google/wiki40b huggingface dataset:
Et lite stykke Thailand

Innhold

Handlingen er sentrert rundt Vestnes kommune i Romsdal og gir innsyn i livene de thailandske kvinnene og deres familier lever. Det er en økende trend at norske menn finner seg koner i utlandet, og serien tar tak i myter og fordommer rundt temaet. Produsenten Tale Kristine Skeidsvoll og deltakerne ønsker å bryte ned fordommene mot ikke-vestlige kvinner som gifter seg med norske menn, og å vise at positiv integrering er mulig. Flere av familiene kommer fra Tresfjord, og det høye antallet thai-koner har gitt bygda kallenavnet «Thaifjord». 
I 2011 ble en annen sesong av dokusåpen laget. Denne sesongen fulgte de samme parene som den første sesongen, i tillegg til tre nye par. Sesong 2 ble lansert på Litteraturhuset i Oslo, med (daværende) inkluderingsminister Tora Aasland som gjest.

Omtale

Dagsavisens anmeldelse var kritisk til en noe ensidig positiv fremstilling av livet på nordvestlandet. Avisen ønsket mer fakta i form av statistikk og forskning rundt temaer som krisesentre, skilsmisser og sextrafikk. Akkurat den vinklingen med thailandske kvinner som de utnyttede og evige ofre var det produsent Skeidsvoll ønsket å unngå: Ifølge henne blir thailandske kvinner altfor ofte fremstilt som «prostituerte eller som stakkarslige kvinner som rømmer fra fattigdommen», mens det hun fant i Tresfjord var «flotte, sterke jenter, som hadde bestemt seg for å gjøre noe med livet... [og som hadde] tatt veldig bevisste valg.»
Byskauen

Byskauen eller Byskogen er en del av Ekebergskogen og ligger i bydel Gamle Oslo. Den befinner seg i nedre del av Ekebergskråninga i Oslo, mellom bygrensa av 1859 og bygrensa av 1878. I nord grenser Byskauen til Gamlebyen, i sør til Bekkelaget, i øst til øvre del av Ekebergskogen, og i vest til Grønlia og Kongshavn. Den nordlige delen av Byskauen (dvs. omtrent mellom Sjømannsskolen og Sportsplassen] er fra 27.06 2008 naturreservat.
Ekebergskogen består altså av en øvre, midtre og nedre del. Byskauen er den nedre, Midtskogen eller Midten er skogsområdet mellom Kongsveien/Ekebergbanen og Jomfrubråtveien. Denne delen tilhører også reservatet. Med byutvidelsen i 1948 ble hele Ekebergskogen byskog, altså også den delen som tidligere lå i Østre Aker.
Flere av grensesteinene fra bygrensa av 1878 står fremdeles i skogen. I dag definerer de delet mellom Byskauen (bydel Gamle Oslo) og den delen av Ekebergskogen (bydel Nordstrand) som lå i Aker. En av de mer tilgjengelige står ved oppkjørselen til Ekebergrestauranten, en annen står ved inngangen til restauranten. Den ble funnet i en krypkjeller i restauranten, hvilket betyr at restauranten ligger på den gamle bygrensa og kan betraktes nærmest som grensetein i seg selv.
Historisk ser Byskauen ut til å svare til sørøstlige deler av Oslo middelalderbys takmark (bymark). Oslos takmarksgrenser er definert i ulike kilder fra Middelalderen, med referanse til Magnus Lagabøtes bylov fra 1270-tallet.
Shesh i Bardhë

Shesh i Bardhë (oversatt til norsk. «hvitt felt») er en albansk hvitvin. Den anbefales servert ved 50 grader fahrenheit.
Megapedion

Utseende

Middelsstore, slanke, mer eller mindre brunlige trebukker, hode, pronotum og dekkvingenes spiss kan være svarte. Antennene er lengre enn kroppen. Pronotum er lengre enn bredt, sylindrisk. Dekkvingene er nokså jevnbrede. Beina er middels lange med fortykkede lår.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Brasil og Bolivia.
Norrøn-gælere

