google/wiki40b huggingface dataset:
9T250

9T250 (russisk Транспортно-заряжающая машина (ТЗМ) er en transport- og omlastingskjøretøy for tunge missiler. Det er basert på MZKT-7930. Det frakter med seg to ekstra missil som kan løftes over til avfyringsrampen med kran. To mann er nok til å gjøre denne jobben.
Rune Bratseth

Biografi

Han er sønn av møbelhandler Ole Bratseth og sykepleier Åse Bratseth. Rune Bratseth er gift og har barn, deriblant fotballspiller Eivind Bratseth. Etter avgangseksamen ved språklinjen ved Gerhard Schønings skole og førstegangstjenesten studerte han i tre år ved Trondheim lærerhøgskole og i ett år på idrettshøgskole i byen.
Bratseth begynte å spille fotball i tiårsalderen i Trondheim-klubben Nidelv, der han ble værende i elleve år. Han spilte for Rosenborg i sesongene 1984–1986 og deretter for den tyske klubben Werder Bremen 1987–1994. Her hadde Bratseth stor suksess og var med på å vinne Bundesliga i 1988 og 1993, den tyske cupen i 1991 og 1994 samt cupvinnercupen i 1992. Han fikk sin landslagsdebut i 1986 i en privatkamp mot Grenada, som Norge vant 2–1. Han spilte 60 kamper for det norske landslaget i løpet av en periode på åtte år og scoret fire mål. Han ble tildelt Olavstatuetten i 1993. Bratseth la opp i 1994 etter å ha spilt 230 A-kamper for Werder Bremen.
I 2010 ble Bratseth ansatt som spesialkoordinator og prosjektansvarlig i Olavsfestdagene.

Utmerkelser

Bratseth ble i 1994 tildelt St. Olavsmedaljen.
Jørstad elv-sabotasjen

Beskrivelse

WOODLARK var den norske sabotasjegruppen fra Norwegian Independent Company No. 1 (Kompani Linge) som gjennomførte denne sabotasjen. Gruppen, som var britisk ledet, ble satt i land i Jøssundfjorden. Senere ble den supplert med flere nordmenn og tok base på svensk territorium ved Burvattnet. Gruppen hadde til mål å sabotere jernbanen slik at tyskerne ikke fikk transportert tropper via land. På grunn av problemer ved det opprinnelige målet (Granabrua) ble jernbanebroen over Jørstadelva valgt. Et tog ankom broen seks timer etter sprengningen, ukjent med sabotasjen, og toget kjørte ut i elva.
Ulykken var den siste av tolv jernbaneulykker i løpet av andre verdenskrig, og den togulykken i Norge som har krevd flest menneskeliv. 78 tyske soldater og to norske jernbaneansatte omkom i ulykken. Ca. 100 personer ble skadet. I tillegg omkom én nordmann under opprydningsarbeidet. 46 av 48 hester som var med toget ble enten drept i selve avsporingen eller var så sterkt skadet at de måtte avlives på stedet av tyskerne.
Sprengningen førte til en meget spent situasjon med fare for tyske represalier. Dette fordi operasjonen var den mest omfattende av en rekke lignende sabotasjeaksjoner. Umiddelbart etter sprengningen ble det bygd en ny trasé og krisebru for jernbanen. Den 19. januar var broen igjen farbar for tog. Denne traseen med brukar kan godt sees i dag, mellom jernbanen og vegen. Merk: Det var ingen veg her på sørsida av Snåsavatnet i 1945.

