google/wiki40b huggingface dataset:
Jim Dandy

Jim Dandy er en sang skrevet av Lincoln Chase som ble spilt inn og gitt ut på singel med Lavern Baker i 1956. Singelen kom på 1.-plass i USA.
Ann-Margret spilte inn sangen og ga den ut på b-siden av singelen I Was Only Kidding i 1962. Sangen ble gitt ut på albumet The Vivacious One senere samme år.
Jack Markussen

Dukkenikkerne

En av Dukkenikkernes første forestillinger var Plommetreet, en dramatisering av forfatter Hans Sandes kritikerroste barnebok med samme tittel. Markussen var sammen med Anne Helgesen og Heidi Mæland ansvarlig for både dukker og scenografi, og de stod alle tre på scenen. Musikken var komponert av Henning Gravrok. Forestillingen ble fremført under Festspillene i Nord-Norge i 1987. Den handlet om gutten som svelgte en plommestein og ble til et plommetre. Det sentrale spørsmålet i forestillingen var Skal han fortsette å være et tre eller skal han møte de problemer som følger med å være menneske? Stykket var en alvorlig og annerledes fabel om barndomsminner og konflikter, men også en forestilling fylt med humor og glede.
Markussen dramatiserte og satte senere opp flere soloforestillinger hvor han alene laget scenografi og dukker.
I 1990 dramatiserte han Antoine de Saint-Exupérys bok Den lille prinsen. Dette ble en vakker og stille forestilling om savn, kjærlighet og svik. I det åpne scenerommet med piloten og den lille dukken var skuespilleren og dukkespilleren Markussen alene på scenen. Han skapte i denne forestillingen et figurteaterunivers av høy kunstnerisk kvalitet. Regien var ved Thorbjørn Gabrielsen og Vigdis Ludvigsen. Forestillingen var støttet av Norsk kulturråd og Nordland fylkeskommune.
I 1999 satte han opp forestillingen Tut-Ankh-Amon, som han selv hadde dramatisert. Publikum ble med på en magisk reise tilbake i historien, til den store elven Nilen. Der møttes kobraslangen Wadjet og gribben Nekhbet, som var voktere av henholdsvis Øvre og Nedre Egypt. De var begge svært bekymret for den unge prinsen Tut-ankh-Amon, som skulle bli folkets nye farao; de hadde begge sett den ondskapsfulle ypperstepresten Ajs bestrebelser på å ta makten selv. Men den unge prinsens funn av en død svale skal vise seg å få skjebnesvangre følger for den grådige ypperstepresten. Slik begynte historien om den unge prinsen Tut, som i en alder av ni år ble kronet til farao over det egyptiske folket. Forestillingen var et vakkert, poetisk og tankevekkende eventyr om et barns oppdagelse av makt og svik, kjærlighet og hat. Regien var ved Ådne Sekkelsten, og musikken var komponert og fremført av den egyptiske musikeren Mahamoud Fadl. Medprodusent var Den Nationale Scene i Bergen, og produksjonen fikk støtte fra Norsk kulturråd og Bergen kommune.
Dukkenikkerne deltok flere ganger under Festspillene i Bergen.
I 2005 sendte NRK-magasinet Norge Rundt et innslag med Dukkenikkerne. Innslaget omfatter et intervju med Jack Markussen, der han forteller om noen av figurene han arbeidet med på det tidspunktet.

Barneteatret Syltetøys

I 1997 ble barneteaterkompaniet Syltetøys opprettet, med Markussen som scenograf og kostymedesigner. Teatret turnerte i Hordaland. Syltetøys hadde også som mål å skape underholdning som var rettet mot et mer voksent publikum, som kabareter, kursvirksomhet og teatersport.
I 2014 flyttet Markussen til Stamsund i Lofoten. Under Stamsund Internasjonale Teaterfestival i 2016 deltok han med to nye styltefigurer laget for paradene; styltefigurene fikk navnene Tomtom og Lala.
Jan Inge Hovig

