google/wiki40b huggingface dataset:
Mantidae

Beskrivelse

Små til store, langstrakte knelere, oftest grønne eller brunlige. Hodet er kort og bredt, trekantet sett forfra, med utstående, mer eller mindre runde fasettøyne. Antennene er tynne, trådformede og middels lange. Hannene har nesten alltid velutviklede vinger, hunnene er ofte kortvingede. Forvingen er smal og hornaktig med et tett årenett, bakvingen er stor, tynn og membranøs, og holdes sammenfoldet under forvingen. Den kan ha sterke farger eller øyeflekker. Pronotum er vanligvis mye lengre enn bredt, forkroppen (prothorax) sterkt forlenget. Frambeina er ganske lange, særlig er de svært bevegelige hoftene (coxae) påfallende lange og slanke, gjerne omtrent like lange som forlåret (profemur). Dette er temmelig kraftig, noe oppsvulmet, med kraftige pigger på undersiden i den ytre halvdelen. Forleggen har pigger på undersiden og en lang, spiss, krum endetorn. Mellom- og bakbeina er lange og slanke. Haletrådene (cerci) er tynne og består av tallrike ledd.

Atferd

Mantidae er rovdyr som særlig finnes i busker, på blomsterenger og gresskledte områder. De sitter stille i vegetasjonen og venter på at et insekt eller et annet potensielt byttedyr skal passere innen rekkevidde. Når dette skjer, griper kneleren byttet mellom leggen og låret på forbeinet. Dette skjer med en meget rask bevegelse, godt hjulpet av de lange og bevegelige forhoftene (procoxae). Disse knelerne kan ta byttedyr som er større enn dem selv. Nyffeler et al. (2017) viser i en ny studie, publisert i Wilson Journal of Ornithology, at knelere (Mantidae) utgjør en betydelig predator for kolibrier (Trochilidae).
Det er særlig innen denne familien at seksuell kannibalisme er blitt observert, det vil si at hunnen spiser hannen under parringen. Dette hemmer imidlertid ikke hannens parringsatferd, siden den er styrt av ganglier (nervesentre) i bakkroppen, det siste som eventuelt blir spist.

Utbredelse

Familien er utbredt i alle verdensdeler, men i Europa mangler den i de nordligste delene. Arten Mantis religiosa er utbredt så langt nord som det sørlige Tyskland.
Ragadiina

Utseende

Små til middelsstore, brunlige sommerfugler. Ragadia-artene er påfallende stripete, med alternerende, omtrent jevnbrede lyse og mørke tverrstriper på vingene.

Levevis

Artene i slekten Acrophtalmia er uvanlige da de ikke går på enfrøbladete planter som de fleste ringvinger, men derimot på karsporeplanter i dvergjamnefamilien (Selaginellaceae).

Utbredelse

Gruppen er utbredt fra Bhutan i vest til Molukkene i øst, med størst artsmangfold på Filippinene.
Vladimir Baranov-Rossiné

Biografi

Baranov-Rossiné ble født i inn en jødisk familie i Kherson i det sydlige Ukraina. Etter studier i Odessa og St. Petersburg deltok han på avantgardeutstillinger i Moskva, St. Petersburg og Kiev. I 1910 flyttet han til Paris, hvor han under navnet Daniel Rossiné utstilte jevnlig ved Salon des Indépendants med malerier influert av kubisme, futurisme og morfisme. Han eksperimenterte samtidig med skulptur og en av disse ble ved en utstilling i 1914 latterliggjort og vakte sånn bestyrtelse at han senere kastet den i Seinen. 
I 1915–17 oppholdt han seg i Skandinavia, hvor han i Kristiania og i Stockholm i 1916 ga optofoniske konserter. Oppfinnelsen var hans egen og besto av et piano hvis tangenter oversatte musikk til farvede disker som ble prosisjert på en skjerm. I årene 1917–25 virket han igjen i hjemlandet, men returnerte til Paris i 1925 med kone og barn. Her grunnla han i 1927 det første optofoniske akademiet og arbeidet videre med audiovisuelle elementer. Utover det kunstneriske virke, arbeidet han også med forskjellige oppfinnelser, som fikk anerkjennelse i samtiden. Han ble arrestert av Gestapo i 1943 og deportert til Auschwitz i januar 1944.

