google/wiki40b huggingface dataset:
Eroschemini

Utseende

Middelsstore, spinkle trebukker. Disse artene har forholdsvis mykt hudpanser og kan overflatisk minne om familien Cantharidae. På arge er de gule og svarte. Antennene er svarte, omtrent halvparten så lange som kroppen, mer eller mindre sagtakkede. Pronotum er smalere enn dekkvingene. Dekkvingene er brungule og har to lengderibber hos de australske artene, de amerikanske har svarte spisser og en svart flekk i midten. Lårene kan være klubbeformede.

Utbredelse

Gruppen er utbredt i Australia (slekten Chaodalis og Eroschema) og i Mellom- og Sør-Amerika (Tethlimmena).
Joe Flanigan

Biografi

Joe Flanigan ble født i Los Angeles i California, men vokste opp på familiens lille gård i Reno i Nevada. Utdannelsen sin tok han ved Ojai Valley School og University of Colorado (med fordypning i Historie). Joe Flanigan begynte i utgangspunktet ikke sin karriere som skuespiller, men ble etter jobber som strekte seg fra bank til politikk og skribent for Interview Magazine; overtalt til å forsøke seg som skuespiller. Han bor for tiden i Vancouver, Canada med kona Katherine Kousi, tidligere skuespiller, og med sine to barn Aidan og Truman.
Gilmore Car Museum

Gilmore Car Museum er et bilmuseum i Hickory Corners i den amerikanske delstaten Michigan som huser en av Michigans største samlinger av klassiske biler og veteranbiler, samt motorsykler fra alle områder, 300 i tallet. De er samlet i et dusin bygninger over er område på 36 mål.
De utstilte objekter omfatter biler fra 1890-tallet til Duesenberg, Hudson og klassikere fra 1940-, 1950- og 1960-tallet såvel som biler bygget i Kalamazoo. Også i utstillingen er det den største samling av Model A Ford. Likeledes biler som ble brukt under depresjonen, da tusenvis av amerikanere flyktet vestover fra Oklahoma og andre stater under Dust Bowl på 1920- og 1930-tallet. 
På området er det en 1941 Blue Moon Diner restaurant og en gjenskapt Shell Gas Station fra 1930 hvor bensinen fortsatt koster 18 cents per gallon.

Model A Ford Museum

Model A Ford Museum er et eget museum på området. Det rommer på 13 000 kvadratfot utelukkende med Ford Model A bygget fra 1928 til 1931. Det er delvis sponset av  Model A Ford Foundation, som har sitt hovedkvarter i Nonantum i Massashusets.
Pemba (Tanzania)

Innbyggertall og areal

Pemba har totalt 441 430 innbyggere  (2007) på et områdOe på 906 km² som omfatter hovedøya samt et lite  antall mindre øyer rundt kysten. De største stedene er  Wete med 24 983 innbyggere (2002) samt Chake Chake med 19 283 innbyggere. (2002).
Robinsonekspedisjonen sesong 1

Robinsonekspedisjonen sesong 1 var første sesong av Robinsonekspedisjonen og hadde TV-premiere den 19. september 1999. Finalen ble sendt den 5. desember samme år. Vinner ble Christer Falck.

Deltakere

Det var 16 deltakere som ble plukket ut blant 5100 søkere. Ekspedisjonen forgikk på øya Cadlao utenfor Filippinene. Finalistene tilbrakte 42 døgn på øya. Om natten ble deltagerne overlatt til seg selv.
Robinson-deltakerne hadde psykolog-vakt døgnet rundt etter oppholdet. Sammen med Mona Ståle, personalkonsulent og teambygger, hadde psykolog John Sandstrøm beredskap hele høsten.

Produksjon

Opptakene startet 8. juni og ble fullført i midten av juli. Det ble holdt Robinsonkamp og øyråd i alle episodene unntatt sammenslåingsepisoden. Kappestriden ble introdusert i program tre. Produksjonskostnadene var på ca. 20 millioner kroner. Totalt hadde TV3 og produksjonsselskapet Strix om lag 200 personer i sving under innspillingen. Blant dem en lege og to sykepleiere. I alt fire reportasjeteam - bestående av reporter, fotograf og lydtekniker - fulgte deltagerne så lenge det var lys nok til opptak.  Det ble gjort 500 timer med opptak som ble klippet ned til 13 episoder.
Dennis Storhøi ble først lansert som programleder, men etter noen uker falt valget på Nils Ole Oftebro.

