google/wiki40b huggingface dataset:
Clash by Night

Clash by Night er et teaterstykke av Clifford Odets. Tittelen er hentet fra Matthew Arnolds dikt «Dover Beach» (1867). Teaterstykket handler om en kvinne som er ulykkelig i ekteskapet og innleder et forhold til sin ektemanns bestekamerat. Det hadde premiere på Broadway i 1941, med Tallulah Bankhead, Lee J. Cobb og Joseph Schildkraut i hovedrollene, og ble avsluttet etter 49 forestillinger. Teaterstykket ble filmatisert i 1952, med Barbara Stanwyck, Paul Douglas og Robert Ryan i hovedrollene.

Handling

Den polsk-amerikanske snekkeren Jerry Wilenski bor i et lite hus i et arbeiderklasseområde på Staten Island sammen med sin kone, Mae, som han har vært gift med i sju år. De fikk nylig datteren Gloria sammen. Jerry er snill, men ikke spesielt intelligent, og Mae kjeder seg  og er ulykkelig i ekteskapet. Sommeren 1941 kommer Jerrys bestekamerat, Earl Pfeiffer, på besøk fra Manhattan. Jerry inviterer ham til å bo i et ledig rom i huset. Mae og Earl innleder et forhold, noe som ender med at Jerry dreper Earl.

Øvrige

Teaterstykket hadde nypremiere på Theater 3 i New York i februar 1998, med Jodie Markell som Mae Wilenski, Michael DellaFemina som Jerry Wilenski og Tom Gilroy som Earl Pfeiffer. Teaterstykket ble satt opp på The Artistic Home i Chicago i mars 2006.

Filmatisering

Teaterstykket ble filmatisert som Utladning i 1952, med Barbara Stanwyck, Paul Douglas, Robert Ryan og Marilyn Monroe i hovedrollene. Regien var ved Fritz Lang. Manuset, skrevet av Alfred Hayes, skilte seg fra teaterstykket på flere områder. Handligen er flyttet til Monterey i California. Jerry er en italiensk-amerikansk fisker og har etternavnet D'Amato. Earl blir heller ikke drept av Jerry på slutten.

Fjernsyn

John Frankenheimer regisserte en episode av Playhouse 90 basert på teaterstykket. Episoden ble sendt 13. juni 1957 på CBS, med Kim Stanley, E. G. Marshall og Lloyd Bridges i hovedrollene. William Durkee skrev manuset, som stort sett var tro mot teaterstykket. Den 14. juli 1959 ble enda en versjon av teaterstykket sendt på BBC, med Patricia Neal og Sam Wanamaker i hovedrollene.
Gesamtdeutscher Block/Bund der Heimatvertriebenen und Entrechteten

Historie

Det ble grunnlagt i januar 1950 av Waldemar Kraft i Schleswig-Holstein og fikk allerede et halvt år senere hele 23,4 % ved landdagsvalget. Ved det føderale valget i 1953 fikk det 5,3 % og ble representert med 27 representanter i Forbundsdagen.
Partiet inngikk sammen med CDU, FDP og Deutsche Partei i Konrad Adenauers føderale regjering. Partiets leder Waldemar Kraft ble forbundsminister for særlige oppgaver og Theodor Oberländer forbundsminister for fordrevne, flyktninger og krigsskadede. Etter interne uoverensstemmelser, som eskalerte på partiets landsmøte i 1954 i Bielefeld, trådte Kraft, Oberländer og andre tilhengere av den såkalte borgerblokk-fløyen eller K.O.-gruppen ut av partiet, og meldte seg 1956 inn i CDU. GB/BHE fusjonerte før det føderale valget i 1961 med Deutsche Partei, og ble til Gesamtdeutsche Partei.

