google/wiki40b huggingface dataset:
Heinrich Brünings andre regjering

Heinrich Brünings andre regjering satt ved makten i Tyskland under Weimarrepublikken, fra 10. oktober 1931 til 30. mai 1932. Den var Weimarrepublikkens andre presidialregjering, etter Brüning I.

Presidialregjering

Brünings første regjeringsoppdrag (Brüning I) fra president Hindenburg var å danne regjering «uten støtte i noen koalisjon.» Dette innebar at regjeringen i nødsfall kunne hente sin støtte fra Tysklands president, selv når den hadde et flertall mot seg i Riksdagen. I praksis fikk regjeringen bistand av rikspresidenten til gjennom nødsforordninger å oppløse riksdagen og innkalle til nyvalg. I den mellomliggende perioden styrte regjeringen praktisk talt ukontrollert gjennom nødsforordninger. Parlamentarismen var dermed i praksis opphevet, og det på en måte som ikke var forutsett i Weimarforfatningen. Regjeringene Brüning I, II, Papen og Schleicher ble kalt «presidialregjeringer» eller «Hindenburg-regjeringer.»

Regjeringens politikk

Brüning lot seg ikke bruke som en marionett av presidenten og hans rådgivere, men styrte selvstendig og med støtte i parlamentet av SPD. Det kom til konflikt da regjeringen ønsket å forby SS og SA, for å fjerne hovedårsaken til den politiske volden i samfunnet. Forbudet som var støttet av en rekke delstater, herunder Preussen og Bayern, og trådte i kraft 13. april 1932.
Kurt von Schleicher og Adolf Hitler inngikk 7. mai 1932 en avtale om at Schleicher skulle sørge for at Brüning II måtte gå. Motytelsen var at NSDAP skulle tolerere den neste presidialregjering. I mai 1932 fremmet Brüning forslag om å støtte godseierne øst for Elben, som Hindenburg tilhørte. I tillegg foreslo regjeringen å gjøre oppkjøp av gårder som var gått konkurs, og deretter skape arbeidsplasser for arbeidsledige. Denne agrarbolsjevisme slik det ble sagt, kunne Hindenburg og hans kamarilja ikke godkjenne. Hindenburg fratok Brüning retten til å utstede midlertidige forordninger, og regjeringen måtte derfor gå av. Det var etter Brünings eget utsagn –hundre meter før målet.
Kort tid etter, i juni 1932, ble resultatet av Lausanne-konferansen i 1932 helt i samsvar med Brünings mål. Tysklands krigsgjeld ble strøket, og selv et symbolsk erstatninsbeløp slapp landet å betale. Dette resultatet ble imidlertid oppnådd til kostnaden av en uthult parlamentarisme, under en tilspisset økonomisk krise og under forverringen av de sosiale kår til millioner av mennesker. Under disse forhold fikk de høyreekstreme fremgang, og NSDAP utviklet seg til et folkeparti.
Arroyito-demningen

Arroyito-demningen er en vannkraftstasjon i elva Limay i provinsen Neuquen, landskapet Patagonia i det sørlige Argentina. Den ligger på grensen mellom provinsene Neuquén og Río Negro.
Reservoarets areal er på mellom 38,6 km² og maksimalt 42,3 km², med et største vannvolum på 300 millioner m³. Kraftverket har turbiner med installert vannkraftproduksjon på 128 MW. Årsproduksjonen er ca. 560 GWh. Anlegget ble ferdigstilt i 1985. Det er den første av i alt 5 demninger i elven Limay, og er 26 meter høy og 3.500 meter lang.
Dette reservoaret fungerer også som avlastningsbasseng for El Chocon-demningens reservoar som ligger ovenfor (1.200 MW).
Jørgine

Annen bruk av navnet

Jørgine er navnet på en roman av nobelprisvinneren Johannes V. Jensen. Navnet finnes også i en gammel dansk sang av Jeppe Aakjær om ei jente som lar seg friste: Jørgine var en pige alt ud af bondestand
Flygenivå