Seertall

Seriens første sesong ble ikke den seersuksessen som kanalen hadde håpet. TV3s ledelse uttalte at måtte ha et snitt på 500 000 seere for å balansere kostnadene. Premieren ble sett av 334 000, mens sesongen som helhet hadde et snitt på i underkant av 300 000 seere. Finaleepisoden ble sett av 369 000 seere.
Operation Anvil

Operation Anvil var en serie med 22 atomprøvesprengninger utført ved Nevada Test Site i 1975 og 1976. Denne serien var etterfølgeren til Bedrock og forgjengeren til Fulcrum.
Marija Pejčinović Burić

Liv og virke

Burić studerte fra 1980 til 1985 økonomi ved Universitetet i Zagreb. Etter studiene i hjemlandet oppholdt hun seg fra 1985 til 1988 utenlands for å lære språk og var au pair i Paris, London og Salamanca. Senere har hun tatt mastergrad ved Europa-colleget.
Hun arbeidet fra 1988 for Končar Inženjering i Zagreb før hun i 1991 ble generalsekretær for Europahuset i Zagreb og nestleder for europabevegelsen i Kroatia. Fra 1997 til 2000 var hun kommunikasjonsdirektør i farmasiselskapet Pliva.
Deretter begynte hun i det kroatiske utenriksdepartementet og var involvert i forhandlingene med EU om en stabiliserings- og assosieringsavtale for Kroatia. Hun fortsatte å arbeide med EU-saker, fra 2000 som assisterende minister og fra 2004 til 2008 som statssekretær. Fra 2006 til 2008 var hun medlem av teamet som forhandlet om medlemskap i EU for Kroatia.
I 2008 ble Burić valgt som medlem av Kroatias parlament for Hrvatska demokratska zajednica (HDZ). Hun var parlamentsmedlem til 2011.
Etter perioden i parlamentet, arbeidet Burić som selvstendig konsulent i EU-spørsmål. I november 2016 ble hun statssekretær i Departementet for utenriks- og europeiske saker. I juni 2017 ble hun minister i samme departement. Samtidig ble hun visestatsminister. Hun etterfulgte Davor Ivo Stier i utenriksministerposten.
Den 26. juni 2019 ble hun valgt til generalsekretær i Europarådet med tiltredelse 18. september 2019.
Fekting under Europalekene 2015

Fekting under Europalekene 2015 i Baku.
Michael Oakes

Karriere i Wolverhampton

Oakes kom til Wolves i oktober 1999 for £450,000, og klarte etter 3 kamper på reservelaget å ta plassen fra gamle kjempen Mike Stowell og ble etter det klart førstevalg på keeperplassen for klubben. Hans debut for klubben var en bortekamp mot Tranmere Rovers FC.
Han beholdt plassen i 125 ligakamper på rad, men i september 2002 fikk han en skulderskade som satte han på sidelinjen. Matt Murray ble hentet opp fra egne rekker og han imponerte så mye at Oakes ikke fikk plassen tilbake, selv ikke til den viktige play-off-finalen mot Sheffield United på Millennium Stadium i mai 2003 som resulterte i opprykk til Premier League.
Men når den nye sesongen startet i august 2003 fikk Murray en ryggskade, og Oakes fikk tilbake plassen i startoppstillingen til starten av Premiership sesongen. Han gjorde en god innsats i en tung sesong for klubben, men ble satt på benken da Paul Jones ble hentet inn i januar 2004. Oakes fikk imidlertid tilbake plassen i oktober 2004 etter at Jones hadde fått mye kritikk fra hjemmefansen.
Han startet som førstevalg i 2004/5 sesongen, men i oktober 2005 fikk han en ankelskade og han mistet plassen igjen, denne gangen til Nederlandske målvakten Stefan Postma. Postma ble senere frigitt, men siden Murray var blitt friskmeldt, innebar det at Oakes måttet sitte på sidelinjen i sesongen 2006/7. Når Wolves skulle spille play-off kamper på slutten av sesongen 2006 / 07 ble Murray igjen skadet, men istedenfor Oakes, ble det satset på en ny ung målvakt i Wolves-trøya, nemlig Wayne Hennessey. Det kom derfor ikke som en stor overraskelse at klubben valgte å terminere kontrakten til Oakes når sesongen var ferdig.
Michael er sønn av Manchester City spilleren Alan Oakes, og fetter til Andy Oakes som bl.a. var keeper i Swansea.
Comstockprisen i fysikk

