google/wiki40b huggingface dataset:
Léonie Geisendorf

Utdannelse, tidlige oppdrag

Léonie Kaplan tok studenteksamen i 1932 og utdannet seg ved Eidgenössische Technische Hochschule Zürich årene 1933–1938. I studietiden praktiserte hun noen ganger i Paris hos Le Corbusier som kom til å bli hennes inspirator og læremester. I 1938, umiddelbart etter praksisen, kom hun til Sverige der hun ble ansatt hos Sven Ivar Lind, Kooperativa förbundets arkitektkontor og Paul Hedqvist. I 1940 giftet hun seg med studiekameraten Charles-Edouard Geisendorf. Mellom 1944 og 1950 studerte hun ved Konsthögskolans arkitekturskola i Stockholm. 
Til hennes første selvstendige arbeider regnes konkurransebidraget for et nytt nämndhus i Stockholm, som hun utførte sammen med Ralph Erskine og Curt Laudon. Forslaget ble aldri realisert, men fikk førstepremien. I 1950 startet hun et eget kontor (L. & C. E. Geisendorf) sammen med mannen Charles Edouard. I mange år lå kontoret i Engelbrektsgatan 25. Til hennes tidlige arbeider (med Charles Edouard) er Villa Ranängen i Djursholm (1950-51) og Riksrådsvägens radhusområde i Skarpnäck i søndre Stockholm (1953-56).
Likesom for Riksrådsvägens rekkehusbebyggelse forsøkte hun også å endre den fastlagte byplanen for studentboligene i kvarteret Rio på Gärdet i Stockholm. Riksrådsvägen fikk en ny bebyggelseplan som tok hensyn til terreng og vegetasjon. I kvarteret Rio studerte hun flere alternativer, blant annet foreslo hun tre runde tårn. Idéen med tårn ble imidlertid forlatt etterhvert og byplanen med fire lamellhus ble fulgt, men bare ett av husene ble bygd (1966).

Corso

I 1965 deltok hun sammen med Ralph Erskine og Anders Tengbom (de kalte seg EGT-gruppen) i en idékonkurranseg for området sør for Sergels torg som var utlyst av Stockholm by og Sveriges riksbank. I sluttkampen om oppdraget lå deres forslag med navnet Corso og Peter Celsings bidrag. Flere medlemmer i konkurransenemden anså at EGT-gruppens forslag var bedre og kjøpte inn forslaget. I det ble byens to sentra (Sergels torg og Gustav Adolfs torg) forent både visuelt, funksjonelt og trafikkteknisk, men det avvek fra den fastsatte cityplanen fra 1962 og etter en livlig debatt ble Peter Celsings forslag gjennomført.

Katolsk kirke, Kungsträdgården

I 1963 fikk Geisendorf oppdraget med å tegne en ny katolsk kirke ved Kungsträdgårdsgatan 12 av Sankta Eugenia katolska församling. Prosjekteringen skjedde i samarbeid med arkitekt Holger Blom. Byggetillatelsen kom i 1967 og på slutten av 1970 var alt ferdigprosjektert. Men etter utsettelser og etter at det kom en ny Cityplan i 1977 (som i prinsippet forbød fortsatt rivning i indre by) ble det klart at prosjektet ikke kunne realiseres. Menigheten lot senere huset bli bygd om av en annen arkitekt.

Upp i vind

Geisendorf deltok i et stort antall arkitektkonkurranser. «Upp i vind» kalte hun sitt bidrag til et nytt riksdagshus på Helgeandsholmen i 1971. Hennes forslag var en komplett nybygging som stod i sterk kontrast til den historiske bebyggelse (blant annet Stockholms slott) i nærheten. Flere pyramideformede bygninger inneholdt kontor, møtesaler og plenumssalen, alt omgitt av vann. Det hele lignet en stor og luftig vannskulptur. Forslaget ble ikke valgt.
Kushriket

