google/wiki40b huggingface dataset:
Jernjomfruen

Jernjomfruen, på tysk die eiserne Jungfrau, er kallenavn på et myteomspunnet tortur- og henrettelsesinstrument. Det var formet som et kabinett eller en stående kiste av jern med plass til en person. På innsiden av lokket var det store spikre, kniver eller pigger, slik at offeret inne i kista ble spiddet og blødde ihjel når en stengte det inne og lukket døra. 
Den mest omtalte, og trolig den første, innretningen av denne typen var jernjomfruen fra Nürnberg i Tyskland. Den ble ifølge Johann Philipp Siebenkees, som skrev om kista i 1793, første gang brukt til å henrette en myntfalskner i 1515. Enkelte hevder imidlertid at Siebenkees' historie ikke er sann, men var ment som en spøk. Andre mener jernjomfruen i Nürnberg ble ødelagt under et bombeangrep mot byen under andre verdenskrig i 1944.
Jernjomfruen er brukt som skrekkelement i flere fortellinger i moderne populærkultur.
Det britiske heavy metal-bandet Iron Maiden, som ble dannet i 1975, har tatt navn etter torturinstrumentet.
VM i freestyle og snøbrett 2015

VM i freestyle og snøbrett 2015 ble avholdt i Kreischberg, Østerrike fra 15. til 25. januar 2015. Dette var første gang freestyle og snøbrett holdt VM sammen.
Killifisk

En killifisk er en eggleggende tannkarpe (inkludert familiene Aplocheilidae, Cyprinodontidae, Fundulidae, Profundulidae og Valenciidae). Tilsammen er det rundt 1270 forskjellige arter av killifisk. Den største familien er Rivulidae som inneholder over 320 arter. Eggene til de fleste killifisk kan overleve perioder med delvis uttørking. Mange av artene er avhengige av en slik diapause, siden eggene ikke ville overleve lenger enn noen uker hvis de var helt nedsenket i vann. De voksne individene av noen arter, som Kryptolebias marmoratus, kan også overleve ute av vannet i flere uker. De fleste killifisk er små, fra 2,5 til 5 cm, mens de største artene blir opptil rundt 15 cm lange.
Flere arter er populære akvariefisk. Noen killifisker blir også solgt og markedsført som «instant fish», siden eggene kan sendes tørre i posten, og yngelen klekker relativt raskt når eggene kommer i kontakt med vann.
Epidote Peak

Epidote Peak er et markant fjell like nord for munningen av Heldbreen, over vestsiden av Shackletonbreen i Dronning Mauds Fjell i Antarktis. Den fikk dette navnet av Texas Tech Shackleton Glacier Expedition, 1964–65, på grunn av mye epidot,  et mineral som gjør at fjellet får et flekkete utseende.
Eikeduskspinner

Utseende

En liten (vingespenn 17 – 22 mm), gråhvit spinner, kan minne om et mott. Hodet er forholdsvis stort og bredt med små fasettøne, antennene er smalt fjærformede og rundt halvparten så lange som forvingene. Kroppen er forholdsvis slank, sylindrisk og gråhvit, brystet men noen brune flekker. Forvingene er avrundet trekantede, gråhvite med tre mer eller mindre tydelige, bølgete, mørkebrune til svarte tverrbånd, dessuten noen mørkere flekker og korte, mørke lengdestreker nær ytterkanten. Bakvingene er lysgrå. Begge vingepar har middels lange, grå hårfrynser langs ytterkantene.

Levevis

Eikeduskspinneren lever først og fremst i eikeskoger, og larvene lever på eik, kanskje av og til på bøk, lind og plommetrær. Den foretrekker varme og tørre områder. De voksne sommerfuglene flyr mellom kronene på eiketrær fra skumringen til midnatt i juni – juli. Særlig hannene kan lokkes til lys, begge kjønn kommer også til sukkeråte. Hunnen legger ca. 50 egg på undersiden av eikeblader, larvene klekkes i juli – august og begynner å spise. De overvintrer som halvvoksne og fullfører utviklingen neste vår. Larven spiser på bladene fra midten og utover, slik at bare hovednervene står igjen. Den utvokste larven spinner seg inn i en hard, båtformet, brun kokong som er festet til en kvist, der den forvandler seg til en puppe. Den voksne sommerfuglen klekkes etter tre til fire uker.