Norrøn-gælere er en benevnelse som brukes om folket av blandet norrønt og gælisk opphav som dominerte store deler av området rundt Irskesjøen og det vestlige Skottland i middelalderen. 
De er generelt kjent under det gæliske navnet Gall Gaidel. Direkte oversatt betyr Gall fremmed, men det ble i løpet av tidlig middelalder brukt om folk av norrønt opphav. Moderne oversettelser kan også referere til norrøn-skotsk, hiberno-norrøn, irsk-norrøn med mere.
Norrøn-gælerne hadde sin opprinnelse blant norrøne bosettere i Skottland og Irland som ble assimilert inn i den gæliske kulturen. Så tidlig som på 800-tallet begynte disse innvandrerne fra Skandinavia å inngå ekteskap med innfødte gælere, bruke gælisk språk og overta andre skikker som eksempelvis klesdrakt. Et annet viktig bidrag til denne gælifiseringen var at mange gikk over fra troen på norrøne guder til kristendommen og lot seg døpe. Aristokratiet i de norrøn-gæliske samfunnene beholdt i regelen norrøne navn og en bevissthet om sitt nordiske opphav, mens det i de brede lag av folket var en utbredt synkretisme mellom norrøn og gælisk kultur. Eksempelvis kom norrøn-gælere til å se på sankt Columba som deres spesielle beskytter og de tilla ham noen av de samme kvaliteter som den norrøne guden Odin.
De norrøn-gæliske adelsslektene, som for eksempel Ivarætten, dominerte regionen rundt Irskesjøen fra 800-tallet til den normanniske æraen på 1100-tallet. De grunnla varige kongedømmer blant annet på øya Man, i Argyll, Jorvik (York) og Galloway. Herskerne over Hebridene fikk tittelen «Herre over øyene» («Lord of the Isles»). Den norrøn-gæliske MacDonald-slekten som først hadde denne tittelen hadde innflytelse til 1500-tallet, og adelstittelen eksisterer fortsatt. Også mange andre av de gæliske herskerne i Skottland og Irland hadde norrøn-gæliske forfedre.
Bahrains flagg

Bahrains flagg er rødt og hvitt, ved skillet mellom fargene er det et sikksakkmønster med fem spisser. Flagget fikk sin nåværende form i 2002, tidligere var det flere spisser, men ble endret for å symbolisere islams fem pilarer. Den røde fargen symboliserer den muslimske gruppen kharijiter. Det eldste kjente flagget fra Bahrain var helt rødt, det hvite feltet kom til på 1800-tallet under britisk press, som et tegn på at man hadde inngått forbund om å gjøre slutt på angrep på andre lands skipsfart.
Bahrains flagg benyttes i uendret form som nasjonalflagg på land, handelsflagg, statsflagg og orlogsflagg.

Kongeflagg

Bahrains kongeflagg ble innført i forbindelse med at landet i 2002 endret status fra emirat til kongedømme. Flagget er basert på nasjonalflagget, men har to hvite striper langs øvre og nedre kant, i tillegg også en kongekrone i gult i øvre felt.
Kalde spor

Handlingen

Det var okkupasjonstid vinteren 1944 og Oddmund (Toralv Maurstad) var los for tolv flyktninger. De var i tidsnød, men til tross for godvær hadde Oddmund beordret stans for å vente på kjæresten Ragnhild (Henny Moan). Hun kom to døgn senere, samtidig som det blåste opp til storm. Da de dro videre, klarte ikke Ragnhild påkjenningen. Oddmunds rival Tormod (Alf Malland) kom til stedet for å hjelpe henne. Men Oddmund nølte og sendte konvoien alene i forveien, og de tolv omkom. Femten år etter driver samvittigheten Oddmund tilbake til et oppgjør med fortiden. Han søker desperat etter utveier for å bli fri skyldbyrden.
FIS-renn