Kushriket (baktrisk: Κυϸανο, Kushano; sanskrit: कुषाण राजवंश, Kuṣāṇ Rājavaṃśa; partisk: Kušan-xšaθr) var et synkretisk rike opprettet av Yuezhifolket i det gresk-baktriske området tidlig på 100-tallet e.Kr. Det spredte seg til omfatte det meste av dagens Afghanistan, Peshawar i Pakistan, og deretter i de nordlige delene av India, i det minst så langt som til Saketa og Sarnath i nærheten av dagens Varanasi hvor det har blitt funnet inskripsjoner datert til tiden til Kushrikets konge Kanishka. Selv Kanishka, som kom på tronen ca. 127 e.Kr., æret den indiske buddhismen, er det også sagt at han beskyttet læren til zoroastrismen. Etter hvert som Kushriket spredte seg sørover kom guddommer på senere mynter til å reflektere dets nye flertall av hinduister.
Kanishka sendte hærer til fjellene Karakorum, og erobret områder så langt unna som Kashgar, Khotan og Yarkant i Tarimbekkenet i hva som er dagens Kina. En direkte vei fra Gandhara til Kina forble under Kushrikets kontroll i mer enn et århundre, og oppmuntret reise over Karakorumfjellene og bidro til buddhismen spredte seg til Kina.
Kushriket beholdt først gresk språk i administrasjonen, men begynte snart bruke det iranske-baktriske språket (nært beslektet med moderne afghanske språk). De greske myntsystemet ble derimot beholdt, sammen med den synkretiske gresk-buddistiske religionen og dens kunst.
Kongene i Kushriket hadde diplomatiske kontakter med Romerriket, det persiske Sasanideriket, kongeriket Aksum i nordøstlige Afrika og Han-dynastiets Kina. Til tross for de filosofiske tanker, kunst og vitenskap som ble skapt innenfor riktets grenser, er de eneste skriftlige kilder til Kushrikets historie i dag fra inskripsjoner og omtaler i andre språk, hovedsakelig kinesiske. Kushriket fragmenerte inntil delvis uavhengige småkongedømmer på 200-tallet, og ble erobret da Sasanideriket invaderte fra vest. På 300-tallet presset Guptariket fra øst. De siste levningene av småkongedømmene etter Kushriket ble til sist oversvømmet av heftalittene, et annet indoeuropeisk folk, fra nord. Historikeren H. G. Rawlinson uttalte at «Kushanaperioden er en passende innledningen til Guptarikets tidsalder.»
Intergenerasjonell rettferdighet

Intergenerasjonell rettferdighet  (også omtalt som intergenerasjonell solidaritet eller rettferdighet mellom generasjonene) er et relativt nytt begrep. Begrepet anvendes for å belyse vår generasjons etiske forpliktelse til å forvalte jordens miljø og naturressurser på en slik måte at kommende generasjoner har like forutsetninger til å leve i velferd som vår generasjon har. 
Begrepet har oppstått som et supplement til det tradisjonelle rettferdighetsbegrepet, som vanligvis omfatter rettferd i et geografisk og sosial perspektiv. Behovet for et begrep som omfatter rettferd i et tidsperspektiv begrunnes med at vår generasjon forurenser og forbruker naturressurser i et tempo som ikke er bærekraftig. Fortsetter dette, vil miljøet og naturressursene overlates i langt dårligere tilstand til kommende generasjoner. Miljøbevegelsen tar derfor til orde for intergenerasjonell rettferdighet, som innebærer en bærekraftig ressursbruk og reduksjon av forurensing og klimagassutslipp, slik at kommende generasjoner kan overta jorden med et miljø som er i minst like god stand som i dag.
20 Beste (PK & DanseFolket-album)

20 Beste er et samlealbum utgitt av PK & Dansefolket i 2008.
Huri

Huri (fra persisk: حُـورِی‎, ḥūrī; flertall av ḥaurāʾ eller  ḥūrīyah; حورية også oversatt som ḥūriyyah eller ḥūriyya; arabisk: حُـورِيَّـة‎) er skapninger ifølge islamsk mytologi definert som «... jevnaldrende hustruer», med «nydelige øyne», av «beskjedne glimt» og jomfruer som vil være i selskap til de troende i Jannah (paradis).