Politikk

Partiets viktigste sak var interessene til de tyske flyktningene fra Østpreussen, Vestpreussen, Pommern, Schlesien, Øst-Brandenburg, Posen og andre deler av Øst-Europa. Partiet fikk vedtatt den føderale flyktningeloven, lover om massiv understøttelse til flyktninger og bygning av boliger til flyktninger. Hundrevis av boligområder med navn av østprøyssisk, pommersk eller schlesisk herkomst minner om dette.
Carlo Orazi

Liv og virke

Han trådte inn i fransiskanerordenens konvent i Teramo, og ble sendt som misjonær til Kina, der han ankom i 1700. I 1707 ble han vikar for biskop Bernardino Della Chiesa. Etter biskop Della Chiesas død i 1721 overtok han midlertidig ledelsen av bispedømmet Beijing, men uten å bli bispeviet, og innehadde dette vervet til 1725.
Carlo Orazi ble en av de fremste motstanderne av jesuittenes linje i ritestriden. Det var han som på Romas og biskop Della Chiesas oppdrag dro til Beijing og publiserte de romerske dekreter med sine fordømmelser av de omstridte riter (1704, 1710, 1715). Dekretene møtte stor misbilligelse ved Kangxi-keiserens hoff, og ved en anledning ble pater Orazi holdt i fangenskap, skjønt bare for en uke.
Han vendte tilbake til Italia i oktober 1733, og residerte så lenge ved Ara Coeli i Roma, der han fortsatte sin kritikk av jesuittene.
I 1742 vendte han hjem til sine hjemtrakter i Marche, og bodde der frem til sin død.

Verker

Carlo Orazi etterlot seg en latinsk-kinesisk ordbok og en kinesisk grammatikk, publisert posthumt i 1759, Brevissima notizia o Relazione di varj viaggi, fatiche, patimenti, opere ec..nell'Imperio di Cina ec.., Livorno, Eredi Santini, 1759, og en rekke maniskripter og skrifter som er oppbevart særlig i Vatikanets historiske arkiver.
Martin Wagner

Karriere

Wagner studerte arkitektur, byplanlegging og nasjonaløkonomi fra 1905 til 1910 ved Technische Hochschule (Berlin-) Charlottenburg og i Dresden. Fra 1918 var han byarkitekt i den daværende byen Schöneberg og fra 1926 byarkitekt i Berlin. 
Wagner planla i 1920-årene deler av de boligområdene i Berlin som i 2008 ble satt på UNESCOs liste over verdensarven under tittelen Modernistiske boligområder i Berlin.
Etter sammenbruddet i byggeindustrien i 1931 og etter et besøk i Sovjetunionen utviklet Wagner planøkonomiske planer for Berlin, som imidlertid ikke ble realisert. Byggeutstillingen i Berlin i 1931 under tittelen Sonne, Luft und Haus für alle (sol, luft og hus for alle) var Wagners siste offentlige arbeid.
I februar 1933 trådte Wagner ut av Berlins kunstakademi i protest mot utelukkelsen av Käthe Kollwitz og Heinrich Mann. Han ble stadig sterkere motarbeidet av nazistene som følge av hans medlemskap i SPD. Sammen med de øvrige sosialdemokratiske medlemmene av planadministrasjonen i Berlin ble han permittert fra sin stilling i 1933.
1935 flyttet den arbeidsløse Wagner til Istanbul og arbeidet i byggeadministrasjonen der, sannsynligvis også i samarbeid med Bruno Taut som også befant seg i Tyrkia på det tidspunktet.
Martin Wagner emigrerte i 1938 til USA og ble amerikansk statsborger fra 1944. 1950 ble han professor i byplanlegging ved Harvard University hvor Walter Gropius var hans assistent.
Mutterlein

