google/wiki40b huggingface dataset:
Tigerskvadron

Tigerskvadronene ble etablert i 1959 for å forbedre forholdet mellom individuelle skvadroner innen NATO. Den 1. august 2001 overtok 338 skvadron rollen som Norges Tigerskvadron etter 336 skvadron.
Protoclita

Levevis

Larvene lever gjerne i råtnende ved eller annet dødt, organisk materiale.

Utbredelse

Arten er utbredt i Namibia.
Samiske geografiske navn i Snåsa

Samiske geografiske navn i Snåsa (knr 1736) angir stedsnavn i Snåsa kommune som har en alternativ samisk form. Da stedsnavn kan referere til geografiske områder av noe utstrekning så kan de dekke flere kommuner.
De samiske stedsnavnene kan angis på forskjellig vis der det er etablert former på flere samiske språk. Dette skjer i grenseområder mellom språkene. Det er ni forskjellige former av samisk; sørsamisk, umesamisk, pitesamisk, lulesamisk, nordsamisk, skoltesamisk, enaresamisk, kildinsamisk og tersamisk. Det er også to utdødde former, kemisamisk og akkalasamisk. Bare sørsamisk er tatt med i denne oversikten for Snåsa kommune.
Degarfolkene

Degarfolkene, også kjent under den franske betegnelsen montagnard er en samlebetegnelse på urfolkene i det sentrale høylandet i Vietnam. Disse utgjør over 30 ulike follkegrupper. Betegnelsen montagnard betyr «fjellfolkene» og er en arv fra den franske kolonitiden. På vietnamesisk er de kjent ved betegnelsen Người Thượng («folk fra høylandet»), som også kan bli benyttet for andre minoriteter, eller Người dân tộc thiểu số («minoritetsfolkene»). Tidligere kunne de bli referert til ved den nedsettende betegnelsen mọi.
I 1962 ble degar-befolkningen i det sentrale høylandet anslått til å være opp til en million. I dag er den samlede befolkningen i regionen over fire millioner, hvorav en million degar. Av de rundt 30 folkegruppene som regnes blant degar i det sentrale høylandet, er det seks distinkte etnisk grupper som snakker språk som hovedsakelig stammer fra språkfamiliene Malayopolynesisk, Tai og Mon–khmer. De viktigste gruppene, etter befolkningsstørrelse, er Jarai, Rade, Bahnar, Koho, Mnong og Stieng.
Nick Williams og Kristin Scorci

Nick Williams og Kristin Scorci er en duo av to dansere og koreografer innen swing, balboa, lindy hop, shag og mye mer som har vunnet utallige ganger i internasjonale dansekonkurranser. De har også koreografert for So You Think You Can Dance og gjort lindy hop mer populært.
Syrias riksvåpen

Den arabiske republikken Syrias riksvåpen ble antatt i sin nåværende form i 1980. Våpenet er en gull hauk med vingene ut til hver side og hodet vendt bakover (heraldisk venstre). På brystet har den et skjold med farger (tinkturer) og stjerner fra landets flagg . Hauken er Qureish-stammens tegn. Under skjoldet er det to kryssede, grønne laurbærgrener. Hauken holder i klørne et grønt bånd som ligger over halefjærene og har landets navn skrevet i svart: الجمهورية العربية السورية, «al-Tsjumhūriyya al-‘arabiyya as-sūriyya». Hauken er også å finne i Kuwaits statsmerke

Historisk utvikling

Riksvåpen ble første gang brukt ved uavhengigheten 17. april 1946 som tegn på offisielle dokumenter. Fra 1950 kom våpenet også på myntene, med et avbrudd 1958-1961, da Syria var en del av Den forente arabiske republikk. Våpenet var da Saladins ørn. Skjoldet har alltid inneholdt nsjonalflagget. Båndet har alltid hatt landets navn.
Morgendæmringen