FIS-renn er skirenn organisert av FIS som ikke inngår i noen sammenlagtkonkurranse. FIS-renn arrangeres i alpint, langrenn, freestyle og snøbrett. I skihopping ble FIS-renn erstattet av FIS-cupen i 2005.
I motsetning til sammenlagtkonkurransene (for eksempel verdenscup, europacup, NorAm-cup eller kontinentalcup) blir det i FIS-renn ikke gitt cup-poeng eller laget noen sammenlagtrangering for hele sesongen. Resultatene i FIS-renn gir i stedet såkalte FIS-punkter, som regnes ut etter et komplisert system.
Vinneren av et FIS-renn vil få 0 poeng, og punkter fordeles på utøverne nedover på resultatlista. Hvor få FIS-punkter en utøver har avgjør om utøveren får delta i verdenscup, europacup eller VM. Derfor er de fleste deltakerne i FIS-renn unge utøvere i begynnelsen av sin internasjonale karriere. Ved enkelte anledninger deltar imidlertid også topputøvere i FIS-renn, når det er pause i verdenscupen eller før verdenscupen starter opp om høsten, og i slike tilfeller kan deltakernivået være svært høyt.
Oslo Børs (band)

Oslo Børs var en rockegruppe fra Oslo som var aktiv i perioden 1979–1981. Medlemmer var Tormod Kjensjord (gitar), Knut «Kaputt» Selsjord (gitar og vokalist), Ulla «Ren Ny Ull» Cappelen (bass) og Bjørn «Takras» (trommer). På den andre singelen er det Per Ole Oftedal som spiller trommer.
Selsjord debuterte som pønkvokalist i en alder av 30 år.
Bandet skiftet navn til «Oslo Beurs» etter påtrykk fra finansinstitusjonen av samme navn. Under dette navnet utga det en EP. Her er det kommet synthesizer med i instrumenteringen, og bandmedlemmene er kreditert med fornavn og etternavn istedenfor pønk-pseudonymene fra den første singelen.
Bladskjærermaur

Utseende

Disse maurene har arbeidere i flere størrelser. De største er soldater, de mellomstore arbeider med å kutte blader, og de minste arbeider inni bolet.

Levevis

Bladskjærermaur kutter blader med de kraftige kjevene og tar de med seg til bolet. Ofte går maurene høyt opp i trærne for å finne blader. Når bladene har blitt ført inn i bolet, blir de tygd opp til en masse som soppen vokser på. Bladmassen er næring for soppen som igjen er næring for mauren. Bolet til bladskjærermaur er i jorden (underjordisk) og det kan ha enorme dimensjoner.
Når maurene svermer, får de nye dronningene med seg noe sopp, som de bærer på seg. Nyparede dronninger går straks i gang med å dyrke noe av den første soppen når de etablerer det nye bolet. Etterhvert som det klekkes arbeidere, tar de over dyrkingen av soppen og bolet utvides etter behov.
Det går tre til fire uker fra egget legges til larven klekkes. De unge larvene blir fóret med noen ubefruktede egg, etterhvert blir de matet med sopp av arbeidsmaur. Etter tre til fire uker er larven ferdigvokst og spinner seg inn i en kokong. Den har et puppestadium på ytterligere tre til fire uker før den klekker til voksne maur (imago).

Skadedyr

Enkelte steder kan bladskjærermaur opptre som skadedyr på trær i landbruket, som sitrus trær. Noen arter i slekten Atta er i stand til å ribbe et tre for bladverk iløpet av ett døgn.
Salamander (SHV)

Innsatsstyrke Salamander er en av Sjøheimevernets (SHV) fire innsatsstyrker, underlagt SHV Gruppe Sør og SHV kommandoen. Salamander er vestlandets spydspiss i Sjøheimevernet.

Historie

Innsatsstyrke Salamander har sitt navn etter en serie operasjoner av Special Operations Executive med navnet Salamander under andre verdenskrig. Aksjonene foregikk på vestlandet og var dristige og marginene små. Bare litt uflaks kunne utgjøre forskjellen på en vellykket og en totalt mislykket operasjon.
Fartøy

Fartøy er egentlig en betegnelse på et transportmiddel som går til vanns, et skip eller en større båt som er egnet for bruk i rom sjø. Sjøveisreglene definerer fartøy som «enhver farkost, innbefattet farkoster uten deplasement, sjøfly og WIG-fartøy, som brukes eller kan brukes som transportmiddel på vannet». Den egentlige betydningen av begrepet er «redskap til å fare/reise med».
Avgrensningen mellom fartøy og farkost er noe uklar, men farkost innbefatter også mindre båter og skip.
I utvidet betydning omfatter fartøy i dag også luftfartøy og romfartøy.
Doodle Bugs

Doodle Bugs er et danseband som ble startet opp i 1965 i Elverum og oppløst i 1993.

