google/wiki40b huggingface dataset:
Skifjorden (Hyllestad)

Skifjorden er en liten fjord i Hyllestad kommune i Sogn og Fjordane. Den er en fortsettelse av Buefjorden og ligger like nord for Åfjorden. Fjorden har en lengde på cirka 6 kilometer. Fjorden har innløp mellom Båneshammaren i sør og Kvernhomlen i nord. Fjorden strekker seg først rett østover og er her stort sett bare mellom 80 og 150 meter bred. På nordsiden av fjorden ligger grenda Bordvika. Øst for Bordvika deler fjorden seg i to. Her går Vågane over en kilometer sørover, mens resten av fjorden holder frem 1,5 kilometer rett nordover. Her ligger grendene Bjørnestad og Mylkebust på østsiden av fjorden, mens Seljevoll ligger i nord og Sandnes på vestsiden.
Fv61 går langs hele øst- og nordsiden av fjorden.
Nils Lie

Utdannelse

Han tok examen artium på latinlinjen ved Bergen katedralskole i 1919, og studerte deretter filologi i Kristiania. I 1925 ble han uteksaminert som cand.mag. fra Universitetet i Oslo.

Litterær virksomhet

Nils Lie skulle i første rekke bli kjent som oversetter og forlagskonsulent. Men hans første litterære arbeid var da han sammen med Nordahl Grieg forfattet kriminalromanen Bergenstoget plyndret i natt, som ble utgitt i 1923.
I 1926 ble Lie ansatt som redaktør i ukebladet Hjemmet. Han ble i denne redaktørstillingen i ti år.
Han ble senere forlagskonsulent hos Gyldendal, hvor han spilte en stor rolle for forlagets utgivelser. Hans oversettelser omfattet et stort antall titler, noen av de viktigste var Frans G. Bengtssons roman Röde Orm, Pär Lagerkvists Pilegrim på havet, detektivfortellingene til Arthur Conan Doyle og flere av romanene til John Steinbeck, som Alle tiders torsdag, Cannery Row og Øst for Eden. I tillegg oversatte han flere av Rudyard Kiplings bøker. For sin oversettervirksomhet mottok han Bastianprisen 1954 og Norsk kulturråds oversetterpris 1970.
Under annen verdenskrig var han i 1942–45 i London, der han fra 1943 var presseoffiser i den norske marine. Etter krigen gikk han tilbake til stillingen som konsulent hos Gyldendal og fortsatte der til han gikk av med pensjon 1972. Som pensjonist arbeidet han som konsulent for Den norske Bokklubben.
Dryana

Levevis

Larvene lever i død ved.
Søramerikanske elvedelfiner

Beskrivelse

Søramerikanske elvedelfiner er relativt store, som regel 1,6-2,5 meter lange og veier normalt mellom 50 og 150 kg. Begge artene har, i motsetning til de fleste andre hvaler, tydelig markert nakke. Amazonasdelfinen er den største av alle elvedelfinene og mangler normal ryggfinne (har kun en pukkellignende ryggfine) La-Platadelfinen har det lengste nebbet av alle hvaler. Den er dessuten både marin og limnisk.

Annet

På generelt grunnlag kan man hevde at alle elvedelfiner er svært utrydningstruet, fordi deres naturlige habitat står under konstant press. Overfiske og forurensning utgjør den største trusselen. Populasjone er dessuten svært fåtallige i utgangspunktet.
Asiadelfinen, som også er kjent som kinesisk elvedelfin, hvitflaggdelfin og baiji, ble erklært som «funksjonelt utryddet» den 13. desember 2006, etter at ledende eksperter i 45 dager hadde lett etter den i Chang Jiangelven, der den normalt lever, uten å finne spor av den. Den siste sikre observasjonen av dette dyret fant sted i september 2004.
Hilden

Geografi

Hilden er den fjerde største byen i Mettmann, og i motsetning til nabobyene sine har den ingen forsteder eller innlemmede landsbyer. Hilden har et kompakt, urbanisert sentrum som grenser til noen mindre skoger.
Vilhelm Ekelund

Bakgrunn

Ekelund vokste opp ved Ringsjön på den skånske landsbygden, som danner rammen om hans tidlige diktning, men flyttet siden til Lund, hvor han gikk på skole.

