Erasmus fra Formia

Dokumentasjon om hans liv

Handlingene til sankt Erasmus/Elmo var delvis satt sammen fra legender som forvekslet ham med den syriske biskop Erasmus av Antiokia. Den italienske kronikøren Jacobus de Voragine i Legenda Aurea («Den gylne legende», samling av hagiografier) på 1200-tallet, krediterte ham som en biskop av Formia (i provinsen Latina) over hele Campania, som en eremitt på Libanonfjellene, og som en martyr i forfølgelsene under den østromerske keiser Diokletian. Det synes ikke å være noen faktisk grunnlag for hans passio (lidelseshistorie).

Fortellinger om hans liv og martyrium

Erasmus var biskop av Formium (Formia) i Italia. I løpet av kristenforfølgelsene til keiserne Diokletian (284-305) og Maximianus (284-305), forlot han sitt bispedømme og dro til Libanus (Libanonfjellene) hvor han skjulte seg i sju år. Imidlertid fortalte en engel at han måtte dro tilbake til sin by.
På reisen tilbake møtte han en del soldater som spurte ham ut, og Erasmus innrømmet at han var kristen. De førte ham til Antiokia ved Orontes for keiser Diokletian. Etter tortur ble han bundet med kjettinger og kastet i fengsel. Imidlertid kom en engel og hjalp ham å flykte.
Han reiste gjennom Lykia hvor han hjalp sønnen til en framstående borger, noe som resulterte i at flere ble døpt. Det fikk oppmerksomheten til keiseren i vest, Maximianus, som i henhold til Jacobus de Voragine, var «langt verre enn Diokletian». Keiseren beordret at Erasmus ble arrestert, men han fortsatt å bekjenne sin tro. De tvang ham til å gå til et hedensk tempel, men hvor han gikk ramlet de hedenske idolene overende og ble ødelagt, og templene begynte å brenne.
Det gjorde keiseren så sint at han fikk Erasmus stengt inne i en tønne full av stikkende spiker, og deretter ble tønnen rullet ned en ås, men en engel leget ham. Han ble fraktet for keiseren og deretter slått og pisket. Han ble overtrukket med bek og satt fyr på, men overlevde også dette. Da ble han kastet i fengsel for å sulte i hjel, men Erasmus greide å rømme. Han ble fanget på nytt og torturert mer i den romerske provinsen Illyricum etter at han hadde preket og omvendt tallrike hedninger til kristendommen. Til sist, i henhold denne versjonen av hans død, ble hans mage skåret opp og hans innvoller trukket ut og rullet opp med et ankerspill. Denne versjonen kan ha blitt utviklet fra tolkningen av et ikon som viser ham med et ankerspill, således tilkjennegitt hans beskyttelse av sjøfolk.

Helgendyrkelse

Sankt Erasmus kan ha blitt beskytteren av sjøfolk ettersom de er sagt at han fortsatte å preke selv etter at lynet hadde slått ned i bakken ved siden av ham. Det fikk sjøfolk, som jevnlig var utsatt for plutselige stormer med torden og lyn, til å gjøre ham til sin helgen. De elektriske utladningen i form av blekt, blått lys ved enden av skipenes master ble sett på som et tegn på hans beskyttelse, og dette fenomenet kom til bli kalt for sankt Elms ild (latin: Corpo Santo, «helgenens kropp»; engelsk: Saint Elmo's Fire).
Pave Gregor nedtegnet på 500-tallet at relikviene til Erasmus ble bevart i katedralen i Formia. Da byen ble herjet av sarasenere (arabiske muslimer) i 842, ble kulten til Erasmus flyttet til Gaeta, en annen by i området. Erasmus har forblitt beskytteren av Formia, Gaeta, og Santeramo in Colle.
Det er et alter dedikert Erasmus i den nordlige transept av Peterskirken i Roma. En kopi av den franske maleren Nicolas Poussins maleri Sankt Erasmus' martyrdød tjener som altertavle. Foruten hans beskyttelse av sjøfolk, er Erasmus også påkalt mot kolikk hos barn, smerter i underlivet, lidelser i tarmene, kramper, kvinner med fødselsvanskeligheter, og i tillegg også kvegpest.
Erasmus’ minnedag er 2. juni. I den gamle norske kalenderen ble han minnet den 3. juni. Dagen er markert på norske primstaver. Hans minnedag i den ortodokse kirke er 4. mai.