google/wiki40b huggingface dataset:
De tretti tyranner (Norge)

Historie

På Stortinget i 1879 hadde en liten krets av bonderepresentanter begynt å holde egne møter for å diskutere sakene som var oppe. I 1880 ble denne kretsen omdannet til en diskusjonsklubb med faste møter hver uke. Den viktigste saken som ble tatt opp i møtene, var promulgasjonssaken, det vil si om Stortinget skulle erklære grunnlovsvedtaket i statsrådssaken for gjeldende lov til tross for kong Oscar IIs veto. Etter diskusjon meldte «de 30 tyrannene» fra til Venstres ledere Johan Sverdrup og Johannes Steen at de enstemmig var blitt enige om å støtte promulgasjonen av grunnlovsvedtaket.
I 1879, da det var bare 20 medlemmer, fikk kretsen navnet «tyvebanden» av Peter Rasmus Krag. I 1880 kalte ham dem «de 30 tyranner», etter de tretti tyranner i det gamle Athen. En annen gruppering av Venstre ble kalt «royalistene» fordi de holdt møter på Hotel Royal. De 30 tyrannene holdt derimot lukkede møter og ønsket at foreningens arbeid skulle være hemmelig. Jens Arup Seip mener at gruppen oppnådde en betydelig politisk slagkraft, fordi ingen sak kunne bli vedtatt som ikke de 30 tyrannene var enige i. De 30 tyrannene og «royalistene» ble dermed forløpere for dannelsen av partiet Venstre i den neste stortingsperioden.
Søren Jaabæk var lederen i foreningen, mens Peder Rinde var forretningsfører. Møtene ble som regel holdt hos Ole Evensen Hjelmstad. Jens Arup Seip mener at Rinde var den egentlige organisatoren av gruppen, mens Jaabæk var «alderspresident».
Virgin Active

Historie

Treningssenterkjeden ble lansert i 1999 i Preston i Lancashire som en del av Richard Bransons Virgin Group, opprinnelig med hovedkontor i Milton Keynes. I 2013 ble hovedkontor flyttet til Barbican i London, med kun et lite telefonisenter igjen i Milton Keynes. 
I Syd-Afrika kjøpte selskapet de gjenværende aktiva i kjeden Health and Racquet Club, etter at dens morselskap, Leisurenet, hadde meldt oppbud i oktober 2000 for 319,6 millioner sydafrikanske rand. Det sydafrikanske selskapet driver også Virgin Life Care.
I 2002, ved hvilket tidspunkt selskapet hadde 350.000 medlemmer, solgte Branson 55 prosent av selskapet til Bridgepoint Capital for 40 millioner pund. I 2005 kjøpte Branson ut Bridgepoints eierandel i virksomheten for 134,5 millioner pund.
Kjeden utvidet deretter virksomheten i 2004 til Italia. Per 2005 hadde selskapet 25 treningssentre i Storbritannia, 77 sentre i Syd-Afrika og 12 sentre på det europeiske kontinentet. Kjeden åpnet sit første australske treningsstudio i Sydney i slutten av 2008, med ytterligere sentre etablert i Singapore og Thailand i 2015.
Hundehotellet

Handling

Søskenparet Andi (Emma Roberts) og Bruce (Jake T. Austin) har flyttet fra fosterfamilie til fosterfamilie i mange år, men har aldri følt seg hjemme noen steder. Den eneste som virkelig ser ut til å bry seg om dem er Bernie (Don Cheadle) fra barnevernet. De må også holde hunden deres hemmelig, siden fosterforeldrene har forbudt dyr i hjemmet. Men så finner de et nedlagt og gudsforlatt hotell, som de bestemmer seg for å gjemme hunden i. Etter det tar de inn én hund til, deretter enda en, og det baller seg på helt til det er flere titalls hunder inne på hotellet.
De innser at de må ha hjelp, og sammen med de nye vennene Dave (Johnny Simmons), Heather (Kyla Pratt) og Mark (Troy Gentile) må de holde Hundehotellet hemmelig for både fosterforeldrene, barnevernet og ikke minst dyrefangerne.
Øystein Aasan

