Fólkaflokkurin

Politisk program

I sitt prinsipprogram fra 2017 beskriver det seg selv som et «borgerlig, sosialt og liberalt nasjonalparti» som «legger vekt på uavhengighet for den enkelte, styrken i fellesskapet mellom mennesker, og friheten for folk og nasjon».
I sitt program for 2015–2019 går partiet inn for forhandlinger mellom Færøyene og Danmark om dannelsen av en forbundsstat, hvor forhandlingsresultatet legges ut til folkeavstemning. Fólkaflokkurin vil at Færøyene skal overta alle myndighetsområder som er nevnt i overtagelsesloven av 2005, i første omgang utlendingepolitikken.
Partiet etterstreber en selvbærende økonomi og sparsommelighet på offentlige budsjetter. Fólkaflokkurin har stått i spissen for å innføre et skattesystem med flat skatt på Færøyene. Systemet har likevel en viss differensiering mellom inntektsnivåer. I programmet for 2015–2019 går partiet inn for skattelettelser for lave og middels høye inntekter.
Færøyene er ikke medlem av EU, til tross for at Danmark er det. I sitt program for 2015–2019 går Fólkaflokkurin inn for frihandel på fiskevarer mellom Færøyene og EU, men imot færøysk medlemskap i EU. Partiet ønsker også frihandelsavtaler med Russland og Kina. Fólkaflokkurin ønsker at Færøyene skal få observatørstatus i FN og bli selvstendig medlem i Verdens handelsorganisasjon.

Organisasjon

Alle partiets medlemmer er medlem av én av de syv velgerforeningene, som tilsvarer de gamle valgkretsene. Den eldste, Havnar Framburðsfelag (Tórshavns Fremskrittsforening), dekker Suðurstreymoy og er eldre enn Fólkaflokkurin. Partiets høyeste organ mellom det årlige landsmøtet er partiledelsen, som består av formannen, lagtingsgruppen, eventuelle regjeringsmedlemmer, formennene i velgerforeningene og ett ytterligere medlem fra hver velgerforening. Ungdomsorganisasjonen HUXA er likestilt med velgerforeningene.
Formannen velges ikke av landsmøtet, men av partiledelsen etter forslag fra lagtings- og regjeringsmedlemmene. Formannen selv må også være lagtings- eller regjeringsmedlem. Fólkaflokkurin har ingen nestformann. Formannen og den parlamentariske lederen er selvskrevne medlemmer av arbeidsutvalget, som tar seg av den daglige ledelsen av partiet. Dersom partiformannen også er parlamentarisk leder, velger lagtingsgruppen en annen representant til arbeidsutvalget. Dessuten velger partiledelsen årlig en sekretær, kasserer og tre andre medlemmer av arbeidsutvalget.

