Skog og klima

Menneskeskapte klimaendringer

I løpet av de siste hundre årene har gjennomsnittstemperaturen på jorda steget 0,74 grader celsius. Klimaendringer i form av endrede nedbørsmønstre, smelting av isbreer og stigning av havnivået er registrert, og det forventes at ytterligere global oppvarming vil føre til mer ekstremvær, vanskelig dyrkingsforhold og tap av biologisk mangfold. Samtidig har mengden klimagasser som karbondioksid (CO₂), metan og lystgass i atmosfæren økt. Dette er menneskeskapte utslipp, og skyldes først og fremst bruk av fossilt brensel. Bruk av olje, kull og gass frigjør CO₂ til atmosfæren, og den økte drivhuseffekten er i hovedsak knyttet til utslipp av denne gassen.   I tillegg er avskoging en viktig kilde til økt konsentrasjon av CO₂ i atmosfæren. Nærmere 20 % av CO₂-utslippene er knyttet til avskoging og endring i arealbruk.

Avskoging

Avskoging bidrar til 17 % av de globale CO₂-utslippene.  Dette gjelder først og fremst utviklingsland, og dreier seg i stor grad om skog som hogges eller brennes for å brukes til alternative formål (arealbruksendring).  Å brenne skog innebærer at store mengder CO₂ frigjøres til atmosfæren. I tillegg innebærer fjerning av skogen fjerning av et viktig karbonsluk. Skogen er levested for en rekke planter og dyr, og den gir et stort mangfold av råvarer og medisinplanter. Skog sørger for et stabilt klima og forhindrer erosjon og flom.

Substitusjonseffekten (bruk av trevirke som materiale)

Bruk av trevirke som materiale, har en rekke fordeler. I veksten vil trær binde CO₂, og karbon lagres i trevirket. Anvendelse av trevirke vil derfor bidra til å fjerne CO₂ fra atmosfæren i lang tid. Produksjon og transport av trematerialer krever også relativt lite energi, og kan dessuten om nødvendig gjenvinnes som energi etterpå. Av betydning er det også at tremateriale har meget gode isolasjonsegenskaper. Det vil si at både produksjon, bruk og gjenvinning av trevirke i en bygning er energieffektivt. 
Materialer av betong, stål og aluminium er mer energikrevende i produksjon og i livsløpet. Ved å bytte ut disse med trevirke, vil behovet for fossilt brensel reduseres, og på den måten reduseres utslippene av CO₂.

Faglig uenighet

Det er faglig uenighet i om hva som gir den største gevinsten; å la skogen stå eller et aktivt skogbruk. 
Fordelen ved å la skogen stå, er at skogen er et viktig karbonsluk og karbonlager. Avvirkning av skog for å utnytte det som materiale eller til energiutnytting, innebærer at skogens evne til å ta opp CO₂ reduseres. Det finnes beregninger som viser at uttak av trevirke til bruk som biobrensel ikke vil redusere, men øke de norske CO₂-utslippene. 
Videre er det uvisst hva som skjer med karbonet i jorda. Karbon er ikke lagret bare i selve trærne, men også i jord, torv og humus (50-60 % av karbonet i skogøkosystemet er lagret her). Dette innebærer at bygging av skogsveier, hogst og vedlikehold av grøfter vil frigi store mengder CO₂, og det vil ta mange tiår før skogen får tilbake samme evne til å lagre karbon.   Samtidig haster det. For å begrense temperaturøkningen, er det viktig med raske tiltak for å redusere CO₂-utslippene.  For å unngå selvforsterkende effekter av et varmere klima, bør utslippene av CO₂ reduseres med 25-40 prosent innen 2020 og med 50-85 prosent innen 2050.   I et slikt perspektiv vil det være riktig å la skogen stå. 
På den annen side, ved å verne skogen vil man etter noen år, pga. naturlig tilvekst og avdøing, komme til et stadium der opptak av CO₂ tilsvarer utslipp.  Forskning ved Norsk institutt for
skog og landskap viser at overmoden skog kan gi økte CO₂-utslipp. En produktiv skog og en økning av skogarealet vil derimot kunne gi muligheter for økt opptak av CO₂. I tillegg har forskning vist at albedoeffekten gjør at hogstflater vil reflektere solstrålene og dermed gi en netto avkjølende effekt. Økt oppvarming som et resultat av økt utslipp av CO₂ ved hogst, produksjon og forbrenning av biodrivstoff, overskrides av det avkjølende resultatet som albedoeffekten gir.