Utvalgte separatutstillinger

2015 Kunsthalle Lingen, Lingen (oktober)

2015 Fotogalleriet, Oslo (november)

2013 Kunstnerforbundet, Oslo

2012 LA SALLE DE BAINS, Lyon med Jean-Baptiste Maitre
 
2011 NADA Miami, med LAUTOM contemporary

2011 LAUTOM contemporary, Oslo,

2011 Sørlandets Kunstmuseum, Kristiansand

2011 Gallery Weekend, PSM, Berlin

2011 FORDE, Genève

2010 Kunstverein Arnsberg, Tyskland

2009 La Vitrine, Paris

2008 PSM, Berlin

2008 Galerie Katharina Bittel, Hamburg

2008 LAUTOM contemporary, Oslo

2007 Lautom Contemporary, Oslo

2006 Korridor, Berlin

2006 Rogaland Kunstsenter, Stavanger

Utvalgte gruppeutstillinger

2013 “Inside outside Architecture”, Nasjonalmuseet, Oslo
 
2013 “Interzone”, C24 Gallery, New York

2012 “If you want it you can get it for the rest of your life” ISCP, New York
 
2012 “Game of Life”, Kristiansand Kunsthall, Norway

2011 “Tailgates and Substitutes”, Thierry Goldberg, New York
 
2011 “Totem and Taboo”, Museum Quartier Vienna,

2011 Momentum (Moss) Biennale, Moss

2010 “Untitled, 2010”, Lautom Contemporary, Oslo

2010 “Les Interlocuteurs”, La Vitrine Paris

2010 “Les Interlocuteurs” Les Printemps de Septembre, Toulouse
 
2010 “Second Scenario”, La Box, Bourges, France

2009 “The foreign minister will be present...”, Lautom Contemporary, Oslo

2009 “Grid and Line”, Galerie Katharina Bittel, Hamburg

2008 “Lights on”, Astrup Fearnley Museet, Oslo

2008 “White Nights/Knights”, Jones Gallery, Köln
 
2008 “Der Autorität”, Kunstverein Arnsberg, Tyskland

2008 “The Repetition of Signs”, Altefabrik, Rapperswil, Sveits

2008 “Representations”, D21, Leipzig, kuratert av Leif Magne Tangen
Curaçaos regjering

Curaçaos regjering er den utøvende makt på Curaçao, et land i Kongeriket Nederlandene. Regjeringen ledes av statsministeren og består av maksimalt ni ministre.
Forholdet mellom statsmaktene reguleres av grunnloven av 2010. Formelt består regjeringen av kronen, det vil si guvernøren, og ministrene. I henhold til grunnloven praktiseres det parlamentarisme og regjeringen står ansvarlig overfor Curaçaos parlament. Parlamentets utnevnelse av statsminister forelegges guvernøren for signatur.
Lysbotn

Lysbotn (nordsamisk: Liidditvuotna) er en fjord nord på øya Senja i Troms. Fjorden går inn mellom Lysnes og Årnes fra Gisundet i Lenvik kommune. Det er vei langs hele fjorden. På østsiden går en lokal vei ut mot Ytre Årnes, i sørvest går fylkesvei 861, som fortsetter vestover over eidet mot Stønnesbotn og fra Lysnes, på nordvestsiden går fylkesvei 271 (Troms) utover mot Vang.
Tanzimat

Tanzimat (osmantyrkisk: تنظيمات; tyrkisk: Tanzimât), omorganisering, betegner perioden 1839–1876 da Det osmanske rike gjennomgikk omfattende politiske, institusjonelle og andre samfunnsmessige reformer. Perioden ble avsluttet da reformene nådde sin kulminasjon og et konstitusjonelt monarki ble innført i år 1876.