Utbredelse

Eikeduskspinneren finnes over det meste av Europa utenom de nordligste delene, helt øst til Uralfjellene. I Norge finnes det ved kysten av Østlandet og Sørlandet.
Dan E. Karn kraftverk

Dan E. Karn kraftverk  er et varmekraftverk i Essexville i Bay County, delstaten Michigan i USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 544 MW fordelt på 4 enheter. Brenselkilden er kull. Utbyggingen skjedde 1957–1961. Operatør og hovedeier er energiselskapet CMS Energy Co. 
I 2006 hadde hele anlegget utslipp på 4,2612 millioner tonn CO2.
Like ved ligger J. C. Weadock kraftverk.
Hedmarken

Hedmarken er et distrikt i Hedmark fylke på østsiden av innsjøen Mjøsa. Distriktet omfatter fire kommuner med til sammen 91 015 innbyggere (1. januar 2015) og dekker et areal på 2 726 km². Regionsenteret er byen Hamar. I tillegg har Brumunddal og Moelv bystatus.

Kommuneinndelingshistorikk

I 1838 ble området inndelt i kommunene Stange, Romedal, Løten, Vang, Nes og Ringsaker. I 1848 ble Hamar skilt ut som bykommune av Vang. I 1891 ble Furnes skilt ut som egen kommune av Vang. (Kilde: Brøgger, Waldemar: Norge. Geografisk leksikon. Cappelen, 1963). I 1964 ble Romedal innlemmet i Stange, og Furnes og Nes innlemmet i Ringsaker. I 1990 ble Vang innlemmet i Hamar.

Administrative inndelinger

Området utgjorde tidligere Hedemarken fogderi. Kirkelig er Hedmarken inndelt i  Hamar domprosti og Ringsaker prosti. Distriktet utgjør domsmyndighetsområdet til Hedmarken tingrett under Eidsivating lagdømme. De fire kommunene samarbeider i regionrådet for Hamarregionen.

Byer

Hamar ble første gang grunnlagt som kjøpstad midt på 1000-tallet, men byen ble lagt ned i annen halvdel av 1500-tallet etter å ha blitt brent ned. I 1848 ble Hamar grunnlagt på ny som kjøpstad. Brumunddal og Moelv fikk bystatus gjennom kommunestyrevedtak i 2010.

Historie

Hedmarken var en del av det historiske fylket Heinafylki som også inkluderte nåværende Gjøvik kommune. Heinafylki tilhørte den historiske landsdelen Opplandene og Eidsivatingets rettskrets.

Annet

Hedmarken omtales av og til som Hedemarken. Klagenemnda for stedsnavnssaker vedtok i 2003 å følge nedarvet lokal uttale, og Hedmarken uten e er heretter det offisielle navnet. Distriktet har gitt navn til Hedemarkens amt, senere Hedmark fylke og fylkeskommune, selv om det bare utgjør en liten del av fylket.
Bergen Ultra

Bergen Ultra er et ultraløp som arrangeres av BFG Fana.
Løpet har blitt arrangert siden 1990, og frem til 2005 hadde løpet tittelen Trolløpet. Det er 2 distanser som arrangeres; 63 km og 100 km.
I 1991 omkom maratonløperen Jon Henden i en trafikkulykke på vei til deltakelse Troll-løpet. Han var da den norske løperen med flest gjennomførte maratonløp (197).
Eline Benestad Hågvar

Eline Benestad Hågvar (født 8. juli 1944 i Haugesund) er professor emerita fra NMBU der hun var ansatt i ca 40 år med undervisning i zoologi, økologi og entomologi. Utdanningen i zoologi har hun fra Universitetet i Oslo. Hennes forskningsfelt har vært i insekter, blant annet biologisk kontroll av skadeinsekter. Hun har også skrevet en lærebok i entomologi.
VM i innebandy 2008