Comstockprisen i fysikk (engelsk: Comstock Prize in Physics) er en amerikansk utmerkelse som belønner forskning på elektrisitet, magnetisme og  strålingsenergi. Prisen ble første gang utdelt i 1913. Den er etablert av Cyrus B. Comstock Fund og er oppkalt etter ingeniøroffiseren Cyrus B. Comstock  (1831–1910). Prisen kan utdeles til personer som er bosatt i Nord-Amerika. Comstockprisen utdeles av National Academy of Sciences.
Dorcus gracilicornis

Utseende

En middelsstor til stor (hannen 24-54 millimeter), avlang, brunsvart hjortebille. Hannen har nokså små til middelsstore, slanke, sigdformede kjever uten påfallende tenner. Den skiller seg fra de fleste andre Dorcus-arter ved at ikke bare hunnen, men også hannen, har lengdestriper på dekkvingene.

Levevis

Larvene utvikler seg i morken ved av løvtrær.

Utbredelse

Arten er utbredt på Taiwan, det nordlige Vietnam og det nordlige Thailand.
Finér

Finér er tynne «ark» av tre og brukes til dekorasjon eller av økonomiske eller konstruksjonsmessige årsaker. Tykkelsen er vanligvis mellom 0,6 og 3 mm mens bredden og lengden av finérarket avhenger av trestokken og produksjonsmetoden. I intarsia brukes flere ulike typer finer for å danne et dekorativt mønster eller bilde. Finér kan brukes som overflatelag på billigere materialer som MDF-, spon- og kryssfinérplater samt massivtre av billigere slag, og senke prisen på produktet og samtidig gjøre det mulig å bruke treslag som det ikke hadde vært økonomisk eller konstruksjonsteknisk mulig å bruke ellers. Videre brukes finér til å produsere kryssfinér der det brukes billigere og ofte tykkere finér. Det mest vanlige er kryssfinérplater, men møbelindustrien utnytter finer til å lage både krumme og dobbelkrumme kryssfinerprodukter. Finér av god kvalitet brukes også til å lage bøylimte lister, noe som ofte finnes i båtinnredninger. Listene lages av finérlag som er orientert i samme retning som limes sammen mens finérlagene sitter i spenn på en mal.

Produksjon

Det finnes tre ulike måter å produsere finér på og hvilken metode som benyttes avhenger av hva finéren skal brukes til.

Saging

Ved saging sages trestokken opp i finérbord på samme måte som trebord sages. Saging er den eldste metode, men benyttes i liten grad idag da det er et svært stort tap av trevirke. Da sagbladets tykkelse er omtrent lik finérens tykkelse blir bare halvparten av en stokk utnyttet.

Skrelling

Ved skrelling mykes stokken først opp i vannbad eller ved damp. Deretter skreller en kniv finérark av stokken ved at stokken roteres mens den presses mot kniven mens en motspiss holder finértykkelsen jevn. I teorien kan stokken skrelles til ett stort ark, men i praksis kuttes finéren opp i mindre ark. Imidlertid kan størrelsen utnyttes ved produksjon av kryssfinérplater.
Ved å ha en eksentrisk rotasjon av stokken kan trestrukturen danne fine mønstre i finéren, noe som utnyttes til å lage finér som utnyttes til dekorative formål.

Skjæring

Ved skjæring sages stokken først i to eller flere deler på langs før den monteres i en bevegelig holder som kan presses mot en kniv og motspiss på samme måte som ved skrelling. Men resultatet blir mer lik saget finér da kniven skjær i samme plan som ved saging. Størrelsen på arket avhenger av stokkens størrelse og hvor mange deler den er saget opp i før skjæringen. Når en stokk skjæres selges finérarkene fra stokken samlet, en blokk, slik at stokkens mønster og farge kan utnyttes dekorativt i det ferdige produkt.
Cicindela hybrida

Utbredelse

Cicindela hybrida finnes i Europa og helt sør i Norge.

Utseende

Cicindela hybrida er mellom 12-16 millimeter lang.  Den har en svart-brun farge med kraftige lyse tverrbånd på oversiden.  Undersiden er mørk, men kan virke lys på grunn av at den har fine lyse hår. Den har lyse kjever og munnskjold (clypus).