Bakgrunn

Moderniseringsprosjektet i Det osmanske riket hadde skutt fart allerede under sultan Mahmud II i begynnelsen av 1800-tallet da bl.a. de innflytelserike janitsjarkorpsene ble avskaffet, og ble intensifisert under hans sønn Abdülmecid I som også var den som innledet selve Tanzimatreformene. Dette var et direkte svar på det institusjonelle forfall og den svekkede myndighetsutøvelse som rammet riket og som hadde banet veien for rebeller som Muhammed Ali av Egypt men også den voksende nasjonalistiske bevegelses fremmarsj blant rikets religiøse og etniske minoriteter. En viktig del av reformene var fremmet av osmanisme, inspirert av Montesquieu, Rousseau og den franske revolusjons sivilnasjonalisme, i den hensikt å demme opp for opprørstrang og separatisme blant minoritetene som risikerte å foranledige intervensjoner fra de europeiske stormaktene.
Operasjon Condor

Operasjon Condor (spansk Operación Cóndor, portugisisk Operação Condor) var en organisasjon som drev en hemmelig «skitten krig» mot venstreopposisjonen i Sør-Amerika i årene mellom 1973 til om lag 1980. Det er vanlig å regne med at rundt 30 000 menneske ble myrdet i denne operasjonen. Mange av disse ble torturert i hjel og mange bare «forsvant» uten at slektningene deres fikk vite noe hos politiet eller fikk en grav å gå til. En spesialitet var å kaste ut folk fra fly eller helikopter når torturistene mente de ikke kunne få mer ut av avhørene.
Initiativet til Operasjon Condor kom fra den chilenske generalen Augusto Pinochet, som hadde ledet militærkuppet mot den folkevalgte sosialistiske presidenten Salvador Allende den 11. september 1973. Med støtte fra den amerikanske etterretningsorganisasjonen CIA ble det organisert en multinasjonal terrororganisasjon med navnet Operasjon Condor. Organisasjonen skulle også forfølge venstreorienterte som flyktet fra Sør-Amerika til USA eller Europa. Med i organisasjonen var representanter fra USA, Chile, Argentina, Bolivia, Brasil, Paraguay og Uruguay. 
I 1980-årene ble mange av erfaringene fra torturen og terroren i Operasjon Condor brukt i tilsvarende «skitne kriger» som lokale regimer med støtte fra USA førte mot venstreopposisjonen i Mellom-Amerika. Den nyutnevnte (2005) sjefen for all amerikansk etterretning, John Negroponte, spilte en sentral rolle i området på denne tiden.

Rettssaker

I 2011 ble Alfredo Astiz dømt, og han sitter fortsatt i fengsel (per 2016).
I 2013 startet en rettssak i Argentina; Per mai 2016 har «15 av de totalt 18 tiltalte i saken [...] [blitt] funnet skyldig i sin delaktighet i Operasjon Condor»; «Argentinas siste militærdiktator Reynaldo Bignone [ble dømt] til 20 års fengsel for forsvinningen til over 100 mennesker under Operasjon Condor»; Den pensjonerte obersten Manuel Cordero fra Uruguay - den eneste ikke-argentineren på tiltalebenken - ble dømt til 25 års fengsel.
Kim Shijon

Biografi

Han ble født i Wonsan, i det som i dag er Nord-Korea, og gikk på normalskolen i Gwangju. Ettersom han sympatiserte med venstresiden i politikken meldte han seg inn i Sør-Koreas arbeiderparti. I 1948 var han involvert i Jeju-opprøret, og fordi han fryktet å bli arrestert etter at opprøret ble slått ned, gikk han under jorden. Med foreldrenes hjelp klarte han i mai 1949 å reise som blindpassasjer på en båt til Japan, der han bosatte seg i Korea Town-området i Osaka. Han var en av planleggerne og deltakerne i den såkalte Suita-opptøyene i 1952, da demonstranter, med kommunistene i spissen, slåss mot politiet som motstand mot Koreakrigen. Han fikk etterhvert oppholdstillatelse på humanitært grunnlag, og begynte å implisere seg i politiske og kulturelle aktiviteter som angikk koreanerne i Japan. Han var en av vitnene i rettssaken mot Kwon Hyi-ro. Han var lærer på Minatogawa-gymnaset, som var den første offentlige skolen i Japan der koreansk ble et obligatorisk fag. Han ble også styreleder ved Osaka Bungaku Gakko, en litteraturskole. Han startet en underskriftskampanje til støtte for Ainu-befolkningens rettigheter.
Stockholmskällan