Verdensmesterskapet i innebandy for menn i 2008 ble arrangert i Praha og Ostrava i Tsjekkia 6 til 14. desember. 10 lag deltok i A-VM og det var sjuende gang som verdensmesterskapet for menn blir arrangert. Finland vant finalen mot Sverige og ble verdensmestere for første gang.
Italia tapte kampen om 9.-plassen 2-5 mot Danmark, og spiller dermed B-VM i 2010. Tyskland vant B-finalen 11-7 mot Polen, og spiller i A-VM i 2010.
Ingrid Christensen Kyst

Ingrid Christensen Kyst er en kyststrekning i den australske sektoren i Antarktika som ligger i den vestlige delen av Princess Elizabeth Land, avgrenset av Jennings Promontory ved 72°33' øst og West isbrem ved 81°24' øst.
Kyststrekningen ble oppdaget under Thorshavn-ekspedisjonen i 1934–35 under ledelse av Klarius Mikkelsen. I området finnes flere lave, isfrie fjellrygger, som Larsemann Hills og Vestfold Hills. Den sørvestlige delen av kyststrekningen ble fotografert med fly av den amerikanske marinen i Operasjon Highjump i mars 1947.
Kyststrekningen har sitt navn etter Ingrid Christensen, som var gift med hvalfangstreder Lars Christensen og seilte sammen med sin mann i antarktiske farvann.
Oksidativ fosforylering

Elektrontransportkjeden

Elektroner fra NADH og FADH₂ går via en serie av elektronbærere som alle er knyttet til den indre membranen i mitokondriet. Denne bevegelsen av elektroner gjør at protoner aktivt kan fraktes ut av matriks. NADH og FADH₂ oksideres og sender to elektroner hver over til elektrontransportkjeden. NADH sørger for at ca. 3H⁺ blir pumpet inn fra matriks og inn i rommet mellom indre og ytre membran, mens FADH₂ sørger for at 2H⁺ blir pumpet inn, da den først kan oksidere lengre ned på elektrontransportkjeden. Dermed bygges det opp en protongradient (H⁺-gradient) mellom matriks og det ytre rommet inne i mitokondriet. Denne gradienten vil bli brukt i oksidativ fosforylering.

Elektrontransportkjeden består av store integrerte proteiner, ett mindre og mobilt protein (Cytokrom c, Cc) og et lite lipidmolekyl (Q). Elektronenes bevegelse gjennom kjeden danner en protongradient og har vann som sluttprodukt. Energien fra energibærerne NADH+H⁺ og FADH₂ er nå omformet til en protongradient over den indre membranen i mitokondriet. Det er potensiell ATP. Protongradienten fører til en høy konsentrasjon av protoner i det lille rommet, som så kun kan utlignes ved at protonene kommer inn i matriks via ATP-syntase og dermed danner ATP fra ADP og P.
Accentus

Accentus er et fransk vokalensemble, stiftet i 1991 av Laurence Equilbey. De er spesielt kjent for sine a cappella-tolkninger av instrumentalmusikk samt for sine framføringer av samtidsmusikk for kor.
Koret består av 32 sangere, og har opptrådt med flere kjente franske dirigenter og orkestre.
Accentus har gitt ut flere plater med sin musikk, hovedsakelig på Naïve Records.
One Wild Oat

Handling

En advokat (Robertson Hare) prøver å forhindre datterens forhold med en kurtisør ved å fortelle henne om sin fortid. Planen tar en uventet vending når datterens kommende svigerfar (Stanley Holloway) truer advokaten med å offentliggjøre den lite hederlige hemmeligheten.
Kristinfeltet