«Mutterlein» er en populær tysk sang med melodi og tekst av Gerhard Winkler og Fred Rauch. «Answer Me, My Love» er den engelske tittelen. Den engelske teksten var skrevet av Carl Sigman.
Sigman skrev den først som en religiøs sang (med Answer me, Lord above i første linje) som et spørsmål til Gud om hvorfor sangeren hadde mistet sin kjæreste. 
«Answer Me, My Love» ble en nummer én-slager på den britiske listen med Frankie Laine og David Whitfield i november 1953. Det var første gang i den britiske listehistorien at to versjoner av samme sang lå på toppen.
BBC forbød sangen på grunn av den «religiøse» teksten.  Sigman omskrev den, slik at sangeren henvender seg direkte til sin tapte kjæreste med tittelen «Answer Me, My Love». Whitfield spilte inn sangen på nytt med den nye teksten for å bli spilt på BBC Radio. Begge disse versjonene er utgitt på CD.
Den bestselgende versjonen av sangen ble spilt inn av Nat King Cole i 1954. Den ble utgitt som Capitol 2687. Platen nådde Billboard Best Seller-listen 24. februar 1954 og lå der i nitten uker med nummer seks som høyeste plassering.
I 2000 ble den utgitt av Joni Mitchell på albumet Both Sides Now. Den ble fremført på konsert (men ikke spilt inn på plate) av Bob Dylan i begynnelsen av 1990-tallet.
Blant de tallrike artistene som har spilt inn «Answer Me, My Love» på plate er Petula Clark (1968), Crichan & The Gamblers (utgitt på singlen Viking Records 45 VR-301 i 1963), Bing Crosby, Engelbert Humperdinck, Ray Stevens (1968) samt Bryan Ferry.

Norske versjoner

Knud Pfeiffer har skrevet en dansk tekst som én av de norske bygger på. Edgar Rufus samt Viggo Sandvik og Eldar Vågan har skrevet norske tekster. Pfeiffers versjon heter «Lille mor». Rufus' norske versjon bærer tittelen «Ikke gå». Sandviks og Vågans versjon heter «Hør på meg».
Bradycassis

Utseende

Middelsstore, ovale, blanke, gulbrunaktige til svarte (i alle fall på døde eksemplarer) skjoldbille, ofte med svarte tegninger. Sett fra siden er de høyt hvelvede. Antennene er trådformede og middels lange. Kroppen er egentlig ganske normalt proporsjonert, med pronotum og dekkvingene er noe utvidet mot sidene slik at de helt dekker oversiden, både hodet og beina er skjult under dette skjoldet. Med utvidelsen blir kroppsformen oval, bredest i midten av dekkvingene. Pronotum er rundet, dekkvingenes "skuldre" noe spisst framskytende. Oversiden er grovt og kraftig punktert.

Levevis

Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten. De voksne (imago) sitter tett inntil planten og det store flate halsskjoldet og dekkvingene gjør at billen kan være svært vanskelig å oppdage, og det er vanskelig for rovdyr å nå den sårbare undersiden. Larvene gjemmer seg gjerne under et tak av gammel avføring og planterester som er festet til den fremoverbøyde bakkroppsspissen.

Utbredelse

Slekten er vidt utbredt i Sør-Amerika.
Ifakara Health Institute

Ifakara Health Institute (IHI) er en  tanzaniansk organisasjon som driver forskning innen helse. Den har kontorer og laboratorier i Ifakara, Dar-es-Salaam, Ikwiriri, Bagamoyo, og Mtwara, alle i Tanzania. Instituttet utfører helse-relatert forskning på ulike områder, inklusive malaria og  hiv/aids.

Historie

Et feltlaboratorium fra Swiss Tropical and Public Health Institute ble etablert i Ifakara i 1956 av Rudolf Geigy. Fra 1981 til 1984 ble det ledet av Marcel Tanner. Instituttet ble omdøpt til «Ifakara Centre» i 1991, deretter «Ifakara Health Research and Development Centre, IHRDC» i 1996, og så til sitt nåværende navn, «Ifakara Health Institute» i 2008.
Ifakara Health Institute ble omtalt i en reportasje på Al Jazeeras Lifelines dokumentarserie The End Game i 2014.
Slovenias riksvåpen

Slovenias riksvåpen ble antatt av nasjonalforsamlingen 24. juni 1991.
Riksvåpenet er et våpenskjold i blått med en rød kantstripe et sølv fjell med tre topper. Ved foten av fjellet to blå bølgelinjer. Over fjellet tre gull sekstakkede stjerner.
Fjellet forestiller Triglav i De juliske Alpene, Slovenias høyeste fjell. Stjernene er hentet fra greven av Celjes våpen, et fyrstehus som hadde sin storhetstid på slutten av 14. århundre og begynnelsen av 15. århundre. Tidligere var de tre stjernen på blå bunn benyttet av hertugen av Heunburg 13. århundre.
De to bølgelinjene representert Adriaterhavet og Slovenias elver.

