google/wiki40b huggingface dataset:
Himalayaulv

Taksonomi

Fram til 2002 trodde man at denne ulven var konspesifikk med mongolsk ulv (C. l. chanco), men i en studie av indiske ulver oppdaget forskerne at himalayaulven var betydelig eldre enn tidligere antatt, og at den skilte seg klart fra alle andre underarter. Det ble derfor konkludert med, at den må tilhøre en egen og til nå ukjent linje. Dette bekrefter nå en ny (2017) studie av ulven, samtidig som bevisene på nytt reiser spørsmål om hvorvidt himalayaulv bør og kan klassifiseres som en egen art. Studien bekrefter at himalayaulv tilhører ei monofyletisk slektslinje som er distinkt fra dagens holarktiske ulv (C. lupus spp.) i Eurasia og Nord-Amerika.
Werhahn et al. (2017) viser i en ny studie at himalayaulv har en unik Y-kromosom (ZFY) haplotype, og at den deler X-kromosom (ZFX) haplotype med gullulv (C. anthus). Dette reiser en rekke nye spørsmål med hensyn til ulvens fylogeni. Studien bekrefter at himalayaulv, som viser en divergens på hele 3,8% fra holarktisk ulv, kan være en selvstendig art, slik Aggarwal et al. (2007) hevder, men at nye studier med DNA må til før spørsmålet kan avklares. Studier av andre pattedyr konkluderer med, at en divergens høyere enn 2–11% i cytokrom b kan indikere nye arter i en konspesifikk populasjon, som derfor bør undersøkes nærmere.

Biologi

Himalayaulv holder til i uvanlig store høyder i Himalaya. Den har en svært kraftig, ullen pels, som gjør den motstandsdyktig mot ekstrem kulde. Pelsen er normalt forholdsvis mørk grå, med lysere innslag. Det eksisterer imidlertid både lysere og mørkere individer, herunder tilnærmet helt sorte (melanisme) individer.
En DNA-studie gjort av underarten C. l. chanco i de østre delene av Kashmir, Himachal Pradesh, deler av Tibet og østre Nepal ga et overraskende svar med hensyn til tidspunktet disse skilte lag med sin stamfar. Det skjedde for hele 800 000 år siden, altså cirka 650 000 år før amerikanske og eurasiske ulver og hunder skilte lag fra sin stamfar. Studien viste også at ingen hunder er i slekt med denne ulven, slik kanskje ingen andre underarter av ulv heller er.
Studien av C. l. chanco viste at den nordvestre delen av stammen ikke er samme ulv, slik tidligere antatt. Indiske forskere estimerte at det eksisterer maksimalt 350 himalayaulver. Werhahn et al. (2017) viser imidlertid at himalayaulven trolig har en noe større utbredelse enn tidligere antatt. Utbredelsen strekker seg trolig lenger nordover, fra Himalaya og på kryss av Tibetplatået og videre til områdene rundt Qinghaisjøen i Folkerepublikken Kina. Antallet himalayaulv kan derfor være noe høyere enn antatt til nå.
En studie, publisert i det renommerte vitenskapelige tidsskriftet Molecular Biology and Evolution den 3. desember 2016, viser at himalayaulv krysset seg med tibetansk mastiff alt for omkring 24 000 år siden, noe som kan har ført til at denne mastiffen har større adapsjon til store høyder enn andre hunder. Studien antyder dessuten at tibetansk mastiff ble domestisert mye tidligere enn tamhunder generelt, kanskje nærmere 6 000 år før.
Laurits Kongslev

