Operasjon Vigilant Resolve

Bakgrunn

Fallujah hadde generelt hatt økonomisk fordel under Saddam Hussein, og mange innbyggere var ansatt som militære og etterretningsoffiserer ved hans administrasjon. Imidlertid var det lite sympati for ham etter sammenbruddet av hans regjering, som mange innbyggere betraktet som undertrykkende. Byen var et av de mest religiøse og kulturelt tradisjonelle områdene i Irak.
Etter sammenbruddet av Ba'ath-infrastrukturen i begynnelsen av 2003 hadde lokalbefolkningen valgt et bystyret ledet av Taha Bidaywi Hamed, som holdt byen fra å falle i kontroll av plyndringer og vanlige kriminelle. Bystyret og Hamed ble begge betraktet som nominelt pro-amerikaner, og deres valg innebar opprinnelig at USA hadde bestemt at byen ikke var sannsynlig å bli en hotbed av aktivitet, og ikke krever noen umiddelbar troppens tilstedeværelse. Dette førte til at USA begikk få tropper til Fallujah fra starten.
Selv om Fallujah hadde sett sporadiske luftangrep av amerikanske styrker, ble ikke offentlig opposisjon galvanisert til 700 medlemmer av den 82. luftbårne divisjonen først kom inn i byen 23. april 2003, og ca 150 medlemmer av Charlie Company okkuperte al-Qa'id primær. Den 28. april samlet en mengde på rundt 200 personer utenfor skolen forbi portforbudet, og krevde at amerikanerne forlater bygningen og tillater det å gjenåpnes som en skole. Protesterne ble stadig mer oppvarmet, og distribusjonen av røykgassbeholdere mislyktes i å spre publikum. Protestene eskalerte som skytevåpen etterfulgt av amerikanske styrker fra protesterende folkemengder og amerikanske hær soldater fra 1. bataljon av 325. luftbårne infanteri regiment av 82nd luftbårne divisjon vendte tilbake brann, drepte 17 personer og såret mer enn 70 av demonstranter. Det var ikke amerikansk hær eller koalisjonssvikt i hendelsen. Amerikanske styrker sa at skytingen fant sted i løpet av 30-60 sekunder, men andre kilder hevder at skytingen fortsatte i en halv time.
To dager senere ble en protest i det tidligere Baath-partiets hovedkvarter, som avkrypte de amerikanske skuddene, også avfyrt av amerikanske styrker, denne gang det amerikanske tredje pansrede kavaleregimentet, som resulterte i tre flere dødsfall. Etter begge hendelsene hevdet koalisjonskrefter at de ikke hadde sparket på demonstranter før de ble sparket på først.
De 82. luftbårne soldatene ble erstattet av soldater fra 3. Armored Cavalry Regiment og 101. Airborne Division 2 / 502. B.CO Renegades, og 4. juni ble Renegades under angrep etter en tilstedeværelsespatrulje. Renegadene ble truffet med en RPG mens de monterte kjøretøy for å ta dem tilbake til basen. Angrepet resulterte i 6 skadde soldater og en KIA. PFC. Brandon Oberleitner ble drept på grunn av at RPG slo hovedkøretøjet han satt i. Hans død markerte det eneste tapet av livet for B.Co for distribusjonen. Snart etter dette angrepet, ble den tredje pansrede kavalleriet tvunget til å be om ytterligere 1500 soldater for å avhjelpe den voksende motstanden som ble møtt i Fallujah og nærliggende al-Habaniyya.
I juni begynte amerikanske styrker å konfiskere motorsykler fra lokalbefolkningen, og hevdet at de ble brukt i treffsangrep på koalisjonskrefter.
Den 30. juni skjedde en stor eksplosjon i en moske der imam, Sheikh Laith Khalil og åtte andre mennesker ble drept. Mens lokalbefolkningen hevdet at amerikanerne hadde avfyrt en missil ved moskeen, hevdet amerikanske styrker at det var en utilsiktet detonasjon av opprørere som konstruerte bomber.
Den 12. februar 2004 angrep opprørere en konvoje med general John Abizaid, kommandør for amerikanske styrker i Midtøsten, og den 82. luftbårne generalsekretær Charles Swannack, som fyrte på kjøretøyene fra nærliggende hustak med RPG, etter å ha tilsynelatende infiltrert de irakiske sikkerhetsstyrkene. 
Elleve dager senere avledte opprørere det irakiske politiet til en falsk nødsituasjon i utkanten av byen, før de samtidig angrep tre politistasjoner, borgmesterkontoret og et sivilforsvar. Minst 17 politimenn ble drept, og så mange som 87 fanger utgitt. 
I løpet av denne tiden gjennomførte 82. Airborne regelmessige "lynrapporter" inne i byen, hvor Humvee-konvojene ville ødelegge veisperre og fortau som kunne skjule IEDs, og overvåke søk på hjem og skoler, som ofte så på eiendomskader, og førte til skyte -outs med lokale innbyggere.
I mars 2004 overførte Swannack myndighet i Al-Anbar-provinsen til I Marine Expeditionary Force, ledet av general Conway.
I begynnelsen av mars 2004 begynte byen å falle under den økende innflytelsen av guerilla-fraksjoner. Den stigende volden mot den amerikanske tilstedeværelsen resulterte i fullstendig tilbaketrekking av tropper fra byen, med bare sporadiske innbrudd som forsøkte å få og styrke et "fotfeste i byen" som ble forsøkt. Dette var kombinert med en eller to patruljer rundt de ytre grensene til FOB Volturno, den tidligere siden av Qusay og Uday Husseins palass.
27. mars ble et JSOC-overvåkingsteam kompromittert i byen og måtte skyte seg ut av trøbbel.