Morgendæmringen: tidsskrift for spiritistiske studier var et norsk spiritistisk tidsskrift utgitt mellom 1889 og 1927.
Bladet omtalte seg selv som et «Tidsskrift for Spiritistiske Studier, Psychologie, Somnambulisme, dyrisk Magnetisme, Tankelæsning etc.»
Tidsskriftet ble grunnlagt av cand. jur. Bernt Torstenson. I nekrologen over Torstenson i samme tidsskrift skrev Hans Kulbund: –Blandt dens pionerer i Norden inntar nordmannen cand. jur. B. Torstenson en meget fremragende plass. På det tidspunkt da spiritismen var almindelig gjenstand for hån, latter og forfølgelse påbegynte han utgivelsen av Morgendæmringen, det første nevneverdige spiritistiske tidsskrift i Norden; og litt senere begynte han å oversette og utgi tallrike større og mindre spiritistiske hovedverker, deriblant flere av Kardecs.
Kreppapir

Produksjon

Kreppet papir blir produsert på en papirmaskin som har en stor dampvarmet tørkesylinder (yankee). En slik papirmaskin blir ofte kalt yankeemaskin. Råvaren er papirmasse. Yankeesylinderen blir sprayet med lim (klister) for å få papirbanen til å klebe seg til sylinderen. Kreppingen blir gjort med yankeens blad som skraper av det tørre papiret. Graden av krepping bestemmes av papirmassens kvalitet, limet, geometrien til skrapebladet, hastighetsforskjellen mellom yankeesylinderen og siste seksjon i papirmaskinen. Normalt forkortes papiret med 10–30 % ved krepping.

Egenskaper

Kreppapir er blant de letteste papirkvalitetene og har vekt under 35 g/m².
Kreppapir kan være hvitt eller farget. Fargene kan være vannfaste eller vannløslige.
Krepping anvendes for å justere papirets strekkegenskaper og tykkelse, begge har stor effekt på mykhet og absorbsjonsevne. Toalettpapir, papirlommetørkler og husholdningspapir kreppes for å få de rette egenskapene. Mikrokrepping anvendes for sekkepapir.
Haramsfjordtunnelen

Utbygging

Prosjektet Nordøyvegen hadde oppstart i september 2017, men ble endelig besluttet 11. desember 2018 etter en budsjettsprekk på over 1 milliard kroner

Finansiering

Kommune, Privat, Bompenger, Fylke, RDA-midler, Ferje- og hurtigbåtsubsidier.
Altona Teglverk

Altona Teglverk, også kalt Altonaverket, var et teglverk i Sandnes som ble grunnlagt av Tørres Christian Johannesen Trones, sannsynligvis i 1854. Teglverket besto under forskjellige eiere frem til 1920 da det ble solgt til kommunen.
Ragnhild Eiriksdatter

Andre personer

Det er også en annen Ragnhild Eiriksdatter, men dette var Eirik Blodøks' datter som ble gift tre ganger, med brødrene Arnfinn, Håvard og Ljot Torfinnsson.
De tidlige buddhistiske skolene

De tidlige buddhistiske skolene var retninger innenfor buddhismen som oppstod mellom det 4. århundre f.Kr. og omkring 150–200 e.Kr. De oppstod gjennom en splittelse i det opprinnelige buddhistiske fellesskap (sangha) på grunn av uenigheter om klosterdisiplin (vinaya) og senere også på grunn av doktrinære forskjeller og geografisk adskillelse blant munkene og nonnene.
Den første splittelsen førte til at skolene sthaviravāda og mahāsāṃghika oppstod, et betydelig antall år etter Buddhas bortgang. Senere oppstod det andre skoler, og den kinesiske buddhistiske kanon snakker om 18 eller 20 forskjellige skoler. Av disse er det bare Theravāda som har overlevd på Sri Lanka, i Burma, Thailand, Laos og Kambodsja.
Sånger från en inställd skilsmässa

Sånger från en inställd skilsmässa er et musikkalbum med Mikael Wiehe, utgitt i 2009.
Qingxin

Qingxin (kinesisk: 清新县; pinyin: Qīngxīn Xiàn) er et fylke i den kinesiske provinsen Guangdong. Det ligger i byprefekturet Qingyuan.
Befolkningen var på 670 994 innbyggere i 1999.