Liv

Han var sønn av presten Troels Christensen Kongslev og Kirstine Dorothea Lauridsdatter Laurberg og ble stuent fra Aalborg latinskole i 1755. Etter å ha tatt examen philosophicum var han i flere år huslærer, før han fikk en lærerstilling ved Sorø Akademi. Etter å ha blitt cand. jur. i 1773 ble han utnevnt til professor i rettsvitenskap ved akademiet.
Kongslev er først og fremst kjent for å ha utgitt læreboken Den danske og norske private Rets første Grunde i to bind (1781–82), som skildrer privatretten og tingsretten i Danmark og Norge. Han hadde planlagt å beskrive også strafferetten og prosessen, men rakk det ikke før sin død i 1783.
Pinjeprosesjonsspinner

Utseende

Den voksne sommerfuglen er en middelsstor, lysgrå spinner, forvingene har to smale, mørke tverrstriper. Larvene er mørkebrune, noe rødlige på ryggen, tett kledt med lange hår.

Levevis

Pinjeprosesjonsspinnerens larver er oppsiktsvekkende, i tillegg til de skogskader og helseproblemer de forårsaker, og de har vært gjenstand for mange studier. Den franske entomologen Reaumur publiserte et arbeid i 1736, også Henri Fabre har skrevet om disse larvene (Fabre, 1916). Larvene er aktive om vinteren, de klekkes i september og er fullt utvokst i mars. De lever sammen i store, teltlignende spinn av silke på ulike furuarter, blant andre pinje (Pinus pinea), strandfuru (Pinus pinaster), svartfuru (Pinus nigra) og aleppofuru (Pinus halepensis). Larvene er ute og spiser om natten, og kan være aktive selv om det er litt frost. Om dagen sitter de inne i spinnet. Dette virker da som en solfanger og temperaturen kan bli en god del høyere enn i luften omkring, noe som hjelper larvene å fordøye barnålene de har spist i løpet av natten. Larvene legger ut spor av feromoner fra teltet til greinene der de spiser, og følger senere disse. De spinner også silketråder. Når de er utvokst i mars, kryper de sammen ned på bakken på leting etter et egnet sted å grave seg ned for å forvandle seg til pupper. Larvene går da på en rekke (prosesjon), hver larve er i kontakt med hårene på bakenden på den foran, det ser ut til at det er dette som holder prosesjonen sammen. Et slikt tog kan bestå av opptil 300 larver. Larvene graver seg ned på et sted med passe myk jord, og tilbringer de varme og tørre sommermånedene som pupper. De voksne spinnerne klekkes i august. De lever bare kort tid, etter parringen legger hunnen ca. 300 egg i en sylindrisk samling rundt en barnål. Eggene blir dekket av skjell fra hunnens bakkropp. De klekkes etter noen uker.

Irriterende larver

Larvene er kledt med tusenvis av neslehår, som lett brekker av og kan føres med vinden. Om man får disse på huden, kan de forårsake utslett og allergiske reaksjoner, mens man i verste fall kan risikere varige synsskader om man får dem i øynene. Larvehudene som ligger igjen når larvene har skiftet skinn, er særlig problematiske når disse tørker ut og smuldrer opp. Et brukt "telt" kan inneholde hundrevis av slike larvehuder og dersom det blåser i stykker blir disse spredt med vinden. Slik utgjør de forskjellige prosesjonsspinner-artene et betydelig helseproblem i områder der de er vanlige.

Skogsskader

Larvesamlingene setter til livs store mengder barnåler og kan snauete skogen. Denne arten er regnet som kanskje det mest problematiske skadeinsektet på furuskog i middelhavsområdet.

Utbredelse

Pinjeprosesjonsspinneren finnes i Nord-Afrika og Sør- og Mellom-Europa så langt nord som det sørlige Tyskland. Det at larvene er aktive om vinteren hindrer trolig arten fra å spre seg lenger mot nord.
14. november

Navnedag

Fredrik, Fred, Freddy.
Pycnoschema armatum

Utseende

En middelsstor (ca. 25-30 millimeter), kraftig, blankt brunrød til brunsvart hornbille. Oversiden er svært fint punktert og ganske blank. Hannen har et langt, bredt, i spissen kløvet framspring på pronotum, dette dekker hodet, og et krumt horn i pannen. Hunnen har vogså framspring på pronotum og horn i pannen, men de er mindre.