Eksempel

Om et luftfartøy befinner seg i FL100 (10000 ft – 3300 m), betyr ikke dette nødvendigvis at luftfartøyet i realiteten befinner seg i denne høyden. En forskjell på trykket på 1 hpa tilsvarer ca. 30 ft (8-9 meter) som en tommelfingerregel. Hvis det lokale trykket (QNH) er 990 hPa, vil høyden piloten tror han er i og den reelle høyden han er i ha en forskjell på 23 hPa, altså 690 ft (230 m). Dette problemet løses ved at man flyr med samme trykkinnstilling på høydemåleren over 10 000 fot.

Tilleggsinformasjon

En korrekt høydemålerinnstilling blir viktigere når flyet er i en slik høyde at den kan være i konflikt med bakken (fjell, master etc). Derfor skifter flyene til det korrekte lokale trykket når de flyr i lavere høyder (under 10 000 fot), for å kunne være i rett høyde over terrenget til enhver tid. For at denne høyden da skal være korrekt i forhold til andre luftfartøyer, må alle luftfartøyer i området fly på samme høydemålerinnstilling. Det går da bort fra standardtrykket, og stiller inn det korrekte lokale trykket. Det er derfor lagt inn en vertikal buffer mellom den høyden som luftfartøyer flyr på flightlevels (standardtrykk) og altitude (lokalt trykk), som sikrer at flyene til enhver tid, uansett trykkforskjell, er atskilt med minst 1000 ft i det området.
Samaneh Beirami Baher

Årene 2011 - 2015

Baher deltok i flere FIS-renn i Iran i årene 2011 til 2014, men deltok ikke i noen større mesterskap.

Sesongen 2014/15

Hun deltok i Ski-VM 2015, og kom der på 84.-plass på sprinten.

Sesongen 2016/17

Hun deltok igjen i Ski-VM 2017 i Lahtis, der hun ble nummer 98 på sprinten. Hun greide ikke å kvalifisere seg til å delta på 10 km klassisk stil.

Sesongen 2017/18

I januar 2018 deltok hun i det armenske mesterskapet i langrenn, og gikk der inn til andreplass bak Katya Galstyan. I tillegg kom hun på tredjeplass på 5 km fristil og 5 km klassisk. 
Hun representerte Iran under Vinter-OL 2018, og kom der på 68.-plass på sprinten.
Campyloxenus pyrothorax

Utseende

En middelsstor (ca. 10-16 millimeter, hunnene er større enn hannene), avlang smeller. Antennene er svakt sagtakkede. Pronotum er knapt så bredt som dekkvingene hos hannene, rikelig så brede som dekkvingene hos hunnene, hvelvet, blankt, rødgult bortsett fra de spisst tilbaketrukne bakhjørnene, som er brunsvarte. Arten har lysorganer på prothorax. Dekkvingene er svarte, parallellsidige med markert, bred siderand og grove punktstriper. Beina er forholdsvis korte.

Levevis

De voksne billene er aktive fra desember til mars. Artene antas ikke å ha noen økonomisk betydning.

Utbredelse

Arten er utbredt i Chile.
Gon

Gon (av gresk γωνία (gōnía), vinkel) er en enhet for måling av en vinkel i planet, og tilsvarer ¹⁄₄₀₀ av en full sirkel og dermed ¹⁄₁₀₀ av en rett vinkel. En gon er lik ⁹⁄₁₀ av en grad eller π⁄₂₀₀ av en radian. Gon ble tidligere kalt nygrad og betegnet med ᵍ, en hevet minuskel g. Vanlige inndelinger av en gon er centigon og milligon.
Enheten har sitt opphav i Frankrike som en del av det metriske systemet. På grunn av sammenblanding med den eksisterende enheten grad – spesielt i Nord-Europa – ble navnet gon innført.
Selv om det ble gjort forsøk på en generell innføring av enheten, var det bare noen land som begynte å bruke den og da innenfor spesialiserte områder som landmåling (og orientering). En av fordelene ved å bruke gon, er at en forskjell i bredde på én centigon (¹⁄₁₀₀ gon) tilsvarer omtrent én kilometer (1000,1966 m (WGS 84) i gjennomsnitt; 995,1687 m (WGS 84) ved ekvator, 1005,2456 m (WGS 84) ved polene). (Dette ville gjort at nautisk mil ble overflødig.)
Den mer kjente enheten grad, ¹⁄₃₆₀ av en sirkel, eller den matematisk mer bekvemme enheten radian, ¹⁄2π av en sirkel (som brukes i SI-systemet), brukes normalt fremfor gon.
Så länge skutan kan gå