Beskrivelse

Huriene nevnes flere steder i Koranen, og alltid i flertallsform. I Koranen er det ikke oppgitt et bestemt antall antall av hurier som en troende vil få. Når det gjelder kjønn, sier ikke Koranen at kun menn vil få dem, dermed kan det bli utledet av det at troende kvinner også vil få likesinnede menn som jomfruer. Så hurier kan både være kvinner og menn.
På en annen side brukes hunkjønn adjektiv alltid når det er noe ensartet, og Koranen sier at en av velsignelser som vil bli tildelt de i paradiset, er hurier; «som aldri tidligere er blitt berørt av en mann eller Jinn», noe som indikerer at de er kvinnelige jomfruer. De er beskrevet som jomfruer i Koranen vers 56:36.

Muslimske lærdes beskrivelse av hurier

Detaljer vedrørende huriene er gitt av sunni-lærde. De har påpekt at huriene er fri fra urin, avføring eller menstruasjon eller graviditet symptomer eller vansker. De nevner også at alle hurier har «gjennomsiktige ben», «evig jevnaldrende», «hårfri på kropp bortsett fra øyebryn og hode», rene og ubeskrivelig deilige og vakre jomfruer.

Klassisk arabisk bruk

Ordet 'ḥūr' (arabisk: حُور‎) er flertall av både ʾaḥwar (arabisk: أحْوَر‎) (maskulin) og ḥawrāʾ (arabisk: حَوْراء‎) (ikke-maskulin) , noe som kan bli tolket som «beskjedne blikk» (eller «øyne med sterk kontrast av hvit og svart farge»,) eller som «unike av ḥawar (حَوَر)», som i seg selv betyr «øyne med intens hvit kontrast (som skinnende hvitt lys) som perler og lys-svarte pupiller». Enkelte har også foreslått at den mest korrekte oversettelsen av det bokstavelige substantivet huri, er «rene partnere med ytterst vakre øyne».

Sammensvarende opphav i hebraisk

I hebraisk er det korresponderende adjektivet חיוור hiwer samme opphav som h-w-r, som betyr «blek, hvitaktig». Den sammensvarende ordet for øyne, er עין Ayin.

I europeisk språk

Ordet «huri» er blitt en del av europeiske språk (fransk i 1654, engelsk i 1737) med betydningen av en «elegant, vakker og skjønn, og sjarmerende kvinne».

«Huri» er ikke det samme som «hore»

Det norske ordet "hore" (tysk; hure, dansk; hore, svensk; hora, nederlandsk; hoer, Proto-germansk; *hōrōn, maskuling form: Gothic hors, proto-germansk: *hōraz), stammer alle fra proto-indoeuropeisk verb opphav; *keh₂- «å elske» og er ikke etymologisk relatert til arabisk (semantikk og derfor ikke-indoeuropeisk) ordet «huri».
Siktedyp

Siktedyp brukes i oseanografi og limnologi som et mål for den fysiske og biologiske tilstanden i vannet. For eksempel kan siktedyp brukes for å måle algevekst.
Et standardisert mål for siktedyp er Secchi-dyp, oppkalt etter vitenskapsmannen og jesuittpresten Angelo Secchi (1818–1878). Det måles ved å senke ei hvit, eller svart og hvit, skive med diameter 25–50 cm (Secchi-skive) ned i vannet for å fastslå ved hvilket dyp skiva ikke kan ses.
Fjærlandsfjorden