Samferdsel

Kinas riksvei 107 fører gjennom området. Den løper fra Beijing til Shenzhen (rett ved Hongkong, og er på sin vei innom provinshovedstadene Shijiazhuang, Zhengzhou, Wuhan, Changsha og Guangzhou.
Rosenborgtapetene

Bakgrunn

I september 1675 fikk kong Christian V oppfylt sitt ønske om å forsøke å gjenerobre områdene øst for Øresund som var gått tapt ved freden i Roskilde i 1658. Kongens taktikk gikk ut på å forhindre gjentagelsen av manøvren fra krigen i 1657–58, hvor de svenske troppene hadde overrumplet danskene ved å trekke nordpå fra de svenske områdene langs det tyske rikes østersjøkyst. Han konsentrerte derfor innsatsen i krigens første fase om å sikre herredømmet i den sydlige Østersjøen og erobre Svensk Pommern.

Tapetene

Da krigen var overstått innkalte Christian V i 1684 fra Brabant den flamske tapetmaker Berent van der Eichen for å utsmykke audienssalen på Rosenborg med minner fra slagene. Tapetene ble tilvirket i årene 1686–93 og ble montert således at de dekket flere vinduer i Rosenborgs riddersal og var dermed med til å skape symmetri mellom salens langvegger. Motivene er Christian V.s påståtte seire fra årene 1675–79 i blant andre Skåne og Pommern:
Lucas João

Landslaget

14. november 2015 fikk han sin første landskamp for Portugal mot Russland.
Nescafé

Nescafé er et varemerke eiet av Nestlé og omfatter en rekke kaffeprodukter. Navnet er et teleskopord (sammentrukket ord) av ordene «Nestlé» og «café». Nescafé er Nestlés største enkeltprodukt og ble lansert første gangen som et merkevare den 1. april 1938 i Sveits.
Opprinnelsen til Nescafé går tilbake til 1930 da Brasil hadde et betydelige overskudd i kaffeproduksjonen og trengte hjelp for å oppbevart den. På forespørsel fra den brasilianske regjeringen begynte Nestlé med laboratorieundersøkelser, ledet av kaffeeksperten Max Morgenthaler, om man kunne få fram et kaffeprodukt som kun trengte varmt vann for å få en kaffedrikk.
I 1965 introduserte Nestlé et frysetørret kaffemerke kalt for «Nescafé Gold» i Europa.
I 2006 lanserte Nestlé kaffemaskinen Dolce Gusto under Nescafé-merket.
Ungdomsskole

Ungdomsskole er i Norge betegnelsen på skoler med 8. til 10. trinn, og etter Kunnskapsløftet blir betegnelsen 8–10-skole brukt. Før innføringen av tiårig grunnskole var ungdomsskolen for elever fra 7. til 9. trinn. Ungdomsskolen utgjør ungdomstrinnet i grunnskolen, og i mange tilfeller er ungdomsskolen del av en kombinert grunnskole med både barne- og ungdomstrinn. Normalt begynner elevene på ungdomsskolen det året de fyller 13 år og avslutter skolen året de blir 16. I stort sett alle land i verden i dag er skolen delt i barneskole for barn fra seks til tolv år, ungdomsskole for ungdommer fra 13 til 16 år og videregående skole for eldre elever.
I motsetning til barneskolen, begynner elevene på ungdomsskolen med karakterer. De kan velge et fremmedspråk som valgfag, som tysk, fransk, spansk eller mandarin, eller fordypning i norsk eller engelsk.