Levevis

Cicindela hybrida finnes i tilknytning til åpne solrike tørre lokaliteter, og finnes på sandyner langs større elver, i grustak og lignende. Både de voksne og larvene lever som rovdyr. Larven lever nedgravd i sanden, bare kjevene og hodet stikker opp. Der venter den passivt på at et byttedyr skal passere nært nok til at den kan fange det.
De tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår  en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er ofte radikalt forskjellige fra de  voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Washakie

Liv og virke

Han var en kjent kriger som omkring 1840 forente flere grupper av shoshonene. Han var også pelshandler, jeger og fangstmann (trapper). I 1880 ble han døpt som mormon, og i 1897 ble han døpt igjen, denne gang av den walisiske episkopale misjonæren Amos R. Wright.
På grunn av sin tapperhet i kamp og hans engasjement for sitt folks fred og velferd har han fått en høy stilling i de nordamerikanske indianeres historie. I ble Fort Washakie oppkalt etter ham. Da han døde i 1900 ble han den første indianer som fikk en begravelse med amerikanske militære æresbevisninger.
Wahakie behersket foruten flere indianerspråk også engelsk og fransk, noe han hadde lært seg av handelsfolk og trappere.
Han hadde flere hvite venner, blant andre Jim Bridger, som han ledsaget som jeger og trapper, og Kit Carson og John Charles Frémont. Washakies datter Mary Washakie ble i 1850 Jim Bridgers tredje hustru.
Han innså at det ikke ville være mulig å stanse den hvites innrykk, og han klarte ved forhandlinger med de amerikanske militære styrker å sikre et område på tre millioner acres (rundt 1,2 millioner hektar) i Wyoming for shoshonene. Dette er nå deres reservat, Wind River Indian Reservation. Videre ville han sørge for høyere utdannelse for indianerne, og han stilte derfor til rådighet for den episkopale misjonær John Roberts tomter for opprettelse av et pikeinternat der de skulle lære seg deres tradisjonelle håndverk og språk.
Han var med på å fremforhandle Fort Laramie-traktaten av 1851.
Han ble senere alment betraktet som shoshonenes anfører, også av Brigham Young, mormonernes leder og guvernør av Utah.

Historiske objekter

I Fort Washakie ligger det historiske Fort Washakie Historic District. Området er innenfor Wind River Indian Reservation ved U.S. Route 287 i Wyoming. Fort Washakie Historic District omfatter 36 bygninger og ble den 16. april 1969 medtatt i National Register of Historic Places som historisk minnested under nr. 69000188.

Omtrentlige dateringer

Det er uklart når Washakie ble født. I kirkebøkene oppførte man året 1798, på hans gravstein står det 1804. Men formodentlig var fødselsåret senere. Holder man seg til han selv mente, kan det ha vært mellom 1808 og 1810. Det er mulig at han ble født i det som i dag er delstaten Montana. Han ble tilregnet den stamme som hans far tilhørte, Flathead-indianerne, og fikk sitt navn Washakie da han ble med i sin mors stamme, shoshonene - det turde ha vært mellom 1826 og 1832. Han var da etter eget utsagn 16 år gammel.
I 1833 eller 1834 giftet han seg første gang.

Oppkallinger

Etter Washakie ble oppkalt blant annet Washakie County og Fort Washakie, og skipet USS Washakie.
Underneath

Underneath er et album av det amerikanske pop/rocke-bandet Hanson. Det ble utgitt i 2004 av 3CG Records. Det er bandets første utgivelse på deres eget uavhengige merke, 3CG Records.
Per 2011 har Underneath solgt omtrent 350 000 kopier, til tross for hiten «Penny & Me», som ble en stor suksess og kom inn som nummer to på Billboard Hot 100 Singles Chart.
Taiwanhund

Opprinnelse og alder

Taiwanhunden har overlevd inn i vår tid som følge av den «sterkestes rett», selv om den gjennom århundrer har levd i nær tilknytning til mennesker. Den er derfor en sunn og levedyktig hund, en typisk pariahhund på alle måter. Man vet lite om hvor gammel den er, men man regner med at den opprinnelig utgikk fra den asiatiske urhunden for omkring 3 000–5 000 år siden.
I 1980 gjorde forskere ved National Taiwan University, Japan Gifu University og Nagoya University en større undersøkelse av slike hunder blant 29 lokale stammer som lever på Taiwan. Undersøkelsen bekreftet at taiwanhunden er en etterkommer av den sørasiatiske jakthunden, som også er kjent som asiatisk dingo. Med en rasestandard fra 9. november 2004 har FCI midlertidig anerkjent rasen som en primitiv jakthundrase og plassert den i gruppen av spisshunder (gruppe 5 seksjon 7).