Minnesmerke

Jørstadelva krigsminne ble åpnet 8. mai 1995, på 50-årsdagen for fredsslutningen. Siktemålet for dette krigsminne er å kombinere respekt for krigens dåd med håpet om framtidig fred og forsoning. Krigsminnet består av en støtte tilegnet operasjon WOODLARK og en støtte tilegnet operasjon RYPE*

RYPE

Operasjon RYPE var kodenavnet på en amerikansk fallskjermstyrke, the Norwegian Operations Group (NORSO), som ble droppet i Snåsafjella 24. mars 1945 og hadde tilholdssted på Gjevsjøen fjellgård. Styrken tilhørte organisasjonen The Office of Strategic Services (OSS), forløperen til U.S. Central Intelligence Agency (CIA) og ble ledet av den senere CIA-sjefen William Colby. Soldatene var rekruttert fra 99th Battalion (Separate) US Army, en bataljon som var opprettet i 1942 for å drive geriljaaksjoner bak fiendens linjer. Styrken i Snåsafjella var hovedsakelig norskamerikanere og hadde base på Gjefsjøen Fjellgård ved Gjevsjøen.
En av Heimevernets innsatsstyrker, Innsatsstyrke RYPE ble opprettet som del av Trøndelag Heimevernsdistrikt 12 i 2005. Denne fikk navnet «Rype» etter aksjonen under andre verdenskrig.
Navy Presidential Unit Citation

Navy Presidential Unit Citation er en amerikansk militær utmerkelse innført 6. februar 1942 president Franklin D. Roosevelt med tilbakevirkende kraft til 16. oktober 1941. I 1957 ble det bestemt at utmerkelsen også kan tildeles allierte, igjen med tilbakevirkende kraft til 1941. Navy Presidential Unit Citation består av et fanebånd til avdelingen og båndstripe til å bære på uniform. Tilsvarende utmerkelser i andre deler av USAs forsvar er Army Presidential Unit Citation , Air Force Presidential Unit Citation og Coast Guard Presidential Unit Citation.
Utmerkelsen blir gitt i presidentens navn til enheter innen den amerikanske militærstyrken og allierte styrker for utmerkelser utover det vanlige. Enheten må ha utført oppdraget sitt under langt vanskeligere forhold sammenlignet med enheter som er involvert i den samme, overordnede militæroperasjonen. Avdelingens fellesinnsats må tilsvare et heltemot på linje med det enkeltsoldater må utføre for å fortjene Navy Cross, den nest fremste sjøforsvars- og marinekorpsutmerkelsen i utmerkelsessystemet i USAs forsvar.
Navy Presidential Unit Citation består av et bånd i fargene blått, gult og rødt. Båndet festes til avdelingens fane og bæres som båndstripe på uniformen til de av avdelingens soldater som deltok i innsatsen som er hedret. De som hedres med utmerkelsen igjen, bærer ekstra stjerner på båndstripen. Det er ingen medalje knyttet til utmerkelsen.
Navy Presidential Unit Citation er også tildelt nordmenn. 28 marinejegere og 50 soldater fra Hærens jegerkommando mottok denne utmerkelsen 8. februar 2005 på bakgrunn av Forsvarets spesialkommandos innsats under «Operation Enduring Freedom» i Afghanistan. De norske soldatene var en del av den multinasjonale styrken Styrke K-Bar. Åtte land deltok med mannskap i operasjonen. Enhetene ble hedret for sin innsats i perioden fra oktober 2001 til mars 2002. Utmerkelsen ble tildelt på bakgrunn av fellesstyrkens: «Enestående mot, taktisk dyktighet og evne til operativ utførelse.»
Knut Gamborg Nilsen

Bakgrunn

Han var i 1940 ansatt som ekstrakontorist ved Drammen politikammer og meldte seg 23. oktober 1940 inn i NS og Hirden. Han deltok i Torgslaget i Drammen 19. desember 1940.