Samlinger

Baranov-Rossiné arbeider kan i dag ses på New York Museum of Modern Art, Centre Georges-Pompidou i Paris, Tretjakovgalleriet i Moskva, Museum Ludwig i Köln, Hirshhorn Museum i Washington, Lehmbruck Museum i Duisburg samt i flere private samlinger.
Hjørnespark

Hjørnespark idømmes i fotball når hele ballen har passert mållinjen, det forsvarende laget sist var nær ballen og det ikke er dømt mål.
Ballen plasseres så i hjørnefeltet ved nærmeste hjørneflagg for gjenopptakelse av spillet. For utførelsen ellers gjelder de vanlige frisparksreglene for direkte frispark.
Haugaland Zoo

Haugaland Zoo er en dyrepark på Torvastad i Karmøy kommune i Rogaland. Parken åpnet offisielt sommeren 2010, og holder åpent i sommerhalvåret. Parken eies av Bernt Kai Velde, som har bygget opp den 41 mål store zoologiske hagen. Dyreparken Haugaland Zoo A.S ble den 28. feb. 2018 registrert som driftsselskap for parken. Vegard Midtgård er styreleder og daglig leder for driftsselskapet. Bernt Kai Velde er er ett av totalt 4 medlemmer i styret.

Dyr i parken

Haugaland Zoo inneholder foreløpig omkring 250 dyr og fugler, blant annet papegøyer, parakitter, fasaner og ender, samt mange reptiler og pattedyr som alpakkaer og surikater. I 2011 kom det tre antiloper av typen scimitar oryx, samt cubaboa og dumeril boa. I 2012 flyttet det inn tre hvitøret silkeaper med navn Milly, Molly og Mandy. I tillegg kom det flere nyheter i reptilhuset, blant annet krokodillevaran, cubaboa og tigerpyton. Senere har parken også fått en treleopard, sebramanguster fra Odense zoo. I 2017 fikk Haugaland zoo fem grå kjempekenguruer, tre marabustorker, tre sitatungaer og to flodsvin.

Åpningstider

I sommersesongen (mai - september) er Haugaland Zoo åpen mellom kl 10 og 17 hver dag. Utenfor sesongen kan grupper på over 15 personer avtale tid for å besøke parken.
Kazbek

Beliggenhet

Kazbek ligger i fjellkjeden Khokh, en fjellkjede som går nord for Store Kaukasus med mange kløfter fra elvene Ardon og Terek. Området har en aktiv platetektonikk, med regelmessige mindre jordskjelv. Et aktivt system med varme kilder ligger også rundt fjellet. Kazbek er en sovende vulkan bygget hovedsakelig av trakytt og kledd med lava. Den er formet som en dobbel kjegle og foten ligger i en høyde på 1 770 moh. Kazbek er den høyeste av de vulkanske fjellene i vulkangruppen rundt Kazbegi, som også inkluderer Khabarjina (3 142 moh.).
På grunn av de bratte sidene, er ikke isbreene på Kazbek særlig store. Det totale arealet til alle isbreene på Kazbek er 135 km². Den mest kjente isbreen er Devdaraki, som ligger på nordøstsiden i en kløft med samme navn, og går ned til en høyde på 2 295 moh. Andre isbreer på fjellet er Mna, Denkara, Gergeti, Albano og Chata.