Utseende, anatomi og fysikk

Taiwanhunden ligner andre pariahhunder. Hunanhunden og taiyahunden er lette på foten, smale og svært raske. Bunonhunden er noe tynge og mer massiv i kroppen, men noe lavere i skulderhøyde enn de 2 andre. Pelsen er glatt og tett. Hunanhunden har en noe grovere pelstype enn taiyahunden. Bunonhundens pels er litt striere enn de 2 andre og har mindre finstruktur. Taiyahunden er noe mer steil i bakpartien enn de 2 andre. Hodet er typisk pariahhund, trekantet, noe langstrakt i formen hos taiyahunden, med stående spisse hører. Hunan- og bunonhundene har mindre ører enn taiyahunden. Sistnevnte har også den lengste nakken av de. Bunonhunden har en forholdsvis kort og kraftig nakke, mens hunanhunden har en nakke midt i mellom de 2 andre variantene.
Ifølge FCIs rasestandard skal hannhunder ha en skulderhøyde på 48–52 cm, tispene 43–47 cm. Hannene veier normalt 14–18 kg, tispene 12–16 kg.

Bruksområde

Taiwanhunden er en typisk jakthund for ulendt terreng. Den er spretten og hurtig, og en flink og veltilpasset klippeklatrer sies det. Hundene benytter såvel synet, som hørsel og luktesans når den jakter.
Disse hundene benyttes også i utstrakt sammenheng som vakthunder, også av statlige instanser som politi og militære avdelinger. De skal dessuten være gode familiehunder for folk som vet å sette pris på deres egenrådighet og høye aktivitetsnivå.

Lynne og væremåte

Taiwanhunden er en meget aktiv og svært egenrådig og primitiv hunderaser. Den trenger såvel mosjon som psykiske utfordringer for å trives som familiehund. Den er leken og kjælen mot de den kjenner og liker, men sky og voktsom overfor fremmede. Den kan være svært dominant overfor fremmede hunder. Den er heller ikke en typisk hund for en barnefamilie, men den skal være meget flink og tolerant med egne barn.

Annet

Som sådan er disse hundene å betrakte som fjellhunder, som trives best i en temperert kjølig klima. De kan være svært aggressive og pågående i sin oppførsel, men de regnes ikke som farlige. Dette skyldes disse hundenes naturlige skepsis til fremmede elementer, og har med deres overlevelsesinstinkt å gjøre. Slik adferd er naturlig blant ville og halvville dyr, som normalt bare blir farlige dersom de må forsvare seg.
Viterbi error rate

I digital overføring er Viterbi error rate, også kjent som Viterbi bit error rate (VBER) en måling av feil i overføring av digital informasjon etter det opprinnelige signalet har blitt korrigert for feil og avvik, vanligvis støy og/eller forvrengning. Verdien av VBER er direkte knyttet til kvaliteten på Channel Bit Error Rate (CBER), som er måling av styrken og kvaliteten av det opprinnelige signalet før korrigering av feil.

Eksempel

Her er et eksempel på en overført digital kode:
1 0 1 0 1 
Følgende forvrengte signalet blir mottatt:
1 1 0 1 0
CBER bestemmes ved å dividere antall feil bit mottatt, i dette tilfellet 4, med det totale antall av bit mottatt.
I dette tilfellet er CBER lik 4/5, som tilsvarer 0.8, eller 80%. Altså er 80% av antall bit blitt feilmottatt. Med unntak av ekstreme tilfeller av forstyrrelser, kan et signal være helt fikset, og dermed oppnå en VBER på 0. Som vil være et signal med 0 korrigering av feil.
Faye Cox

2005

Hun deltok i det skotske skolemesterskapet i 2005 (Scottish Schools Championships), der hun kom på andreplass på 100 meter og sjetteplass på 200 meter i U17-klassen. Hun deltok også i De internasjonale øylekene 2005 (NatWest Island Games), der hun fikk sølv på 100 og 200 meter, bak Jenna Gaio fra Caymanøyene, og hun deltok også på 4 × 100 meter stafett, der Shetland kom på sjetteplass.