Familie

Hans foreldre var Gudlaug Pauline Hovig (født Tangstad) og Johannes Sigurd Hovig. Han er bror av Edit Hovig, Torstein Hovig, Geir Hovig og lege Elen-Marta Hovig. 
Jan Inge Hovig var i perioden 1944-74 gift med Målfrid Elisabeth Bruem. De fikk to barn, grafiker og maler Arve Johannes Hovig og Gudlaug Elisabeth Hovig. Han giftet seg med Ingrid Espelid Hovig i juni 1977, men bare en uke etter bryllupet døde han av hjerteinfarkt.
Skuespilleren Andrea Bræin Hovig er hans barnebarn.
Islamabad hovedstadsterritorium

Islamabad hovedstadsterritorium er ett av to territorier i Pakistan. Her ligger Pakistans hovedstad Islamabad.
Flaochad

Liv og virke

Som indikert av Fredegars krønike  ble Flaochad godtatt som rikshovemester ved at han skaffet seg støtte fra adelen som han fikk ved at han ga løfter i skrift og ved ed om å beskytte deres posisjoner og besittelser, og gi dem hans støtte. Med andre ord kjøpte han støtten fra mektige menn som hadde rikdom og væpnede menn som var nødvendig for å utøve myndighet i en større skala. 
Flaochad hadde en motstander i den rike burgundiske adelsmannen og patrisieren Willibad, og i henhold til Fredegar: «Willibad var meget rik, og ved å plyndre svært mange folk for deres eiendommer på ulikt vis, hadde han gjort seg selv enormt rik». Striden og uvennskapet med Willibad må antagelig ha vært etablert fra før Flaochad fikk sin posisjon, og ble akutt da han ble etablert som rikshovmester. Det var gjensidig: Flaochad forsøkte fra første stund å få Willibad ryddet av veien. Ved hoffet i Chalon, hvor Willibad ble fordømt, forsøkte Flaochad å få sin motstander myrdet, men det mislyktes da Willibad gjennomskuet det og nektet å gå inn i palasset. Isteden kom Flaochad ut for utfordre Willibad til en duell, men hans bror Amalbert forhindret at det skjedde ved å gå i mellom de stridende partene. Willibad grep da Amalbert som gissel for å komme seg i trygghet. I henhold til Fredegar var Flaochad enda mer innstilt på å drepe Willibad. Det samme året døde Nanthild.
I september det samme året kom Flaochad tilbake til Burgund fra Paris med barnekongen Klodvig II og med en gruppe stormenn fra Neustria. De holdt hoff ved Autun og innkalt Willibad til å møte. Willebad innså at han var i fare og innkalte sine tilhengere og hva som kan ha vært deler av Burgunds stående hær, som tradisjonelt sto under patrisierens kommando, og avanserte til Autun hvor Flaochad og stormennene oppholdt seg. Det synes som det ble inngått avtale om at striden mellom Flaochad og Willebad skulle løses ved et mindre slag mellom de to og et mindre antall av deres tilhengere, mens de øvrige stormennene var tilskuere. I denne kampen ble Willebad drept og de stormennene som hadde vært publikum dro da til dens døds leir og plyndret den for bytte, inklduert mange hester.
Flaochad overlevde sin fiende med kun elleve dager før han selv døde av feber. I henhold til Fredegar, som synes å hatt personlig interesse av denne hendelsen, var at han mente at begge var ofre for guddommelig dom ettersom de begge hadde tidligere sverget vennskap på hellig sted og hadde deretter begge beriket seg ved å plyndre andre. Han ble etterfulgt av Erkinoald som rikshovmester.
Junior Eurovision Song Contest 2008

Arrangør

Kypros ble valgt som arrangør av konkurransen, i konkurranse med Portugal, Serbia, Sverige og Ukraina.