Kristinfeltet er et gass- og kondensatfelt sørvest på Haltenbanken i Norskehavet. Utvinning av naturgass og naturgasskondensat fra Kristinfeltet startet den 3. november 2005. Statoil er operatør for Kristinfeltet.
Utvinningen foregår med bunnmonterte produksjonsrammer knyttet til den flytende bolig- og produksjonsplattformen «Kristin». Reservoaret befinner seg på omkring 5000 meters dyp, og har høyere trykk og temperatur (900 bar og 170°C) enn noe annet felt som inntil da var bygd ut på norsk kontinentalsokkel.
Plattformen ble designet av Aker Solutions Engineering i perioden 2000-2005.
Ole Petter Ottersen

Karriere

Ottersen ble utdannet cand.med. ved Universitetet i Oslo i 1980 og ble dr.med. ved samme universitet i 1982. Han var prosektor ved Anatomisk institutt ved Universitetet i Oslo 1982–92, og ble professor samme sted i 1992. Ottersen har undervist medisinske studenter siden 1976.
Ottersen var bestyrer for Anatomisk institutt 1997–1999, prodekanus for forskning ved Det medisinske fakultet 2000–2002 og var leder for Senter for molekylærbiologi og nevrovitenskap fra 2002 til 2009. Ottersen har ledet en av Universitetet i Oslos tverrvitenskapelige satsinger (EMBIO) og et av Forskningsrådets store programmer (FUGE) og har koordinert to prosjekter under EUs rammeprogram. Han har også vært leder for et nordisk senter for fremragende forskning i molekylærbiologi. Han var sjefredaktør for tidsskriftet Neuroscience fra 2006 til 2009.

Rektor ved Universitetet i Oslo

I 2009 ble han valgt til rektor ved Universitetet i Oslo sammen med prorektor Inga Bostad for perioden 2009–2013, og tiltrådte 1. august 2009. Han ble gjenvalgt for sin andre periode som rektor i 2013 sammen med prorektor Ruth Vatvedt Fjeld; Fjeld trakk seg året etter som følge av uenighet. Ottersen ble styremedlem ved Oslo universitetssykehus i 2011 og styreleder i Universitets- og høgskolerådet i 2013. Han deltok på Bilderberg-konferansen i 2011.

Rektor ved Karolinska insitutet

I 2017 ble han foreslått av styret ved Karolinska Institutet i Sverige som instituttets nye rektor  og 27. april 2017 ble han formelt utnevnt av den svenske regjeringen til rektor for perioden fra 1. august 2017 til 28. februar 2022.

Faglig arbeid

Han har publisert over 300 vitenskapelige artikler om cellebiologi og nevroanatomi, med vekt på signaloverføring og synaptisk transmisjon. Ifølge Google Scholar er Ottersen sitert over 36 000 ganger i vitenskapelig litteratur og han er en av Norges mest siterte forskere internasjonalt.
Ottersen ledet The Lancet–UiO-kommisjonen om global helse, som resulterte i rapporten The political origins of health inequity: prospects for change.
Radioselskapet

RadioSelskapet er et norsk radio-talkshow som gikk på NRK Radio fra 2005 til 2013. Programmet var et aktuelt talkshow om politikk, utenriks, kultur og kuriosa, og ble ledet av Nina Stensrud Martin og Kristian Bendiksen.  Det ble sendt på P2 og gikk alle hverdager. Programmet var rettet mot et yngre publikum en det som P2 normalt appellerte til.  
Radioselskapet var P2s storsatsing i 2005 og overtok sendeflaten til P2s ettermiddagsmagasin Wok.
Nina Stensrud Martin ble årets programleder under Prix radio 2008.
Programmet gikk første gang på lufta den 3. januar 2005. Siste sending gikk 11. oktober 2013.
Banff Springs Hotel