2006

Hun satte personlig rekord på 60 meter innendørs, med 8,01 sekunder, under det skotske U17-mesterskapet innendørs i 2006, der hun endte på fjerdeplass i finalen. I det skotske U17-mesterskapet utendørs kom hun på andreplass på 200 meter og tredjeplass på 100 meter. Hun fikk også sølv på 100 meter og bronse på 200 meter i det skotske skolemesterskapet.

2007

I 2007 ble hun U20-utøver, og hun vant både 100 og 200 meter i Scottish Isles Championships. Der satte hun også sin personlige rekord på 100 meter, som er 12,16 sekunder. De internasjonale øylekene 2007 ble arrangert på Rhodos, og Richardson kom her på fjerdeplass på 100 meter. Hun nådde ikke finalen på 200 meter, men ble slått ut i innledningsheatet, der hun løp på 26,49. I tillegg deltok hun på 4 × 100 meter stafett, der Shetland kom på sjuendeplass.

2008

Hun vant 100 og 400 meter i Scottish Athletics North District Championships, og fikk sølv på 200 meter. Her satte hun personlig rekord på 400 meter med tiden 49,01. I det skotske seniormesterskapet kom hun på femteplass på 100 meter.

2011

Under De internasjonale øylekene 2011 nådde hun finalen på 100 meter, men endte på åttendeplass med tiden 12,63. På 200 meter ble hun slått ut i semifinalen, med tiden 26,00, og på 4 × 100 meter stafett kom Shetland på femteplass. På 4 × 400 meter stafett ble Shetland diskvalifisert. Hun vant 100 og 200 meter i Highlands, Islands And Grampian Regional Championships.

2014

Hun deltok i det skotske mesterskapet i friidrett 2014 (Scottish Athletics Senior Championships), og kom på sjetteplass på både 100 og 200 meter. I Shetlandsmesterskapet i friidrett (Shetland AAC Open Championships) vant hun 100 og 200 meter.

2015

Hun deltok igjen i De internasjonale øylekene 2015, der hun fikk bronse på 100 og 200 meter. Begge disse distansene ble vunnet av Taahira Butterfield fra Bermuda. Shetland vant her 4 × 100 meter stafett, og kom på fjerdeplass på 4 × 400 meter. På lokalt nivå vant hun 100 og 200 meter i det nordskotske mesterskapet i friidrett (Scottish North District Championships).

2017

Hun vant 200 meter i nordskotske mesterskapet i friidrett i 2017, men fikk sølv på 100 meter, bak Eleanor Briggs. I De internasjonale øylekene 2017 kom hun på tredjeplass på 200 meter og fjerdeplass på 100 meter. Shetland fikk også bronse på 4 × 100 meter stafett og sølv på 4 × 400 meter stafett, med Cox på laget.
Charlotte Hansen

Familie

Charlotte Hansen var datter av skuespiller Carl Andreas Hansen (1829-1898) og Øllegaard Laurine (Laura) Svendsen. Hun ble 20. oktober 1878 gift i Orkdal med agent Peter Marius Dahl. Hun var mor til skuespiller Signe Dahl.

Liv og virke

Charlotte Hansen var tilknyttet Den nationale Scene i fødebyen Bergen fra dens åpning i 1876. Der gestaltet hun gjerne rollen som den naive, unge elskerinne. Selv om hun ikke ble regnet som noen fremragende begavelse, ble hun berømmet sor sitt scenetekke og for sin gode sangstemme. Hun medvirket ved teatrets gjesteopptredener i Trondheim i 1881, blant annet ved en 17. mai-forestilling, der hun iført nasjonaldrakt fremførte norske «fjeldsanger».
Etter at hun ble gift, trakk Charlotte Hansen seg tilbake fra scenen, men hun vendte tilbake som Charlotte Dahl noen år senere. Fra 1892 spilte hun ved teaterscener i Kristiania, blant annnet ved Carl Johan-teatret. 
Charlotte Hansen medvirket også i oppsetninger med ulike reisende teaterselskaper, blant annet i Olaus Olsens besetning i 1895, og ved Thorvald Bogsruds oppsetninger i 1901. Hun ledet i 1903 en trupp som spilte i Arbeiderforeningen i Trondheim.