Historie

Ungdomsskolen i Norge ble innført  gradvis i løpet av  1960-tallet, fra 1969 for hele landet.  Inntil innføringen av skolestart for seksåringene gjaldt dette 7. til 9. trinn. Skolen var opprinnelig delt i tre såkalte kursplaner etter elevenes faglige nivå der kursplan tre var mest krevende.
I Danmark ble ungdomsskoler etablert for elever fra 14 til 17 år som et eksperiment på begynnelsen av 1940-tallet. I Sverige og Finland ble ungdomstrinnet tradisjonelt kalt högstadiet.
Ane Hansen

Ane Hansen er en grønlandsk politiker for partiet Inuit Ataqatigiit. Hun var fiskeri-, fangst- og jordbruksminister i Kuupik Kleists regjering 2009-13. Tidligere har hun blant annet vært borgermester i Aasiaat 1997–2001 og landstingsmedlem siden 2002.
Kungliga Vetenskaps-Societeten i Uppsala

Kungliga Vetenskaps-Societeten i Uppsala er et svensk vitenskapsakademi. Selskapet har 130 svenske og 100 utenlandske medlemmer fordelt på fire klasser; fysisk-matematiske, naturalhistorisk-medisinske, historisk-arkeologiske og teknisk-økonomiske.
I 1710 tok universitetsbibliotekar Erik Benzelius den yngre initiativ til regelmessige møter på biblioteket ved Uppsala universitet. Han hadde lenge ønsket å skape et lærd selskap i Uppsala. 1710 regnes som selskapets stiftelsesår. På 1720-tallet fikk det navnet Kungl. Vetenskaps-Societeten i Uppsala.
Vetenskaps-Societeten trer sammen i eget hus på S:t Eriks torg i Uppsala.

Priser

Kungliga Vetenskaps-Societeten i Uppsala deler ut Linnépriset, Celsiusmedaljen, Bergstedtska priset, Thalénska priset, Lilly og Sven Thuréus priser og Benzeliusbelöningarna.
Joseph Vijay

Bakgrunn

Vijay Chandrasekhar ble født 22. juni 1974 til filmprodusenten S. A. Chandrasekhar og sangeren Shoba Chandrasekhar. Han hadde en søster som het Vidhya Chandrasekhar og døde da hun var to år. Han giftet seg med Sangeetha Sornalingam fra Sri Lanka 25. august 1999.
Olaf Rye

Biografi

Olaf Rye tilhørte en gammel norsk offiserslekt og var sønn av kaptein Mathias Rye og Elisabeth Johanne Lind. Han valgte den militære løpebane, og i 1808 ble han sekondløytnant hvoretter han kom på strandvakt mot britene under Napoleonskrigene. I 1809 avanserte han til premierløytnant. Han var med i et par mindre trefninger mot Sverige under Christian Frederik, hvoretter han sammen med sine to regimentskamerater Hans Helgesen og Friderich Adolph Schleppegrell fra Telemarkske Infanteriregiment, nektet å avlegge ed til den svenske konge. 
Etter avskjeden søkte Rye derfor utenlands. Han havnet omsider i grensefestningen Rendsborg hvor han tilbrakte en rekke år, til han i 1842 ble oberstløytnant og flyttet til København. Opprøret i hertugdømmene i 1848 satte han i en vanskelig situasjon, da hans svoger og flere av hans venner hadde stilt seg på opprørernes side. Han førte dog sin bataljon i slaget ved Bov og ved Slesvig. I 1849 ble han forfremmet til oberst, og i 1849 til generalmajor. Han falt i slaget ved Fredericia, og rakk derfor aldri å se slesvig-holstenernes nederlag.

Gravmæle

Den 15. september 1849 ble Rye begravet på Garnisons Kirkegård i København. På et fotstykke av norsk granitt og utsmykket med en tekst av B.S. Ingemann, ble en minnebyste utført av billedhugger Herman Wilhelm Bissen reist på samme kirkegård. Her er Rye gjengitt som romersk feltherre med kappe og sverdrem. Avsløringen av monumentet fant sted i 1852.  
På Ryes Plads i Fredericia, ble en byste av Rye utført av billedhugger Andreas Paulsen likeledes oppstilt den 20. august 1876. Det er også flere danske og norske gater og veier oppkalt etter generalmajoren, i Oslo ses Olaf Ryes plass.