Stockholmskällan er en omfattende database med arkivmateriale relatert til Stockholms historie, gjort tilgjengelig som et nettsted siden 2006. Materialet er fritt tilgjengelig og er først og fremst rettet mot skoleelever.
Stockholmskällan drives som et ABM-prosjekt (arkiv, bibliotek, museum) innenfor Stockholm by, med utdanningsforvaltningen som hovedansvarlig, sammen med Stockholms stadsarkiv, Stockholms stadsbibliotek, Stockholms stadsmuseum, Stockholms spårvägsmuseum, Föreningen Stockholms Företagsminnen, Kungliga biblioteket og utrednings- og statistikkontoret som bidrar med materiale. 
Nettstedet retter seg i første rekke mot lærere og elever fra 6. klasse opp til videregående skole, og materialet er tenkt brukt i forbindelse med skolearbeid. I andre rekke retter nettstedet seg mot alle med interesse for Stockholms historie. Materialet omfatter blant annet fotografier, kart, litteratur, kunstverk, tegninger, statistikk, adresselister og filmer.

Eksempler

Noen eksempler på media fra Stockholmskällan på Wikimedia Commons:
Englands nasjonalsang

Englands nasjonalsang er ikke en spesifikk sang, og det foreligger heller ingen vedtak om hvilken sang som er den offisielle nasjonalsangen. På bakgrunn av at det ikke foreligger noen offisiell nasjonalsang, er det flere sanger som blir benyttet der hvor dette er nødvendig, særlig i forbindelse med idrettsarrangementer. Blant disse er «Jerusalem», «Land of Hope and Glory» og «God Save the King/Queen» (som er de facto Storbritannias nasjonalsang).

Ulike forslag

20. april 2007 forslo parlamentsmedlemmet Greg Mulholland fra Liberaldemokratene i Det britiske parlamentet at6 England skulle få sin egen nasjonalsang. Forslaget anmodet alle engelske særforbund innen idretten «å innføre en passende sang som engelske sportsutøvere, og den engelske offentlighet kunne slutte seg til når de konkurrerte for England».
Det er opp til det enkelte engelske særforbundet å bestemme hvilken sang de vil bruke for sin idrett. Siden parlamentet ikke har avklart situasjonen, gjennomførte det engelske laget til Samveldelekene 2010 en meningsmåling for å få avklart hvordan publikum stilte seg til hvilken sang som skulle brukes ved medaljeseremonier ved engelske seiere. I denne undersøkelsen fikk «Jerusalem» oppslutning fra 52 % foran «Land of Hope and Glory» (som hadde vært brukt siden 1930) og «God Save the Queen».

Jerusalem

Kong Georg V hevdet etter å ha hørt den orkesteret versjonen første gang at han foretrakk «Jerusalem» framfor den britiske nasjonalsangen «God Save the King» og «Jerusalem» blir ansett for å være Englands mest populære patriotiske sang. Det er av flere foreslått at «Jerusalem» skal bli Englands offisielle nasjonalsang, og det konservative parlamentsmedlemmet Daniel Kawczynski foreslo dette for Det britiske parlamentet 18. oktober 2006. For eksempel er sangen den offisielle hymnen for England and Wales Cricket Board, selv om «God Save the Queen» ble sunget før Englands kamper i 2010/2011.

Land of Hope and Glory

«Land of Hope and Glory» har lenge blitt brukt i flaggviftingen under klimakset på under den tradisjonelle konserten «The Last Night of the Proms».
Ved landskamper i rugby har England tradisjonelt benyttet «Land of Hope and Glory» som deres nasjonalsang, men har siden 2005 brukt «God Save the Queen». Denne sangen ble også benyttet ved engelske vinnere under Samveldelekene fram til «Jerusalem» overtok i 2010. I en undersøkelse i 2006 gjennomført av BBC  kom det fram at 55 % av d en engelske befolkningen heller ville ha «Land of Hope and Glory» enn «God Save the Queen» som deres nasjonalsang.