Slovenia i Den sosialistiske føderale republikken Jugoslavia

Riksvåpenet hadde samme sentralmotiv som det nåværende, omkranset av hveteaks og lindeblader, med den kommunistiske røde stjernen øverst.
Tomopterus

Utseende

Middelsstore, slanke, mer eller mindre brunsvarte trebukker. Disse artene har sterkt forkortede, rundede dekkvinger som ikke dekker bakkroppen eller flygevingene. Antennene er kortere enn kroppen, oftest betydelig fortykkede mot spissen og noe sagtakkede. Hodet har en påfallende "snute" foran fasettøynene. Pronotum er mer eller mindre tønneformet, uten pigger på sidene. Dekkvingene er små, hvelvede og rundede. Beina er middels lange med tydelig klubbeformede lår og tynne legger.

Utbredelse

Slekten er vidt utbredt i Mellom- og Sør-Amerika.
Samiske geografiske navn i Kvæfjord

Samiske geografiske navn i Kvæfjord (knr 1911) angir stedsnavn i Kvæfjord kommune som har en alternativ samisk form. Da stedsnavn kan referere til geografiske områder av noe utstrekning så kan de dekke flere kommuner.
De samiske stedsnavnene kan angis på forskjellig vis der det er etablert former på flere samiske språk. Dette skjer i grenseområder mellom språkene. Det er ni forskjellige former av samisk; sørsamisk, umesamisk, pitesamisk, lulesamisk, nordsamisk, skoltesamisk, enaresamisk, kildinsamisk og tersamisk. Det er også to utdødde former, kemisamisk og akkalasamisk. Bare nordsamisk er tatt med i denne oversikten for Kvæfjord kommune.
Moholmen fyr

Moholmen fyr ligger i Vågan kommune i Nordland. Fyret ligger på Moholmen i Vestfjorden, mellom Kabelvåg og Henningsvær. Fyret ble opprettet høsten 1914, 2 år etter at Svolvær fyr var blitt nedlagt. Det ble bygd et ca. 20 meter høyt støpejernstårn på Moholmen, men dette tårnet ble flyttet til Tranøy fyr i Hamarøy da det fyret skulle fornyes i 1936. På Moholmen ble fyrlykta satt i et jernstativ på det gamle fundamentet. Moholmen fyr ble automatisert og avfolket i 1974.
Skanem

Skanem-konsernet er en av Europas største leverandører av selvklebende etiketter. Konsernet har 13 produksjonsanlegg i 9 land; Norge, Sverige, Danmark, Tyskland, Storbritannia, Polen, India, Kenya og Thailand. Skanem hadde i 2015 rundt 1 300 ansatte. Eier og konsernsjef er Ole Rugland.

