Kong Arthur

Kong Arthur er den mest kjente av de legendariske, mytiske konger av britene, og en sentral skikkelse i Storbritannias og Europas mytologi. I henhold til middelalderens historier og romanser skal ha ledet forsvaret av Britannia mot angelsaksiske angrep på slutten av 400- og tidlig på 500-tallet e.Kr. Detaljene i Arthurs historie er hovedsakelig sammensatt av folkeminne og litterære fiksjoner, og hans historiske eksistens er omdiskutert om hvorvidt han faktisk har levd, og dersom han levde, om han hadde tittelen konge. Den sparsommelige historiske bakgrunnen for Arthur er innsamlet fra ulike kilder, inkludert Annales Cambriae, Historia Brittonum, og skriftene til Gildas (død 570). Arthurs navn opptrer også i tidlige poetiske kilder som Y Gododdin. De eldste walisiske teksten nevner ham som dux bellorum, latin for «krigsleder», eller som amerauder, en forvanskning av imperator («keiser»).
Arthur er en sentral figur i legender som utgjør den litterære middelaldersjangeren britiske emner. Den legendariske Arthur utviklet seg som en figur av internasjonal interesse i stor grad via populariteten til Geoffrey av Monmouths fantasifulle og fiktive historieverk fra 1100-tallet, Historia Regum Britanniae («Historien om kongene av Britannia»). I en del walisiske og bretonske fortellinger og dikt som er datert til før Geoffreys verk, opptrer Arthur enten som en stor kriger som forsvarer Britannia fra menneskelige og overnaturlige fiender, eller som en magisk figur innen folkeminnet, tidvis knyttet til den walisiske mytologiske underverden Annwn. Hvor mye av Geoffreys Historia (fullført i 1138) som ble tilpasset fra slike eldre kilder framfor å være diktet opp av ham selv er ukjent.
Temaene, hendelsene og figurene i de arthurianske legendene varierer stort fra tekst til tekst, og det er ikke etablert noen utgave eller versjon framfor andre, bortsett fra Geoffreys versjon av hendelsene har ofte fungert som utgangspunkt for senere fortellinger. Geoffrey forestilte seg Arthur som en konge av Britannia som beseiret angelsakserne og etablerte et kongerike som strakte seg over Britannia, Irland, Island, Norge og Gallia. Mange av de elementer og hendelser som nå er en integrert del av Arthur-fortellingen opptrer i Geoffreys Historia, inkludert Arthurs far Uther Pendragon, magikeren Merlin, Arthurs hustru Guinevere, sverdet Excalibur, Arthurs unnfangelse av festningen Tintagel, hans siste slag mot Mordred ved Camlann, og hans siste hvilested ved Avalon. Den franske forfatteren Chrétien de Troyes la til ridderen Lancelot og det kristne konseptet Den hellige gral til fortellingen, og begynte sjangeren med arthurianske romanser som fikk en betydelig bredde og tyngde i middelalderens litteratur. I disse franske fortellingene endret det narrative fokuset fra kong Arthur og til andre litterære figurer, som de ulike ridderne av det runde bord. Litteraturen om Arthur og hans riddere blomstret i løpet av middelalderen, men bleknet i århundrene deretter før den fikk en ny oppblomstring under romantikken på 1800-tallet. På 2000-tallet lever legenden fortsatt, i mindre grad i skjønnlitteraturen, men hovedsakelig i populærkulturen som spillefilmer, TV-serier og tegneserier.

Familie

Arthur hadde to foreldre Uther Pendragon og en dame som ingen vet navnet på. Når Arthur ble født ble han bortført av trollmanen Merlin. Arthur hadde nå kommet til en familie med to foreldre og en bror Kay. Kay var eldre enn Arthur og arthur så opp til han.

Den historiske Arthur

En skoleretning hevder at Arthur levde på slutten av det 400-tallet og begynnelsen av 500-tallet, at han var romano-britisk av opphav, og at han kjempet mot sakserne. Hans base var antagelig i Wales, Cornwall eller i den vestlige delen av dagens England, men om dette er det ulike oppfatninger om.
Noen av de som tilhører denne skolen, som Geffrey Ashe og Fleuroit, har argumentert for at Arthur er identisk med en Riothamus, «konge av Brettones», som var aktiv under den romerske keiseren Anthemius. Lite er kjent om Riothamus, og det er ikke holdepunkter for å si om han var konge av briter eller bretonere. Andre identifiserer ham med en Lucius Artorius Castus, en romer på 100-tallet som gjorde store militære dåder i Britannia.
En annen skole mener at Arthur er basert på en ellers glemt keltisk guddom, eller en helt fiktiv person som Beowulf. De hevder at en annen romano-britisk feltherre ledet styrkene som kjempet mot sakserne i slaget ved Mons Badonicus.

Den tidlige Arthurlegenden

Arthur opptrer først i walisisk litteratur. Poeten Aneirin (ca. 535–600) skrev i diktet «Gododdin» (ca. 594) om en av sine helter at «han foret ravnene på vollene, men han var ingen Arthur»; med «å fore ravnene» menes å drepe fiender som blir liggende som bytte for åtselsfugler, et vanlig bilde fra tidligere krigføring. Men diktet er fullt av interpolasjoner, og det er umulig å avgjøre om dette var med i originalen.
Noen dikt som muligens er skrevet tidligere, tilskrevet dikteren Taliesin, nevner «Arthur den salige», «Arthurs mot» og sier «som i slaget ved Badon med Arthur, dem fremste giver av fester, med hans lange blader røde fra slaget som alle menn kommer ihu».
En annen tidlig referanse finnes i Historia Britonum, tilskrevet den walisiske munken Nennius og skrevet omkring 830. Arthur beskrives der som en feltherre, og det nevnes tolv slag han kjempet i, med kulminasjonen ved Mons Badonicus der det fortelles at han egenhendig drepte 960 menn.
Ifølge Annales Cambriae ble Arthur drept i slaget ved Camlann i 537. Andre kilder heller mot en datering til ca. 542.

Den litterære Arthur

Legendene ble etterhvert litteratur. Tidlige tekster som omtaler Arthur er blant annet Historia Regum Britanniae (ca 1136) av Geoffrey av Monmouth (ca 1100-1154) og Brutusromanen (ca 1155) av Wace.
Den fulle sagnkretsen slik den er kjent i moderne tid ble utformet av Thomas Malory (ca 1416-1471) i hans Le Morte d'Arthur, utgitt 1485. I mellomtiden hadde middelalderens balladediktere som Chrétien de Troyes skrevet om Arthur og hans riddere i en rekke fortellinger. I nyere tid har Malory blitt gjenfortalt blant andre av Sigrid Undset i Fortellinger om Kong Artur og ridderne av Det runde bord (1915) og av John Steinbeck i The Acts of King Arthur and His Noble Knights (posthum, 1976). T.H. White skrev barneboken The sword in the stone (1938), som var forelegget for Disney-filmen Sverdet i stenen (1963).