Fjærlandsfjorden er en fjordarm på nordsiden av Sognefjorden, i kommunene Balestrand, Leikanger og Sogndal. Den er 27 kilometer lang og går inn til bygda Fjærland. Fjorden har innløp mellom Veganeset ved Dragsvik i vest og Hella i øst. Fire kilometer inn i fjorden går Vetlefjorden nordover, mens Fjærlandsfjorden fortsetter nordøstover.
Mellom Dragsvik og Hella er det fergeforbindelse (Riksvei 55). Fra begge steder går det også ferger til Vangsnes på sørsida av Sognefjorden, og om sommeren går det ferge innover Fjærlandsfjorden fra Balestrand.
Store deler av fjorden er uten veiforbindelse, men fra grenda Jordal på vestsida går det vei nordover til Fjærland. På østsida av fjorden går Riksvei 5 gjennom den 2,6 km lange Bergstunnelen og Frudalstunnelen på 6,7 km. Mellom tunnelene ligger gårdene Bjåstad og Berge. Innerst i fjorden ligger bygda Fjærland, med bygdesenteret Mundal på vestsida. I fjordbotnen ligger Norsk bremuseum, med Supphelledalen og Jostedalsbreen syv kilometer lengre mot nord.
Minkens Barne- og Ungdomsteater

Minkens Barne- og Ungdomsteater er et teater for barn og ungdom, startet av Minken Fosheim i 1992. I 1992 syklet Fosheim nemlig forbi Josefinesgate 7. Hun synes det var et så vakkert hus og prøvde å ringe på. Da ingen åpnet dro hun hjem og 25 minutter og en telefonsamtale senere var hun inne. Hun endte opp med å kjøpe eiendommen og teaterskolen ble startet i første etasje. I etasjen over bodde Fosheim og familien hennes. Senere ble barn- og ungdomsteateret flyttet til Josefinesgate 12.
Minken Fosheim valgte å starte dette teateret fordi hun mente at barn trengte pusterom, et sted de kunne skape og la fantasien fly. 
Teateret er laget hovedsakelig for barn mellom 4 og 19 år. 
Minken Fosheim styrte også dette teateret i 26 år, fram til 2018, da hun døde. Etter hun gikk bort overtok blant andre hennes sønn, Tobias Fosheim Wienskol.
Golaghat (distrikt)

Demografi

Ved folketellingen i 2011 var det 1 058 674 innbyggere i distriktet, mot 946 279 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 9,24 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 12,13 % i 2011 mot 15,11 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 961 i 2011 mot 963 i 2001.
Sveits' flagg

Sveits' flagg består av et rødt kvadrat med et hvitt gresk kors på midten. Lengden av hver arm på korset er 1/6 lenger enn bredden, og selv om det ikke er formelt fastslått, er korsets størrelse vanligvis 2:3 eller 7:10 av flaggets størrelse.
Flagget er et av Europas eldste, og er basert på emblemet til kantonen Schwyz, som er et rødt flagg med et lite gresk kors i det ene hjørnet. Som merke for edsforbundet kan det hvite korset mot rød bakgrunn dokumenteres første gang i 1339. Det ble da benyttet på uniformer under slaget ved Laupen. Offisiell fastsettelse kom imidlertid først i 1814, da korset ble innført i konføderasjonens segl. Året etter, i 1815, ble det hvite korset på rødt gjort til offisielt kjennetegn som armbind for soldater i hæren. I forbindelse med den nye grunnloven i 1848 vedtok regjeringen det hvite korset på rødt som flagg også for den nye føderasjonen. Detaljer angående flaggets utseende ble vedtatt 12. desember 1889. Inntil da rådet det ulike oppfatninger om korsets dimensjoner i forhold til flaggduken.
Handelsflagget er som nasjonalflagget, men er i forholdet 2:3. Det ble innført i 1941.
Hver enkelt av kantonene har eget flagg. Disse er identisk med kantonenes våpenskjold.
NaIT

NaIT er et datatreff i Narvik som pleier å være i høstferien. NaIT ble første gang arrangert i 2000. Den gang var det Futurum AS som sto for selve arrangementet. I 2001 ble det ingen NaIT, men i 2002 arrangerte ei gruppe fra dataklubben SysRq (ved Høgskolen i Narvik) NaIT 2002. Siden har det gått slag i slag med NaIT, som fra 2005 er blitt arrangert av ei gruppe frivillige. 
Størrelsen på arrangementet er 6-700 deltakere, + crew. 
Avholdes hvert år i skolens høstferie, da alttid fra torsdag til søndag.
Ryan Ross

Hans tidlige liv

Ryan er født og oppvokst i Las Vegas, Nevada, der han gikk på katolsk skole. To sanger på Panic at the Discos A Fever You Can't Sweat Out, «Camisado» og «Nails For Breakfast, Tacks for Snacks», skrev han om sin egen far, som var alkoholiker, og døde 28. juni 2006. «Jeg kjente ikke faren min godt» skal Ross ha uttalt, «han mislikte mine valg i livet.»