Waffen-SS

Han vervet seg til Den Norske Legion i juni 1941 og ble etter endt rekruttskole ved Fallingbostel i Tyskland sendt til Leningradfronten sammen med resten av Legionen hvor de ankom 18. februar 1942. De ble plassert i 2. SS infanteribrigade og tok opp stillinger ved Krasnoye Selo. Nilsen var maskingeværskytter og senere melder ved bataljons og regimentstabene.
Han ble 1. april 1943 forfremmet til rottenführer og meldte seg videre til 23. SS Panzergrenadierregiment «Norge» i mars 1943 da Legionen ble oppløst. Han fullførte underoffisersskole i Tyskland sommeren 1943 før han ble sendt sammen med resten av regiment «Norge» fra Kroatia til Leningradfronten.
Rett etter den russiske «Krasnoje Selo»-offensiven i slutten av januar 1944, ble Nilsen sendt til Graz i Østerrike, antagelig såret, hvor han ble dimittert 7. februar.

Statspolitiet

Han begynte ved den politiske avdeling, Drammen Politikammer 13. mars 1944 som konstabel. Han ble forfremmet til overkonstabel 19. september og betjent 1. november 1944, og ble tilsluttet Drammen Politikammer fra Ordenspolitiets Beredskapsavdeling i Oslo (Opos).
Han deltok i arrestasjoner og avhør helt frem til freden. I en rapport av hjemmefronten i september 1944, ble Nilsen ansett som en meget farlig angiver og "nazi-politimann".  I en aksjon mot motstandsfolk i Drammensmarka ved Lelangen 12. oktober 1944, kom det til skuddveksling og Nilsen fikk skutt ut tenner og et streifskudd i pannen. Han ble forsøkt likvidert av motstandsbevegelsen ved sitt hjem julen 1944, men slapp unna med mindre skader.
Han tilsluttet seg Hirdens Alarmenhet fra 1945, så deltok og organiserte hirdrassiaer inkludert aksjoner i Eggedal 23. og 26. april 1945 i sammenheng med Haglebuslaget 
Han ble arrestert i sitt hjem 9. mai 1945 og ble i landsvikoppgjøret dømt til livsvarig tvangsarbeid. Sonet ved Akershus Kretsfengsel, Gulskogen leir og Bjørkelangen Tvangsarbeidsleir. Senere benådet og løslatt.
Johann Jakob Walther

Liv og virke

Alle biografiske opplysninger om J. J. Walther stammer fra Johann Gottfried Walthers Musikalischen Lexikon (1732). Ifølge J. G. Walther var J. J. Walther fiolinist ved Medicienes hoff i Firenze mellom 1670 og 1674, og fra 1674 konsertmester ved hoffet i Dresden. I 1680 ble han italiensk sekretær ved det kurfyrstelige hoff i Mainz og fikk en geistlig stilling med tittel «kanonikus».
Ved siden Heinrich Ignaz Franz Biber og Johann Paul von Westhoff hører J. J. Walther til de mest betydelige tyske fiolinistene på 1600-tallet. I verkene hans finner man en stor mengde ulike musikalske former, framfor alt i ostinato-variasjonene. Stykkene inneholder tallrike dobbeltgrep og arpeggios, og krever en virtous spilleteknikk.
Einar Sissener

Biografi

Sissener debuterte ved Centralteatret (1919) og markerte seg raskt som landets ledende karakterkomiker. Men han var i det vesentlige engasjert ved Nationaltheatret (1921-67) og i korte perioder, sjef ved Det Nye Teater (1933, 1936) og populær revyskuespiller ved Chat Noir 1937–46. Gjennom hele sitt teaterliv var han nært knyttet til Danmark hvor han vant ry som revykomiker. Han ledet Norsk Skuespillerforbund (1928-31) og Kunstnerforeningen (1951-68). Med sitt særpregede tragikomiske talent skapte han fantasifulle skikkelser hos Shakespeare, Holberg og Molière, og var en ekte og varm Harald i Den store barnedåpen (også filmet, 1931). Med sin merkverdige stemme ble Sissener en sentral medarbeider i radiounderholdningen, der han i samarbeid med Arild Feldborg skapte radioklassikere som Døren og Doffen. Aktiv i film fra 1926, særlig i karakterbiroller, og hadde både regi og hovedrolle i Syndere i sommersol (1934). Sissener er gravlagt på Vestre Gravlund.
Einar Sissener var onkel til Einar W. Sissener og grandonkel til dennes sønn, Einar Andreas Sissener, begge næringslivsledere.
Silisiumforbrenning