Levevis

Larvene lever i jorda.

Utbredelse

Arten er vidt utbredt i tropisk Afrika og er kjent fra Etiopia, Sudan, Kongo, Kamerun, Ghana, Togo og Nigeria.
H. Rider Haggard

Liv og virke

Han fikk en beskjeden utdannelse og startet yrkeskarrieren i 1875 som ulønnet assistent til Sir Henry Bulwer, som var viseguvernør i Natal i Sør-Afrika. Han oppholdt seg i Natal/Transvaal inntil 1879. Under et opphold i England 1879-80 giftet han seg med Louisa Margitson i 1880. Paret bodde i Sør-Afrika til 1882, hvor han drev en strutsefarm. Etterhvert bosatte de seg på Ditchingham, hvor hun kom fra. Paret fikk en sønn og tre døtre. Sønnen Jack døde av meslinger 10 år gammel mens foreldrene var i Mexico. En av døtrene, Lilias Rider Haggard, skrev i 1951 en bok om faren: The Cloak That I Left.
Ved siden av forfatterskapet ble Haggard etter hvert jurist, og engasjerte seg i politikk, arkeologi og spiritisme. Han ble utnevnt til Knight Bachelor i 1912 og til Commander of the British Empire i 1919.

Forfatterskap

Han debuterte i 1882 med en dokumentarbok om Sør-Afrika, Cetywayo and his White Neighbours; Remarks on Recent Events in Zululand, Natal, and the Transvaal. Han utga to romaner i 1884, og fikk sitt gjennombrudd i 1885 med Kong Salomos miner, hvor han introduserte eventyrhelten Allan Quatermain. Quatermain dør i siste kapittel av den neste boken om ham, men i flere påfølgende romaner og novellesamlinger skriver Haggard om Quatermains unge år.
Haggards andre gjennomgangsfigur er Ayesha, hovedpersonen i Hun og tre andre bøker. Ayesha er en mektig, sensuell og hvit kvinne som hersker over et skjult rike i det indre av Afrika. Hun er også en trollkvinne som har levd i 2000 år, og som drives av kjærlighet og sjalusi. Både Freud og Jung interesserte seg for Haggards kvinneskildring.
Haggards bøker er filmet flere ganger, og har også vært inspirasjonskilde for Indiana Jones. Allan Quatermain har fått et nytt liv som medlem av The League of Extraordinary Gentlemen, en tegneserie skrevet av Alan Moore og siden filmatisert med Sean Connery i rollen som Quatermain.
Kalle på Spången (sang)

«Kalle på Spången» er en svensk sang, skrevet av Lasse Dahlqvist til filmen med samme navn fra 1939. Plateinnspillinger i Sverige finnes daterte fra 1939 og framover, blant annet av Edvard Persson (1939). Den har også blitt spilt inn på dansk som «Kalla fra Skaane».

Norsk versjon

Arne Svendsen har skrevet en norsk versjon med tittelen «Hvalfangervisa» (Denne Arne Svendsen kom fra Sandefjord og må ikke forveksles med navnebroren som bodde i Fredrikstad).
Swing criollo

Swing criollo er en costaricansk dansestil. Den oppsto i 1960-åra som en fusjon av swing og cumbia. I 1970-åra var den allerede blitt svært populær i dansehallene i San José, men den ble samtidig ansett som vulgær og udanna, og noen dansehaller begynte å forby den. Swing criollo er nå populær i alle samfunnslag, og i 2012 fikk den status som immateriell kulturarv i Costa Rica.
Carla Bruni

Bakgrunn

Carla Bruni er arving til en italiensk dekkformue (bildekk), og har aldri hatt behov for inntektsarbeid, men innen 1988 var hun en godt betalt modell. Hun ble født i Torino, Italia, men flyttet sammen med familien til Paris da hun var 5 år gammel. Hun vokste opp i Frankrike, og har skolegang i Sveits inntil hun kom tilbake til Paris for å studere arkitektur og kunst.