Starten på musikken

Da Ryan var tolv år, spurte han foreldrene sine om å få en gitar i julegave, da han startet å samarbeide med barndomsvennen Spencer Smith, som hadde fått trommer. De første årene spilte Ross og Smith mest blink-182 med Ryan som vokalist. Bandet deres het på den tiden Pet Salamander.
Senere fikk Smith Brent Wilson med i bandet, som bassist. Da Brendon Urie ble medlem i bandet, var det meningen at han skulle være back-up vokalist for Ross, men da de hørte ham synge, bestemte de at han skulle bli hovedvokalist. Nå spiller Ross flere instrumenter, blant annet keyboard og gitar. Ettersom de har kommet i gang med konserter, har Ross blitt mindre sjenert, da han dekorer fjeset sitt med forskjellige rariteter. «Jeg føler ikke at jeg spiller, jeg føler at jeg er en forteller, enda det er Brendons jobb», sier Ross.
Antonello da Messina

Antonio di Giovanni de Antonio (født omkring 1430 i Messina, død 1479 samme sted), bedre kjent som Antonello da Messina, var en italiensk maler under ungrenessansen, virksom på Sicilia.

Liv og verk

I Napoli så Antonello arbeider av nederlandske kunstnere og kan ha studert under Colantonio, hvis stil utgikk fra Jan van Eyck. Han lærte seg van Eycks måte å anvende oljefarge og oppnådde en følelsesmessig syntese mellom den nordlige og den italienske stilen. Da Antonello arbeidet i Venezia i 1475, overførte han denne kunnskapen til Giovanni Bellini og utøvde gjennom ham en stor innflytelse på den venetianske skolens utvikling.

«Marias bebudelse»

I maleriet «Marias bebudelse», kanskje Sicilias mest berømte, brukte Antonello da Messina et redusert fargespektrum. Geometrien tyder på at han hadde studert Piero della Francescas formspråk.
Gilberto Carlos Nascimento

Landslaget

Gilberto Carlos Nascimento spilte 1 landskamp for Brasils herrelandslag.
Cristaphanes

Utseende

Middelsstore, spinkle, brunlige trebukker. Antennene er ganske tynne, så lange som kroppen eller litt lengre. Pronotum er tønneformet, minst så langt som bredt. Dekkvingene er jevnbrede, ofte med en svart lengdestripe fra "skuldrene" og bakover, beina slanke.

Utbredelse

Artene lever i Sørøst-Asia, fra Thailand i vest til Borneo og Filippinene i øst.
Velódromo Alcides Nieto Patiño

Velódromo Alcides Nieto Patiño er en velodrom i Cali i Colombia. Den ble åpnet i 1971. Opprinnelig var den i friluft, bygget av den tyske arkitekten Herbert Schürmann. Dekket var av afrikansk tre, men det ble i 1995 erstattet av hjemlig treslag. Samme år fikk banen tak, men det brakk og ødela banen i 2001. I 2007 ble velodromen åpnet igjen, og den har siden jevnlig vært arena for UCIs cup i banesykling. Kapasiteteten er 7650 og banen er på 250 meter. Verdensmesterskapet i banesykling 2014 ble arrangert her.
Niues statsminister

Niues statsminister (førsteminister, engelsk Premier) er regjeringssjefen på stillehavsøya Niue. Niue ble i 1974 en assosiert stat fritt tilknyttet New Zealand. Denne stillingen har dermed eksistert siden 1974.
Crystal Renn

