Franklin Pierce

Tidlig karriere

Pierce ble født i en liten tømmerhytte i Hillborough  New Hampshire 23. november 1804. Hans far Benjamin Pierce var også en velkjent politiker som tjente som guvernør i New Hampshire. Pierce var født i en stor familie med åtte søsken, hvorav han var født som nummer sju.
Pierce var episkopal og ble senere i livet sterkt påvirket av sin kone Jane Means Appleton, en prestedatter fra Hampton i New Hampshire. De giftet seg i 1834 og fikk tre gutter. Én døde som spedbarn, den andre da han var fire og den siste i en togulykke rett før innsettelsen. 
Pierce var utdannet jurist og fikk sin eksamen i 1827. Han startet sin egen praksis som ble svært suksessfull.
Hans politiske karriere startet i 1829 da han ble valgt inn i delstatsforsamlingen. Han var datidens yngste representant i senatet da han møtte for første gang 32 år gammel. Året var 1837. Han støttet James K. Polks kandidatur i 1844 og ble belønnet med en stilling som føderal statsadvokat.
I 1846 meldte han seg som menig i den frivillige militsen i krigen mot Mexico. Året etter ble han oberst etter Polks ønske, før han kort etterpå ble brigader. Han ble utnevnt som forhandler mellom de krigførende parter av general Scott.

Veien til Det hvite hus

Da demokratene hadde sitt landsmøte i 1852 var ikke Pierce aktuell som presidentkandidat. Men de demokratiske toppkandidatene hadde alle mislyktes i å få det nødvendige to tredjedels flertall, så Pierce ble foreslått som en kompromisskandidat. En overrasket Pierce som var en outsider til visepresidentstillingen ble nesten enstemmig valgt under den 49. voteringen til landsmøtet. 
I selve valget vant han overlegent med 27 stater og 254 valgmannstemmer. Han ble datidens yngste president med sin 48 leveår.
Den største tragedien opplevde Pierce noen uker før han flyttet til Det hvite hus. På en tur hjem til Concord var hele familien samlet på toget. Ved Andover i Massachussetts ble toget utsatt for et voldsomt rykk, noe som førte til at vognen familien Pierce satt i løsnet. Den trillet bakover og falt nedover en skråning hvor den traff bakken. Alle utenom sønnen til Pierce kom uskadet fra det, men den eneste gjenlevende sønnen, Benjamin, falt ut av det åpne vinduet og døde foran foreldrenes øyne. Dette traumet skulle jage Pierce resten av livet.

Presidentperioden

Da Pierce skulle overta embetet var det liten lykke å spore blant det nye presidentparet. Pierce hadde kommet alene til Washington, D.C. siden kona var kommet i en bunnløs depresjon og tolket mannens tiltredelse som en straff fra Gud. Pierce selv gikk gradvis over i en avhengighet av alkohol. 
Pierce viste mental styrke og begynte å gjøre sin jobb som landets leder. Han utnevnte nye personer til viktige stillinger og begynte å redegjøre for en trans-kontinental jernbanelinje. Spørsmålet om slaveri prøvde Pierce å unngå ved å la det være en sak for den enkelte delstat. Dette førte til at motsetningene mellom delstatene ble større og borgerkrig ble mer og mer aktuelt. Som et indirekte resultat ble det moderne republikanske partiet stiftet 28. februar 1853. 
Etterhvert som perioden begynte å nærme seg slutten, minsket oppslutningen om Pierce, også blant hans egne. Mange feilgrep i både utenriks- og innenrikspolitikken sørget for at Pierce, selv om han ønsket det, ikke fikk gjenvalg under landsmøtet til demokratene. I stedet vant tidligere favoritt James Buchanan nominasjonen og senere valget.

Etter presidentperioden

Pierce forlot embetet som en upopulær mann, fordi han hadde «solgt seg» til sørstatene. Han og kona dro på en europatur etter perioden, men begge hadde for store traumer til å fungere normalt.
Kona døde av tuberkulose i 1863. Pierce selv døde 8. oktober 1869 av levercirrhose.