Ombygninger

Den opprinnelige bygningen var ganske forskjellig fra dagens Banff Springs-bygning. Noen ganger kalt «Tudor hall» eller «Swiss chalet», var Price sin bygning spondekket med detaljer i stein, og hadde et overdåig antall takvinduer, tårn og takvinkler. Bygningen fra 1888 kostet $250 000 og en feil gjort av byggmesteren gjorde at den tiltenkte retningen på bygningen ble endret slik at baksiden vendte mot den storslagne utsikten mot fjellene. Denne bygningen hadde mer enn 100 hotellrom, og var bygd omkring en fem-etasjes åttekantet rotunde. Et påbygg i 1902 utvidet og renoverte bygningen, slik at det ble mer enn 200 gjesterom ekstra. Flere påbygninger fulgte etter dette.
I 1906 ble det lagt fram planer om en fullstendig ombygning av Banff Springs Hotel, med forslag om å erstatte mye av den opprinnelige bygningen. Walter Painter, som var sjefsarkitekt for Canadian Pacific Railway, tegnet et elleve-etasjes sentraltårn i betong og stein, flankert av to fløybygninger. Denne gangen ble retningen riktig i forhold til den dramatiske utsikten, og det såkalte Painter Tower stod ferdig i 1914 til en kostnad på $2 millioner med 300 gjesteværelser og var en periode den høyeste bygningen i Canada. Byggingen av nye fløyer ble forsinket på grunn av første verdenskrig, og de gjenværende fløyene som Price hadde tegnet var fortsatt i bruk.
Senere renoveringer ble tegnet av arkitekt J. W. Orrock, som fortsatte i samme stil som Painter, med en større utvidelse av Painter Tower, hvor han endret taklinjen og la til sine egne massive utvidelser. I 1926, mens arbeidet pågikk på de nye fløyene, ødela en brann den gjenværende delen av den opprinnelige bygningen tegnet av Price. De to nye fløyeene åpnet i 1928.
I 1968, ble bygningen omgjort slik at den også kunne brukes på vinterstid, og har vært åpen året rundt etter det.
Gamasje

Gamasje er en fot- og beinbekledning av ulikt snitt som blir båret over skotøy og nederst på beinet for å beskytte sko, strømper og buksebein mot vann, skitt og kulde. Gamasjer er vanligvis formet som en strømpe uten såle eller fotstykke og trekkes på som en sokk eller festes med remmer, lisser eller knapper i sidene og med en stropp under foten. De kan være lave eller høye og dekke bare vristen og ankelen eller også gå opp på leggen eller over kneet. Gamasjer har tradisjonelt blitt laget av lin, ull eller lær.

Historikk og typer

Gamasjer har røtter tilbake til løse hosebein og overtrekksstrømper av lær. Den «moderne» typen som er uten såle har vært i bruk fra cirka år 1600. En slik gamasje dekket hælen, vristen og en del av leggen. Høye gamasjer, etter prøyssisk forbilde, var en fast del av infanteristuniformen på 1700-tallet. Senere ble lavere gamasjer som gikk til nedenfor knærne, vanlige. Gamasjer er fotsatt i bruk i flere moderne militære feltuniformer, blant annet den britiske battledressen.
På slutten av 1800-tallet og inn på 1900-tallet ble korte gamasjer over blanke svarte sko en del av finantrekket for herrer i vestlig mote. Gamasjer inngikk da i sterotypien av hvordan kapitalister kledte seg. Dette lever videre i for eksempel tegneseriefiguren Onkel Skrues bruk av flosshatt, spaserstokk og gamasjer. Tilsvarende gamasjer ble også brukt av fornemme damer som del av et fritidsantrekk.

Sportsgamasjer

Høye eller lave, vind- og vanntette gamasjer av forskjellig type har lenge vært vanlig del av et moderne turantrekk. Det gjelder særlig for skigåere og fjellklatrere som trenger beskyttelse mot vind og regn og for hindre snø og annet å komme ned i støvlene eller gjøre strømper og bukser for våte. Ikke sjelden blir slike gamasjer båret sammen med knebukser.

Leggings

Kraftigere gamasjer av lær kan brukes istedenfor ridestøvler med lange støvleskaft eller som beskyttelse av håndverkere og industriarbeidere som arbeider med for eksempel smiing og støping.
Høye gamasjer av bøyelig lær, gummi eller seilduk til sports- og friluftsbruk, kan på norsk også kalles leggings.