Personlig

Renn startet modellkarrieren som 14-åring etter å ha blitt bedt om å gå ned en tredjedel i vekt. Dette vekttapet forårsaket en helsekrise, som medførte at hun gjenopptok hennes diet og treningsvaner. *etter å ha lagt på seg 32 kg og fått tilbake sin 12-størrelse (US), ble hun markedsført som en tykk modell «plus-size model».
Den 30. juni 2007 giftet Renn seg med hennes mangeårige kjæreste Gregory Vrecenak på St. Ignatius Loyola Church i Manhattan, New York. I midten av 2009 avsluttet paret deres giftemål. Hun bor for tiden i Brooklyn, New York

Karriere

I tillegg til å arbeide med kjente motefotografer som Ruven Afanador og Steven Meisel, samt være den eneste tykke modell til å bli avbildet på forsiden av Harper's Bazaar, og være i fire internasjonale Vogue-utgaver, har Crystal fått mange lukrative kontrakter med høyprofilerte store størrelser-klesfirmaersom Lane Bryant, Evans og Torrid. Hun har også vært representert ved motevisninger for Vena Cava, Heatherette, Elena Miro og Jean-Paul Gaultier i hans vår/sommer prêt-à-porter-2006-kolleksjon i Paris, som ga positiv og stor medieoppmerksomhet.
Pankow (ortsteil)

Historie

Pankow ble grunnlagt som en vendisk bosetting på høydedraget Pankow Piesel. Bosettingens historie går sannsynligvis tilbake til ca 1230, mens de eldste skriftlige kilder skriver seg tilbake til 1311. Karl IV's landbok fra 1375 inneholder en utførlig beskrivelse av innbyggerne og deres eiendommer i Pankow.
Pankow beholdt sitt landsbypreg inntil 1800-tallet da Gründertiden satte sitt preg på stedet. Ennå kan den opprinnelige karakteren av landsby observeres langs Breiten Strasse, som i sin tid gikk langs dorfangeren (landsbyalmenningen). Kavalierslottet ved dagens Damerowstrasse understreker den fremvokste byarkitekturen i den gamle landsbyen. Herfra startet jaktlagene sine turer mot Buchholz og videre omkring i området.
Kurfyrst Fredrik I av Preussen kjøpte området i 1691 og oppførte Schloss Schönhausen. Dermed fikk Pankow en økt betydning som residens for hohenzollerne. Mot slutten av 1800-tallet ble området omdannet som feriested for bybeboerne, noe som også førte til økt utbygging av infrastrukturen. Dagens veisystem ble anlagt i 1900 og man tok i bruk gamle handelsveier som Wollankstrasse.
Under den andre verdenskrigen rullet Den røde armé inn over Heinersdorf til Pankow. Bitre slag fant sted mellom russerne og de siste gruppene av Volkssturm. I Trelleborgerstrasse ble det opprettet et minnesmerke over de sovjetiske soldatene.
Pankow ble innlemmet i Stor-Berlin i 1920. Rådhuset i Pankow er idag kontorer for bydelsborgermesteren.
Evangelisten Markus

Markus' identitet

I henhold til William Lane (1974) er det en «uavbrutt tradisjon» som identifiserer evangelisten Markus med «Johannes med tilnavnet Markus», og Johannes Markus som fetter av Barnabas. Imidlertid skilte Hippolytus av Roma i Om de sytti apostler mellom evangelisten Markus (Paulus’ andre brev til Timoteus 4:11), Johannes Markus (Apostlenes gjerninger 12:12), og Markus, fetter av Barnabas (Paulus’ brev til kolosserne 4:10) I henhold til Hippolytus var de alle «de syttito disipler» som ble sendt av Jesus for gjennomsyre Judea med evangeliet. Imidlertid hevdet Jesus at hans kropp var «sann mat» og hans blod var «sann drikk», og mange av disiplene falt fra og forlot ham. Blant de frafalne var antagelig også Markus, men han kom senere tilbake til troen ved apostelen Peter. Han ble deretter Peters fortolker, skrev av Evangeliet etter Markus, grunnla kirken i Afrika og ble biskop av Alexandria.