Bestigning

Fjelltoppen ble først besteget i 1868 av britene Douglas Williams Freshfield, Adolphus Warburton Moore og Comyns Tucker fra Alpine Club, ledet av den franske guiden François Devouassoud.
Vanligste rute går fra landsbyen Kazbegi 1730 moh. Fjellet anses ikke som spesielt teknisk vanskelig sammenliknet med tilsvarende høye fjell i for eksempel Alpene, men det er likevel en krevende bestigning på grunn av stor høydeforskjell og lengden på bestigningen, samt raskt skiftende værforhold.
Urindoeuropeisk religion

Urindoeuropeisk religion er en hypotetisk felles forhistorisk religion blant de indoeuropeiske folkene. Den antas å ha utviklet seg via seinere urindoeuropeisk religion og mytologi til indoeuropeisk religion, og videre  til indisk religion, iransk religion, gresk religion, germansk religion, norrøn religion, og andre språklig beslektede religioner.
Rekonstruksjonen av hypotesene nedenfor er basert på lingvistisk analyse ved hjelp av den komparative metode (sammenlignende). Arkeologisk bevis er vanskelig å tilpasse en bestemt kultur i perioden av tidlig indoeuropeisk kultur i kobberalderen. Andre tilnærminger til urindoeuropeisk mytologi er mulig, mest kjent er trefunksjonalitetssystemet eller hypotesen til den franske komparativ filologen Georges Dumézil.

Verdenstreet

Det synes å ha vært en forestilling om et verdenstre i de tidligste tider. I germansk mytologi var det ofte et asketre, som med Irminsul. I norrøn mytologi Yggdrasil, en ask (eller barlind; de gamle oversettelsene har blitt trukket i tvil i senere år) med grener som rekker ut over hele verden og opp over himmelen, men også et sammensatt og komplisert bilde hvor treet var Odins tre som han red som hest (derav navnet Ygg, «skrekkelig», og drasill, «hest») (Det er her snakk om at Odins bevissthet "red" treet for å reise til de forskjellige verdenene, for å utvikle større kunnskap og forståelse av verden; denne fortellingen er ytterligere forklart på sidene om Odin og Yggdrasil). I hinduismen eksisterte forestillingen om et Banyantre. Det var en eik i slavisk mytologi og i keltisk mytologi et hasseltre. I klassisk gresk mytologi er den nærmeste analogien til dette konseptet Olympos, et fjell øst i Hellas. Det var imidlertid også en senere folkeminnetradisjon om et verdenstre som ble saget ned av Kallikantzaroi, greske underjordiske gobliner eller nisser/dverger; kanskje et lån fra andre kulturer.

Solen

Beslektet med myten om kampen mot dragen er myten «Solen i fjellet» som handler om en krigerhelt eller guddom som deler et fjell hvor Solen eller Morgenen er holdt fengslet. En slik myte er bevart i Rig Veda hvor Usjas og kuene, stjålet av demonene panisene, var holdt fengslet. Den myten er knyttet til andre myter om bortførelser ned i underverden, som med mysteriene i Eleusis knyttet til Persefone, Dionysos og Triptolemos.
Solen var representert som ridende i en vogn trukket av hester. Se Trundholmsvognen.
Amharer

Amharer (amharisk አማራ, ge'ez አምሐራ) er en folkegruppe som bor i det sentrale høylandet nord i Etiopia. De teller ca. 19,8 millioner personer, og utgjør med det om lag 26 % av landets innbyggere. I Amhararegionen utgjør de 91 % av innbyggerne.
De snakker amharisk, og er for det meste medlemmer av den etiopisk-ortodokse kirke. Amharisk er arbeidsspråket til den etiopiske statsforvaltningen, og historisk sett har amharene dominert den politiske og økonomiske virksomheten i landet.
Foruten i Etiopia bor det også amharer i nabolandene Somalia, Eritrea, Sudan, Egypt, Jemen og Djibouti, i tillegg til noen vestlige land.
Amharene er jordbrukende. Regjeringspartiet Amhara National Democratic Movement har sin basis i denne folkegruppen.
Hatten (Vefsn)