Dikter, essayist, aforistiker

Vilhelm Ekelund debuterte i den lundensiske studentkalenderen I skilda färger år 1900, sammen med Mauritz Krook, Alfred Fjelner og Nils P. Svensson. Et par månader senere samme år utkom han med sin egen første diktsamling, Vårbris. Denne diktsamling var skrevet i bundne vers, men i de senere diktsamlingene skrev han i friere vers.
Med disse tidlige verker ble han mottatt han som en arvtaker til skånske poeter som A.U. Bååth, Emil Kléen og Ola Hansson. De følgende årene frem til 1909 utkom han med flere diktsamlinger innen han forlot poesien for godt och med essaysamlingen Antikt ideal posisjonerte seg som en betydelig essay- og aforismeforfatter. 
Ekelund var inspirert av Ola Hansson, og tilhørte som han en symbolistisk retning innenfor lyrikken. Siden mottok han inntrykk fra klassisk gresk diktning, den tyske og den svenske romantikken samt ekspresjonismen. 
I 1907 ble Ekelund dømt til bøter og fengsel for å ha forulempet en offentlig tjenestemann ved en restaurant utenfor Göteborg. For å unngå fengsel forlot han landet, og levde i mange år i Tyskland og Danmark. Han vendte seg nå bort fra poesien og begynte å skrive essays og aforismer. I 1910 utga han Antikt ideal og Böcker og vandringar, og i 1912 Båge och lyra.
I perioder bodde han i Berlin, og han foretok en reise til Italia.
Ekelund virket sporadisk som oversetter, og har blant annet oversatt verker av Pindaros, Giacomo Leopardi og Francesco Petrarca.
Gates McFadden

Bakgrunn

McFadden gikk på Brandeis University og fikk en «B.A Cum Laude in Theater Arts». Etter eksamen fra Brandeis, flyttet hun til Paris og studerte teater med skuespilleren Jacques LeCoq.

Personlig liv

McFadden pendler nå mellom Los Angeles og Languedoc, i det sørlige Frankrike, hvor hun og hennes mann, John Talbot, restaurerer et gammelt teater. De har en sønn sammen, James Cleveland McFadden-Talbot, født i juni 1991, som hun kaller Jack. Brent Spiner er gudfar til sønnen hennes.

Tidlig karriere

Før Star Trek: The Next Generation, var McFadden mest kjent som en koreograf, og arbeidet ofte sammen med Jim Henson på produksjoner inklusive filmene The Dark Crystal, Labyrinth, og The Muppets Take Manhattan. For å skille skuespillerkarrieren fra sin koreograf-karriere, er hun som oftest kreditert som "Gates McFadden" som skuespillerinne og som «Cheryl McFadden» som koreograf.
McFadden var også med i Woody Allens film Stardust Memories, og i Jakten på Rød Oktober som "Caroline Ryan", selv om de fleste av hennes scener ble kuttet før den endelige filmversjonen.
McFadden spilte også i filmen Crowned and Dangerous med Yasmine Bleeth i 1997.

Star Trek: The Next Generation

I 1987 fikk McFadden rollen som «Dr. Beverly Crusher» i Star Trek: The Next Generation. Crusher-rollen skulle egentlig være kjæresten til «Captain Jean-Luc Picard», og dette aspektet var det som lokket McFadden til rollen. Et annet viktig aspekt i rollen var at hun var enke, som balanserte det å være mor og karriere som lege. McFadden sluttet serien etter den første sesongen, hovedsakelig fordi Gene Roddenberry ikke var så entusiastisk over å gi rollen til McFadden. Han ville gi rollen til Diana Muldaur, som han hadde arbeidet med, på den opprinnelige Star Trek-serien og mange andre anledninger. Muldaurs rollefigur, "Dr. Katherine Pulaski", ble veldig upopulær hos fansen, og forlot serien etter den andre sesongen. McFadden ble spurt om å returnere til den tredje sesongen, hun tvilte, men etter en telefon fra medspiller Patrick Stewart, ble McFadden overtalt til å komme tilbake, som hun siden beholdt gjennom resten av serien.
Fra og med den tredje sesongen, var «Crusher» fremdeles lite brukt i serien. McFadden uttalte ofte at hun var skuffet over å bli lite benyttet, spesielt i TNG-filmer. McFadden regisserte også en TNG episode «Genesis» og koreograferte en dansescene i «Data's Day». I intervjuer, uttrykte hun misnøye over ikke å få regissere flere episoder, trass i hennes ønsker om dette.
Blodørn