Andre forslag

Blant andre sanger som er blitt foreslått som engelsk nasjonalsang er «I Vow to Thee, My Country» da Gustav Holst i 1921 tonsatte et dikt av sir Cecil Spring-Rice. Også «Rose of England» fra 1937 av Ivor Novello og «There'll Always Be an England» fra 1939 av Ross Parker og Hugh Charles. De to siste ble særlig kjent og populære som patriotiske sanger under andre verdenskrig, framført av Vera Lynn.
Ferjesambandet Kaupanger–Gudvangen

Kaupanger–Gudvangen er et ferjesamband som krysser Sognefjorden og går inn Nærøyfjorden til Gudvangen. Ruten trafikkeres av ferger som leies inn av Fjord2. Frem til høsten 2014 var strekningen trafikkert av ferger fra Fjord1 Fylkesbaatane (tidligere Fylkesbaatane i Sogn og Fjordane). Fergeruten startet i 1937. I periodene 1939 til 1956, og noen år fra 1995 hadde ruten også anløp i Lærdal.
Veteranfergene MF «Skånevik» og MF «Hardingen sr.» trafikkerer strekningen daglig i sommermånedene.
Knut Aukland

Bakgrunn og yrkeskarrière

Etter examen artium 1948 ved Mandal gymnas og cand.med. fra Universitetet i Bergen 1954 ble det praksis, før han i 1958 startet som stipendiat ved Institutt for eksperimentell medisinsk forskning ved Ullevål sykehus.  Med blant andre Fredrik Kiil forsket han på nyren og det ble dr.med. for avhandlingen Studies on intrarenal circulation with special reference to gas exchange i 1965. Han var professor i fysiologi ved Universitetet i Bergen fra 1970 til 1999, der han i lengre tid studerte interstitiell væske, noe som resulterte i en ny teknikk for implantering i muskel og Anders Jahres medisinske pris til Rolf Reed i 1993.  Aukland var dessuten gjesteforsker ved sykehuset i Bethesda, og hadde i periodene 1981–1982 og 1989–1990 to gjesteopphold ved University of California.
Latin-Amerika

Språk

Det dominerende språket i Latin-Amerika er spansk, og det er det offisielle språket i de fleste landene. Derimot snakkes det portugisisk i Brasil og fransk i mindre land i Karibia og Fransk Guyana.

Andre språk

Det snakkes fortsatt mange tradisjonelle precolombianske språk i Latin-Amerika, hovedsakelig i land som Peru, Ecuador, Guatemala, Bolivia, Paraguay og Mexico.
Det snakket også til en viss grad italiensk i Brasil og Argentina, tysk i Sør-Brasil og Argentina og walisisk i Sør-Argentina.
«Wohl Herr in Gottes Namen»

«Wohl Herr in Gottes Namen»