Familie

Rye giftet seg i 1823 med Caroline Krabbe, datter av tidligere kaptein Niels Frederik Krabbe og Vilhelmine Frederica Wesenberg, men hun døde allerede året etter. I 1832 giftet han seg med svigerinnen Jacobine Dorthea Amalia Krabbe, som også døde et år etter bryllupet. To små døtre døde også fra ham. Høsten 1840 giftet han seg for tredje gang, med Elisa Henriette (Henrikke) Schultz, datter av kjøpmann og kaptein Peter Heinrich Schultz.
Han var bror av Johan Henrik Rye.

Skihopper

Han er også anerkjent for å ha satt det første offisielle verdensrekordhoppet på ski. Rekordhoppet ble satt ved Lekum gård, rett ved Eidsberg kirke i Eidsberg
og ble målt til 9,50 m.
Karmøybladet

Karmøybladet er en avis som utkommer to ganger i uka i Åkrehamn på Karmøy i Rogaland. Avisa ble etablert i 1996 under navnet Åkrabuen, men byttet til dagens navn året etter. Navnet "Karmøybladet" eksisterte også før etableringen av "Åkrabuen", den gang hadde avisen sine kontorer i Hovedgaten i kommunesenteret Kopervik. 
Onsdagsutgaven distribueres til alle husstander i Karmøy kommune med et opplag på ca. 14 000 eksemplarer. I 2004 kom avisas andre ukentlige utgave som abonnements og løssalgsavis. Utgivelsesdagen lørdag ble året etter endret til fredag. 
Avisas dekningsområde er Karmøy kommune. Ansvarlig redaktør er Odd Magne Lilleaas.
Sitticus pubescens

Utseende

Sitticus pubescens er sammen med de andre artene i denne slekten, forholdsvis små edderkopper og mange er ganske like hverandre, samtidig som de kan være fargevariable av utseende. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens genitalier, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). Hodet har åtte øyne, to uvanlig store midt foran, og to litt mindre på hver side. De resterende fire øynene er plassert på siden av hodet. Hoppeedderkoppene skiller seg ut ved at de har evnen til i en viss grad å fokusere blikket.
Antonio Veracini

Biografi

Han var elev av sin far Francesco di Nicolo (1638–1720). Faren introduserte ham for det toskanske hoffet, og i 1682 gikk Antonio i tjeneste hos den toscanske storhertuginnen Vittoria delle Rovere, en post han beholdt til sin død i 1694. Han tilbrakte nesten hele livet i hjembyen, men foretok tre kjente reiser: to ganger var han i Roma hvor han ble kjent med Arcangelo Corelli og i 1720 var han en kort stund i Wien.
Veracini spilte leilighetsvis ved storhertugens hoff, men han ledet først og fremst familiens fiolinskole, som holdt til i Via di Pallazuolo, i en bygning faren hadde arvet. Etter at hans beste elev, nevøen Francesco Maria Veracini, reiste med sin bestefar til Roma, drev Antonio skolen alene. 
Bortsett fra den publiserte kammermusikken er alle hans verker tapt, inkludert musikken til de fire kjente oratoriene han komponerte for forskjellige kirker. Familien rådde over en rik instrumentsamling, blant annet tallrike fioliner fra Amati-familien og av Jakob Stainer.
Nortind

Nortind er organisasjonen som utdanner internasjonale tindevegledere i Norge. Dette er en del av det Internasjonale Tindeveglederforbundet IVBV/UIAGM
Acutandra

Utseende

Små til middelsstore, avlange og litt flate, mørkbrune til svarte trebukker med korte antenner. Hannens kjever er noe forstørrede. Slekten utmerker seg mørk farge.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Afrika.
Matavaa o te Fenua Enata