Blodørn er et rituale omtalt i sagaer fra 1100-1300-tallet, der det fortelles at man i vikingetiden drepte fiender ved «å riste blodørn», slik at offerets rygg ble skåret løs fra ryggsøylen, og lungene trukket ut og brettet til side liksom ørnevinger. Denne henrettelsesmetoden ble ansett som vanærende.
Det er usikkert om det finnes historisk belegg for ritualet. Det kan bero på en senere misforståelse av et skaldevers om å gi ørnene føde, ettersom man den gangen oppfattet ørnen som en åtselfugl som gikk løs på de døde som lå tilbake på slagmarken.

Motstridende kildeopplysninger

I forvansket oversettelse ga verselinjen likevel opphav til en tro på et rituale som gjengis flere steder. Som offer for blodørn-ritualet regnes to av 800-tallets historiske skikkelser, nemlig kong Ælla 2. av Northumbria (omtalt av Saxo i Gesta Danorum, i Ragnar Lodbroks saga og i Þáttr af Ragnars sonum) og Harald Hårfagres sønn Halvdan Hålegg (i Harald Hårfagres saga og i Orkneyinga saga). Allerede i 1645 påpekte Stephanus Johannes Stephanius  i Notæ uberiores in Historiam Danicam Saxonis Grammatici, at ritualet ble beskrevet helt ulikt i de forskjellige kildene. Saxo og forfatteren av Lodbroks saga skriver at der risses et bilde av en ørn på Ællas rygg. Saxo forteller videre at det ble helt salt i såret – motsatt Lodbroks saga, der bildets konturer trekkes opp med blod fra offeret. Orkneyinga saga beskriver noe helt tredje, nemlig at ribbein og lunger rives ut, ment som et offer til Odin - mens Snorre beskriver hendelsen, men uten noen omtale av Odin. Þáttr af Ragnars sonum gir den mest utførlige og sensasjonelle beskrivelsen av ritualet, men er notorisk utroverdig som kilde.
Historien om blodørnens rituale hører trolig til den demoniseringen av den hedenske fortid som ble moderne i tidlig middelalder, slik som historien om Alboin som ble sagt å bruke sin svigerfars hodeskalle som drikkebeger.
Individ

Et individ (av latin individuum = «udelelig») er en enkelt person eller en enkelt organisme, det vil si en unik og mer eller mindre autonom enhet. I det biologiske hierarkiet er individet ett av de mest betydningsfulle nivåene, som ligger mellom cellen og populasjonen. (Hos encellede organismer er individet per definsjon ensbetydende med cellen.)
Det er ikke alltid entydig å avgrense et individ. I dyrekolonier som hos sosiale insekter (for eksempel bier, maur) kan for eksempel enkeltorganismer ikke overleve uten resten av samfunnet, men har likevel autark atferd og betraktes således vanligvis som enkelte individer. I andre kolonier, for eksempel hos mosdyr eller polypper, kan enkeltorganismene i tillegg være genetisk identiske og opprettholde cellulære forbindelser mellom organismene, slik at de utgjør fysiologiske enheter med naboene. Her kan det være nokså vilkårlig å avgrense enkelte individer. Noen av disse koloniene kan med rette betegnes som superorganismer. Det samme gjelder for mange planter som formerer seg ved knoppskyting. Her brukes ofte begrepene genet (for genetisk avgrensede individer) og ramet (for fysiologisk avgrensede individer) for å unngå misforståelser.
Hos de fleste dyr, inkludert mennesket, forekommer ikke slike vanskeligheter. Også eneggete tvillinger er – til tross for at de er genetisk identiske – helt klart to ulike individer, fordi de blir utsatt for ulike miljøpåvirkninger og kan handle uavhengig. Derimot fins det andre tvilstilfeller. Overgangen mellom siamesiske tvillinger og teratomer (svulstaktige dobbeltdannelser av organer) er for eksempel flytende. Likeså er det umulig å angi et nøyaktig tidspunkt for når individualiteten begynner i tid. Spesielt i ovipare (levendefødende) arter som mennesket blir fosteret gradvis levedyktig, og blir ikke helt uavhengig før (evt. lenge) etter fødselen.
I filosofien brukes individbegrepet i en mye videre betydning, se partikulare.
Bartskjær

Bartskjær (eller bartskjærer, fra tysk Bartscherer), seinere også kalt badskjær, er en historiske yrkesbetegnelse for en person som drev som barberer og lege, særlig kirurg. I middelalderen i Europa og fram til 1800-tallet var det frisører og badere som sørget for kroppspleie og medisinsk hjelp, det vil si alt fra hårklipp til årelating, sårbehandling og amputasjoner. Tilsvarende sårleger i militæret ble kalt feltskjær.

