Ytringsfrihet

Internett

Internett har gitt folk tilgang til mer informasjon og tilgang til flere kilder, samt gitt folk flere og enklere muligheter til å uttrykke sine meninger. Internett skiller seg fra tradisjonelle massemedier ved at det ikke er bare én avsender (alle kan produsere innholdet) og at det ikke er begrenset i tid eller rom; alle som har tilgang til en data og internett kan få tilgang til alt innholdet, overalt og alltid. Mens ytringsfrihet tradisjonelt har handlet om å sikre trykkerier og kringkastere mot forhåndsgodskjenning fra staten, er dette blitt mindre aktuelt med fremveksten av internett da det er praktisk vanskelig for noen å innføre forhåndssensur. Derfor har internett gjort at begrensinger av ytringsfriheten først og fremst kan komme som ettervirkende sanksjoner. Dette er også blitt vanskeliggjort ved at man har mulighet til å publisere meninger og informsjon anonymt.
Sosiale medier på Internett spilte en stor rolle i å spre informasjon mellom demonstranter under den arabiske vår og protestene ved valgene i Iran 2009-2010. Land som Myanmar/Burma, Cuba, Iran, Kina, Nord-Korea, Saudi-Arabia, Syria, Turkmenistan, Usbekistan og Vietnam driver omfattende sensur av Internett for sine innbyggere. Samtidig kommer mange innbyggere seg rundt sensuren ved å bruke programvarer som kan unngå brannmuren.
WikiLeaks, som dukket opp i 2007, skapte to store debatter om ytringsfrihet og Internett, da initiativet sprer gradert materiale fra stater som de får fra anonyme varslere. Den ene debatten gikk på hvor sårbare moderne stater er mot informasjonssamfunnet, og hvor lett sensitiv informasjon kan komme på avveie som kan være en direkte trussel mot statenes og innbyggernes sikkerhet. Den andre debatten handlet om hvordan tjenestemenn graderer informasjon, som burde blitt kjent for offentligheten, for å beskytte seg selv. 25. juli 2010 ble det for eksempel avslørt flere hundre urapporterte drap på sivile av amerikanske soldater i Afghanistan. Samtidig viser WikiLeaks at det er vanskelig for stater å regulere ytringsfriheten på Internett selv om de ønsker det, da informasjon kan være lagret på servere som befinner seg i land hvor ytringen ikke er ulovlig. 
Med Internett har vi også fått fenomener som nettsjikane og ulovlig elektronisk overvåkning av privatpersoner.

Tyskland

I Tyskland er ytringsfrihet garantert i grunnloven. Imidlertid er Volksverhetzung, altså hat mot et spesielt segment i befolkningen, forbudt. I 1994 kom en ny lov som eksplisitt sier at det er ulovlig å benekte Holocaust og Tyskland jobber for å få et forbud i hele EU.

Ytringsfrihet i Norge

I Norge er ytringsfriheten Grunnlovsfestet, og videre regulert gjennom ulike lover. Norge har i tillegg skrevet under flere menneskerettighetserklæringer og konvensjoner som tar sikte på å sikre ytringsfriheten. Brudd på Den europeiske menneskerettskonvensjonen kan ankes til Den europeiske menneskerettsdomstolen i Strasbourg.
Ytringsfriheten i Norge er begrenset veid opp mot andre viktige rettigheter. Ytringsfriheten er beslektet med retten til en rettferdig rettssak og rettsprosedyrer som for eksempel kan begrense tiltaltes rett til å søke informasjon og ha kontakt med omverdenen. Generelt kan ikke ytringsfriheten krenke retten til privatliv, ære og retten til eget selvbilde (men personer som er i maktposisjoner nyter et svakere vern på dette punktet enn andre). Pressefrihet trenger ikke nødvendigvis å føre til ytringsfrihet, da det kommer an på hvordan pressen lar forskjellige ytringer slippe til. I Norge gir straffeloven rett på imøtegåelse i en senere utgave av det mediet kritikken fremføres i. Vær varsom-plakaten tilsier samtidig imøtegåelse om det er sterke beskyldninger.  Man har ikke rett til å få alle sine meninger trykket eller publisert i et digitalt medium, og Vær varsom-plakaten forplikter kun medlemmene av norsk presseforbund..
I tillegg til å bli regulert gjennom norsk lovgivning, regulerer norsk presse seg selv gjennom Redaktørplakaten og Vær varsom-plakaten.

Menneskerettsloven

Menneskerettsloven av 1999 inkorporerer flere internasjonale menneskerettighetskonvensjoner i det norske lovverket, blant annet Den europeiske menneskerettskonvensjonen (artikkel 8,9,10,11 og 14 omhandler ytringsfriheten) og FNs konvensjon om sivile og politiske rettigheter (artikkel 19). Menneskerettsloven bestemmer at konvensjonenes bestemmelser skal gis forrang dersom de er i strid med annen norsk lovgivning (med unntak av Grunnloven). Begge disse nevner spesifikt ytringsfriheten. Brudd på Den europeiske menneskerettskonvensjonen kan ankes til Den europeiske menneskerettsdomstolen.
I henhold til artikkel 10 i Den europeiske menneskerettskonvensjonen har alle ytringsfrihet, og den kan kun begrenses ved spesielt tungveiende hensyn.