Historie

DoodleBugs ble etablert i 1965 i Elverum. Initivtakere var Åge Heltzen og Ola Meljordshagen. På 1970-tallet oppnådde gruppen stor anerkjennelse i inn- og utland. Spesielt gjaldt dette på Færøyene, der platesalget for DoodleBugs var større enn for The Beatles. Det første navnet på gruppen var «Bjørn Ragnars», men senere ble navnet skiftet ut til Doodle Bugs. Dette navnet ble laget i 1966 av Harry Ottosen.
Gruppen ble oppløst i 1993, comeback i 2010, lagt opp i 2012 men hatt noen minnekonserter både i år 2002 og i 2011.
Den siste plata Den gode gamle tida er utgitt på Tylden forlag, og ny plate ventes utpå sommeren 2012.
Siste turen til Færøyene der de opplevde stor suksess med sitt tidligere album var i september 2012.
Hyakumanto-darani

Hyakumanto-darani er et sett fire japanske sutraer som ble trykt mellom 764 og 770 i et opplag på en million eksemplarer etter bestilling fra keiserinnen Kōken (også kjent som keiserinnen Shōtoku; 718–770) og som hvert ble oppbevart inni en liten treetasjers pagode kalt hyakumanto. De ble sendt ut til de ti største templene i Japan, blant annet Hōryuji og Tōdaiji, i håp om fred.
De anses for å være blant de første eksemplarene av masseprodusert trykking. Det er uklart hvilken trykkemetode som ble brukt, men det finnes to teorier: enten ved tresnitt eller ved dyptrykk.
Trepagodanene er 12 cm store.
Så langt som hit

Så langt som hit er en Dobbel-cd utgitt av Notodden Blues Band i 2009.
Pseudoheteronyx

Utseende

Små til middelsstore (10-15 millimeter), kraftige, tettbygde oldenborrer. Artene i denne slekten minner overflatisk om skyggebiller (Tenebrionidae). Oversiden er hvelvet, nokså blank og gjerne svart, kan ha nedliggende hår. Beina er kraftige, leggene nærmest trekantede med sterke tenner på yttersiden. Hodet er avrundet. Antennene er åtte- eller ni-leddete med en tre-leddet vifte av korte blader.

Levevis

Disse billene har reduserte flygevinger og kan ikke fly. Slekten er kjent fra enger i fjellet, men også fra sanddyner ved kysten. Larvene lever i jorda der de eter røtter og råtnende plantemateriale. Larveutviklingen tar vanligvis ett år, men kan også vare to. De voksne billene kan gjøre noe skade ved å gnage på blader på busker og trær. Noen arter er nattaktive, andre dagaktive.

Utbredelse

Artene lever i Australia.
Hvitflanket skogsnegl

Utseende

Arion silvaticus er en gråbrun snegl som kan bli opptil 4 cm. lang. Slimet er uten farge. Sålen (foten) er lys eller hvitaktig. Ryggen er delt av en langsgående mørk stripe og er mørkere enn sidene.
Arion silvaticus ligner på gulflanket skogsnegl, men denne har noen gule farger på sidene. For å kunne artsbestemme disse med sikkerhet kan det kreves undresøkelse av de indre organene. (genetaliene). Den kan ligne på enkelte arter i familien kjølsnegler (Limacidae), men disse har åndehullet bak midten av kappa og en kjøl på den bakre delen av kroppen.
Arion silvaticus har to par tentakler. På det øverste paret finnes øyne ute på spissen. Det underste paret brukes til å registrere lukter eller kjemikalier. De har en kappehule som er en del av åndedrettet til sneglen, og den tjenestegjør som en lunge. Man kan lett se åpningen til kappehulen som et hull, normalt på høyre siden av kappen. Skogsnegler har åndehullet foran midten av kappa.