Bidrag

Startlista ble trukket i tidlig oktober. Alle land fikk 12 poeng i starten av stemmegivingen. Ukraina sendte ikke finalen direkte, fordi det var Holodomor-dagen samme dag som finalen var.
TinAgent

TinAgent, eller Tina Holth Fotoagent AS, var det første norske agentbyrået for fotografer da det ble startet i februar 1995 av Tina Holth. Byrået er lokalisert på Uranienborg terrasse i Oslo.
Byrået representerer noen av de mest prisvinnende fotografene i Skandinavia og står for kontakten mellom fotografer og ulike markeder, modeller og deres byråer, kunder, underleverandører etc.
TinAgents nettside ble tildelt Merket for god design i 2010.
Eupoecila

Utseende

Middelsstore (15-20 millimeter), brokete fargede gullbasser. Kroppen er glatt og tegnet i gult eller grønt og svart, kan også ha innslag av brunrødt.

Levevis

Larvene lever gjerne i råtnende ved eller annet dødt, organisk materiale.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Australia.
Amathusia

Utseende

Store (vingespenn gjerne 100 – 160 mm) sommerfugler, vanligvis med brunlige grunnfarger. Vingene er påfallende stor og brede sammenlignet med kroppen. Bakvingene er trukket ut til en kort "stjert" ved bahjørnet. Oversiden er brun, vingenes underside gjerne lysbrun med mørkere tverrlinjer og øyeflekker i den ytre delen. Artene i denne slekten er ganske like hverandre og vanskelige å skille uten å undersøke kjønnsorganene.

Levevis

Amathusiini er skogsinsekter. De voksne sommerfuglene er lite aktive og sitter mest stille, godt hjulpet av kamuflasjen. De flyr sjelden langt om gangen. Mange arter flyr helst i skumringen, og kommer til lys, noe som er ganske uvanlig for dagsommerfugler. De blir tiltrukket av gjærende frukt og fersk møkk, som de drikker fra. Larvene i denne slekten lever på palmer.

Utbredelse

Amathusiini finnes bare i Sørøst-Asia. Slekten Amathusia er utbredt fra Andamanene i vest til Sulawesi i øst.
Landkreis Meißen (1996–2008)

Historie

Amt Meißen, under forvaltningsdistriktet Markgrevskapet Meißen, omtales i skriftlige kilder allerede i 1334. Det strakk seg fra Mohorn i sør til Riesa i nord, og til elven Elben i øst og til Mügeln-Döbeln i vest.
I 1835 ble Amtshauptmannschaft Meißen opprettet innenfor kongeriket Sachsen. I 1939 ble dette området omdøpt til Landkreis Meißen, og det eksisterte frem til 1952, i hele 117 år, uten vesentlige territoriale endringer. Under opprettelsen av DDR ble den omdøpt til Kreis Meißen.
Under kretsreformen i Den tyske demokratiske republikk i 1952 ble flere kommuner i Kreis Meißen overført til Kreis Freiberg og Kreis Döbeln, og også til de nyopprettede kretsene Kreis Freital og Kreis Dresden-Land.
Under Kretsreformen i Sachsen i 1994 og 1996 var det opprinnelig meningen å gjenopprette kretsen under navnet Landkreis Meißen-Dresden. I kjølvannet av en dom i Fristaten Sachsens forfatningsdomstol ble kretsen først opprettet den 1. januar 1996 under navnet Landkreis Meißen-Radebeul gjennom en sammenslåing av de tidligere kretsene Kreis Dresden-Land og Kreis Meißen. Den 1. mars 1997 endret den navn til Landkreis Meißen.
I forbindelse med Kretsreformen i Sachsen i 2008 ble Landkreis Meißen slått sammen med Landkreis Riesa-Großenhain til den nye Landkreis Meißen.
Mount Torckler

Mount Torckler er et fjell i Antarktis, beliggende seks kilometer sørøst for Mount Smethurst og 50 km sørvest for Store Hånakken i Enderby Land. Det ble kartlagt etter flyfoto tatt av ANARE (Australian National Antarctic Research Expeditions) i 1957 og navnsatt av Australian Antarctic Names and Medals Committee (ANCA) etter R.M. Torckler, en sambandsoffiser på Wilkes-stasjonen i 1961.
SystemTap