Historie

Skanem ble grunnlagt i 1905 under navnet «Stavanger Blikktrykkeri og Maskinverksted».
I 1973 ble selskapet en del av Pechiney Group, og skiftet navn til Skanem. Navnet Skanem ble innført av Pechiney Group, ettersom det er enklere å uttale. Ordet Skanem er en kombinasjon av «Skandinavia» og det franske ord «Emballage» («forpakning»). Pechiney-gruppen introduserte ny teknologi i Skanem og doblet omsetningen. Skanem hadde på denne tiden ca. 50 ansatte.
Ole Rugland, Skanem sin nåværende konsernsjef og eier, tiltrådte som administrerende direktør i 1985, og i august 1986 kjøpte han ut selskapets eiere.
På slutten av 1980-tallet produserte Skanem metallemballasje for virksomheter over hele Norge. Strategien var å fokusere utelukkende på metallemballasje, og være den største aktøren på markedet.
I 1991 kjøpte Skanem Noblikk Sannem, i dag kjent som Skanem Moss. Skanem Moss ble etablert som en blikkemballasjefabrikk i Bergen, før virksomheten fusjonerte med fabrikken «Noblikk» i Moss, som da dannet «Noblikk Sannem».
Mellom 1995 og 1998 utvidet virksomheten og kjøpte Hydrocan og Nordisk Blik i Danmark. Etterspørselen og markedet for metallemballasje i matindustrien i Skandinavia ble redusert, og Skanem bestemte seg for å bevege seg inn mot selvklebrende etiketter.
I 2002 kjøpte Skanem SE Labels i Sverige, i dag kjent som Skanem Skurup. Året etter ble de fleste metallemballasje- og filmselskaper solgt i samsvar med strategien som var å fokusere på selvklebende etiketter. Skanem beholdt metallemballasjeproduksjonen på Skanem og PVC-fabrikken Riflex Film AB i Ronneby, Sverige.
I 2005 kjøpte Skanem Introl Poland i Poznań og Introl Print i Moskva, og beveget seg med det inn i det østeuropeiske markedet.
Sommeren 2007, åpnet Skanem sitt første produksjonsanlegg i Asia. Som følge av økt etterspørsel hos en større kunde, bygget Skanem et eget produksjonsanlegg og kontor i Bangkok. Skanems misjon er å tilføre verdi i sine kunders verdikjede, noe dette er et eksempel på.
Dette ble starten på en større satsning utenfor Europa.
De neste årene økte Skanem fokuset på de voksende markedene i India og Afrika. I løpet av 2012 og 2013 ble Interlabels India og Interlabels Kenya kjøpt, og Skanem fortsatte dermed å ekspandere utenfor Europa.
Tidlig i 2015, solgte Skanem Riflex Film og Skanem Moss, og valgte med det å fokusere 100 % på selvklebende etiketter.
I dag har Skanem 13 produksjonssteder med over 1200 ansatte i Norge, Sverige, Danmark, Storbritannia, Tyskland, Polen, Thailand, India og Kenya.
Norddeutsche Bank

Norddeutsche Bank var en tysk bank som ble opprettet i 1856. Den ble opprettet av Berenberg Bank, H.J. Merck & Co. og bankierhuset Salomon Heine og ble Hamburgs største bank. I 1895 ble den sammenslått med Disconto-Gesellschaft, men opererte likefullt selvstendig frem til 1929, da den ble med Disconto-Gesellschaft i fusjon med flere andre banker til det som etterhvert ble kalt Deutsche Bank.
Cornelia Froboess

Bakgrunn

Gerhard Froboess sendte i 1943 sin gravide kone Margaretha 1943 ut av Berlin til Wriezen på grunn av de tiltagende bombeangrepene på byene, og derfor ble  Cornelia Froboess født dere. Hun er niese til stuntmannen Harry Arias Froboess. Bafndommen tilbragte hun i  Gottschalkstraße i det daværende Bezirk Wedding i Berlin.
Under navnet Die Kleine Cornelia («den lille Cornelia») spilte hun inn sin første plate som åtteåring i 1951. Sangen «Pack die Badehose ein» (norsk oversettelse: pakk med badebuksen) var skrevet av hennes far.

Sangerinne

Etter hvert som hun ble eldre, endret hun artistnavn til Conny og senere Conny Froboess.
I 1962 representerte hun Vest-Tyskland i Eurovision Song Contest med sangen «Zwei kleine Italiener» (to små italienere). Bidraget ble bare nummer seks i konkurransen, men ble siden en stor slager over hele Europa. Singelen solgte over én million eksemplarer og toppet hitlistene i flere land – inkludert norske VG-lista.

Skuespillerinne

Utover i 1960-årene gikk Froboess i større grad over til film- og teaterscenen. I 1982 dukket hun opp i Rainer Werner Fassbinders film Veronika Voss, og i 1998 spilte hun rollen som Marthe Schwerdtlein i Goethes Faust I.  Av andre roller kan nevnes Ellida i Henrik Ibsens Fruen fra havet og tittelrollen i Bertolt Brechts Mutter Courage und ihre Kinder.
Hun har også spilt i flere episoder av detektivserien Derrick.
VATSIM

VATSIM eller Virtual Air Traffic Simulation Network er en ikke-kommersiell organisasjon som operer et verdensomspennede internett-basert flysimulator-nettverk. Brukere kan koble seg på nettverket for å enten; fly som pilot, ved å bruke et flysimulator-spill, eller dirigere trafikk som flygeleder (ATC) ved bruk av et program.
Årets mediepriser – TV