Av de tre storskipene som var levert i 1567-1573, er skipet med det tyske navnet, av og til skrevet som «Wohler in Gottes Namen», det minste kjente for ettertiden, utover det spesielle navnet som var kongens påfunn. I april 1570, da skipet var klart, foreslo Rikshovmester Peder Oxe navnet «Marie», men kongen befalte at det skulle ha navnet «Wohl Herr in Gottes Namen», som er tysk for «Den gode herren i himmelens navn».
Lite er kjent om dette storskipet til forskjell fra de samtidige «St. Oluf» og «Fortuna», utover opplysninger om at det hadde flere ganger blitt reparert, blant annet under et besøk i Norge under årene 1576-1579. Det var bygd i det kongelige verftet på Bremerholm. Fra april 1568 er dokumenter om kjøp av tømmeret til et stort skip under bygging i verftet bevart for ettertiden. Man vet ikke om det kan være «Wohl Herr in Gottes Namen», men listen over tømmeret er oppgitt til 1000 planker, 200 bjelker, små og store, de store på lengden 36 fot, 100 stykker barkholter, 100 stykker bovholter og stødholter. Alt dette kom fra norske skoger. Man vet ikke hvilket fotmål som var i bruk, men om wasseralen på 55 cm var brukt under byggingen, kan det være 22,5 cm per fot. De store bjelkene kunne være over åtte meter lange uansett hvilken fotmål var brukt.
I 1591 skulle skipet repareres igjen, og et dokument for anskaffelse av tømmeret til dette arbeidet har blitt bevart fra august 1591. Verftets tømmermenn skulle hente tømmer fra Norge (Lister len, Nedenes len, Båhuslen), Blekinge og Halland; 540 planker, 18 barkholter, 125 knær, 84 slagtønner, to kjølsvin, hver på 25 alen, 18 bjelker på hele 25 alen og 24 andre bjelker. Målene i dokumentet fra 1591 er sannsynligvis er oppgitt i wasseralen, og det er mulig å gjette seg fram til bredden på «Wohl Herr in Gottes Namen». En alen utgjør to fot, ved å bruke det sjællandske fotmålet (0,316 m/316,28 mm) på den største bredden har man 45 fot eller 14,22 meter. De to kjølsvinene satt sammen gir en lengde på 28,44 meter. Bredden på «Wohl Herr in Gottes Namen» er dermed litt mindre enn bredden på «Fortuna», oppgitt til 14,4 meter for ettertiden.
I likhet med de to andre storskipene fikk ikke «Wohl Herr in Gottes Namen» en aktiv karriere i den dansk-norske flåten. De var altfor store for en alminnelig kjølhaling, og vedlikeholdet var kostbart. Ofte måtte skipene gjennomgå omfattende reparasjoner, blant annet i Båhuslen. «Wohl Herr in Gottes Namen» ble satt i reserven i 1583, og knapt ti år senere så engelskmannen Morison et «vrak» (the carcass) under navnet «Wolhiere». Samme år ble det nye skipet «Herkules» på 800 tonn sjøsatt i Båhuslen, og sendt til København med utrustning tatt fra «Wolher».
The International Tussler Society

The International Tussler Society er det musikalske sideprosjektet til nåværende, forhenværende, og assosierte medlemmer av det norske rock-bandet Motorpsycho. Disse medlemmene er representert ved kunsternavnene Charlie Bob Bent, Snakebite Ryan, Duellin' Flint Gebhardt, «K. K.» Karlsen, Barry «Space» Hillien, Chickenshakin' Lolly Hanks Jr og Ringo 'Fire' Karlsen. Bandet spiller fortrinnsvis musikk innenfor sjangeren country og sørstatsrock. Den første platen, Soundtrack from The Tussler, kom i 1994 og utga seg for å være lydsporet til en obskur italiensk spaghetti-western film. Plata inneholdt blant annet country-versjoner av Motorpsycho-låter som «Babylon», «Hogwash» og «Sunchild».
I 2004 kom oppfølgeren Motorpsycho presents: The International Tussler Society. Denne platen var innspilt i Lars Liens studio i Stugudal, Larsville, og trakk på tydelige referanser til både country og sørstatsrock. Platen ble kåret til beste «Americana»-utgivelse i desember-nummeret av det internasjonale musikk- og filmbladet UNCUT, og gikk rett inn som nummer 1 på VG-listen. Alle eksemplarer av platen, både på vinyl og CD, inneholdt en DVD med dokumentaren «Yee-Haw, Yee-Haw, Laila and the Seven Tusslers». Dokumentaren inneholder opptak fra innspillingen av platen, og ble filmet av den lokale filmskaperen Frode Dreier.
Anders Halvorsen Haneborg

Stortingsaktivitet

Haneborg møtte på Stortinget i 1818. Han var valgt til 1. varamann fra Akershus amt og møtte i stedet for Laurentius Borchsenius. Han var medlem av ni komiteer, blant annet av komiteen om handelsflagget, om matrikkelloven, vernepliktsloven og om utrederloven. På Stortinget i 1821 og det overordentlige storting var han 2. representant fra amtet. Han var da medlem av syv komiteer. I 1821 var han på ny medlem av komiteene om matrikkelloven og vernepliktsloven, til sammen var han med i syv komiteer. I 1822 medlem av komiteen om utestående skatt.
Han døde på slektsgården i Aurskog i 1847.
Vikeplikt