SystemTap er et skriptspråk og et verktøy for dynamisk instrumentering for operativsystemet Linux. Systemansvarlige kan bruke SystemTap for å utlede, filtrere og oppsummere data for å stille en diagnose på kompleks ytelse eller funksjonelle problemer.
SystemTap er fri og åpen programvare og inkluderer bidrag fra Red Hat, IBM, Intel, Hitatchi, Oracle med flere.
Første versjon ble lansert i 2005. Siste versjon er 2.8 som ble lansert 17. juni 2015.
Valørløse frimerker

Valørløse frimerker er en type frimerker som ble lansert av Posten Norge 1. september 2005, etter modell av andre land, der slik frimerker har eksistert lenger (i USA siden 1975 og i Storbritannia siden 1989). Frimerkene har ingen påtrykt verdi, og kan derfor brukes selv om portotakstene har steget siden kunden kjøpte dem. Frimerkene som selges i Norge er gyldig for frankering i første vektsats (20 gram) i A- og B-prioritet innenlands eller A-prioritet utenlands. Frimerkene kan også kombineres med andre frimerker for å dekke høyere portotakster.
Slike merker utgitt før 6. februar 2007 har kun bokstaven A eller B da de kun ble utgitt for innenlands portotakster. Senere utgivelser har i tillegg "INNLAND" (eller "NOREG"), "EUROPA" eller "VERDEN" alt etter hvilken sats de gjelder for. Denne teksten bestemmer salgspris og frankeringsverdi, men alle frimerker er gyldige til porto overalt.
Skikrigføring

Skikrigføring er et uttrykk blir brukt om taktikken og strategien stridende parter benytter seg av når de fører krig med tropper utstyrt med ski. 
Den danske historikeren Saxo Grammaticus er den første som omtaler skikrigføring – i historiske beretninger fra det trettende århundret. Farten og distansen som skitropper er kapable til å utføre kan sammenlignes med lett kavaleri.
Jakob Sande-tunet

Jakob Sande-tunet er en forfattermuseum over forfatteren Jakob Sande (1906–1967) i den gamle Klokkargarden i Dale i Sunnfjord, Fjaler kommune. Stedet er også kjent som et kunstnerhjem ettersom Sande ble født her i 1906 som sønn av ordfører, klokker og lærer Andreas Sande.
Huset har en historie tilbake til 1700-tallet, og var klokkergård fra 1862 til 1940-tallet. Huset ble overtatt av Jakob Sande-selskapet i 1997 og er i dag et museum og kultursenter.
Vazelina Hjulkalender

Handling

Historien starter med at julenissen faller gjennom et hull i ozonlaget og havner på høggeritomta. Nissens slede er ødelagt og nissen selv har fått et lite hukommelsestap. Og det verste av alt er at barna ikke kan få julegaver om han ikke får reparert sleden og kommet seg opp i luften igjen.
Allerede i den første episoden blir man introdusert med Inga Toppen som eier Blazerfjell Panorama Apartments. Dette er et høyfjellshotell som ligger like over høggeritomten. Her har flere rikinger kjøpt andeler, men blir opprørte når de oppdager at høggeriet ødelegger utsikten, forgifter luften med fyring av bildekk og at Vazelina-gutta dessuten forstyrrer høyfjellsfreden ved å spille høy musikk.
På siden av dette møter vi Synnøve som eier det lille gårdsbruket Glenna som leier ut høggeriet til Vazelina-gutta. Hun jobber som vaskedame på Blazerfjell, og når Inga får høre om dette får hun sparken inntil hun sier opp leieavtalen med høggerne.
Nianfo