Historikk

Faget ble regnet som et håndverk, og i Bergen eksisterte det et eget laug for bartskjærer. I Danmark nevnes en bartskjær første gang i 1363. Bartskjærerne drev blant annet med årelating ved hjelp av kniv eller blodigler. De kunne også utføre kopping, behandle sår, beinbrudd og lesjoner og lage plastre og salver. Bartskjærerne hadde begrenset med medisinske kunnskaper – og utover på 1600-tallet ble det vanligere at utdannede leger hadde kontroll med virksomheten. Den første professoren i kirurgi i København hadde bakgrunn som bartskjærer. Rundt år 1800 opphørte i stor grad bartskjærernes utøvelse av kirurgi.

Betegnelser

Etterfølgerne i faget på 1800-tallet kalte seg for barberere (i entall barberer eller barber). Formen badskjær skyldes at badstumenn utøvde legevirksomhet. Ved badehus og ombord på båter kunne det være «badere» som skulle betjene alle med barbering og hårklipp og eventuelt hjelpe de syke.
Betegnelsen feltskjær kommer av at mange bartskjærere hadde militære oppgaver eller bakgrunn, enten fra hæren eller flåten, og deres funksjon i krig var som feltskjærere – de foretok amputasjoner.
Den engelske betegnelsen er gjerne barber surgeon.
Xiphiopsylla lippa subsp. lippa

Liv og utvikling

I alle fall noen av artene er knyttet til gnagere som lever i høylandet i Afrika.

Utbredelse

Artene i slekten Xiphiopsylla ser ut til å være begrenset til Øst- og Sentral-Afrika.
Suite Latina

Suite Latina er et musikkalbum med Roar Engelberg og Stein-Erik Olsen, utgitt i 2010.
Den djevelske hevnen

Den djevelske hevnen (originaltittel: The Evil That Men Do) er en amerikansk action-thriller fra 1984 med Charles Bronson i hovedrollen. Regi er ved J. Lee Thompson.

Handling

Den profesjonelle leiemorderen Holland (Bronson), blir følelsesmessig tvunget til å gjenoppta sitt «yrke» for å knekke en sentralamerikansk regjerings torturregime, da en av hans venner, en søramerikansk journalist, blir drept. Morderen, dr. Molloch (Maher) er den utspekulerte sadisten bak den politiske torturen på uskyldige ofre. Holland utgir seg for å være journalist, og får lokket Molloch ut av sitt hovedkvarter ved å bruke sin myrdede venns hustru og datter som lokkemat. Da Holland kidnapper Mollochs søster blir doktoren tvunget ut på en vill jakt som fører til en forlatt opalgruve, hvor han omsider kommer til å stå ansikt til ansikt med Holland.

Om filmen

Filmen ble i 1984 forbudt av Statens filmkontroll, men ble senere på 80-tallet utgitt på video i en klippet versjon.
Europavei 981

Europavei 981 går mellom Afyon og Ereğli i Tyrkia. Veiens lengde er rundt 403 km.
Veien ble foreslått for UNECE av den tyrkiske regjeringen i august 2009. Den ble godkjent av UNECE i oktober samme år, blant annet sammen med forlengelsen av Europavei 16.
Mingxing

Mingxing (kinesisk: 明星影片公司; pinyin: Míngxīng yǐngpiàn gōngsī; «Stjernefilmer») var et av Kinas største filmselskap i 1920- og 1930-årene. Det opererte i hovedsak i Shanghai og Hongkong. Selskapet ble etablert i 1922, men ble permanent nedlagt i 1937 under den andre sino-japanske krig.