«Så länge skutan kan gå», med undertittelen «Vals på Kariben», er en svensk vise av Evert Taube.
Sangen ble først publisert separat og deretter i sangsamlingen Så länge skutan kan gå i 1963.
«Så länge skutan kan gå» er én av Taubes senere viser. Den ble første gang fremført i Berns 2. november 1960 av danske Max Hansen, som oppgav at han hadde fått den dagen før av Evert Taube. Taube selv spilte den inn på plate 15. desember 1960. Den ble utgitt av Taube, Gunnar Hahns orkester på EP-platen 4 nya Taube (BFB 1054) i 1961.
Gustaf Torrestad, Carl-Henrik Norins orkester utgav deres versjon på EP-platen Karusell KSEP 3239 i 1961.
Sangen ble opprinnelig skrevet i 1950-årene til en film som aldri ble innspilt og som sannsynligvis skulle handle om en reise til Karibia. I slutten av 1950-årene samarbeidet Taube flittig med komponisten og arrangøren Gunnar Hahn, som fremfor alt bistod Taube med arrangementer og gode råd. Da Taube spilte den muntre sjømannsvalsen han hadde komponert syntes Hahn at melodien var banal og at teksten fortjente en bedre melodi. Under et møte på Gyldene Freden tilkom så den endelige versjonen, som med mindre endringer ble urfremført av Max Hansen.
Teksten er til det ytre en enkel sjømannssang, men rommer de store livsspørsmålene om livets mening. Melodien har karaktersbetegnelsen «lungt valsetempo» og har en tradisjonelt tredelt viseform (A-B-A-coda), hvor A-delen går i A-moll og B-delen i medianttonearten F-dur.
Stener Kvinnsland

Liv og virke

Kvinnsland avla den medisinsk embedseksamen i 1973 i Bergen. I 1980 tok han medisinsk doktorgrad også i Bergen. Han ble spesialist onkologi i 1986. Samme år ble han professor i Trondheim. I perioden fra 1987 til 1991 var han avdelingsoverlege ved kreftavdelingen ved Regionsykehuset i Trondheim. Han var professor ved Universitetet i Trondheim i samme periode. I 1992 flyttet han til Oslo og ble overlege ved Det Norske Radiumhospital, avdeling for medisinsk onkologi. 
I 1995 flyttet han til Italia og ble forskningsdirektør i Pharmaicia. I slutten av 1996 ble han uenig i bedriftens strategi og flyttet hjem til Norge. Han gikk da inn i stillingen som avdelingsoverlege ved Det Norske Radiumhospital. Ved Universitetet i Oslo var han professor II i perioden fra 1996 til 2000.
Kvinnsland var styreleder i Den Norske Kreftforening fra 1992 til 2000. I 2000 ble han generalsekretær i den internasjonale kreftunion UICC. I 2002 ble han leder ved onkologiavdelingen ved Haukeland universitetssykehus. Han hadde denne stillingen til 2003 da han ble vise direktør i Helse Bergen. I 2006 ble han utnevnt til direktør i Helse Bergen. 
I 2013 ble han kåret til årets helseleder. I begrunnelsen heter det blant annet at «Kvinnsland er en svært kunnskapsrik og analytisk leder med forstand, klokskap og stor arbeidskapasitet.» Det ble videre bemerket at han som la han vekt på arbeidsmiljøet og verdsatte vernetjenestens bidrag til arbeidsmiljøet.
I 2017 ble han utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden.
Austropassalus