Nianfo (tradisjonell kinesisk: 念佛, pinyin: niànfó, kanji: 念仏, hiragana: ねんぶつ, japansk: nembutsu, Hangul: 염불; koreansk: yeombul, vietnamesisk: niệm Phật ) er et begrep som er alminnelig brukt i den mahâyâna-buddhistiske retningen Det rene land. Det brukes vanligvis om repetisjonen av navnet til Amitābha. Det er en oversettelse fra sanskrit buddhānusmṛti, som betyr «påminnelse om Buddha».
Helgelandshallen

Helgelandshallen er en flerbrukshall som ligger i Sandnessjøen i Alstahaug kommune. Hallen ble åpnet i 1995. Flerbrukshallen har en aktivitetsflate på 44 x 66 meter. Hallen har krøllfiberdekke med sand og benyttes primært til fotball. I slutten av 2017 ble jobben med å legge nytt kunstgress fullført etter at det forrige kunstgressdekket hadde ligget i 22 år.
Hallen kan deles inn i tre deler på 22 x 44 meter hver. I tillegg har hallen en løpebane på 60 meter med fire baner. Dekket på løpebanen er av typen Nortan Sandwich 13 mm.
Hallen benyttes også en del til ulike arrangementer, som messer, konserter, dansegallaer og lignende.
Hallen har  garderobefasiliteter og tilskuerplass for ca. 400  mennesker.
Qing (Cangzhou)

Qing (kinesisk: 青县; pinyin: Qīng Xiàn) er et fylke i provinsen Hebei i Folkerepublikken Kina. Det er understilt byprefekturet Cangzhou.
Befolkningen var i 1999 på 375.356.

Samferdsel

Kinas riksveier 104 og 105 løper også gjennom Qing. De begynner i Beijing, løper sørover og deler seg etter Dezhou. Riksvei 104 fortsetter da til Jinan, Xuzhou, Nanjing, Hangzhou, Wenzhou og ender opp i Fuzhou, mens 105 løper til Jining, Shangqiu, Jiujiang, Nanchang og Guangzhou, og ender opp i Zhuhai.
Akihiko Kamikawa

Karriere

Han har tidligere vært trener for Grulla Morioka.
Rødlistebasen

Rødlistebasen er navnet på en database, basert på den nasjonale rødlista, en oversikt over arter vurdert å ha en risiko for å dø ut fra Norge. 
I Rødlistebasen finnes informasjon om enkeltarter og artsgrupper. Også ulik informasjon og statistikk kan hentes ut. Det kan være om rødlistekategorier, hvilke kriterier som er brukt for å utarbeide listene, hvilke naturtyper rødlisteartene lever i, samt påvirkningsfaktorer de er utsatt for. Rødlistebaseen drives av Artsdatabanken i Trondheim.
Bojert

Bojert som fraktfartøy

I et kopperstikk fra 1586 er et klinkbygd skip med baugspyd, en mast forut på skroget og en lite mesanmast avbildet som en norsk bojert med et råtoppseil ovenfor sprisseilen på masten. Bojertene var rundgattet og hadde en liten bakk oppbygget forut samt et overbygg akter.
De største norske bojertene som seilte over Nordsjøen, hadde en mindre mast med et latinerseil som på bojerten på kobberstikket fra 1586, de andre bare hadde én mast som førte sprisseil. 
De ble senere kravellbygd og rigget med smakkeseil (gaffelrigg) istedenfor toppseil og sprisseil.
De nederlandske boeierne var et grunngående farkost med store sidekjøl (lebord) som kan senkes ned i vannet for å redustere avdriften. En nær slektning av bojertene er den nederlandske boyer. De var populært som kystfarere for frakt og mye annet inkludert å opprettholde kommunikasjonene langs sjøvegene.
Bojertene kunne også benyttes som vaktskip med bestykning ombord, også benyttet som rekognoseringsfartøyer i sjøstridighetene i 1600-tallet. En typisk bestykket bojert hadde mellom 6 og 10 kanoner ombord. Som et krigsskip ble denne skipstypen hyppige benyttet på Østersjøen i krigene mellom Danmark-Norge og Sverige.