Historie

Mingxing ble opprettet i 1922 av blant andre Zhang Shichuan og Zheng Zhengqiu, og ble snart, sammen med Dazhonghua Baihe og Tianyi, et av Kinas tre dominerende filmstudioer i 1920-årene. I denne perioden var alle de tre studiene kjente for å produsere for det meste lettere underholdning, selv om det iblant kunne finnes spor av samfunnskritikk, påvirket av fjerde mai-bevegelsen.
I sine første år produserte Mingxing først og fremst korte komedier. Filmen Arbeiderens kjærlighet (1922) slo umiddelbart godt an, likeså den påfølgende Foreldreløs redder bestefar (1923). Dermed var Mingxing-studiet på vei mot høydene.
I begynnelsen av 1930-årene var Mingxing blitt Kinas største filmstudio, og dominerte markedet sammen med den nystartede konkurrenten Lianhua (som hadde kjøpt opp Dazhonghua Baihe) som god nummer to. Tianyi fortsatte også å lage film det samme tiåret, men de nådde aldri opp til de to største. I midten av 1930-årene begynte både Mingxing og Lianhua å produsere venstreorienterte filmer i Shanghai. Med medgrunnleggeren Zheng Zhengqius død i 1934, og utbruddet av storkrigen i 1937, ble Mingxing tvunget til å nedlegge sin virksomhet.
Deler av Mingxing skulle gjenoppstå i 1938, da Zhang Schichuan dannet det kortlivede filmselskapet Guahao.
Otto Armster

Liv og arbeide

Armster var en venn av admiral Wilhelm Canaris, leder av kontrapionasje (Abwehr), og var i kontakt med motstandsbevegelsen siden 1939. Som oberst og sjef for kontraspionasjen i Wien i april 1944, da han arbeidet tett sammen med Georg Alexander Hansen, Hans Oster og Ludwig Gehre.
I forbindelse med sine motstandsaktiviteter hadde Armster konstant kontakt med general Friedrich Olbricht og andre medsammensvorne av 20. juli-attentatet gjennom Olbrichts fortrolige Hermann Kaiser. Armster er blitt utpekt av de medsammensvorne som liaison-offiser med forsvars-sirkel XVIII (Salzburg).
Den 23. juli 1944 ble Armster arrestert av Gestapo og transportert til Berlin, der han ble satt i isolat på fengslet på Lehrterstrasse frem til 25. april 1945. Den 15. mai 1945 arresterte russiske NKWD ham og deretter bortførte ham til Sovjetunionen hvor han ble holdt fengslet fram til 1955.
Stent

En stent er en sylinder som innføres i en av pasientens blodårer eller andre deler av kroppen for å åpne forsnevret vev. Begrepet sies å stamme fra den britiske tannlegen Charles F. Stent, 1845-1901.
En stent for hjertets kransarterier er vanligvis utformet som et metallnett som ligger utenpå en ballong. Denne føres inn i den forsnevrede blodåren og blåses opp. Derved blir det ekspanderte nettet liggende igjen (blokking). Materialene som anvendes er gjerne metall-legeringer. Noen stenter er innsatt med stoffer som skal hemme gjentetting (re-stenose, retrombose). Stenter anvendes også i andre blodårer og f.eks. i spiserøret etter kreftoperasjoner.
Løvsoppbiller

Utseende

Små (gjerne 3 - 5 mm), langstrakt-ovale biller, oversiden glatt eller fint hårete, helt matt til sterkt glinsende. De fire ytterste leddene av antennene er ofte sterkt forstørrede, derav det vitenskapelige navnet (Tetratoma = fire-delt). Hodet er forholdsvis lite, fasettøynene er store og mer eller mindre nyreformede. Antennene er 11-leddete, omtrent så lange som hodet og brystskjoldet til sammen eller litt lengre, perlekjede-formede eller med de fire ytterste leddene sterkt forstørret, slik at de danner en avlang, løs kølle. Hos noen arter er også et eller flere av de innerste leddene fortykket eller forlenget. Brystskjoldet (pronotum) er mye bredere enn langt, bakerst så bredt som dekkvingene, tilsmalnet framover, med avrundede sider og markert siderand. Det har to korte lengdefurer ved roten. Dekkvingene er avlange, svakt hvelvede, ofte med tydelige rekker av grove punkter, men mange har uregelmessig punktering eller ingen tydelige punktgroper. Beina er slanke og middels lange, føttene forholdsvis lange og tynne, og fem-leddete.