Historie

I slutten av 1930-årene gikk Vinnuflokkurin og avhoppere fra Sjálvstýrisflokkurin sammen om å stifte et nytt, konservativt selvstyreparti på Færøyene, Fólkaflokkurin. Den 3. desember 1939 ble det bekjentgjort at Jóannes Patursson, Færøyenes fremste parlamentariker før andre verdenskrig, tilhørte disse kreftene. I løpet av desember gikk flere velgerforeninger i Sjálvstýrisflokkurin over til Fólkaflokkurin, og den 16. desember ble Patursson valgt til formann for et utvalg som skulle legge frem vedtekter for partiet. Den offisielle stiftelsen fant sted den 2. januar 1940, og Jóannes Patursson og Thorstein Petersen ble da valgt til henholdsvis formann og nestformann. I likhet med Vinnuflokkurin, hentet Fólkaflokkurin tidlig storparten av sin oppslutning fra fiskeindustrien og privat næringsliv. Fólkaflokkurin tok kanskje over så mye som halvparten av Sjálvstýrisflokkurins medlemsmasse. Fólkaflokkurin brukte den vellykkede Sjóvinnubankin som eksempel på viktigheten av en sterk økonomi for å oppnå mer selvstyre.
Partiet stilte til valg for første gang ved lagtingsvalget 1940, og fikk 24,7 % av stemmene (6 av 24 mandater), og ble det nest største partiet etter Sambandsflokkurin. Ved lagtingsvalget 1943 vant Fólkaflokkurin i et valgskred med 41,5 % av stemmene (12 av 25 mandater). Ved folketingsvalget 1943 ble Thorstein Petersen den suverene valgvinner under slagordet «Fyri Føroyum skulu Føroyingar ráða», «Over Færøyene skal færøyingene råde». Etter den andre verdenskrigens slutt i 1945 fikk partiet 43,4 % av stemmene (11 av 23 mandater). Thorstein Petersen var lagtingsformann 1943–1945 og 1945–1946, og overtok som partiformann etter Paturssons død i 1946. Ved folkeavstemningen på Færøyene 1946, som tok for seg selvstyrespørsmålet, stemte flertallet for løsrivelse fra Danmark, men avgjørelsen ble overstyrt av Folketinget. Dette ledet allikevel til Hjemmestyreloven i 1948, som mange innen Fólkaflokkurin riktignok var imot, fordi den ikke betydde fullt selvstyre. Ved nyvalget i 1946 forble Fólkaflokkurin største parti, men samhørighetspartiene fikk et knapt flertall. Fólkaflokkurin var øyenes største parti frem til valget i 1954, da det ble en vedvarende utjevning av oppslutningen rundt partiene på Lagtinget. Partiets oppslutning har ligget jevnt ved om lag 20 % av stemmene de siste 40 årene.
Thorstein Petersens politiske og forretningsmessige karrière endte i 1951 med en dom for økonomiske misligheter. Petersen ble senere i stor grad frifunnet, men dette banet allikevel vei for hans arvtager, Hákun Djurhuus, og Petersen døde en tidlig død i 1960 som følge av et fall ombord på en ferge. I 1950-årene fikk partiet en fastere struktur med et sentralt ledd, hvor D.P. Danielsen ble ansatt som første landssekretær. Hákun Djurhuus ledet partiet frem til 1980, og var statsminister 1963–1967. Jógvan Sundstein var formann 1980–1993, deretter Anfinn Kallsberg 1993–2007. Under Kallsberg var partiet representert både på Lagtinget og Folketinget, og Kallsberg var statsminister 1998–2004. Partiavisen Dagblaðið opplevde en fornyelse og vekst med Óli Breckmann som redaktør, men i 2003 bukket den allikevel under etter årelange økonomiske problemer. Partiet var med i Jóannes Eidesgaards andre regjering sammen med Javnaðarflokkurin og Sambandsflokkurin 2004–2008.
Nåværende partiformann er Jørgen Niclasen, som ble valgt første gang i en kampavstemning mot Bjarni Djurholm ved partiets landsmøte i 2007. Etter lagtingsvalget 2008 hadde Fólkaflokkurin syv representanter. Fra 2008 satt partiet igjen i regjering sammen med Javnaðarflokkurin og Sambandsflokkurin i Kaj Leo Johannesens første regjering. I 2010 brøt det prominente lagtingsmedlemmet Poul Michelsen med partiet, som han mente gikk i motsatt retning av sin ideologi. Michelsen var kjent som betydelig mer liberal i både sosiale og økonomiske spørsmål og radikal i selvstyrespørsmålet enn sine partikolleger før han meldte seg ut. Han mente også at en krets rundt Kallsberg forhindret reformer som det tidligere hadde vært solid flertall for i partiet. I 2011 stiftet Michelsen det liberale partiet Framsókn, men det fikk ingen umiddelbar innvirkning på Fólkaflokkurins oppslutning. Våren 2011 brøt Fólkaflokkurin regjeringssamarbeidet etter uenighet om finanspolitikken.
Etter lagtingsvalget 2011 har Fólkaflokkurin deltatt i et regjeringssamarbeid med Sambandsflokkurin, Miðflokkurin og Sjálvstýrisflokkurin. Sjálvstýrisflokkurin brøt samarbeidet høsten 2013, men regjeringen bevarte sitt flertall. Janus Rein, som opprinnelig var valgt for Framsókn, meldte seg inn i Fólkaflokkurin samme høst. Dette medførte at partiet for første gang siden valget i 1988 ble Lagtingets største, og for første gang siden den andre verdenskrig hadde flere enn åtte representanter.