Årets mediepriser – TV er en norsk mediepris. Konkurransen er åpen for samtlige av Mediebedriftenes Landsforenings medlemmer som driver TV i form av web-TV eller lokal-TV. For første gang er web-TV med i konkurransen i 2008, konkurransen har tidligere vært forbeholdt medlemmer av Norsk Forbund for Lokal-TV. Etter at forbundet gikk inn i Mediebedriftenes Landsforening har en også åpnet for web-TV. Det blir konkurrert i følgende fire klasser: årets nyhetssak, reportasje, programleder samt åpen klasse.
Hver bedrift kan sende inn tre innslag i hver kategori.
Aftenpostens TV-journalist Christian Thorkildsen vant 11. september 2008 førstepris for årets reportasje: «Tyrkiske spioners drømmeutsikt».
Røros Bryggeri og Mineralvannfabrikk

Røros Bryggeri og Mineralvannfabrikk er et mikrobryggeri på Røros som regner seg som videreføringen av den gamle Røros Mineralvannfabrikk som ble startet i 1900 og produserte brus fram til det ble lagt ned i 1981. I 2011 ble Røros Bryggeri og Mineralvannfabrikk lansert med et øl som var brygget hos Atna Bryggeri. Dette bryggeriet er delvis eid av de samme personene som stod bak den tidligere brusfabrikken. I 2013 brygger bryggeriet flaskeølet sitt hos Atna, mens fatølet blir brygget på Røros.

Historie

Røros Mineralvannfabrikk ble startet i 1900 med Oliver Langen som bestyrer. Han kjøpte fabrikken i 1926, og den ble i familien fram til den ble nedlagt i 1981. I den første fabrikken var hele produksjonen manuell, og man kunne produsere opp mot 400 flasker om dagen. På slutten av 1940-tallet ble fabrikken flyttet til nye lokaler, og man økte kapasiteten på opp til 800 flasker om dagen. Man økte også distribusjonen ved hjelp av bil, og fikk også etterhvert distribusjon på Diplom-Is og øl og mineralvann fra E.C. Dahls Bryggeri, Aktiebryggeriet og Hamar Bryggeri.
I 1963 la man ned produksjonen og ble et distribusjonsselskap, fram til E.C. Dahls overtok dette i 1981 og bedriften ble lagt ned. Jørn Ketil Sandbakken var da fjerde generasjon som drev familiebedriften. Han var senere en av eierne i mikrobryggeriet med samme navn som ble startet i 2011.
Argeremazus

Utseende

En liten (3-3,2 millimeter), avlang, litt blank skarabide, brun på farge. Hodet er spadeformet. Pronotum er spredt og grovt punktert, nokså hvelvet. Dekkvingene er avlange, hvelvede, parallellsidige, med rader av fine punkter. Beina er korte, kraftige gravebein. For-leggen har to tenner (vanligvis tre hos andre Scarabaeidae).

Levevis

Lite er kjent om biologien til denne arten, men de kjente eksemplarene er funnet i områder med sanddyner, det er sannsynlig at arten graver i disse.

Utbredelse

Arten er utbredt i Argentina.
Sola ruinkirke

Sola ruinkirke, også omtalt som Sola gamle kirke,  ligger i Sola kommune Rogaland. Den ble  bygd  rundt 1150 i stein og var i bruk frem til 1842, da den begynte å forfalle. 
Kunstmaleren Johan Bennetter kjøpte kirkeruinen i 1871, og bygde den om til privatbolig med atelier. I 1907 flyttet familien Bennetter ut i et nytt hus som ble bygd i hagen, rett sør for kirken. Kjelleren fra dette huset er bevart som en steinsatt fordypning sørvest for kirkeruinen. Etter 1940 overtok tyskerne Sola flyplass som en av de viktigste basene i Norge. Man fant da ut at kirkeruinen kunne nyttes av de allierte som innflyvningsmål for angrep på flyplassen. Den ble derfor revet allerede i 1940. Da ble bygningsrestene etter kirken liggende som en stor steinhaug. Heldigvis markerte tyskerne hver stein, og hvor de hadde stått.
I 1982 begynte Riksantikvaren i samarbeid med Sola kommune et opprydnings- og restaureringsarbeid. Dette ble avsluttet med en arkeologisk utgraving av kirkeruinen i 1986. Arbeidet med å restaurere kirken ble fullført i perioden  fra 1992 til 1995, etter en arkitektkonkurranse. Louis Kloster var ansvarlig arkitekt for gjenoppbygging og rehabilitering.
Fra kirken er det bevart en likkiste av kleberstein fra middelalderen. Den er nå en del av samlingene ved Bergen museum.
Hvert år deler ordfører eller varaordfører i Sola kommune ut Menneskerettighetsprisen for Nordjæren-regionen i kirken, vanligvis på FN-dagen den 24. oktober.