Motemodell

Fra 19 års alder ga hun opp studiene for å bli en fulltids motemodell, og ble blant de tyve best betalte med inntekt på rundt 7,5 millioner dollar (ca. 60 millioner i norske kroner) i året. Hun har vært omslaget til en rekke kjente moteblader, fra franske Match og italienske Moda til Vogue og Marie Claire. Som motemodell har hun representert blant annet Valentino, Christian Dior, Givenchy, og Yves Saint Laurent frem til hun sluttet som modell i 1998.

Sangerinne

I 2002 kom hennes debutalbum som artist: Quelqu'un m'a dit. I 2006 bar hun det italienske flagget under åpningen av Vinter-OL 2006 i Torino.

Ekteskap

Carle Bruni giftet seg med Frankrikes president Nicolas Sarkozy 2. februar 2008, og hun har tidligere vært gift med filosofiprofessoren Raphaël Enthoven (som var tidligere gift med Justine Lévy) og som hun har sønnen Aurelien med. Bruni har også tidligere vært sammen med Mick Jagger og Eric Clapton.
25. mars 2008 ble det kjent at auksjonshuset Christies i New York skulle selge flere bilder, deriblant en bilde av en toppløs Bruni tatt av fotografen Michel Comte i 1993. Bruni selv reagerte med fortvilelse på dette og sa «Dette er utrolig upassende og vondt». Bildet ble etter massiv mediaomtale til slutt solgt for 450.000 kroner.
Passgang

Passgang er en gangart hos firbeinte dyr der framfoten og bakfoten på hver side flyttes samtidig. Det motsatte er diagonalgang. Passgang er naturlig for kameldyr, sjiraffer, elefanter, bjørner og flere andre dyr, men forekommer sjeldnere hos hester. Hos noen hester er det likevel medfødt, og enkelte kan også dresseres til å gå i passgang, hester som da kan skifte mellom normal bevegelse og passgang. Passgang kan forekomme både i trav og skritt. Passgjengere kan være svært raske.

Passgang hos hester

Passgang hos hester er en hurtig, totaktig gangart med svev. Det er gjerne islandshester som blir forbundet med gangarten, men også andre raser kan ha passgang, blant annet den amerikanske standardbreden. Samsidige benpar beveger seg samtidig – altså høyre frem- og bakben i ett bevegelsesmoment og venstre frem- og bakben i det neste.
Flyvende pass kan gå like hurtig som galopp hos enkelte hester og er svært anstrengende for hesten. Bare såkalte femgjengere kan lære å gå flyvende pass, da det krever at hesten har vilje og romslige bevegelser. Flyvende pass er en eksklusiv gangart, og praktiseres ikke så mye av alminnelige ryttere. For konkurranseryttere er passritt formel-1 og man konkurrerer på tid over 100-250 meters lengde. Amerikanske travere (standardbreds) går som regel utelukkende løp i passgang da dette er en brøkdel raskere enn vanlig trav. De to forskjellige typene travhester, som dog er av samme rase, kalles pacers (passere) og trotters (travere). Passende løpshester trenes opp til dette ved bruk av remmer som binder sammen benparene for å umuliggjøre vanlig diagnoalt trav.
I avlen legger man stor vekt på passanlegget fordi man antar at det er en klar forbindelse mellom anlegget for tølt og anlegget for pass. Avlere legger hovedvekten på å få en god tølt og passgang kombinert med et godt temperament og villighet.
Riodina

Utseende

Små til middelsstore, mørke sommerfugler. Oversiden er mørkbrun til svart med et gult eller oransje tverrbånd i forvingen, dette fortsetter ofte som et bånd langs ytterkanten av bakvingen. Vingeårene er gjerne noe lysere enn vingens grunnfarge.