Utseende

Middelsstore, langstrakte, jevnbrede biller. På farge er de svarte eller mørkebrune. Hodet er stort og bredt med små, runde fasettøyne. Midt i pannen sitter det et kort horn. Overleppen (labrum) og kjevene (mandiblene) er sterkt utviklet, de sistnevnte godt synlige ovenfra. Antennene er 10-leddete, C-formede men ikke knebøyde, de ytterste fem leddene har bladlignende utskudd og danner en løs vifte som ikke kan lukkes. Brystskjoldet (pronotum) er avrundet firkantet sett ovenfra, bredere enn langt, blankt, med en lengdefure i midten. Det er et tydelig, smalt skille mellom brystskjoldet og dekkvingene. Dekkvingene er ganske lange, parallellsidige, blanke, med kraftige punktrader.

Levevis

Voksne og larver lever sammen i råtnende ved, og danner en slags samfunn. Dette kalles subsosialitet og er uvanlig hos biller. De voksne billene tygger trefliser som de fôrer til larvene, og hjelper dermed fordøyelsen. Både voksne og larver spiser dessuten de voksne billenes avføring (såkalt koprofagi). Dette øker næringsutbyttet siden avføringen har blitt infisert med mikroflora (bakterier og andre mikroorganismer) som frigjør næringsstoffer fra treet. De voksne billene hjelper også larvene til å bygge et puppekammer der de kan forvandle seg til en puppe. Voksne og larver kommuniserer seg imellom med lyd, og minst 14 forskjellige lydytringer er identifisert. De voksne billene lager lyd bed å gni bakkroppen mot vingene, larvene ved å gni det bakre beinparet mot hoftene til det midtre beinparet.

Utbredelse

Arten er utbredt i Australia (Queensland).
Hroar Elvenes

Idrettskarriere

Hroar Elvenes begynte å konkurrere i gutteklassene og var blant landets beste juniorløpere. Under NM for junior på Hamar i 1951 kom han på andreplass, bak Knut Bjørnsen. I begynnelsen av skøytekarrieren hadde han ambisjoner om å hevde seg som sammenlagtløper, men det var sprinten han fikk best tak på. Etter at han hadde markert seg positivt på 500 meter under landskampen Norge mot resten av verden på Hamar i februar 1952, ble han tatt ut på 500 meter under OL i Oslo. I et seint par sprintet han fram til delt 6.-plass med Kiyotaka Takabayashi fra Japan med tiden 44,1. 
Hroar Elvenes deltok i internasjonale mesterskap i perioden 1952 til 1964. I allroundmesterskapene ble hans beste resultater 5.-plass i EM i Falun i Sverige i 1955 og 6.-plass i VM i Moskva, Sovjetunionen samme år.
Elvenes holdt selv sin seier på 1 500-meter under EM i Falun i -55 som sin beste prestasjon. Seieren delte han med Jevgenij Grisjin. Han gjennomførte også et svært solid skøyteløp under prøve-OL i Squaw Valley i 1960. Da vant han 1 500-meteren med tiden 2.10,3, den raskeste tid noen nordmann til da hadde gått på. Under selve OL-konkurransen var han svært uheldig med vindforholdene under 1 500-meteren og kom langt ned på resultatlisten (39.-plass). Etter hvert prioriterte Hroar Elvenes videre utdanning som ingeniør, og etter 1959-sesongen innså han at det ville bli for krevende å holde oppe allroundtreningen.
Elvenes var med i fire olympiader 1952, 1956, 1960 og 1964 og var også aktuell som deltager på 500 meter i OL i Grenoble i 1968. Så seint som i 1966 vant han 500 meter under NM allround.

Tillitsverv

Elevenes var president i Norges Skøyteforbund (NSF) 1975–77, og styremedlem i forbundet fra 1971 til 1975, visepresident i Norges Idrettsforbund 1980–82, styremedlem fra 1976 til 1980, styremedlem i Norges Olympiske Komité 1979–84. Han har også hatt flere andre verv i norsk idrett, bl.a. var han leder av Hurtigløpskomitéen i NSF 1973–75, og han var leder av skøyteforbundets appellutvalg fra 1983.