Bojert som lystbåt

Som skipstype for frakt gikk bojerten av bruk i slutten av 1600-tallet. Skipstypen ble gradvis forvandret til lystbåter for personlige bruk av velstående personer i 1700-tallet på flere lander deriblant Sverige der den er kjent som boyert.
Denne båttypen som en rundgattet fritidsbåt med høy fribord, rett baugspyd og en mast med smakkeseil på et bredt og kort skrog er populært i 1900-tallet, de er nå allment kjent som boeierer med hytte midtskips bak masten. De har store sidekjøler, svære bord som senkes ned i vannet.
Pleciofungivoridae

Fossiler

Gruppen er kjent fra Jura og Kritt.
Sumpgresshoppe

Utseende

Kroppen er 21-37 millimeter lang og den største arten av markgresshopper i Norge. Den er lyst gul-grønn med noen mørkere små markeringer. De kraftige baklårene er røde på undersiden. Rekken av små torner på bakleggen er mørke.

Levevis

Sumpgresshoppe finnes langs strender av større og mindre vann, på fuktige enger og gresskledd myr. På varme dager er den livlig og kan fly flere meter om den blir oppskremt.
Sangen består av små kneppende og tikkende lyder og kan skille den fra andre markgresshopper. De voksne flyr i mellom juli og oktober.
Egglegging skjer utpå høsten. Eggene legges i små grupper på omtrent ti egg, i jorden, ved røtter og gresstuer.
Raymond LaRoche

Raymond LaRoche var en polsk journalist som ble utvist fra Norge i november 1946 for spionasje.
Georg Jensen (selskap)

Sølvsmien grunnlegges

Som 14-åring kom Georg Jensen i guldsmedlære og etter endt læretid besøkte han Kunstakademiet, hvorfra han fikk avgang som billedhugger; deretter tok han i flere år på studiereise til utlandet. Han arbeidet en tid med keramikk sammen med den senere kunstneriske direktør for Den kongelige Porcelainsfabrik Christian Joachim og startet i 1904 sin egen sølvsmie i et lite lokale over en port i Bredgade i København.
Allerede fra begynnelsen gjorde Georg Jensens arbeider lykke og ble erhvervet av en rekke museer, og de vant hurtig stor utbredelse. I 1912 flyttet virksomheten til Knippelsbrogade og samme år ble den første butikk åpnet i Bredgade i København.
I 1916 ble aksjeselskapet Georg Jensen & Wendel stiftet. I 1919 flyttet det til Ragnagade, hvor en stor moderne fabrikkeiendom var oppført i nybarokk ved arkitekt Gotfred Tvede. I 1924 trådte Georg Jensen tilbake som administrerende direktør, men fortsatte i 1926 som kunstnerisk leder inntil sin død i 1935.
Etter besettelsen flyttet Georg Jensens Sølvsmedie til et nytt fabrikkanlegg i Gladsaxe, tegnet av arkitekt Oscar Gundlach-Pedersen, som også tegnet flere filialer i utlandet samt sølvtøy.

Samarbeide med kunstnere

Georg Jensen har hatt samarbeide med en rekke kunstnere, hvorav en del har vært fast knyttet til virksomheten. Av disse kan nevnes Georg Jensens sønn, sølvsmeden Jørgen Jensen og maleren Johan Rohde, med hvem samarbeidet begynte allerede i 1906 og varte til Rohdes død i 1935. Av andre kan nevnes tegneren Harald Nielsen, Sigvard Bernadotte, som var fast knyttet til virksomheten siden 1930, billedhuggeren Arne Malinowski, billedhuggeren Henning Koppel og billedhuggeren Gundorph Albertus, som ble underdirektør i virksomheten og leder av verkstedene.
Andre designere som har arbeidet for Georg Jensen er Nanna Ditzel, Inger Hanmann, Grethe Meyer, Jens H. Quistgaard og Erik Bagger og i nyere tid Bo Bonfils og Isabell Kristensen.