Levevis

Arion silvaticus lever for det meste av ulike plantedeler, som den spiser. Den har ikke tenner, men en raspetunge, som den kan raspe i seg maten med. Men den kan spise døde dyr (åtsler) eller mindre snegler som de kommer over.
Arion silvaticus finnes på fuktige steder med skygge. Den er aktive om natten når luftfuktigheten er høyere. Om dagen hviler den ofte undere steiner eller i tett vegetasjon. Om været blir for tørt og varmt, lukker den åpningen til kappehulen, mest mulig for å spare på fuktigheten.
Arion silvaticus er hermafroditter (tvekjønnet). For å kunne legge egg kreves allikevel to snegler, som under parringen, befrukter hverandre. Den legger flere hundre egg i grupper på 20-30 egg, på skyggefulle fuktige steder. Etter noen uker klekker eggene. De nyklekkete sneglene ser ut som miniatyrer av de voksne individene. Utviklingstiden til et voksent individ kan variere etter arten, men mellom seks og sju måneder er vanlig.
Lars M. Gimmestad

Liv og virke

Lars M. Gimmestad ble født i 1868 av husmannen Mons M. Gimmestad og Anne K. Vassenden. Faren døde tidlig, og etterlot sin kone alene med fem barn. I 1879 tok moren med seg 11 år gamle Lars, de fire andre barna og utvandret til USA, som en av de første familiene fra Gloppen kommune. Familien fikk følge med andre utvandrere fra Nordfjord til Minnesota. Lars arbeidet som sauegjeter på somrene og studerte i vinterhalvåret.
Han satte seg høye mål for egen utdannelse, og ble prest og professor. Han arbeidet blant annet 18 år ved Galesville College (nå nedlagt) i Wisconsin, og underviste der i 23 ulike fag. Han ble også styrer for skolen. Han prioriterte deretter prestekallet, og var fra 1918 til 1941 formann for den norsk-amerikanske kirken i Orfordville og samtidig formann for prestestiftelsen i South Wisconsin. 
Gimmestad var gift med Amalie B. Anderson. De hadde seks barn, Marie, Agnes, Laura, Herman, Bernard og Victor.
Tropidonitis

Utseende

En ganske stor (ca. 30 millimeter), blankt svart skarabide. Kroppsformen er temmelig firkantet som vanlig for Onitini. Hodet har butt snute og et par tverrlister, men ingen påfallende horn eller knøler. Pronotum er noe bredere enn langt, med rundede sider, nokså tett punktert, blankt. Dekkvingene har fine lengdefurer.
På det midtre beinparet er lårene (femorae) og leggene (tibiae) sterkt fortykkede, med skarpe pigger på innersiden, midt-leggen er også påfallende bøyd. På bakbeina er også leggene sterkt fortykkede mot spissen, på forbeina er de jevnt krummede med små tenner på yttersiden.

Utbredelse

Arten er utbredt i det sørlige Afrika (Namibia).
Gud griper inn

Handling

På grunn av den politiske situasjonen er kvinnen forhindret fra å forlate Ramallah. Siden de ikke kan krysse den israelske kontrollposten mellom de to byene, møtes paret på et øde sted like ved siden av. For å takle presset av beleiringen og bevare kjærligheten leker paret med fantastiske fluktplaner. Fortrengt begjær begynner å frembringe voldelig gjengjeldelse og deres sinte hjerter slår tilbake med kraftfulle salver av spektakulær fantasi. En dag slipper de opp en rød ballong påmalt portrettet til Yasir Arafat. Dette skaper panikk blant de israelske. I en absurd drømmescene lar kvinnen det israelske kontrolltårnet falle sammen ved bare å passere det uten å ense soldatene med sikringen utløst og automatgeværet i stilling. 
Filmen skildres dels gjennom drømmescener, dels faktascener fra sykehus, dels absurde situasjoner med mentalt forstyrrete mennesker. Hele tiden er konflikten et bakteppe, og seerne minnes om den gjennom at ferskenkjerner forandres til håndgranater og pulveriserer en stridsvogn.

Om filmen

Filmen vakte betydelig oppmerksomhet. I 2002 vant både jury- og kritikerprisen ved Filmfestivalen i Cannes. Den ble i tillegg nominert til Gullpalmen. Den vant samme år en European Film Award, samt en Silver Hugo ved Chicago International Film Festival.
Gud griper inn fikk bra kritikker og har oppnådd 81 % på Rotten Tomatoes.