Arbeidsmiljøloven

Arbeidstaker har rett til å varsle om kritikkverdige forhold i virksomheten hvor de jobber så lenge de går frem på en forsvarlig måte (§ 2-4) uten at dette da skal gjengjeldes av arbeidsgiver (§ 2-5). Egne regler gjelder for embetsmenn (§ 1-2). 
Det finnes også en rekke begrensninger på ytringsfriheten i lovens Kapittel 13, «Vern mot diskriminering».

Kringkastingsloven

Denne loven gjelder kun for kringkastere som driver virksomheten sin fra Norge. En kringkaster er den som har det redaksjonelle ansvaret for programmet som sendes i en kringkasting. Med kringkasting menes utsending av lyd og bilder som mottas direkte av allmennheten (§ 1-1). Hvilket medium man bruker er ikke av betydning, for eksempel vil en radiostasjon som sender direkte over internett være berørt av lov om kringkasting, mens en nettside hvor man legger ut lydfiler til nedlasting ikke vil være det. Det avgjørende er at signalet sendes direkte og mottas av allmennheten samtidig.
Alle, bortsett fra NRK, som skal sende kringkasting via et trådløse, bakkebaserte senderanlegg må søke konsesjon (§ § 2-1 , 2-2). Det kreves altså ikke konsesjon for å sende via internett, satellitt eller kabel.
Ingen andre enn den eller de som har programansvar, har rett til å se et program som skal kringkastes før sendingen, dette er et forbud mot å forhåndssensurere (§ 2-3), men kringkasteren plikter å gjøre et opptak av sendingen og oppbevare den i tilfelle noen ønsker å klage på det som er sendt (§ 2-5). Sendinger som kan være til skade for barn skal sendes på tider av døgnet når de normalt ikke er oppe, og slike sendinger skal forhåndsvarsles (§ 2-7).
Reklame skal ikke sendes i mer enn 15% av en kringkasters sendetid, det skal ikke sendes reklame rettet mot barn og det skal ikke sendes reklame for livssyn eller politiske budskap i fjernsyn (§ 3-1). Reklamen skal sendes i klart adskilte blokker mellom programmene (§ 3-2) og det er forbudt med skjult reklame (§ 3-3).
I 2003 sendte Pensjonistpartiet politisk reklame i TV Vest. Saken endte i Den europeiske menneskerettsdomstolen, som konkluderte med at forbudet mot at Pensjonistpartiet fikk kjøpe politisk reklame i fjernsyn var brudd på Den europeiske menneskerettskonvensjonen artikkel 10. Grunnen var at for enkelte partier kan politisk TV-reklame være eneste måte å få TV-dekning på. Regjeringen endret derfor NRK-plakaten med tillegget «NRK skal ha en bred og balansert dekning av politiske valg. Samtlige partier og lister over en viss størrelse omtales normalt i den redaksjonelle valgdekningen.» Etter dette har TV 2 åpnet for å sende reklame med politisk innhold, men ikke for politiske partier.
I 2011 ble det hevdet at TV-serien Lilyhammer hadde flere tilfeller av produktplassering fra reiselivsbransjen i Lillehammer som måtte redigeres bort før sending. I praksis foregår det en del produktplassering i norske produksjoner, og utenlandsk produserte filmer og serier sendes i Norge uten at produktplasseringen fjernes.
Hvem som sponser programmet kan annonseres i starten og slutten av programmet, uten oppmuntringer til kjøp eller leie av varer eller tjenester (§ 3-4.). I programmer hvor seerne kan vinne premier skal presentasjonen av premiene ikke være mer utfyllende enn nødvendig og det skal ikke opplyses om giveren av premien (§ 3-5)
Hvis en person blir krenket i en kringkasting kan de kreve å få korrekte opplysninger kringkastet ved å klage (§ 5-1)

Lov om redaksjonell fridom i media

Loven skal sikre den redaksjonelle friheten i media (§ 1) og gjelder for periodiske publikasjoner og nettsider som formidler nyheter og samfunnsdebatt og kringkastere (§ 2). Disse har plikt til å ha en redaktør (§ 3) og eieren av mediet har ikke lov til å instruere eller overprøve redaktøren (§4)

Offentlighetsloven

Offentlighetsloven har som formål å sikre et åpent og gjennomsiktig samfunn.

Domstolloven

Det er forbudt å fotografere, filme eller ta lydopptak under forhandlingene i en straffesak, og man kan heller ikke fotografere eller gjøre opptak av den siktede/domfelte på vei til eller fra rettsmøtet  med mindre han samtykker (§ 131a).