Levevis

Disse sommerfuglene lever i tropisk og subtropisk skog, blant annet tropisk regnskog og tåkeskog.
Mens andre Riodinidae vanligvis påtreffes enkeltvis, kan hanner og i mindre grad hunner av denne slekten samles i større eller mindre grupper på bakken. Hannene, men ikke hunnene, suger da til seg saltholdig væske fra bakken.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sør-Amerika, fra Guyana i nord til Argentina i sør.
Røyse Ultra 2018

Røyse Ultra 2018 var fjerde gang ultraløpet Røyse Ultra ble arrangert. Løpet ble arrangert 28. - 29. april 2018, og består av en 10 km løype (Hytteplanmila) som løpes åtte ganger i løpet av 24 timer. 
25 av 33 startende deltakere fullførte løpet.
Absint

Absint er et destillert, alkoholholdig brennevin med anissmak laget av urter. Den mest kjente ingrediensen er blomstene og bladene fra medisinplanten Artemisia absinthium, kanskje bedre kjent som malurt. Selv om absint ofte feilaktig omtales som en likør, skal den egentlig klassifiseres som et brennevin fordi den ikke tappes med tilsatt sukker.
Absint blir ofte omtalt som «la fée verte» (den grønne fe) på grunn av fargen og de psykoaktive effektene. Den er oftest blekgrønn eller smaragdgrønn, men kan av og til også være blank. På grunn av den høye alkoholprosenten og konsentrasjonen av oljer blandes absinten som regel ut med tre til fem deler iskaldt vann, noe som får drikken til å bli tåkete. Vannet brukes ofte til å løse opp sukker som tilsettes for å dempe den bitre smaken. Disse forberedelsene regnes som en viktig del av opplevelsen ved å drikke absint, faktisk så viktig at forberedelsene har blitt et eget ritual med spesiallagde absintskjeer og annet tilbehør. Smaken på absint minner om andre anisbrenneviner, men er noe mer bitter og kompleks i smaken på grunn av de forskjellige urtene.
Absinten kom opprinnelig fra Sveits hvor den ble introdusert som en eliksir, men er bedre kjent for sin popularitet blant franske kunstnere sent på 1800-tallet og begynnelsen av 1900-tallet. På høyden av sin popularitet ble absinten framstilt av kritikerne som et farlig avhengighetsskapende hallusinogen. Det var stoffet tujon, som finnes i malurt, som fikk skylden for den hallusinogene effekten.
Absint ble forbudt i Sveits i 1908, i USA i 1912, i Frankrike i 1915, men aldri i Storbritannia, slik at man til nyttårsfeiringen i London i 1999 kunne drikke absint importert fra Tsjekkia.  Man mener i dag at det ikke finnes bevis for at absint er farligere enn vanlig alkohol, men at det var det enorme forbruket som gjorde drikken så skummel. På begynnelsen av 1990-tallet dukket absinten igjen opp på markedet, riktignok i en modifisert utgave, og man kan i dag kjøpe absint i butikker som Vinmonopolet og Systembolaget.
Dypet

Handling

Gaile Berke (Jacueline Bisset) og David Sanders (Nick Nolte) tilbringer en romantisk ferie på Bermuda da de oppdager vraket av et fraktskip fra andre verdenskrig. Ved siden av skipet finner de også en morfinampulle, og oppdager senere at det befinner seg tusenvis av dem som fremdeles ligger i vraket. Oppdagelsen fører relativt raskt til at de blir kontaktet av en narkohandler fra Haiti, Henri Cloche (Louis Gossett Jr.) og til en gammel skattejeger; Romer Treece (Robert Shaw). Med Cloche like i helene forsøker Gail, David og skattejegeren Treece å redde den sunkne skatten.