Hatten er en gård i Vefsn på nordøstsida av innsjøen Ømmervatnet. I øst har gården grense opp mot fjellet med samme navn. Grensen strekker seg i en spiss mot fjellets høyeste punkt. Denne grensen på selve fjellet Hatten var også kommunegrense mellom Hemnes / Elsfjord og Vefsn / Drevja i tidsrommet 1849 til 1961. I nord grenser gården til Eriklia, og i vest mot Sandbukta (Vefsn) I sør og sørøst grenser gården mot Neverveien.
Alpekaie

Biologi

Arten forekommer fjellene i Marokko og Gibraltar, på grensen mellom Spania og Frankrike og gjennom Alpene og deler av Appenninene i Italia og videre østover gjennom Balkan og landene sør for og øst til Bosporos i Tyrkia og videre østover gjennom deler av det sentrale Asia, fra det aller nordligste India og Himalaya til det sørligste Sibir og Sentral-Kina.
Arten trives i store høyder med naturlige gressganger. I Himalaya er den mest vanlig i høyder på omkring 3 500–5 000 moh, men er rapportert av fjellklatrere opp til 8 235 moh i Nepal. På Balkan er den rapportert i høyder ned mot 600 moh.
Alpekaia blir omkring 34–38 cm og veier cirka 160–254 g. Fjærdrakt er sort og glinser svakt i blågrønt, mens nebbet er gult og kortere enn hos alpekråka. De undre ekstremitetene er rødrosa og kraftfulle, men kortere enn hos alpekråka. Stjerten er imidlertid noe lengre.
Hunnen legger mellom april og juli (avhengig av underart og utbredelse) normalt fire, sjelden opp til seks egg, som hun ruger ut alene. Redet er som regel plassert i naturlige hulrom i fjellet.
Den lever av insekter, terrestriske bløtdyr og andre virvelløse dyr.
Abdikasjon

I Norge

Grunnloven regulerer ikke spørsmålet om Kongen har rett til å abdisere, men det er heller ingen ordning for å tvinge en monark til å beholde kongeverdigheten. Prins Christian Frederik abdiserte imidlertid høsten 1814 til fordel for svensk union, og kong Haakon VII nevnte muligheten i 1940. Statsrettslig sett er det dermed antatt at dersom Kongen skulle ønske å abdisere er dette opp til ham selv.
Klippfiskboller

Klippfiskboller eller bolinos er boller laget av poteter og klippfisk. Bolinos er kortform av det portugisiske Bolinhos de bacalhau; dette er navnet som brukes i Nord-Portugal og Brasil; direkte oversatt til norsk, "torskekaker".
Pastéis de bacalhau er navnet som brukes i Lisboa-området og i sentrale og sørlige strøk av Portugal.
Klippfiskbollene lages vanligvis av en deig som består av poteter, klippfisk, egg, persille og løk. Bollene formes ved hjelp av to skjeer, de sprøstekes og serveres varme eller kalde. De serveres gjerne før måltidet som en forrett. Men de kan også være hovedrett og serveres da vanligvis med ris, salat og oliven. Ideelt sett bør de være litt sprø på utsiden og myke og med litt kremet konsistens på innsiden.
Ambrose Powell Hill

Tidlig liv

A.P. Hill, kjent blant sine soldater som Little Powell, ble født i Culpeper i Virginia og ble uteksaminert fra United States Military Academy i 1847 som nr. 15 i årskullet på 38 kadetter. Han ble plassert i 1. US Artillery som fenrik. Han tjenestegjorde i den mexicansk-amerikanske krig og seminolekrigene og ble forfremmet til løytnant i september 1851. Fra 1855 til 1860 var Hill ansatt i oppmålingen av USAs kyst. Han giftet seg i 1859 med Kitty Morgan McClung, en ung enke, og ble dermed svoger med de fremtidige konfødererte kavalerigeneralene John Hunt Morgan og Basil W. Duke.

