Faust (Goethe)

Faust er en serie skuespill av den tyske forfatteren Johann Wolfgang von Goethe (1749-1832). Den endelige versjonen av Faust. Del I utkom i 1808, og Faust. Del II utkom posthumt i 1832. I stykket vil hovedpersonen doktor Faust utforske tilværelsens gåter og blir dratt mellom Mefistofeles og den uskyldige Gretchen, som han driver til barnemord og fengsel. Verket har blitt beskrevet som «et av de fremste verk som er skrevet om menneskelige ambisjoner, lengselen etter å vite, se og oppleve mer enn det som kan rommes i et kort liv».

Innhold

Prologen til Faust 1 foregår i himmelen, hvor Gud og Mefisto vedder om «hvorvidt noe kan friste den fromme, men vitebegjærlige legen Faust, Guds favoritt, bort fra det gode». Faust inngår pakten, og legger ut på en livsreise som fører han gjennom både denne verden og til «ekskursjoner til det demoniske og folkelig-fantastiske i Auerbachs kjeller og i Heksekjøkkenet». Faust forfører den unge og uskyldige Gretchen, som i fortvilelsen dreper barnet hun føder, og blir dømt til fengsel og dødsstraff. Første del har blitt beskrevet som et verk med to hovedtema: det ene gjelder den lærdes uutslukkelige erkjennelseshunger; det andre er forholdet til Gretchen, hvor livslykken snart blir for trang, og Faust «ofrer Gretchen – åpenbart 'nødvendig' for hans egen utvikling, men samtidig har hennes lidelse og død påført ham en skyld som hviler på ham videre.»
Første del er uten aktinndeling, mens andre del er formet «etter klassisk mønster med fem akter, men med shakespearsk veksling mellom scenene i hver akt». Fausts reise fører ham til «den store verden»; både Hellas og Tyskland, og både oldtid, middelalder og samtid. Ved keiserhoffet finner han tomhet og et samfunn i oppløsning, og i antikkens Hellas blir han tilsynelatende gift med Helena. Deretter utfolder Faust seg som hærfører og statsmann og nyter et øyeblikk «forutanelsen om den sanne lykke som fritt og dådskraftig menneske». 
Stykket slutter med at Mefisto blir snytt for Fausts sjel, og at Faust reddes hjem til Guds nåde. Stykkets sluttreplikk «Das Ewig-Weibliche zieht uns hinan» (Alt evig-kvinnelig løfter oss hjem) «klinger noe underlig i moderne ører […] For der Faust er et komplekst og uutgrunnelig menneske som vakler mellom tro, kunnskapstørst og begjær, fungerer Gretchen-skikkelsen i den omdiskuterte slutten først og fremst symbolsk. Slik Kristus tar på seg de feilbarlige menneskenes skyld, slik frelser også kjærligheten og tilgivelsen, inkarnert i uskyldsren pikeform.» Goethe var selv ingen sterkt troende, men brukte den kristne mytologien som en dramatisk ramme. Bak den uttalte religiøse tematikken «må det erkjennes at det ikke er tale om en egentlig religiøs, men snarere en borgerlig ('ungkapitalistisk') innstilling. Faust er fremstilt som en aktiv, fremsynt samfunnsreformator». Men Faust er også «et umodent og uansvarlig menneske; han har gitt avkall på alle former for moralsk autoritet» og verket har blitt kritisert «for å være ekstremt individorientert, en høysang til nådeløs selvrealisering, selve vrengebildet på de siste århundrers erobrende vestlige menneske som bare tekst på egen 'vekst'. Men verket er så mangfoldig at et slik tolkning blir ensidig.»

Annen Faust-litteratur

Goethes Faust er det mest kjente av de verkene som benytter seg av Faust-myten. Verket forholder seg forholdsvis fritt til de opprinnelige versjoner av myten, langt friere enn for eksempel Christopher Marlowes Doktor Faustus (1589). 
Goethes Faust har inspirert Charles Gounod til å komponere sin opera  Faust, hvor librettoen skrevet av Jules Barbier og Michel Carré følger handlingen i Goethes drama. 
Thomas Manns roman  Doktor Faustus (1947) er også inspirert av Goethe, selv om handlingen hos Mann har en sterkere undergangsstemning.