Om filmen

Ca. 40% av handlingen i Dypet foregår under vann.
Dypet hadde 16 års aldersgrense da den gikk på norske kinoer.
Roosevelt University

Roosevelt University er et privat universitet i Chicago i delstaten Illinois i USA. Det ble grunnlagt i 1945.
Ved lærestedet var det 7 186 studenter og 621 vitenskapelig ansatte i 2006, og dette året var skolepengene US$ 16 980 for studenter folkeregistrert i USA. Undervisningen gis opp til doktorgradsnivå.
Tåsen hageby

Tåsen hageby er et boligområde i Oslo. Området ble bygget etter modell av det engelske hageby-konseptet. Det opprinnelige navnet var «Taasenløkkens Haveby».

Historie

I 1915 kjøpte Kristiania herred området «Tåsenløkken» av eieren av Søndre Tåsen gård. Kommunen aktet å bygge boliger på tomten, som på det tidspunktet ikke lå i Kristiania, men i nabo-herredet Aker. I Kristiania hadde det imidlertid vært en kraftig befolkningsvekst og følgelig en boligmangel som de kommunale myndighetene ville avhjelpe blant annet ved å kjøpe tomter utenfor herredsgrensene.
I 1920 satte «Taasenløkkens byggeselskap» iverk første trinn av utbyggingen på Tåsenløkken. Bebyggelsen i Spångbergveien og Jutulveien stammer fra denne første fasen. Den mest intensive byggeperioden varte frem til 1926.
I juni 1922 mottok Kristiania herred en tomtesøknad fra en byggekomité som ønsket å få tildelt tomt på Tåsenløkken. Komiteens medlemmer var arkitekt H. Klouman, byggmester M. Tjerbo og ingeniør Claus Berg. Ingeniør Berg var også prosjektets forretningsfører. De kommunale myndighetene godkjente søknaden, til tross for at boligdirektør Harald Hals var skeptisk til visse punkter i plantegningene:
Man har sine tvil om det heldige i arrangementet med bad i kjælderen, hvilket dog naturligvis vil medføre økonomiske fordele.
Den 5. september 1922 ble «Taasen byggeselskap» stiftet, og byggingen tok til samme høst. Høsten 1923 kunne de første familiene flytte inn i de nye boligene.

Boligmassen

Det var i utgangspunktet prosjektert 16 bygninger, med 32 toromsleiligheter og 32 treromsleiligheter. Underveis ble planene endret, fordi det viste seg at det var færre interessenter enn forventet til de minste leilighetene. Det endte opp med at de 16 byggene inneholdt 20 toroms- og 44 treromsleiligheter.

Velforening

Hagebyen fikk sin egen velforening, Tåsen Hageby Vel, i 1923.

Veinettet

De to hovedveiene i Tåsen hageby er Bredo Stabells vei og Jutulveien. Jutulveien var i utgangspunktet kun en sti fra Ullevål hageby ned mot nærmeste stoppested på Sagene Ring-trikkelinjen. Stien ble opparbeidet til veistandard etter hvert som det ble bygget flere boliger. Bredo Stabells vei ble anlagt samtidig med at boligbyggingen startet, slik at veien var ferdig da de første beboerne flyttet inn i 1923. I 1926 fikk veien gatelys.
Armando Cooper

Landslaget

Han ble tatt ut i Panamas tropp til VM i fotball 2018 i Russland.
Municipal Liberia

Asociación Deportiva Municipal Liberia er en costaricansk fotballklubb fra Liberia i Guanacaste. Den ble stifta 16. juni 1977. Den hadde navnet Liberia Mía en periode på slutten av 2000-åra mens den spilte i Primera División, fram til 2009, da den tok navnet Águilas de Guanacaste. Den ble flytta ned til Segunda División i 2011 på grunn av økonomiske problemer, og har nå tatt tilbake sitt opprinnelige navn. Lagets hjemmebane er Estadio Edgardo Baltodano Briceño. Draktene er gule, med sorte bukser og strømper.
Klubben vant Primera División i Verano 2009, da under navnet Liberia Mía.
Jasmund nasjonalpark

Kalkklippene

Kalklippene er under konstant erosjon. Ved de fleste stormer faller deler av klippen ned på stranden eller i havet, sammen med sten og fossiler av sopp, østers og sjøpiggsvin.
Den 118 meter høye Königsstuhl er karakteristisk i landskapet. En annen kjent kalkprofil Wissower Klinken, styrtet i havet 24. februar 2005.