Kampanjen

Den 1. april lovet brigadegeneral Mark Kimmitt, nestleder for amerikanske militære operasjoner i Irak, et "overveldende" svar på Blackwater USAs dødsfall, der han sier: "Vi vil pasifisere den byen." Den 3. april 2004 mottok 1. Marine Expeditionary Force en skriftlig kommando fra Joint Task Force, og bestilte offensive operasjoner mot Fallujah. Denne ordren gikk imot ønskene til marinkommandørene på bakken som ønsket å gjennomføre kirurgiske streik og angrep mot de som mistenktes for involvering i Blackwater-dødsfallene.
På kvelden den 4. april 2004 lanserte amerikanske styrker et stort angrep i et forsøk på å "gjenopprette sikkerheten i Fallujah" ved å omslutte den med rundt 2000 soldater. Minst fire boliger ble rammet i luftangrep, og det var sporadisk skudd i hele natten.
Ved morgenen den 5. april 2004, under ledelse av 1. Marine Expeditionary Force, hadde amerikanske enheter omringet byen med sikte på å ta den tilbake. Amerikanske tropper blokkerte veier som ledet inn i byen med Humvees og konserttråd. De tok også over en lokal radiostasjon og utdelte brosjyrer som oppfordret beboerne til å forbli inne i sine hjem og hjelpe amerikanske styrker til å identifisere opprørere og noen Fallujanere som var involvert i Blackwater-dødsfallene.
Det ble anslått at det var 12-24 separate "hardcore" grupper av opprørere, bevæpnet med RPG, maskinpistoler, mørtel og våpen mot luftfartøy, noe av det som ble levert av den irakiske politiet. Ved 6. april 2004 sa amerikanske militære kilder at "marinister kanskje ikke forsøker å kontrollere sentrum av byen".
Under det første slaget ved Fallujah blokkerer amerikanske marinere fra andre bataljon, 1. marinere fra Fallujahs motorvei 1. I åpningsdagene ble det rapportert at opptil en tredjedel av sivilbefolkningen hadde fledd byen.
Belegget tvang avslutningen av Fallujahs to hovedsykehus, Fallujah General Hospital og Jordanian Hospital, som ble gjenåpnet under våpenhvile den 9. april 2004.  Også på den dagen ble havnebesøket til Jebel Ali av flyselskapet USS George Washington (CVN-73) avbrutt, og George Washington-flyselskapet og dets innledede Carrier Air Wing Seven ble beordret å forbli på stasjon i den persiske gulfen som kampene intensiverte mellom koalisjonskrefter og irakiske opprørere rundt Fallujah. 
De resulterende engasjementene avgir utbredt kamp i hele Irak og langs nedre eufratene, med ulike elementer i det irakiske opprøret, som utnytter situasjonen og påbegynner samtidig operasjoner mot koalisjonskreftene. Denne perioden markerte fremveksten av Mahdi-hæren, den militære av den shiitiske presteren Muqtada al-Sadr, som en stor væpnet fraksjon som på den tiden aktivt deltok i anti-koalisjonsoperasjoner. Hendelsene ble også punktert av en bølge av et sunnisk opprør i byen Ramadi. I løpet av denne perioden ble en rekke utlendinger [spesifisert] fanget av oppreisende grupper. Noen ble drept i sin helhet, mens andre ble holdt som gisler i et forsøk på bytte for politiske eller militære innrømmelser. Noen elementer fra det irakiske politiet og det irakiske sivilt forsvarskorps slått også på koalisjonens styrker eller bare forlatt sine innlegg.
Opprørerne i Fallujah holdt på da amerikanerne forsøkte å stramme sitt grep på byen. Luftbombardementene regnet på opprørlige stillinger over hele byen, og Lockheed AC-130-våpenskip angrep mål med sine Gatling-våpen og howitzere en rekke ganger. Scout Snipers ble et kjerneelement i marines strategi, i gjennomsnitt 31 dreper stykket i kampen, mens PSYOP Tactical Psychological Operations Teams fra Tactical Psychological Operations Detachment 910 [44] lokket irakere ut i åpningen for Scout Snipers ved å lese skript som var rettet mot åndende krigere og ved blaring AC / DC sammen med Metallica og annen rockemusikk over sine høyttalere.
Al-Jazeera-reporteren Ahmed Mansur og kameratmannen Laith Mushtaq, de eneste to ikke-innebygde journalistene som dekker konflikten siden 3. april 2004, rapporterte at en ukjent kilde uttalt at USA insisterte på at journalister ble trukket tilbake fra byen som en pre- betingelse for våpenhvile.