Silisiumforbrenning er samlebegrepet for fusjonsprosesser i en massiv stjerne der silisium, svovel og andre atomer fra oksygenforbrenningen fusjonerer til jern, nikkel, krom, titan og andre tunge atomer med atomnummer ≤ 56. Silisiumforbrenning finner sted i stjernern > 11 M☉ når de har est opp til røde superkjemper og starter når temperaturen når 3,3 milliarder K. En stor del av energien som frigjøres ved silisiumfusjonen avgår i form av nøytrinoer. Utstrålingen av nøytrinoer frigjør hele 7 000 000 ganger mer energi enn utstrålingen av varme. Det gjør at stjernens forbrenningshastighet øker markant ettersom strålingstrykket, som forhindrer stjernens kollaps, ikke øker i samme takt som forbrenningen. Stjernens silisiumkjerne forbrennes raskt og allerede etter to uker er temperaturen i kjernen tilstrekkelig høy til at fusjon av enda tyngre grunnstoff kan startes. Når atomkjerner med flere enn 56 nukleoner skapes, forbrukes energi ved fusjon i stedet for å avgis som tidligere og stjernen kollapser i en supernovaeksplosjon.

Fortsatt forbrenning

Når stjernens temperatur overstiger 7,1 milliarder K starter fusjonen av elementer med fler enn 56 nukleoner. Når dette inntreffer forbrukes energi til å fusjonere atomkjernen. Resultatet blir at stjernene kjøles ned og strålingstrykket som tidligere forhindret stjernen fra å kollapse under sin egen masse synker. Kjernen innleder et fritt fall. Stjernen løper løpsk og eksploderer i en supernovaeksplosjon og i den dannes alle elementene i periodesystemet. Iløpet av en kort periode lyser supernovaen med samme intensitet som en hel galakse og svært store mengder nøytrinoer avgis. Etter eksplosjonen blir en stjernetåke med en nøytronstjerne i midten værende igjen. Stjernetåken vil i løpet av noen år etter eksplosjonen lyse når tunge ustabile atomkjerner, først og fremst nikkel-56 og kobolt-56, henfaller og avgir fotonér. Når en virkelig stor stjerne eksploderer kan kjernen kollapse til et sort hull.
Tour de France 1939

Gjennomføringen av rittet

Rittet besto av 18 etapper, der åtte av dem var delt opp i til sammen 18 etapper. Total lengde på rittet var 4 224 km og gjennomsnittsfarten ble 4 224. Belgia stilte to lag, og Frankrike stilte med fem.
Rittet ble vunnet av belgieren Sylvère Maes, som også vant klatretrøya. Maes vant Touren for andre gang, der hans første tittel kom i 1936. Han vant med en margin på mer enn en halvtime til andremann, René Vietto, og 32 minutter til tredjemann, Lucien Vlaemynck. Lagkonkurransen ble vunnet av Belgias B-lag.

Endringer fra 1938

Før første gang var en bakketempo etappe innlagt (individuell start opp et fjell) – etappe 16B. En regel som gjorde det vanskeligere å fullføre rittet ble lagt til: På etappene 2-7 ble rytteren som lå på sisteplass sammenlagt fjernet fra rittet. Syklistenes viten og profesjonalitet utviklet seg også, ved at bruk av vitaminer ga bedre prestasjoner.
Babettes gjestebud (film)

