Domitian

Livet som keiserens sønn

Domitian fikk ikke den samme hovedutdannelse som sin storebror Titus. Men etter at Vespasian hadde grepet makten i Romerriket ble han en av rikets fremste representanter. Han fikk ingen makt som bror og far, men derimot en mengde hederstitler. Han hadde kjølige relasjoner til sin bror, og da Titus ble alvorlig syk,  handlet Domitian raskt. Han skyndte seg til pretorianergardens leir utenfor Roma og ble utropt til keiser av soldatene. Dagen etter, den 14. september, ble han formelt godkjent av senatet.

Keiser

Han hadde utmerket seg som dikter og ikke som kriger før han overtok keiserembetet i år 81, bare 30 år gammel. Men han viste seg å bli en dyktig administrator og gikk meget hardt frem mot korrupsjonen i Romerriket. Han rettet også  oppfostrende tiltak mot romerne, blant annet ved å forby kastrering av menn og straffe homoseksuell praksis blant senatorene. 
Domitianus ble snart kjent for å gå hardt frem i retts- og moralspørsmål. Han viste ikke tilbørlig respekt for Senatet og det gamle republikanske hierarkiet. Da den nye keiseren så senatets funksjon som rådgiver for keiseren som tomme formaliteter, begynte senatet raskt å mislike Domitianus. Dessuten begynte Romas maktsentrum stadig mer å forflyttes fra senatet til det keiserlige hoff, og stadig flere ikke-romere fikk politisk innflytelse. I én gruppe var han svært populær: soldatene. Domitian satte opp deres lønn fr 300 til 400 sestertius.
Domitian gav seg ut på to krigstog. Det ene var mot chattiene, et germansk folk hjemmehørende bak Rhinfronten, det andre var mot dakerne som hadde tatt seg inn i riket og drept en romersk guvernør. Ingen av felttogene førte til nye erobringer.
Som keiser ble Domitian stadig mer  mistenksom. I år 87 ble det avslørt en konspirasjon mot ham blant en gruppe senatorer, og i 89 ble det innledet et mislykket opprør av Germania Superiors guvernør Lucius Antoninus Saturninus. Mot slutten av år 93 førte Domitians mistenksomhet til et utbrudd mot senatorer, riddere og administratorer som førte til henrettelser og landsforvisninger. Han er blitt tillagt følgende utsagn: «En keiser som ikke må henrette folk, er ikke en god keiser, men en heldig keiser.»
Domitians herjninger gjorde ham stadig mer upopulær. I 96 ble han knivstukket og drept av sine tjenere i sitt hjem. Hæren sørget over ham, men senatet var fornøyd med at skrekkveldet var over og at neste keiser skulle bli senatoren Nerva.

Ettermæle

På Piazza Navona i Roma står fremdeles obelisken han lot hente fra Egypt. Toppen av obelisken, som ble funnet senere enn selve søylen og nå befinner seg i Museo Gregoriano Egizio, viser at den må ha vært spesiallaget for Domitian. Mens egyptiske obelisker oftest viser farao i bønn foran solguden Ra, lot Domitian seg selv fremstille som solgud, omgitt av tre gudinner. Den ene er Isis, som Domitian fikk et spesielt forhold til etter at han forkledd som Isis-prest unnslapp Vitellus' tilhengere da de stormet Capitol-høyden i år 68. Også Nero hadde latt seg fremstille som solgud, men Domitian gjorde det i egyptisk skikkelse.
Domitian har fått et ettermæle som tyrann og undertrykker av ytringsfriheten. De litterære kildene som skildrer hans regjeringstid, er imidlertid alle skrevet av personer fra den romerske overklassen som var avhengig av støtte fra det nye keiserregimet. Keiserne som fulgte, særlig Trajan og Hadrian, var svært opptatt av å distansere seg fra den siste flaveren. De satte derfor en ny standard for litteraturen og dens omgang med keiserhuset for å bygge opp det nye regimets ideologi og rettferdiggjøre mordet på Domitian.