Dyregamasjer

Det finnes også beskyttende ridegamasjer for hester.

Etymologi

Det norske ordet gamasje kommer fra det danske gamache, tyske gamasche eller kamasche og det franske gamache, ord som igjen stammer fra det spanske guadamací og det arabiske gild gadamasiy som egentlig betyr «lær fra byen Ghadames i Libya». Gamasjer har også feilaktig blitt omtalt som gramasjer i muntlig norsk og dansk.
En «gamasjehelt» (etter det tyske Gamaschenheld) har vært en nedsettende betegnelse på en slags militær stuegris som er mer opptatt av parader og pedantisk eksersis enn virkelig kamp.

Spats og gaiters

Lave gamasjer som bæres under buksebeina, blir på engelsk gjerne kalt spats. Det er en kortform av spatterdashes, et ord som oppstod i 1680-årene og opprinnelig betegnet knehøye plagg som skulle beskytte strømper og bukser mot «sprut og flekker» fra søle og vann når en red til hest. Lange gamasjer som bæres over buksene, kalles i dag gjerne gaiters på engelsk (etter det franske guêtre). Gaiters betegner også blant annet lærsko med overstykke i tekstil.
Dronningstarr

Vekstmiljø

Kanten av vannpytter, grøfter og orekratt.

Utbredelse

I nesten hele Europa. Norge, i lavlandet fra Tromøy og Hvaler til Ringsaker.
Wanshan (Tongren)

Wanshan (kinesisk: 万山特区; pinyin: Wànshān Tèqū) er et bydistrikt i byprefekturet Tongren i provinsen Guizhou i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var på 61 510 innbyggere i 1999.
Kanalveien

Kilder

Postens adressesøk
Short Solent

Utvikling og bruk

Short S.45 Solent var en høyvinget en-dekker flybåt, bygget i aluminium. Den var utstyrt med fire Bristol Hercules motorer, men noen få ble senere utstyrt med større og kraftigere Bristol Centaurus stjernemotorer 
Solent 2 som ble tatt i bruk av BOAC kunne frakte 34 passasjerer med 7 manns besetning. Mellom 1948 og 1950, opererte BOAC sine Solents på en rute mellom Southampton og Johannesburg en rute som gikk sydover langs Nilen og over Øst-Afrika. Turen tok fire dager, inkludert overnattinger. Siste flyvning gikk fra Southampton den 10. november 1950, og med det opphørte BOACs flyvninger med flybåter.
Tasman Empire Airways Limited (TEAL) hadde fem Solent 4s i bruk mellom1949 og  1960 i trafikk mellom  Sydney, Fiji og Auckland. Den siste TEAL Solent ble fløyet mellom Fiji og Tahiti den 14. september 1960  TEAL Solents kunne frakte 45 passasjerer og hadde en stor grad av plass og luksus, sammenlignet med datidens landbaserte fly.
Flere Solents ble brukt av Aquila Airways, et privat britisk selskap på dets ruter mellom Southampton og Madeira og Kanariøyene. De brukte tidligere  BOAC og TEAL maskiner. Selskapet hadde et uhell med sine fly. Den 15 november 1957 havarerte en Solent 3 på Isle of Wight etter at to motorer falt ut Havariet førte til at 45 av de 58 som var ombord mistet livet.  All bruk at flybåter i passasjertrafikk på De britiske øyer opphørte 30. september 1958 da Aquila Airways suspenderte sine Madeira tuter.
Niland

Biologi

Niland er en stor gåselignende fugl som typisk måler 63–73 cm, veier omkring 1 500–2 348 g, og har en vingespenn på cirka 134–154 cm. Arten har et gåselignende nebb og  ei fjærdrakt som er hovedsakelig trefarget hvit, gråbeige og sort. Rundt øyene har den store karakteristiske sorte felt og en sort strek som renner fram til nebbroten og kanter den inn.
Pseudepilysta

Utbredelse

Arten er kjent fra Borneo.
Svinerotstilkvikler

Utseende

En middelsstor til ganske stor (vingespenn 18-22 millimeter), kraftig bygd vikler. Forvingens grunnfarge er lysbrun med små, mørkbrune flekker langs framkanten, en firkantet, brun flekk midt i vingen og et innoverbuet, brunt tverrbånd i spissen. Bakvingen er lysbrun.