Borgerkrigen

Rett før utbruddet av borgerkrigen, i mars 1861, trakk Hill seg fra sin stilling i den amerikanske hæren. Han ble utnevnt til oberst i 13th Virginia Infantry Regiment da Virginia løsrev seg, og han utmerket seg på slagmarken i det første slaget ved Bull Run. Han ble forfremmet til brigadegeneral og fikk kommandoen over en brigade i den konfødererte Army of the Potomac februar året etter.
Han ble igjen forfremmet i Peninsula-felttoget i 1862 etter sin innsats i slaget ved Williamsburg, og som generalmajor var Hill en av de fremste og suksessrike kommandantene til Robert E. Lees Army of Northern Virginia. Hills lette divisjon som faktisk var en av de største i hæren, utmerket seg i syvdagersslaget, slaget ved Cedar Mountain, det andre slaget ved Bull Run, slaget ved Antietam og slaget ved Fredericksburg. Hans divisjon var del av Stonewall Jacksons korps. Hill hadde en kort periode kommandoen over hele korpset etter at Jackson ble dødelig såret i slaget ved Chancellorsville, før han selv ble såret.
Etter Jacksons død ble Hill forfremmet til generalløytnant og fikk kommandoen over det nyopprettede tredje korpset i Lees hær. Dette ledet han under Gettysburg-felttoget i 1863, høstfelttoget samme år, Overland-felttoget og beleiringen av Petersburg i 1864-65. Han sa en gang at han ikke ønsket å leve og se at Konføderasjonen kollapset, og den 2. april 1865, kun syv dager før Lees kapitulasjon ved Appomattox Court House, ble han drept av en unionssoldat, korporal John W. Mauck fra 138th Pennsylvania, mens han red til fronten av linjene ved Petersburg, fulgt av en enslig stabsoffiser.
Ian St. John

Spiller

St. John startet sin karriere i klubben han hadde holdt med som barn, den skotske klubben Motherwell FC. Her scoret han det som fortsatt er klubbens raskeste hat-trick gjennom tidende, da han scorte de 3 målene på 2 minutter og 30 sekunder mot Hibernian i 1959.
I 1961 forlot han Motherwell til fordel for Liverpool. Overgangssummen lå på £37 500, noe som var over dobbelt så mye som Liverpool noensinne hadde betalt for en spiller. Samme sommer kjøpte også Liverpool Ron Yeats fra Dundee United, og disse to ble viktige brikker da Liverpool manager Bill Shankly skapte sitt første av to store Liverpool lag.
St. John gjorde sin debut 19. august 1961 borte mot Bristol Rovers i 2. Divisjon, i en kamp Liverpool vant 2-0.
I sitt første Merseyside derby mot de lokale rivalene Everton scoret han alle 4 målene for Liverpool i en kamp Everton vant 4-3. Dette var typisk for St. John. I sine 3 første sensonger for Liverpool gjorde han henholdsvis 18, 19 og 21 mål for klubben.
Han scoret vinnermålet mot Leeds i 2. ekstraomgang i FA-Cupen i 1965 på en susende heading. Dette var Liverpools første seier i denne turneringen.
Akkurat som resten av Bill Shanklys første store Liverpool lag hadde han sin topp på midten av 1960-årene. Da han nærmet seg 30-årene opplevde han i likhet av mange av de andre stjernene at formen begynte å falle. Dette fortsatte helt til det kulminerte i det fatale FA-Cup tapet mot Watford i 1970.
St. John ble solgt fra Liverpool til Coventry foran 1971/1972 sesongen etter å ha spilt 424 kamper og scoret 118 mål for Liverpool. Han ble kun en sesong i Coventry før han byttet klubb til Tranmere foran 1972-1973 sesongen. Her ble han helt til han ga seg som aktiv fotballspiller.

Manager

Han har vært manager både for Portsmouth og moderklubben Motherwell.
Eschatocerini

Levevis

Disse artene lager galler på trær i slekten Acacia og Prosopis i erteblomstfamilien.