Babettes gjestebud (originaltittel: Babettes gæstebud) er en dansk film fra 1987. Manuskript og regi er av Gabriel Axel, og filmen er basert på Karen Blixens novelle Babettes gjestebud fra 1950
Filmen vant i 1988 en Oscar som den første danske film noensinne for beste fremmedspråklige film. I 1989 vant filmen den britiske BAFTA-prisen for beste ikke-engelskspråklige film. Filmen regnes som en del av den danske Kulturkanonen som ble offentliggjort i 2006.
I tillegg til opptak på Nordisk Films studio i Valby ble filmen tatt opp i Vigsø ved Hanstholm samt i og omkring den ensomt beliggende Mårup kirken ved Lønstrup Klint. Kirkens beliggenhet ytterst på klinten er årsaken til at den i dag er revet. Karen Blixens historie foregår i Norge.
Voodoodukke

Voodoodukke er en mytisk gjenstand brukt i voodooismen (afrikansk religion basert på det svarte i kristendommen). Den blir brukt til å overføre smerte gjennom en dukke som blir representert som en bestemt individ. Man kunne for eksempel stikke nåler inn i dukken, og individet ville føle det. Levende døde/Zombier er også knyttet til voodoodukker.
Walter Bagehot

Unge år

Walter Bagehot ble født i Langport, et lite sted i Somerset i England, den 3. februar 1826. Hans far, Thomas Walter Bagehot var administrerende direktør og viseformann i styret for Stuckey's Banking Company. Walter Bagehot studerte ved University College London hvor han fordypet seg i matematikk og i 1848 avla en Mastergrad i moralfilosofi.

Karriere

I 1852 begynte Walter Bagehot i familiens shipping og bankforretning, samtidig med det skrev han for ulike tidsskrift, blant annet det relativt nyetablerte The Economist som ble startet av hans svigerfar, James Wilson. I 1860 ble Bagehot sjefredaktør av The Economist og utvidet tidsskriftets dekning av USA og politikk og har blitt tilskrevet æren for dets økte innflytelse blant beslutningstakere. For å hedre hans bidrag har The Economists seksjon om Storbritannia en spalte oppkalt etter han. 
I 1867 utgav Bagehot en bok om Storbritannias konstitusjon, The English Constitution som analyserte landets statsskikk, særlig parlamentets og kongehusets rolle, sett i forhold til USAs styresett. Boken er ansett som en klassiker og har blitt oversatt til en rekke språk.
Bagehot skrev også boken Physics and Politics i 1872 hvor han lanserte uttrykket «the cake of custom» for å forklare spenningen mellom sosiale institusjoner og innovasjon. I boken Lombard Street fra 1873 forklarer han finansverdenen og fokuserer spesielt på hvordan en bør møte finanskriser. I sine bidrag til sosiologisk teori innen historiske studier kan Bagehot sammenlignes med sin samtidige, Henry James Sumner Maine.
Bagehots samlede verk ble publisert etter hans død, de spenner fra essay om Shakespeare og Disraeli til prisen på sølv. British Political Studies Association utgir hvert år Walter Bagehot Prize for den beste avhandling innen statsvitenskap og offentlig administrasjon.
Landsavisa

Landsavisa var ei gratis ukeavis som ble utgitt på Dokka fra 11. mars 1999 til 22. juni 2000. Opplaget på 6 700 eksemplarer ble distribuert til alle husstander i Nordre Land og Søndre Land. Også i Øvre Snertingdal og søndre del av Etnedal fikk noen hundre husstander Landsavisa.
Selv om Nordre Land kommune benyttet avisa som informasjonskanal til sine innbyggere, ble annonseinntektene både fra kommunen og næringslivet ikke store nok. 22. juni utkom siste nummeret, etter bare 16 måneders drift.
Oscar Bladh

Bilder

Noen eksempler på Bladhs fotografier fra luften:
Redningsselskapet

Redningsvirksomheten

Det operative arbeidet foregår først og fremst gjennom drift av landets redningsskøyter, som hvert år hjelper over 20 000 mennesker. I 2017 gjennomførte redningsskøytene 7869 oppdrag, og 35 menneskeliv ble reddet, i tillegg til at 111 fartøy ble berget. Det er store geografiske variasjoner i oppdragsmengde. Oppdragene i sør domineres av fritidsfartøy, mens det i nord er flest oppdrag knyttet til nytte- og passasjerfartøy.
Redningsskøytene er den primære ressursen ved søk og redning til sjøs i Norge. 80 % av alle sjøredningsoppdrag kanalisert gjennom de to hovedredningssentralene i Bodø og på Sola ble utført av Redningsselskapet i 2017.