Levevis

Arten har larver som lever i røtter og rotstokker av planter i leppeblomstfamilien, blant andre mynte (Mentha), svinerot (Stachys) og dauvnesle (Lamium).
De voksne sommerfuglene flyr i juli-august.

Utbredelse

Arten er utbredt i Europa og østover til Sibir, Mongolia og Kina, og også i Nord-Amerika.
I Norge finnes den i de sørligste delene.
Yoshiteru Yamashita

Japans herrelandslag

Yoshiteru Yamashita spilte tre landskamper for Japans herrelandslag.
Rødhudenes land

Rødhudenes land (utgitt 1988) er en norsk roman for barn og ungdom av Torill Thorstad Hauger. Den inngår som andre del i en serie bestående av fire romaner kalt Den lange reisen som er utvandringshistorie til Nord-Amerika. De øvrige romanene er Del 1: Amerika, Amerika (1987), Del 3: Lincolns blå soldat (1990) og Del 4: Oppbrudd (1991). Hauger mottok Kultur- og kirkedepartementets spesialpris for Den lange reisen i 1991.
Romanserien handler om den norske gutten Endre som vokser opp på en husmannsplass sammen med mor, far, søsken og bestefar på midten av 1800-tallet. Familien lever i trange kår og drømmen om et bedre liv i den «nye» verden Amerika vokser. På denne tiden flytter mange nordmenn ut. Da Endres beste venn drar med sin familie, stjeler Endre storbondens gullklokke for å finasiere sin egen reise. I del I kommer han seg til Christiania (Oslo) og på amerikabåten.

Handlingen i Rødhudenes land

Husmannsgutten Endre hadde rømt fra sult og fattigdom for å søke lykken i Amerika. Han hadde store forventninger og mange drømmer, men det meste var annerledes enn han hadde tenkt.
Etter to og en halv måneds lang reise gjennom Atlanteren la skipet til land. Endre tok følge med familien til ei jente som het Ingri og faren hennes, Vadres-Knut, tok imot Endre som en sønn og lot han være med til Norway-lake. Etter en kort periode hos familien Valdres ble Endre kjent med O'Connor som trengte hjelp på gården sin. Som lønn fikk han både penger, mat og et sted å bo, men han kjente seg ensom. Etter et år hos O'Connor hadde Endre opplevd mye, det amerikanske språket, truffet andre folk fra Norge og Sverige og møtt indianere.
Om vinteren lagde Endre seg ski slik at det ble lettere å handle varer. En gang han var på vei hjem ble han omringet av en flokk med prærieulver, men fikk hjelp av indianerne som jaget ulveflokken vekk. Indianerne tok ham med til leiren sin, men Endre klarte å rømme.
Endre pleide å sende brev til moren og faren hvor han informerte dem, hvordan det gikk med han. Hans planer var fortsatt at han skulle skaffe seg en farm og sende penger til gamlelandet. Men det tok tid.
En dag hos familien Valdres leste Ende i avisen om krigen som begynte «Nordstatene mot Sørstatene». Det var mange norske som melde seg, slik at det ble et eget regiment med bare nordmenn. Også Endre bestemte seg for å verve seg som Lincoln-soldat. Det var hans store sjanse. Han fikk 150 dollars for å verve seg og 13 dollars månedlig, men han måtte tjenestegjøre i tre år. Endre vervet seg, dro til Chicago hvor det ble militærtrening. I Chicago traff han de andre fra regimentet og han fikk seg litt av en overraskelse da han så en kort gutt i uniform, Lill-Ola, hans beste venn fra hjemlandet. Etter noen uker med trening dro Endre og Lill-Ola med regimentet sitt med et damptog, mange mil mot syd.