Tidligere regler

I perioden 1957–1978 gjaldt den såkalte gentlemannsparagrafen. Regelen sa:
Ved kjøring fra veg med liten trafikk inn på eller over en åpenbart mer betydelig veg skal den som kommer fra den mindre veg i god tid sette ned farten, vise hensyn og i rimelig utstrekning la trafikken på den større veg passere først.
Årsaken til at denne paragrafen er opphevet er at den gir så mye rom for skjønn at det kan skape fatale misforståelser.
Langrenn under Asiatiske vinterleker 1996

Langrenn under Asiatiske vinterleker 1996. Langrenn var en av flere sporter under de tredje Asiatiske vinterleker som ble arrangert i Harbin i Kina. Det var seks øvelser, tre for menn og tre for kvinner. 10, 30 km og 4 x 10 km stafett for menn og 5, 10 km individueltt og 4 x 5 km stafett for kvinner. Konkurransene ble avviklet i februar 1996. Kasakhstan ble beste nasjon med fire gullmedaljer foran Kina og Japan med en hver.
Nogersund

Nogersund er et tettsted i Sölvesborg kommune i Blekinge län i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 495 innbyggere.
Fra Nogersund går det båt til Hanö.
SaxenOS

SaxenOS er en tidligere lettvekts Linuxdistribusjon fra Tyskland. Distribusjonen var et derivat av Zenwalk Linux, og derigjennom Slackware. Distribusjonen var laget spesielt for eldre datamaskiner med lave ressurskrav.
Distribusjonen støttet plattformen i486. Den benyttet skrivebordsmiljøet LXDE.
Versjon 1.0 ble lansert 9. januar 2006. Versjon 2009-beta1 ble lansert 4. januar 2009.
Olympic Review

Olympic Review, (fransk: Revue Olympique), eller olympiske tilbakeblikk er Den internasjonale olympiske komités tidsskrift. Det har blitt utgitt under varierende titler, utgavehyppighet og formater siden etableringen av Den internasjonale olympiske komité (IOK) i 1894.

Historie

Den første publikasjon kom kun på fransk i 1894 under tittelen Bulletin du Comité International Olympique. In 1896 hadde utgavene tittelen Les Jeux Olympiques. I perioden 1897 til 1900 kom ingen utgaver, men det var tilbake under tittelen Revue Olympique i 1901, og ble publisert frem til 1915, fortsatt på fransk, men med sporadiske engelske artikler. Den første verdenskrig avbrøt videre utgaver, og ingen publikasjoner kom i perioden 1916 til 1925. 
I 1926 var tidsskriftet tilbake under navnet Bulletin Officiel du Comité International Olympique og fortsatte til 1944. Både franske og engelske titler finnes under denne franske tittelen, med unntak av 1932 og 1935 da ingen engelske artikler er med. 
I periode 1938 til 1944 var det to journaler som ble utgitt sammen, Bulletin Officiel du Comité International Olympique og Olympische Rundschau. Mellom 1942 og 1944 kom publikasjonene uten artikler på engelsk, og fra 1945 opphørte alle utgaver. 
Journalen var tilbake fra 1946 under tittelen Bulletin du Comité International Olympique, en tittel som ble brukt helt frem til medio 1967, hvorpå utgavene kom i separate utgaver med navnene Lettres d'information, og Newsletter, på respektivt fransk og engelsk. Fra 1970 og frem til dagens utgaver har tidsskriftene blir utgitt som Revue Olympique på fransk og Olympic Review på engelsk.
Legatet etter sommer-OL 1984, LA84 Foundation, har samlet og gitt ut eldre utgaver gjennom 100 år. I tilknytning til dette har de laget en nettside der alle utgavene kan søkes.