Utbredelse

Gruppen er bare kjent fra det sørlige Sør-Amerika.
Nipponobuprestis

Utseende

Middelsstore, avlange, metallisk fargede praktbiller. De ligner sterkt på langstrakte medlemmer av slekten Chalcophora.
Dekkvingene er sagtakkede i spissen.

Levevis

Som hos de fleste andre praktbiller utvikler larvene seg i død ved.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Øst-Asia.
Line (navn)

Annen bruk av navnet

Line er et vanlig navn på kyr i Norge.
Ski-VM 2015 – Sprint menn

Kvartfinaler

Kvartfinalene startet kl. 15:45.

Semifinaler

Semifinalene startet kl. 16:35.
Stubbekøbing

Stubbekøbing er en by på det nordlige Falster i Danmark. Den ligger i Guldborgsund kommune og hører til Region Sjælland. Byen har 2 286 innbyggere (2013).
Frem til kommunalreformen i 2007 var den administrasjonssenter i tidligere Stubbekøbing kommune.
Phnooole

Phnooole er et musikkalbum av The Vanguards, utgitt i 1966 på Triola, som TNLP 16.
Gruppa reiste sammen med plateprodusent Svein Erik Børja (1942-1992) til London for å spille inn albumet. Der fikk de med den legendariske Bob Auger (1928-1998) som studioteknikker. Freddy Lindquist mente det var en stor feil ikke også å bruke engelsk produsent, for gripe hva de London kunne skape av profesjonell sound; «... og han [Børja] fikk det til å låte så det omtrent kunne vært tatt opp hos Bendiksen» (Bakken 1983, s. 73).
Plata ble i 2008 gjenutgitt av Sandem Records, som SRLP 003, med fire bonusspor og en 12 siders infohefte. I tillegg til utgaven på sort vinyl kom det også en «Limited Edition» på mørk rød vinyl i bare 250 kopier.
Storbyhavnen

Handling

Havnearbeiderorganisasjonen i storbyhavn er kommet i hendene på en gangsterbande som ledes av Johnny Friendly. Den tidligere bokseren Terry Mallone er i hans grep, men reagerer da banden myrder en kollega av ham. Mallone føler seg medskyldig og blir i denne prosessen drevet mot den dreptes søster Edie. Hun forsøker å få ham til å vitne og presenterer ham derfor for presten Barry som konfronterer ham med hans egen samvittighet. Mallone dras mellom den ærlighet forfektet av presten og den uskyldsrene Edie på den ene siden, og lojaliteten til den lokale havnebanden på den andre. Når de tar livet av hans bror, Charlie «som en advarsel», blir det dråpen som får begeret til å renne over for Mallone, og han bestemmer seg for å ta opp kampen.

Om filmen

Det meste av filmen ble innspilt i Hoboken i New Jersey.
Den er basert på artikkelserien "Crime on the Waterfront", som ble publisert av journalisten Malcolm Johnson i New York Sun høsten 1948. Johnson ble belønnet med Pulitzerprisen for disse artiklene.

Filmkritikerne

Storbyhavnen har fått så mye som 98 % på Rotten Tomatoes.
VGs anmelder gav den terningkast seks og skrev: «Hardkokt amerikansk film om gangstervelde og korrupsjon i New Yorks havnekvarter. Ypperlige skuespillerprestasjoner. Beste hollywoodfilm på norske lerreter i år!».
Journalist Sven Egil Omdal skrev i 2010 at: «Intensiteten i spillet til Brando, Bernsteins musikk og Kazans regi gjør dette til en sjeldent sterk film fra det «lykkelige» tiåret, hvor det amerikanske selvbildet ikke egentlig hadde plass til korrupsjon, vold og storbyslum. ».

Økonomi og popularitet

Filmen innbrakte $9,6 millioner i USA ($4,2 millioner i 1954). Produksjonskostnadene var på $910 000.

