William Joyce

Barne- og ungdomsår

William Joyce ble født ved Herkimer Street i Brooklyn i New York, av en anglikansk mor og en irsk katolsk far, Michael, som hadde blitt amerikansk statsborger 25. oktober 1894.  Noen få år etter fødselen flyttet familien tilbake til Galway i Irland.
Joyce gikk på den jesuittiske skolen St. Ignatius College i Galway (1915–21). I motsetning til de fleste irske katolikker var både Joyce og hans far tilhengere av unionistene. Joyce hevdet senere at han hadde hjulpet Black and Tans i den irske uavhengighetskrigen og hadde blitt et mål for Den irske republikanske armé, IRA.
Etter det han hevdet var et attentatforsøk i 1921 (som mislyktes fordi han tok en annen rute hjem fra skolen), reiste han til England der han gikk på King's College School i Wimbledon, som utvekslingsstudent. Hans familie flyttet etter ham til England to år senere. Joyce hadde slektninger i Birkenhead i Cheshire, som han besøkte ved noen anledninger. Han vervet seg i Worcestershire Regiment i 1921, men ble avskjediget da det ble oppdaget at han hadde løyet om sin alder. Han begynte da på Birkbeck i University of London der han studerte militær ledelse. Det var i denne perioden han fattet interesse for fascismen og kom i kontakt med Rotha Lintorn-Orman og British Fascisti.
22. oktober 1924 mens han deltok på et møte til støtte for Jack Lazarus (det konservative partiets kandidat for Lambeth North i parlamentsvalget), ble Joyce angrepet av kommunister og fikk et dypt barberbladkutt over høyre kinn. Det dannet et arr som gikk fra øreflippen til hjørnet av munnen. Han hevdet at angriperne var jøder.

Lord Haw-Haw

Joyce og hans kone Margaret flyktet til Tyskland i slutten av august 1939.  Joyce hadde fått nyss om at britiske myndigheter hadde til hensikt å internere ham i henhold til Defence Regulation 18B (internering av nazi-sympatisører).  Joyce ble naturalisert tysk statsborger 26. september 1940.
Joyce fikk ikke jobb i Berlin inntil han møtte en annen nazi-sympatisør, Dorothy Eckersley, som fikk ordnet audition hos Rundfunkhaus, en radiostasjon knyttet til det tyske propagandaministerium, der han erstattet tyskeren Wolf Mittler.
Kallenavnet «Lord Haw-Haw av Zeesen» ble skapt i 1939 av en radiokritiker i Daily Express under pseudonymet Jonah Barrington (Cyril Carr Dalmaine), men navnet ble opprinnelig brukt om Wolf Mittler (eller muligens Norman Baillie-Stewart).  Da Joyce ble den mest kjente propagandakringkasteren, ble kallenavnet overført til ham. Joyces radiosendinger kom i begynnelsen fra et studio i Berlin, men på grunn av alliert bombing ble det flyttet til Luxembourg og sist til Apen nær Hamburg.  Radiosendingene ble videresendt via et nettverk av tyskkontrollerte radiostasjoner som inkluderte Hamburg, Bremen, Luxembourg, Hilversum, Calais, Oslo og Zeesen. I begynnelsen var Joyce anonym i sendingene som ble annonsert som Germany Calling men senere avslørte han navnet sitt til lytterne. Enkelte ganger ble han i sendingene introdusert som «William Joyce, otherwise known as Lord Haw-Haw».
Det var ikke forbudt å lytte til hans sendinger, men britiske myndigheter oppfordret til å ikke gjøre det. Til tross for myndighetenes oppfordring hadde Joyce i 1940 anslagsvis seks millioner faste og 18 millioner tilfeldige lyttere i Storbritannia.
Sendingene begynte alltid med annonsørens ord «Germany calling, Germany calling, Germany calling». Sendingene oppfordret det britiske folket til å overgi seg og ble kjent for sin spottende, sarkastiske og truende tone.  Det var også et ønske fra sivile lyttere å høre hva den andre siden sa siden informasjonen i krigstid var strengt sensurert.  I begynnelsen av krigen, på grunn av tyskernes suksess på slagmarken, var det mulig for tyske radiosendinger å være mer informativ enn BBC.
Joyce spilte inn sin siste sending 30. april 1945 mens slaget om Berlin pågikk.  Usammenhengende og hørbart beruset skjelte han ut Storbritannia for å føre krig utover det å kun holde Tyskland i sjakk og advarte gjentatte ganger mot trusselen fra Sovjetunionen.  Han avsluttet med et siste trassig «Heil Hitler og farvel».  Det er motstridende opplysninger om hvorvidt dette siste programmet faktisk ble sendt til tross for at en innspilling ble funnet i studioet i Apen.  Dagen derpå ble Radio Hamburg inntatt av britiske styrker og 4. mai brukte Wynford Vaughan-Thomas radiostasjonen til å lage en spottende «Germany Calling» der Joyce ble fordømt.
Foruten kringkasting skrev Joyce propaganda for distribusjon blant britiske krigsfanger, som han forsøkte å rekruttere til British Free Corps. Han skrev en bok, Twilight Over England, som ble utgitt av det tyske propagandaministeriet.  Boken sammenlignet ondene som det angivelig jødisk-dominerte kapitalistiske Storbritannia med de påståtte underverkene i det nasjonalsosialistiske Tyskland.  Adolf Hitler tildelte Joyce krigsfortjenestekorset (første og andre klasse) for sine sendinger, men de møttes aldri.