I kunsten

Evangelisten Markus er oftest avbildet mens han skriver eller holder opp sitt evangelium. I den kristne tradisjonen er forfatteren  av det andre evangeliet og symbolisert ved en løve – en figur assosiert med mot og monarki. En del kristne legender viser til Markus som «sankt Markus løvehjerte». Disse legendene forteller at han ble kastet til løvene, men at dyrene nektet å angripe eller spise ham. Isteden sov løvene ved hans føtter mens han klappet dem. Da romerne så dette, ble de imponert og lot de ham slippe fri.
Evangelisten Markus attributter er løven i ørkenen; han kan bli avbildet som en biskop på en trone, dekorert med løver; som en mann som hjelper venetianske sjøfolk. Han er ofte avbildet mens holder en bok med pax tibi Marce skrevet på den eller holder en palmeblad og en bok Andre avbildninger kan vise ham som en mann med en bok eller bokrull, fulgt av en bevinget løve. Løven kan også bli assosiert med Jesus' oppstandelse ettersom løver var antatt å sove med åpne øyne, således en sammenligning med Kristus i hans grav, og med Kristus som en konge.
Markus kan også bli avbildet som en mann med et reip rundt nakken og som den som reddet kristne slaver fra sarasenere og muslimske slaveeiere.
DB Schenker

Schenker i Norge

Den norske delen av selskapet, Schenker AS, har ca. 1300 ansatte ved 30 terminaler og hovedkontoret i Norge.
Oppdragene i Norge og mellom Norge og utlandet er frakt av pakker, stykkgods, partigods, temperaturregulert gods og annet gods mellom næringsdrivende eller mellom næringsdrivende og private.
Schenker innland var den første transportbedriften i Norge som ble miljøsertifisert etter den internasjonale standarden 14001 (1998). Fra 1.1.2007 ble hele Schenker AS miljøsertifisert. Schenker er Kvalitetssertifisert etter NS - EN ISO-9001 2008. Selskapet er også sertifisert etter NS – EN ISO-9001 2008.

Historikk

I Norge starter i historien om Schenker i 1916 da Einar Sundbye etablerer sin spedisjonsforretning i Kristiania (Oslo). Den internasjonale delen av Schenker er det svenske Bilspedition. I 1998 ble det svenske Bilspedition kjøpt opp av det tyske Schenker og året etter slått sammen med Schenker under navnet Schenker-BTL – som senere ble endret til Schenker AS. Tidligere Linjegods AS, som i dag er en del av Schenker, har bakgrunn i stykkgodsavtalen (1970) mellom NSB og NRF (Norges Rutebileierforbund) og Godssentralen som drev de største terminalene utenom NSB-systemet. Linjegods ble dannet 15. september 1972 med følgende eiere: NSB (47,5 prosent) og NRF (47,5 prosent) og Thagaard Investment (5 prosent). 1. januar 1973 ble NSB og Rutebilselskapenes terminaler slått sammen. Linjegods hadde da til sammen 70 terminaler og 4500 ekspedisjonssteder og 3000 ansatte. Eierforholdet ble senere endret ved at NSB og Rutegods – senere TI (Transport Invest) eide 50 % hver fra 1980. Svenske Bilspedition kom etter hvert også inn på eiersiden (20 prosent), og NSB og Transportinvest (TI) med 40 prosent hver. I 1992 solgte NSB seg ut av Linjegods. TI eide da 67 prosent og Bilspedition 33 prosent. Bilspedition kjøpte seg også opp i TI og eide nesten 43 prosent av aksjene der. I 2005 solgte TI resten av sine aksjer til Schenker, som i mellomtiden hadde kjøpt opp svenske Bilspedition, og var selv blitt kjøpt av de tyske statsbanene Deutsche Bahn. Fra 1. januar 2007 heter selskapet Schenker AS. DB Schenker har hovedkontor i Essen, Tyskland.