Familie

Hroar Elvenes' datter, Tone Merete ble norsk juniormester i kunstløp i 1972. Og Stian Elvenes, sønn av Tone Merete, ble tatt ut på Norges skøyteforbunds landslagsgrupper og deltok i verdenscupen i hurtigløp på skøyter i sesongene 2007/08 og 2008/09. Hans sønnedatter, Melinda Elvenes, ble Frøken Norge i 2010.
Hviterusslands parlament

Hviterusslands parlament består av to kamre. Førstekammeret (overhuset) kalles Republikkrådet og består av 64 medlemmer oppnevnt av presidenten og lokale myndigheter. Annetkammeret (underhuset) kalles Representantenes hus og består av 110 medlemmer. Disse velges de jure ved direkte valg av folket.
Landets nasjonalforsamling var inntil 1996 Hviterusslands øverste sovjet, da det nåværende parlamentet ble opprettet.
Salme 87

Salme 87 er en salme i Salmenes bok i Det gamle testamente. Salmen er en lovsang eller hymne som sammen med Salme 46 og 48, og delvis 76, 84, 122, 126 og 132 regnes til de såkalte Sionssalmene fordi disse vektlegger stedet Sion, og hevder at Jahve/Gud har et særegent forhold til dette stedet.
I denne teksten sammenlignes Sion med andre helligsteder, og regnes som det beste (vers 2.) Det hevdes at Sion er fødested for mennesker som kommer fra steder langt borte.

Jerusalem som bedre enn andre helligsteder

Det heter her i teksten: «Herren elsker Sion mer enn noe annet bosted i Jakob.» Sion eller Jerusalem sammenlignes med andre helligsteder i Israel, og regnes å være det beste. Dette går særlig klart frem i grunnteksten hvor det i Vers 1 står «hellige fjell» (בהררי־קדשׁ) i flertall, og ordet bolig (משׁכן) brukes nesten bare om helligsteder, særlig om tabernaklet i mosebøkene (2 Mosebok 25:9; 26:1, 6-35 (16 ganger); 27:9; 36:8-32 (12 ganger); 38:21,.31; 40:5-38 (14 ganger); 3 Mosebok 8:10; 4 Mosebok 1:50f; 3:7-38 (9 ganger); 4:16, 26, 31; 5:17; 7:1, 3; 9:15-20 (5 ganger); 10:17, 21; 1 Krønikebok 23:26.) Dersom salmen dateres før den Joshianiske reform (hvor alle andre helligsteder ble ødelagt - se 2 Kongebok 22-23.) Kan denne sammenligningen referere til de andre stedene, Betel, Shilo, Dan, Gibea, Hebron osv. Dersom salmen dateres til ettereksilsk tid, kan dette referere til det samaritanske skisma.

Alle menneskers fødested

Dersom man antar at denne salmen dateres til 400-tallet før Kristus, som flere ting tyder på, er det sannsynlig at disse som kommer fra Rahab, Babel, Tyrus, Filistia og Kush er israelitter på pilegrimsreise. Men det kan også tenkes at disse menneskene er proselytter, som ønsker å bli innskrevet i Jahves bok (vers 6.) Fødselen må i alle tilfelle helst forstås i metaforisk forstand. Når utlendingene sier at de er født i byen, refererer de til sine forfedre, eller ættefedre – eller til den seinere forestillingen om at Edens hage var inni tempelet, og alle mennesker gikk ut fra det.
Daniel Cornelius Danielssen

