestlige land forbindes kristtorn-artene ofte med jul. Annen bruk av vekstene omfatter treskjærerarbeider inklusive sjakk-brikker, materiale til vevstoler, og ulike prydgjenstander. I middelalderen ble bladene brukt som fôr til dyr i vintermånedene, og mange arter kan brukes i drikke og som te. Den søramerikanske yarbamaté (Ilex paraguariensis) brukes i den populære drikken mate. Den nordamerikanske arten yaupon (Ilex vomitoria) er en annen stimulerende drikke-basis med høyt innhold av koffein. Arten guayusa (Ilex guayusa) inneholder også koffein og brukes av jívaroene i Ecuador og Peru til å fremkalle brekninger i forbindelse med seremonier.
Peiling (navigasjon)

En peiling er, i navigasjonssammenheng, «det å ta sikte på noe» – eller med andre ord det å finne retningen til noe ved hjelp av et kompass eller annet dertil egnet peileinstrument. Radar kan for eksempel brukes til å finne både peiling og avstand, eller en kan peile via et azimutspeil, som er montert på en gyrorepeater eller kompassrepeater. Begrepet benyttes helst i navigasjon, hvor man ofte peiler fastpunkter, som landtoninger (fjelltopper, daler, jernbaneknutepunkt etc.), fyrtårn eller mot andre fartøyer – det være seg fly eller båter.
En peiling kan være relativ eller sann. Sistnevnte betyr at man benytter nord som referanse, og dermed har et fast punkt å navigere etter. En peiling kan dessuten være krysspeiling, eller en enkeltpeiling. En krysspeiling er en peiling som har minst to avlesninger, slik at man kan bestemme sin posisjon i forhold til to fastpunkter. Fastpunkter er objekter med kjent posisjon.
Mosambiks flagg

Mosambiks flagg ble tatt i bruk 1. mai 1983. Flagget har et bilde av en AK-47 og er det eneste nasjonalflagget utenom Guatemala i verden med en avbildet rifle.  
Flagget er basert på flagget til FRELIMO (Mosambiks frigjøringsfront). Frelimos flagg, som ble brukt i en kort periode etter at landet fikk sin uavhengighet fra Portugal, minner om dagens flagg, men mangler våpenet.
I 2005 ble det avholdt en konkurranse for å utforme et nytt flagg for Mosambik. Det ble kåret et vinnerflagg, men nasjonalflagget er fremdeles det samme. Konkurransen ble avholdt i forbindelse med en kampanje for å skape et nytt symbol og en ny nasjonalsang for landet. Opposisjonen i Mosambiks nasjonalforsamling ønsket spesielt å fjerne bildet av Kalasjnikov-riflen fra flagget. 
Kampanjen for å endre nasjonalsymbolene har møtt sterk motstand blant folket.
Stroppiana

Demografisk utvikling

Data fra ISTAT
Swartbergfjellene

Swartbergfjellene («Svartfjell» på afrikaans) er en fjellkjede som stort sett går i øst-vest-retning langs den nordlige siden av den halvtørre Little Karoo i provinsen Western Cape i Sør-Afrika. Nord for fjellkjeden ligger det andre halvtørre området i Sør-Afrika, nemlig Great Karoo. 
Det er flere fjelloverganger i Swartbergfjellene. Swartberg Pass går mellom Oudtshoorn i sør og Prince Albert i nord. Fjellovergangen er ikke asfaltert og kan være lumsk etter regnvær, men tilbyr på en annen side spektakulær utsikt over Little Karoo og Great Karoo i nord. Plantelivet langs fjellovergangen er også interessant ettersom flere hundre arter er å finne i Swartberg. Veggen av steinmur som finnes langs overgangen og som beskytter mot utforkjøring i noen av de maleriske hårnålssvingene, er i seg selv karakteristisk for denne fjellkjeden. 
Øst for Swartberg Pass gir Meiringspoort mulighet for transport gjennom Swartberg langs en elv. Denne veien er bedre utbygd enn Swartberg Pass. Veien går nordover fra landsbyen De Rust. Meiringspoort tilbyr en nydelig kjøretur gjennom utrolige fjellformasjoner, og er stedet for en årlig halvmaraton som ender i byen De Rust.
Prince Albert er vert for den årlige Swartberg Pass-halvmaratonen. Løpet går ut av byen og inn i Swartberg Pass med fjell på begge sider. De skjeve og vridde steinformasjonene er både vakre og spektakulære. Dette løpet holdes vanligvis på den første lørdagen i mai, samtidig med Olive Festival.
Mye av Swartberg er en del av UNESCOs verdensarvliste.

Lille og Store Swartberg

De fleste fjellene i Swartberg har en høyde over 2 000 moh, noe som gjør Swartberg til den høyeste fjellkjeden i Western Cape. Det er også en av de lengste siden den strekker seg ca. 230 km sørfra Laingsburg i vest til området mellom Willowmore og Uniondale i øst. 
Swartberg består offisielt av to mindre fjellkjeder; Lille Swartberg (Smaller Swartberg Mountains) og Store Swartberg (Greater Swartberg Mountains). Ironisk nok er Lille Swartberg, den vestligste av de to fjellkjedene, den høyeste av de to. Seweweekspoortpiek (Seven Weeks Gorge Peak) i Lille Swartberg er den høyeste fjelltoppen i hele provinsen med en høyde på 2 325 moh. Det kjente Toverkop (Bewitch Peak) rager over byen Ladismith i Little Karoo med en høyde på 2 240 moh. Fjellet er oppkalt etter sin kløyvde topp som ifølge legenden ble delt av en fortryllelse og påfølgende lynnedslag. 
Store Swartberg ligger øst for Lille Swartberg, og Gouritz-elven utgjør det faktiske skillet mellom de to fjellkjedene. Elven skaper en kløft direkte gjennom fjellkjeden. Denne delen som stort sett består av fjell med lik høyde, er imidlertid lavere enn Lille Swartberg. Tierberg (Leopard Mountain) med en høyde på 2 132 moh er det høyeste fjellet. Det er blant disse fjellene man finner Cango-grottene, det mest kjente underjordiske systemet i Sør-Afrika. Grottene ligger like nord for Oudtshoorn.