Erling Skjalgssons kirke?

Det er godt mulig at det her har ligget en tidligere stavkirke i tre, som har vært bygget av Erling Skjalgsson i tilknytning til hans gård på «Kirke-Sola». Plasseringen av kirken midt på Sola med utsikt mot Solastranden, havet, Rott og mot Hafrsfjord gjør dette til et naturlig sted å ha en hovedgård. 
I dag står det en stor bautastein som minnesmerke for Erling Skjalgsson like utenfor ruinkirken.
Norges ambassade i Haag

Norges ambassade i Haag er en norsk utenriksstasjon. Ambassaden huser Norges ambassadør til Nederland. Den ble flyttet i 2012 og ligger deretter i Eisenhowerlaan 77J i Haag.
Jesper Olsen (løper)

Utdanning

Olsen studerte jus i 1994-95 på Taarnbykollegiet sør i København.

Reisen

Olsen løp rundt i verden i 22 måneder, fra 1. januar 2004 til 23. oktober 2005 og fulgte en rute som besto av: London – København – Moskva – Vladivostok – (fly) – Niigata – Tokyo – (fly) – Sydney-Perth – (fly) – Los Angeles – Vancouver – New York – (fly) – Shannon – Dublin – (fly) – Liverpool – London.

Utstyr og support

Under det meste av løpeturen sprang han med en babyjoggevogn hvor han hadde mat, drikke, telt og annet utstyr. Mens han løp gjennom Russland, og halvparten av USA, ble han hjulpet av en støttebil som transportere dette for ham. Fra London til Sentral-Sibir ble han fulgt av Alexander Korotkov fra Russland, som hadde planlagt å løpe rundt i verden med Jesper, men ga opp i det sentrale Sibir.

Andre prestasjoner

Under løpet deltok, og vant, også Olsen Cliff Young Australian 6-day race, i november 2004, der han løp 756 km. Olsen vant også det sørafrikanske 6-dagersløpet i april 2008 med totalt 685 km.

Nåværende prosjekt

Jesper Olsen og Sarah Barnett løper nå en nord-sør rute som de la ut på 1. juli 2008. Ifølge nettstedet deres er, Nord-Sørløpets mål å fullføre en distanse på 40 000 km, og dermed gjør det til verdens lengste fullt gps-dokumenterte løp med god margin. En reise fra topp til bunn av kloden og tilbake, på tvers av fire kontinenter, flere kulturer, naturlige miljøer og et stort spekter av temperaturer og terreng.
Museum Nord

Museum Nord er en konsolidert museumsenhet for nordre del av Nordland fylke: Lofoten, Vesterålen og Ofoten. Museet er organisert som en stiftelse og ble etablert 13. desember 2002. Virksomheten tok til 1. januar 2004 og er en av tre museumsenheter i Nordland. De andre er Helgeland Museum og Nordlandsmuseet.
Museumsenheten har ca. 53 fast ansatte samt ca. 13 årsverk i selskapet Lofotr Næringsdrift AS, som er heleid av Museum Nord. Museum Nords administrasjon ligger på Melbu i Hadsel (personal og arkiv) og Borg i Vestvågøy (økonomi og markedsføring). Direktør for museumsenheten, med kontorsted på Melbu, er per 2017 Geir Are Johansen.
Museene som omfattes av Museum Nord mottar driftsstøtte fordelt på 60 % fra staten, 20 % fra fylket og 20 % fra kommunene.