Oscar-nominering

Filmen ble forhindret fra å bli vurdert til en Oscar-nominasjon i kategorien beste utenlandske film på grunn av at Academy of Motion Picture Arts and Sciences mente at Palestina ikke var en stat. Dette til tross for at både Taiwan og Wales tidligere hadde hatt filmer nominert. 
I 2006 ble den palestinske filmen Paradis nå! Oscar-nominert. Den ble dermed den første palestinske filmen som ble nominert.
Fraates II av Partia

Krig med Selevkideriket

I 130 f.Kr. ble Partia angrepet fra vest. Antiokos VII Sidetes (138–129 f.Kr.), hersker av Selevkideriket, angrep for å gjenerobre områder som var gått tapt tidligere. Etter tre slag hadde Antiokos gjenvunnet Babylonia og Media. Deretter tilbød han en fredsavtale hvor han fikk tilbake Mesopotamia og store deler av Perserriket. Partia ble begrenset til sine kjerneområder og måtte betale en stor tributt. Fraates II kunne ikke akseptere disse store kravene, og avslo tilbudet.
Fraates løslot sin høytstående fange, Demetrios II Nikator, eldre bror av Antiokos, som Mitridates hadde tatt til fange. Håpet var antagelig at da Demetrios kom tilbake til Syria kunne det føre til innbyrdeskrig mellom ham og Antiokos.
I den påfølgende vinteren 129 f.Kr. hadde Antiokos og hans hær satt opp vinterkvarter i Ekbatana (dagens Hamadan i Iran). Her ble han fremmedgjort og avskydd av den lokale befolkningen ettersom ha la kostnadene på underholdet av hæren på dem. Det synes også som om soldatene oppførte seg dårlig overfor lokalbefolkningen. Da Fraates II overraskende angrep selevkidehæren i dets vinterkvarter hadde han god støtte fra den misfornøyde lokalbefolkningen. Antiokos ble beseiret og drept, og således ble Selevkiderikets styre øst for Eufrat avsluttet.
Fraates II tillot liket av Antiokos å bli levert tilbake til Syria for kongelig begravelse, etter sigende i en kiste av sølv. Fraates II skal også ha giftet seg med av Demetrios II Nikator, men hennes navn er ikke kjent, antagelig ikke en som var født av hans egen tante, Rhodogune.

Krig i øst

Selevkideriket var nå redusert til et krigsherjet Syria, manglet militær makt og det synes som om Fraates II hadde planer om å erobre det. Det ble det ikke noe av da sakere, nomadiske stammer i øst fra Den eurasiske steppe, strømmet inn over og ødela det gresk-baktriske kongedømme, trengte deretter inn over grensene til Partia i 129 f.Kr. og truet selve det partiske kongedømme. Kongen måtte raskt kom seg tilbake til den østlige fronten. Han installerte Himeros som guvernør i Babylon, som nevnes av flere historikere ved at han raskt ble en tyrann. Fraates marsjerte østover. Hans besto av en stor kontingent av tilfangetagende selevkidesoldater fra hæren til den avdøde Antiokos. Disse nektet å slåss for den partiske kongen, og han ble til sist drept i kamp.
Tradisjonelt har det blitt antatt at Fraates' onkel Artabanes etterfulgte ham som konge, men kileskrift og numismatisk bevis antyder at hans eldre onkel Bakasis styrte i mindre enn et år i 126 før Artabanes overtok tronen. Til tross for dette er Bakasis ennå ikke innregnet i kongerekken.
Temnaspis

Utseende

Middelsstore (ca. 10 millimeter), avlange, blanke, rødlige trebladbiller, kan ha svarte flekker. Oversiden er fint punktert med korte hår. Antennene er tynne, omtrent så løange som hode + pronotum, utvidete mot spissen og litt sagtakkede. Hodet har forholdsvis store, rundete, noe utstående fasettøyne. Pronotum er bredere enn langt, rundet. Dekkvingene er jevnbrede, omtrent dobbelt så lange som til sammen brede, nokså kraftig punkterte. Beina er nokså korte og kraftige, bakbeina med litt tykke lår og krumme legger.

Levevis

Trebladbillene er planteetere.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Asia.