Flora og fauna

På grunn av de spesielle geologiske forholdene er Jasmund nasjonalpark hjemsted for mange sjeldne planter og dyr. Der er mange sumpliknende dammer i  Stubnitz-skogene bak klippene som er hjemsted for en rekke planter, blant annet villepler (Malus sylvestris), barlind og forskjellige arter av orkidéfamilien, for eksempel Cypripedium calceolus.
Forøvrig kan man i nasjonalparke se havørn, isfugl, svale og vandrefalk.
Båstad Idrettslag

Fotball

Idrettslaget hadde tidligere en fotballgruppe, men denne gikk ut av klubben i 2001 for å starte Trøgstad/Båstad Fotballklubb sammen med Trøgstad IL.
Tsjetsjenias flagg

Tsjetsjenias flagg er holdt i fargene grønt, hvitt og rødt, farger som har figurert i både offisielle og uoffisielle tsjetsjenske flagg siden Sovjetunionens oppløsning. Den grønne fargen har som regel dominert. Den står for islam.
Republikken Tsjetsjenias nåværende flagg har også en hvit stripe ved flaggdukens stangside der det er plassert et folkloritisk emblem i gult. Denne type mønstre, nasjonalornamenter, er ikke uvanlig i flagg for land som tidligere tilhørte Sovjetunionen. Hviterusslands og Kasakhstans flagg viser slike ornamenter ved stangsiden av flagget, mens enkeltstående elementer er å finne i flere av de russiske republikkenes flagg, eksempelvis i flaggene for Tsjuvasjia eller Mari El.
Tsjetsjenias flagg ble vedtatt 7. juni 2004 og offisielt tatt i bruk 17. august samme år.
Wok

Andre språk

I Indonesia er kokegryten kjent som wadjan, i Malaysia som Kuali og på Filippinene som kawali (liten wok) og kawa (stor wok).
Vafler

Vafler ( entall vaffel)  er et bakverk med liknende basis som pannekaken. De vanligste ingrediensene er hvetemel, melk, egg og sukker. Ofte tilsettes også litt smeltet fett i form av margarin eller smør, dessuten også krydderet kardemomme. Noen tilsetter også litt bakepulver eller vaniljesukker.
Selv om vaffel er et «bakverk» er det viktig å påpeke at man ikke baker vaffel, men steker dem i et vaffeljern, der flere vaffelhjerter er satt sammen til en rund, noen ganger firkantet, kake eller jern. Vaflene får en lett brunlig farge under stekingen og er sprø med en gang de er ferdige. De blir myke når de får ligge litt. Et gammelt triks for å få sprøere vafler er å lage røren så tykk som mulig, og deretter la den stå og svelle minst en time før steking. Når vaffeljernet så er varmt blandes vann i røren til den får ønskede konsistensen.
Vafler spises enten som de er, eller med tilbehør som syltetøy, pisket krem, rømme eller smør og brunost. Eple og nøtter er også kjent som tilbehør.  Pølse i vaffel er en vri på pølse i lompe, hvor man erstatter lompen med en vaffel, populært i Østfold.
Vaffeljernet ble oppfunnet av Cornelius Swarthout og ble tatt patent på den 24. august 1869.  Amerikanerne feirer dette med vaffeldag, mens i Europa feires vaffeldagen den 25. mars. 
Joar Mortveit fra Skjold i Vindafjord innehar Guinness' Rekord for å ha stekt verdens største vaffel med en diameter på 98 cm.