Opplysnings- og ulykkesforebyggende arbeid

Det forebyggende arbeidet foregår hovedsakelig gjennom RS Frivillig Land (omlag 1000 frivillige) og ungdomsorganisasjonen RS Ung (omlag 2000 medlemmer fordelt på 36 lag).
Redningsselskapet står mellom annet bak arrangementet «Forebyggende seilas» for 5. til 7. klassetrinn. Med økonomisk støtte fra Sjøfartsdirektoratet, lokalt samarbeid med brannvesen, politi, helsevesen og andre aktører, tilbys en dag med læring innen forebygging. I 2017 deltok 8406 barn fra skoler i hele landet. Forebyggende seilas går ut på å gi barna en hel skoledag fylt med sjøvett, brannkunnskap og førstehjelp.

Organisering

Redningsselskapet er organisert som en frivillig humanitær forening, eid av medlemmene og styrt gjennom lokalforeninger, distriktsårsmøter og representantskapsmøte som utpeker et sentralstyre. Den daglige driften av Redningsselskapet ledes av generalsekretæren og hennes ledergruppe. Rikke Lind tok 6. august 2012 over som generalsekretær etter Øyvind Stene.
Organisasjonen hadde 111 342 medlemmer per januar 2018. Av disse var omlag 94 000 såkalte Totalmedlemmer.
Representantskapet er organisasjonens høyeste organ og har som hovedoppgave å velge sentralstyre og fastsette organisasjonens vedtekter. Representantskapsmøtet holdes i juni hvert år. Her møter 24 representanter fra de 12 ulike distriktene, 12 representanter fra 11 brukerorganisasjoner og to ansatterepresentanter. President, og leder for sentralstyret er Nicolai Jarlsby.
Redningsselskapet har sitt hovedkontor på Lysaker i Oslo og har distriktskontorer i fem regioner (Øst, Sør, Vest, Midt-Norge og Nord).

Finansiering og økonomi

Redningsselskapet drives ved hjelp av medlemsinntekter, donasjoner, innsamlede midler, operasjonelle inntekter, tippemidler, samt ett statlig bidrag fra Samferdselsdepartementet på 93,5 millioner kroner. Samlet var organisasjonens inntekter i 2017 på 724 millioner kroner. 
Organisasjonen forvalter ett eget fond med navnet Sjøredningsfondet, som ble etablert for å sikre en forutsigbar økonomi i organisasjonen. Avkastningen i Sjøredningsfondet brukes til investeringer, primært oppgradering av eksisterende flåte og bygging av nye fartøy. Ved utgangen av 2017 hadde Redningsselskapet 676 millioner kroner til forvaltning i fondet.
Av organisasjonens samlede kostnader går 79,1% til formålsaktiviteter. Administrasjonsprosenten er 3,9%.
Årlig berger Redningsselskapet liv og verdier for to milliarder kroner.
Store Molla

Store Molla  er ei vik i sjø i Lebesby kommune i Finnmark. Store Molla blir ofte forvekslet med Stormolla , en øy i Lofoten
Derancistrus

Utseende

Middelsstore, slanke trebukker, noen ganger med livlige fargetegninger. Disse artene er gjerne farget i rødlig og svart. Oversiden er læraktig. Kjevene er ikke spesielt forstørrede. Pronotum har en svært ujevn struktur og en kraftig pigg midt på hver side. Dekkvingene er ofte svarte med en lys stripe, jevnt tilsmalnende bakover. Antenner og bein er rødlige.