Eksport og butikker i utlandet

Allerede i 1908 begynte salget i Tyskland. Kort før første verdenskrig i 1914 begynte det i Sverige og i 1919 ble det første Georg Jensen-utsalg i utlandet opprettet, nemlig forretningen i Paris; i 1922 ble forretningen i London opprettet; i 1923 i New York og samme år i Barcelona. Senere er det opprettet Georg Jensen-utsalg i Brussel, Genève, Buenos Aires og Stockholm, men dessuten finnes det forhandlere av Georg Jensen-sølvet i en lang rekke land og størstedelen av firmaets produksjon eksporteres.
Shaftesbury Abbey

Shaftesbury Abbey var et engelsk nonnekloster i Shaftesbury i Dorset. Det ble grunnlagt i år 888, og ble det rikeste benediktinerklosteret i England, et viktig pilegrimsmål, og byen Shaftesburys sentrale midtpunkt. Klosteret ble ødelagt i 1539 på ordre av Thomas Cromwell som en del av Oppløsningen av Englands klostre.

Tidlig historie

Kong Alfred den store og hans datter Æthelgifu grunnla klosteret i 888, noe som var 8 år etter byen Shaftesbury ble grunnlagt som en burgh, og klostret fremmet byens vekst. Relikviene av sankt Edvard Martyren ble overført fra Wareham og mottatt ved klosteret med stor seremoniell andakt. Overføringen ble fulgt av Dunstan av Canterbury og jarl Ælfhere av Mercia. Dette skjedde i storstilt prosesjon den 13. februar 981 og relikviene kom fram til Shaftesbury syv dager senere hvor de ble mottatt av klosterets nonner og gravlagt med full kongelig æresbevisninger på nordsiden av alteret. På vegen fra Wareham til Shaftesbury skal det etter sigende ha skjedd mirakler; to forkrøplete menn ble ført nær kisten med relikviene og de som bar den senket den ned til mennenes høyde og da fikk de tilbake sin helse. Denne prosesjonen og disse hendelsene ble framstilt på nytt tusen år senere i 1981. Det skal for øvrig også ha skjedd andre mirakler ved helgenens forbønn.
I 1001 ble det nedtegnet at graven hvor sankt Edvard lå hadde blitt observert at den ved jevne mellomrom løftet seg fra bakken. Kong Ethelred II av England instruerte biskopene om løfte hans brors grav fra bakken og plassere den på et mer egnet sted. Biskopene tok da relikviene fra graven og la dem i en boks på helgenenes hellige sted samme med andre relikvier. Denne opphøyelsen av Edvards relikvier skjedde den 20. juni 1001.
Klosteret i Shaftesbury ble gitt ny dedikasjon til Guds mor (jomfru Maria) og Sankt Edvard. Byen selv ble tilsynelatende omdøpt til «Edwardstowe», men ble gitt sitt opprinnelige navn tilbake etter reformasjonen. Mange mirakler som etter sigende skal ha skjedd ble nedtegnet ved sankt Edvards relikvier, blant annet helbredelsen av spedalske og blinde. På grunn av valfarten til det hellige stedet og gaver til klosteret ble det et av de rikeste benediktinerklostre for nonner i England.
Ælfgifu, den første hustru til kong Edmund I av England, døde i  944 og ble gravlagt ved Shaftesbury. Kort tid etter sin død ble hun saliggjort, og Shaftesbury fikk enda en helgen. Det skal ha skjedd flere mirakler ved hennes grav.
I 1240 besøkte kardinal Otto Candidus, en legat til pave Gregor IX, klosteret og bekreftet et charter fra 1191, først innskrevet i en cartularium, en skriftrull, ved Glastonbury. 
I 1340 sverget en tjenestemann av abbedissen inn byens borgermester.
Mary, en datter utenfor ekteskap av Geoffrey V, greve av Anjou (far til kong Henrik II av England), ble nonne og abbedisse ved Shaftesbury. Det er blitt foreslått at denne Mary kan være den poeten Marie de France.