Bakgrunn og virke

Han gikk som ung i apotekerlære (1828–1832), men måtte avbryte dette på grunn av en hoftesykdom som gjorde ham halt. Han kom fra en ubemidlet håndverkerfamilie; faren var urmaker.
Etter examen artium 1835 var han med Matthias Numsen Blytt på botaniske ekskursjoner, før han startet medisinstudier. Etter en lavere grads medisinsk eksamen 1838 ble han eskadronskirurg for det ridende jegerkorps på Gardermoen, distriktslege i Stavanger, men returnerte 1839 til Bergen. Han var korpslege for det Nordfjordske brigadierkorps 1840-46 og ble fra nyttår 1841 tilsatt som lege ved St. Jørgen hospital for spedalske. En studietur til Paris, Berlin og Wien foretok han 1843-44. Han publiserte forskning og utga læreverk med Wilhelm Boeck i 1847. Sin andre studietur gikk 1847-48 til sykehus i Paris, Sveits, Lombardia og Sardinia. Under Danielssens jernhånd ble de spedalske flyttet til Lungegårdens sykehus 1849 og til et nybygget Pleiestiftelsen for spedalske nr.1 i 1857. Men, det var hans svigersønn  Gerhard Armauer Hansen som oppdaget bakterien som forårsaker spedalskhet, og gjorde Bergen til et ledende senter for forskning vedrørende denne bakterien i andre halvdel av 1800-tallet. 
Danielssen var styremedlem og i styre og stell ellers for Bergens Museum fra 1852, da han ble innvalgt i styret. Allerede på 1840-tallet  hadde han blitt kjent med zoologene Michael Sars og Johan Koren (som også var militærlege). Danielssen ble museets preses i 1864 etter  tollkasserer Werner Hosewinckel Christie og forble det til sin død i 1894. Foruten å ha vært på zoologisk ekspedisjon til Finnmark i 1857, var han også med på Den norske Nordhavsekspedisjon 1876–78 hvorfra han  skrev flere avhandlinger.
Han led av en livsvarig lungetuberkulose, som også hans kone Berthe Marie Olsen (1818-75) døde av, såvel som deres  fire  barn, Henrik i 1868, Fredrikke i 1869, Alfhilde og Fanny i 1873 (Fanny ble i januar 1873 gift med Gerhard Armauer Hansen, det året han oppdaget Leprabasillen). Hans formue gikk til Bergens Museum og hans bildesamling til Bergens billedgalleri.
Blut und Zelluloid

Blut und Zelloid (Blod og Celluloid) er en roman av den tyske forfatteren Heinrich Eduard Jacob. Den kom ut i 1929. Romanen beskriver den italienske fascismen og den virkning hetsende propaganda innenfor filmen hadde på samfunnet, noe som kort tid senere fikk katastrofale konsekvenser i det tredje rike. Med språklig eleganse og i et forrykende tempo, beskriver forfatteren de faremomentene som de nye massemediene representerer i hendene på politiske manipulatorer.
I det tredje rike havnet Jacob i 1933 på listen over forbudte forfatter og samme år ble romanen en av nasjonalsosialismens brente bøker. Romanen utkom første gang på nytt i 1986.
Barranca del Cobre

Barranca del Cobre er en gruppe på seks juv i Tarahumarafjella sørvest i den meksikanske delstaten Chihuahua. De er danna av seks elver i den vestlige delen av fjellkjeden, som er en del av Vestlige Sierra Madre. Alle seks renner sammen til Río Fuerte, som renner ut i Californiabukta. Juvsystemet er større og dypere enn Grand Canyon, som ligger litt lenger nord.
Togruta Ferrocarril Chihuahua al Pacífico, som er populær blant turister, går gjennom Barranca del Cobre.
Navnet Barranca del Cobre betyr «kobberjuvet» på spansk. Dette kommer av at veggene har en kobberaktig grønnfarge.
Verdens Sosiale Forum

Verdens sosiale forum (World Social Forum (WSF)) er en internasjonal samling for politiske aktivister som ønsker å gjøre den globale politikken mer sosial, en bevegelse også kjent som anti-globaliseringsbevegelsen. Det ble startet i 2001 som en motpol til Verdens økonomiske forum som arrangeres i Davos i samme tidsrom. På forumet møtes aktivister fra hele verden for å diskutere sosialpolitiske spørsmål, utveksle erfaringer og legge strategier.
Inspirert av WSF har det i Europa flere ganger blitt arrangert Europas Sosiale Forum. Her i landet har Norges Sosiale Forum – også kalt Globaliseringskonferansen – flere ganger samlet over tusen mennesker til konferanse i Folkets Hus i Oslo.