Matavaa o te Fenua Enata eller Festival des arts des îles Marquises er en kulturfestival som arrangeres på Marquesasøyene i Fransk Polynesia. 
Festivalen ble første gang arrangert i 1987 etter initiativ fra foreningen  Motu Haka o te Fenua Enata. Den holdes hvert fjerde år og roterer mellom det tre mest folkerike øyene, Ua Pou, Nuku Hiva og Hiva Oa. I tillegg er det siden 2006 arrangert minifestivaler på de mindre øyene, også disse hvert fjerde år.
Programmet består av sang og dans, demonstrasjon av tradisjonelt kunsthåndverk, tatovering og kanobygging, tradisjonell matlaging og sport. Deltakerne kommer fra Marquesasøyene, øvrige øygrupper i Fransk Polynesia og fra andre land om områder i Stillehavet.
Slektskapsseleksjon

Slektskapsseleksjon er en evolusjonær mekanisme som blir brukt som forklaring på hvordan altruisme kan oppstå evolusjonært. Prinsippet ble lansert av J. B. S. Haldane (1955), uttrykt matematisk av William D. Hamilton (1963), og fikk navnet kin selection i 1964 av John Maynard Smith.
Hovedpoenget med slektskapsseleksjon er såkalt inklusiv fitness, at det finnes flere måter enn formering en organisasme kan bruke for å spre genene sine til neste generasjon. Det er f.eks. rent statistisk 50 % sjanse for at en deler et gitt gen med en bror, en søster, en forelder eller eget avkom. Gener som får en organisme til å hjelpe slektninger å få avkom kan dermed spre seg indirekte.
Det klassiske eksemplet på slektskapsseleksjon er eusosiale insekter som maur og bier; insektsamfunn hvor sterile arbeidere jobber på spreng for å hjelpe moren (dronningen) å produsere flere søsken.

Hamilton-ligningen

\ rB>C
William D. Hamilton blir av mange regnet som slektskapsseleksjonens far på grunn av ligningen han stilte opp, som viser hvilke forhold som må til for at slektskapsseleksjon skal finne sted.
I denne ligningen er r den såkalte slektskapskoeffisienten, som forteller hvor sannsynlig det er at et gitt gen er å finne i slektningen en hjelper. Dette tallet er alltid mellom 0 og 1 – for helsøsken er det normalt 50 %, mens for halvsøsken er det 25 %. I årevinger, som er haplodiploide (hunnene har kromosomene sine i par som vanlige dyr, mens hannane er haploide og har bare en kopi av hvert) er helsøsken hele 75 %.
Variabelen B står for hvilken vinning slektninger får ut av tjenesten, målt i hvor mange flere avkom hjelpen vil føre til. Denne verdien baserer seg på regnestykker om forventet tall på avkom, og vil følgelig variere ut fra alder og kjønn; gutter vil favoriseres foran jenter fordi de i teorien kan gi oppgav til flere tusen ganger så mange barn, og unge vil favoriseres foran gamle fordi vil være fruktbare for et lengre tidsrom.
Til slutt står C for omkostningen hjelpen påfører organismen. Denne er også målt i tall på avkom.
Samlet forteller ligningen at sannsynligheten for slektskapsseleksjon øker når slektskapet er nært og når hjelpen gir slektningen en vesentlig større fordel enn ulempen hjelperen pådrar seg.
Julisøylen

Julisøylen (Colonne de Juillet) er en minnesøyle på Place de la Bastille i 11. arrondissement i Paris.