Levevis

Larvene borer i død ved, ofte i døde røtter. De etterlater seg grove ganger i veden. Utviklingen tar flere år. Disse billene besøker ikke blomster, og mange arter er nattaktive. En del av dem kommer til lys.

Utbredelse

Slekten er bare kjent fra Cuba og Hispaniola.
Mehsana (distrikt)

Demografi

Ved folketellingen i 2011 var det 2 027 727 innbyggere i distriktet, mot 1 837 892 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 25,35 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 11,23 % i 2011 mot 14,05 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 845 i 2011 mot 801 i 2001.
Trillar for to

Trillar for to er det andre musikkalbumet fra Bruvoll/Halvorsen, utgitt i 2007. Dette er duoens hittil siste plateutgivelse.
Erik Heyerdahl

Bakgrunn

Heyerdahl er oppvokst på Majorstuen som nabo til blant andre forfatteren Andre Bjerke. Etter økonomisk gymnas jobbet han som journalist i Arbeiderbladet fra 1960 til 1965, der han hadde ansvar for spalten Plater og stjerner. I samarbeid med pianisten Kjell Bækkelund (1930–2004) var det Heyerdahl som fikk på plass de norske sølv- og gullplatene fra 1960 (se: Salgstrofeer i musikkbransjen). Musikkspaltene deres ble distribuert til flere titalls norske aviser. Fra 1962 hadde Heyerdahl vært deltids-programleder i NRK sitt første pop-program Hørt og uhørt. 15. april 1964 overrakte han i Njårdhallen avisens sølvplate til Bobby Bare og til Jim Reeves (1923–1964) for «Adios Amigo», tre måneder før Reeves omkom i en flystyrt. Året efter fikk han og Sølvi Bryde intervjue Rolling Stones da de spilte i Norge for første gang 24. juni 1965. 
Fra 1966 til 1969 jobbet Heyerdahl for NRK Østlandssendingen, deretter ett år som pressekonsulent i Farverådet, Opplysningskontoret for fargebransjen, som i 1957 hadde blitt opprettet av Norges Farvehandlerforbund, Maling og Lakkfabrikkenes Forbund og Farvehandlergrossistenes Landsforbund. Dette året oversatte han den første biografien om The Beatles, og var en del i media grunnet injurierettssaken han og Vidar Lønn-Arnesen (født 1940) anla mot popdirektøren Sten Ekroth (1934–2017).

NRK-karrieren

I 1970 ble han av Rolf Kirkvaag (1920–2003) ansatt fast i NRK Underholdningsavdelingen. Utover de over 6000 programmene han ledet der, var han også en kort periode leder for BBC Radio 2s The Morning Show.  
Mest kjent er nok Heyerdahl for sine 17 år som programleder for Nitimen. Ellers kommenterte han Melodi Grand Prix og Eurovision Song Contest på radio i en rekke år fra 1973. 
I 1977 ledet han Melodi 21 fra Store Studio, fra 1988 Slå på tråden. Med Svein Byhring (1932–2007), og senere Liv Rønneberg, ledet han fra 1992 Nostalgia som baserte seg på klipp fra underholdningsarkivet. Selv hadde han fra 1995 Bare Erik med populærmusikk fra 1940- til 1970-årene. Fra 2004 ledet han Popquiz en tid. 
Gjennom sin karriere har Heyerdahl intervjuet en rekke kjente artister som Louis Armstrong, Edith Piaf, Bing Crosby og Maurice Chevalier. I hans 70-årsnotis nevnes også Shirley Bassey, Sean Connery, Vera Lynn, Frankie Laine og Johnny Cash samt norske Inger Jacobsen og Nora Brockstedt. Fra en lengre intervjuserie med Jens Book-Jenssen, ga han ut både lydbok i 1985 og tre plater i 2000.
Han mottok Norske Populærautorers pressepris i 1996 og var sammen med Rolv Wesenlund og Yngvar Holm æresmedlem i den norske Frank Sinatra-klubben.