Levevis

Løvsoppbillene er skogsinsekter knyttet til døde trær der det vokser kjuker og andre vednedbrytende sopper. De voksne billene, som er aktive om natten, kan ofte finnes i barksprekker eller under barken på døde trær. De legger også eggene i barksprekker, og de nyklekte larvene finner veien til nylig framsprungne fruktlegemer av kjuker, som de lever av. Den vanligste arten i Norge, Tetratoma fungorum, lever på knivkjuke (Piptoporus betulinus) på bjørk.
Apartheidlovene i Sør-Afrika

Apartheidlovene i Sør-Afrika var en serie forskjellige lover Apartheidregimet innførte, som skulle fungere som grunnlag for rasemessig segregering i landet. Fra 1909 til opp i 1980-årene vedtok ulike regjeringer en rekke forskjellige lover, som diskriminerte den svarte befolkningen, og sikret etterkommerne av europeiske innvandrere i Sør-Afrika en dominerende posisjon. Formelt ble Apartheidpolitikken først innført etter at National Party kom til makten i 1948 og erklærte opprettelsen av et «grand apartheid», men det bygde på rasemessig segregering som allerede fantes. Det som skiller det sørafrikanske Apartheidregimets diskriminering fra hva som skjedde i andre land, var den systematiske måten National Party formaliserte den på igjennom lovgivning.
Tormod Knudsen Borgejorde

Oppvekst

Han ble født på gården Hosleberg i Brunkeberg, som var anneks til Kviteseid kommune i Vest-Telemark. Faren døde tidlig og han vokste opp i trange kår. Alt som barn måtte han søke tjeneste som gjeter og arbeidskar i bygda. Etter konfirmasjonen ble presten Jens Zetlitz klar over guttens evner og sendte ham til prosten i Seljord med bønn om å forberede ham for lærerseminarium.

Politikeren

25 år gammel ble Tormod Knudsen ansatt som skriver hos fogd Florentz i Kviteseid. Her ble han værende i ti år. Deretter arbeidet han i tre år hos sorenskriveren i Vest-Telemark, før han i 1838 fikk råd til å kjøpe gården Borgejordet, hvor han residerte livet ut. 
Med sin bakgrunn fra fogdekontoret og fra sorenskriveren var han vel kvalifisert til politisk virksomhet da ordningen med kommunalt selvstyre ble iverksatt. Tormod Knudsen Borgejorde ble i 1845 innvalgt på Stortinget som representant for Bratsberg Amt. Han tilhørte bondeopposisjonen, og ble sittende på tinget i fire perioder. Han var dessuten ordfører i Kviteseid fra 1844 til 1861.

Dikteren

Tormod Borgejorde vant seg også et navn som bygdedikter. Begrepet bygdediktning knytter seg til en type  idyllisk litteratur som særlig var rettet mot hjembygda og det lokale bygdelivet. Flesteparten av diktene forfattet han på bokmål, men det er tydelig at han ikke riktig fant seg til rette innenfor denne målformen.
Flere av visene til Borgejorde levde sitt eget liv på folkemunne, nærmest som anonyme folkeviser, uten at noen visste hvem som hadde diktet dem. Samlingen Blandede Rimerier, som Borgejordet fikk publisert i Skien i 1846, er det eneste litterære verka han etterlot seg. Den lille samlingen inneholder både drikkeviser, elegiske sørgedikt, hyldningsdikt og religiøst-moralske dikt. Den velkjente Telemarksslåtten «Signe» har navn etter ei jente som Tormod Knudsen Borgejorde diktet om i visa «Valborg og Signe» (ca. 1820): Signe, stakkars deg som soso eismal gjeng. Tonen finnes nedtegnet både av Rikard Berge og Ludvig Mathias Lindeman.

Mannen

I tillegg til å være dikter var Borgejorde fryktet for sin kvasse tunge og retoriske språk. Han kunne være både fandenivoldsk, skarp og analytisk, men også humoristisk, melankolsk eller grublende.
Et hårdnakket rykte om at Tormod Knudsen Borgejorde skulle hatt et forhold til Henrik Ibsens mor, Marichen Altenburg, og skulle være dramatikerens kjødelige far, er omsider avsannet ved hjelp av en DNA-analyse tatt Ibsens og Borgejordes etterkommere i rett mannslinje.

Æresbevisninger

I 1937 ble det reist en byste over Tormod Knudsen Borgejorde (1797–1868) på stedet hvor den første Kviteseid Sparebank lå, som han selv var med på å etablere.