Historie

Den minner om «de tre gloriøse dager» (27.–29. juli) under julirevolusjonen i 1830 i Frankrike. som førte til kong Karl X' fall og innsettelsen av «borgerkongen» Ludvig Filip («julimonarkiet»).
Allerede i 1792 var det et lignende forehavende, men ut over nedleggelsen av en grunnstein den 14. juli 1792 kom det ikke noe ut av det. Byggingen av søylen i sin bestående form ble bestemt ved kongelig dekret av 6. juli 1831. Arbeidet ble igangsatt av kong Ludvig Filip i 1833. 
Det dreier seg om en 52 meter høy kobbersøyle på midten av Place de la Bastille. På søylen er inngravert navnene til de 504 parisiske borgere som mistet livet under julikampene.   
Den i 1833 fredigstilte 5,85 meter figur forgylt med bladgull, er laget av Augustin-Alexandre Dumont, og forestiller «frihetens genius» (Le Génie de la Liberté) og minner om gatekampene under julirevolusjonen i 1830. Sokkelen stammer fra Napoléons Is tid, og skulle bære en skulptur av en elefant. 
I noen tiår stod det en 24 meter høy midlertidig gipsfigur av den planlagte Bastillens elefant her, men den måtte så vike for Julisøylen. Innvielsen av søylen fant sted den 28. juli 1840. Musikken for anledningen var Hector Berlioz' Grande symphonie funèbre et triomphale, som ble framført i friluft og dirigert av Berlioz selv, som ledet prosesjonen av musikere fram til Place de la Bastille. Jean-Pierre Montagny utstedte en minnemedalje i anledningen. 
I 1848 ble søylen også dedikert til minnet om februarrevolusjonen 22., 23. og 24. februar 1848. Under søylen er det offentlig tilgjengelige hvelv med graver fra den gang.
Maria av Burgund

Bakgrunn

Hun tilhørte huset Valois og var eneste datter av Karl I av Burgund og hans hustru Isabella av Bourbon.
Som Karls eneste barn og arving til de rike burgundiske land var hennes hånd tidlig ettertraktet blant yngre prinser. Da hennes far falt ved beleiringen av Nancy den 5. januar 1477, var Maria ennå ikke fylt tyve. Ludvig XI av Frankrike benyttet anledningen som bød seg ved rivalens død til å ta kontroll over hertugdømmet Burgund som et len under den franske kronen, og også Franche Comté, Picardie og Artois.
Han ønsket at Maria skulle gifte seg med dauphinen Karl og dermed sikre hans arvingers krav på Nederlandene, eventuelt med makt. Maria stolte imidlertid ikke på Ludvig, og avvisten den franske alliansen og vendte seg til sine nederlandske undersåtter for hjelp, noe hun fikk mot store innrømmelser. Et dokument kalt «det store privilegium» ble signert 10. februar 1477 i Gent. Ifølge privilegiet skulle provinsene Flandern, Brabant, Hainaut og Holland få tilbake det lokale selvstyret de hadde blitt fratatt av hertugen i et forsøk på å omgjøre Nederlandene til en sentralstat etter fransk mønster. Maria måtte frasi seg retten til å erklære krig, inngå fred, eller øke skattene, uten undersåttenes samtykke, og til bare å gi embeder til landenes egne innbyggere.
Så stort var hatet mot det gamle regimet at to av farens fremste rådgivere, kansler Hugonet og herr d'Humbercourt, hadde blitt henrettet i Gent til tross for den unge hertuginnens tårer.

Ekteskap

Maria valgte nå blant de mange beilerne, og giftet seg med erkehertug Maximilian av Østerrike, den senere tysk-romerske keiser Maximilian I. Ekteskapet fant sted i Gent den 18. august 1477. Dermed kom Nederlandene under Habsburgerne, og innledet en lang periode med strid mellom Frankrike og Østerrike om kontrollen over dette området. Senere resulterte dette i den spanske arvefølgekrig (1701–14).
I Nederlandene var forholdene etterhvert blitt roligere og den franske aggresjonen kom også mer på avstand, da hertuginnen døde ved et fall fra hesten den 27. mars 1482. Ludvig benyttet anledningen, og tvang Maximilian ved traktaten i Arras i 1483 til å avstå Franche Comté og Artois, men ved traktaten i Senlis 1493 ble de byttet mot Burgund og Picardie. Denne traktaten etablerte igjen freden i Nederlandene.
I sitt ekteskap med Maximilian fikk hun to barn, Filip og Margarete.  I 1482 døde hun i en rideulykke. Sønnen etterfulgte henne under farens formynderskap. Maria er begravet i Vår Frues kirke i Brugge hvor også hennes far er begravet.