Priser

Storbyhavnen ble belønnet med åtte Oscar, fire Golden Globe og en BAFTA. Den ble også en belønnet med en pris fra Directors Guild of America, fra Writers Guild of America, fra National Board of Review – og Bodilprisen. Den vant også tre priser ved Filmfestivalen i Venezia (alle tre til Elia Kazan, inkludert Sølvløven). Det kan også nevnes at den vant tre priser ved New York Film Critics Circle Awards. 
I 1989 ble filmen funnet betydningsfull nok ("culturally, historically, or aesthetically significant") av USAs Library of Congress til å bli bevart av deres National Film Registry.

Annet

Kazan ønsket at Arthur Miller skulle skrive manuset, men Miller avstod fordi han hadde mistanke om at Kazan hadde navngitt ham under Joseph McCarthys omstridte komitehøringer.
Bjørn Østring

NS-medlemskap

Østring ble medlem av NS' ungdomsfylking (NSUF) i 1933, og han delte ut bladet NS på Gjøvik på 17. mai 1933. Han ble medlem i NS i 1935, og deltok på flere av NS Arbeidstjenestes prosjekter før krigen. Han ble landsleder for NSUF i 1940, men sluttet seg til Den norske legion da den ble opprettet sommeren 1941.

Frontkjemper

Han meldte seg snart frivillig som frontkjemper på Østfronten. Den norske legion, som av tyskerne ble kalt Freiwilligen-Legion Norwegen og var en avdeling innen Waffen-SS med norske soldater. De var opprinnelig forespeilet å bli satt inn i Finland, men ble sendt til kampene ved Leningrad i Sovjetunionen. Østring var troppssjef i legionen, og hadde opprinnelig graden Legions-Hauptscharführer (også kalt oversersjant), men ble utnevnt til SS-Untersturmführer der Reserve i 1942 da han returnerte til Norge.
Han ble tildelt Jernkorset av 2. klasse, Østfrontmedaljen og Frontkjempermerket for sin krigsinnsats. Da han kom tilbake til Norge i 1942, fikk han en leilighet i Dunkers gate 4b som var tatt fra den unge jødiske familien Laskov. Østring ble etter hvert med i en spesiell vaktstyrke som fikk det norrøne navnet Gjestene, i samarbeid med Førergarden som voktet NS-føreren Vidkun Quislings bolig Gimle (opprinnelig kalt Villa Grande) i Oslo. I tillegg var han ungdomsleder i FO 2 Stor-Oslo. Fra 1944 ble han sjef for vaktstyrken Gjestene og fikk blant annet et tillitsfullt forhold til Maria Quisling.

Etter krigen

Bjørn Østring ble dømt til sju års fengsel i landssvikoppgjøret etter krigen. Han ble imidlertid benådet i 1949, tok svennebrev som maler og arbeidet siden i dette faget. I tida etter krigen var Østring talsmann for frontkjemper- og NS-miljøet og bygde opp et rikholdig arkiv over NS-historien. Store deler av disse samlingene er overført til Riksarkivet.
Han er omtalt i flere bøker, blant annet i Lars Borgersruds bok Unngå å irritere fienden (1981), Per Hansson og Jan O. Jensens Den farlige våren (1983), og Chr. Christensens Den andre siden (1988). I Christensens bok er Østring omtalt som Knut Knutsen.
I 1972 kom han i kontakt med Milorgmannen Svein Blindheim fra Kompani Linge, og de ble senere venner og naboer på Høvik utenfor Oslo. Journalisten Arvid Bryne brukte dette som bakteppe da han i 2007 utgav boka Vi sloss for Norge. Der intervjuer han Østring og Blindheim om deres roller som fiender under krigen og seinere forsonende krigsveteraner. Det vakte en viss debatt at forfatteren omtalte Østring som krigshelt i boka.
Østring uttrykte i flere sammenhenger, blant annet i radiointervjuet «Vidkun Quisling – edleste mennesket jeg har kjent» som ble sendt i NRK i 2006, sin livslange beundring for Vidkun Quisling.
Østring var gift med Anne Eline Christie som i 1943 spilte i den nasjonalsosialistiske filmen Unge viljer.