Arrangementsteder

De første tre forumene ble avholdt i Porto Alegre, Brasil i 2001, 2002 og 2003. Forumet har fått støtte fra organisasjoner som ATTAC, Arbeidernes parti i Brasil (PT) og De jordløses bevegelse. Det fjerde forumet ble avholdt i Mumbai i India mens det femte forumet igjen ble avholdt i Porto Alegre perioden 26. til 31. januar 2005. Her var det om lag 155 000 registrerte deltakere. I 2006 vil forumet bli holdt samtidig i byene Caracas i Venezuela, Bamako i Mali og Karachi i Pakistan. I 2007 vill WSF arrangeres i Afrika.
David Pommer

Karriere

Under Junior-VM 2012 i Erzurum tok Pommer en bronsemedalje i lagkonkurransen foran Italia og Tyskland.
Han fikk 20. januar 2013 sin verdenscupdebut i Seefeld, hvor han endte på en 37.-plass.
I 2016/17-sesongen var Pommer på det østerrikske laget som kom på 3.-plass på Lillehammer, bak Tyskland og Norge.
Tjeldbergodden

Tjeldbergodden (også stavet Kjeldbergodden eller Kjellbergodden) er et område i Aure kommune på Nordmøre i Møre og Romsdal fylke. I løpet av 1990-åra ble Tjeldbergodden industrianlegg bygget av Statoil.

Arkeologi

Før området ble bygd ut ble det foretatt arkeologiske utgravninger der det ble gjort store funn fra Fosnakulturen.
Rørelse

Rørelse eller bevegelse, på samisk kalt lihkadus ('rørelse, bevegelse')  og finsk liikkutuksia, er en religiøs, ekstatisk tilstand som forekommer under gudstjenesten i enkelte retninger av læstadianismen, en luthersk vekkelsesbevegelse som oppstod blant samer i Sverige på 1840-tallet. De sterke følelsene opptrer gjerne i forbindelse med nattverdshandlingen og omfatter offentlig syndsbekjennelse, høylytt tilgivelse og omfavnelse.

Praksis og begrunnelse

Rørelse skjer på religiøse møter og under kirkelige handlinger når deltakerne angivelig blir grepet av Den hellige ånd. Felles åndelig sinnsbevegelse bryter gjerne ut under nattverdshandlingen mot slutten av en forsamling, det vil si en gudstjeneste med ofte langvarig preken. Da begynner noen få eller nesten alle å bevege seg rundt. De beklager syndene sine høylytt for Gud, gjerne med rop og gråt, eller bekjenner synder de har begått mot andre som også er tilstede. Tilgivelse blir i begge tilfeller stadfestet ved fysisk omfavnelse og trøst ut fra Bibelens ord. De som er grepet av rørelsen, sørger over egen urett og ugjerninger, men gleder seg også over syndenes forlatelse.
Rørelse skiller seg fra vanlig liturgi i Den norske statskirken og er det som utenforstående vanligvis oppfatter som mest fremmed ved læstadianske gudstjenester. Grunnleggeren av læstadianismen, den svenske presten Lars Levi Læstadius (1800–1861), var usikker på om ekstasen skyldtes Den hellige ånd. Han skal likevel ha godtatt fenomenet som del av den religiøse opplevelsen. 
Medisinske eksperter betegnet tidligere rørelse som Mania Religiosa, en diagnose som i gamle dager kunne helbredes blant annet med årelating. Enkelte ikke-læstadianske prester skal på 1800-tallet også ha sørget for politivakt i kirken for å forhindre omfavnelser ved altergang. Andre har seinere tolket den transeliknende rørelsen som en rest etter sjamanistiske ritualer i den samiske tradisjonen. 
Antallet læstadianere i Norge er beregnet til ca. 50 000.