Anke

Hans overbevisning ble stadfestet av appelldomstolen 1. november 1945 og etter De såkalte Law Lords Jowitt LC, Macmillan, Wright, Simonds og Porter fra House of Lords 13. desember 1945.
I klagen  hevdet Joyce at besittelse av et pass ikke gir rett til beskyttelse av kronen, og derfor trengte han ikke videreføre sin plikttroskap når han forlot landet, men huset avviste dette argumentet. Baron Porter Porters dissens var basert på hans tro på at om Joyce troskapsplikt var avsluttet eller ikke, var et spørsmål om faktum for juryen å avgjøre, heller enn et rent juridisk spørsmål for dommer.
Joyce også hevdet at jurisdiksjon hadde blitt feilaktig antatt av retten i forbindelse med anledning til å prøve en fremmed for lovbrudd begått i et fremmed land. Dette argumentet ble også avvist, på grunnlag av at en stat kan utøve slik jurisdiksjon av hensyn til sin egen sikkerhet.
Det er påstått av sympatisører av Joyce, at der var gjort en avtale med påtalemyndigheten om ikke å avsløre sine koblinger til MI5. Til gjengjeld ble hans kone Margaret, kjent for radiolyttere som «Lady Haw-Haw», spart tiltale for høyforræderi. Av de 32 britiske overløpere og kringkastere fanget i Tyskland på slutten av krigen, ble bare Margaret Joyce, som døde i London i 1972, ikke belastet med forræderi.
Joyce var født amerikansk statsborger, men hadde også britisk pass.
Joyce ble tatt til fange av britiske styrker i Flensburg. Der var han kommet ut av det hus han stille og rolig kunne ha oppholdt deg. Men han kom ut av døren og satte i gang en samlate med en engelsk okkupasjonssoldat som raskt gjenkjente hans karakterisiske radiostemme fra propagandasendingene. Han ble sendt til England og stilt for retten for høyforræderi. Anklagen omfattet tre punkter.
Han forrådte et land som ikke var hans eget, men ble dømt til døden ved engelsk rett, fordi han hadde engelsk pass i begynnelsen av forræderiperioden. Dødsdommen ble fullbyrdet ved hengning av bøddelen Albert Pierrepoint i Wandsworthfengselet den 3. januar 1946.