Amerikansk tilbaketrekking

Den 1. mai 2004 trakk USA tilbake fra Fallujah, da generalsekretær James Conway kunngjorde at han ensidig hadde bestemt seg for å vende om gjenværende operasjoner til den nylig dannede Fallujah-brigaden - en sunnisk sikkerhetsstyrke dannet av CIA,  som ville være bevæpnet med amerikanske våpen og utstyr under ledelse av den tidligere baathiske hæren general Jasim Mohammed Saleh. Flere dager senere, da det ble klart at Saleh hadde vært involvert i militære handlinger mot shiitter under Saddam Hussein, opplyste amerikanske styrker at Muhammed Latif i stedet ville lede brigaden. Likevel løst gruppen og hadde vendt over alle de amerikanske våpnene til opprøret i september. [Brigadernes soldater erklærte for opprørerne - å registrere seg for foreningen av jihadistiske og nasjonalistiske grupper som befant seg for myndighet i byen som ledet til det andre slaget ved Fallujah i november, som også vellykket okkuperte byen.
I mellomtiden mellom de to kampene opprettholdt amerikanske styrker en tilstedeværelse på Camp Baharia, noen få miles utenfor byens grenser

Arven

Den største kampoppdraget siden deklarasjonen av «store fiendtligheter» Første kamp av Fallujah markerte et vendepunkt i offentlig oppfatning av den pågående konflikten. Dette var fordi opprørere, i stedet for Saddam-lojalister, ble sett på som de øverste motstanderne av amerikanske styrker. Det ble også dømt av både militære og sivile byråer, at avhengighet av amerikansk-finansierte regionale militser, som den mislykkede Fallujah-brigaden, kunne vise seg å være katastrofale. Amerikanske strateger var mercurial om utfallet av kampen med en skriving. "Håndskriftet er på veggen. Slaget om Fallujah var ikke et nederlag, men vi har ikke råd til mange flere seire som det." 
Kampen presset også Abu Musab al-Zarqawi inn i den offentlige spotlighten som den mest kjente kommandanten for anti-koalisjonskrefter i Irak, og brøt offentlig oppmerksomhet mot konseptet med en sunni-triangel.
27 amerikanske soldater ble drept under kampen i Fallujah. I alt 800 irakere døde i kampen, hvorav 572-616 var sivile og 184-228 opprørere. Mange av de irakere som ble drept, ble begravet inne i byens tidligere fotballstadion, som ble kjent som Martyrs Cemetery.