google/wiki40b huggingface dataset:
Kristianopel

Kristianopel på svensk, eller Christianopel på dansk, ligger i nåværende Karlskrona kommune, i nærheten av den tidligere byen Avskær.

Historie

Christianopel ble grunnlagt 1599 av Christian IV som et festningverk til beskyttelse av Danmarks østlige grense i Blekinge, og var Nordens første renessanseby. Den fikk navnet Christianopel, latin for Christians by, og er oppkalt etter kongens nyfødte sønn Christian, men navnet ble senere forsvensket til Kristianopel. Byen ble grunnlagt på en lang og smal øy ved sørenden av Kalmarsund og hadde en 3 kilometer lang bymur av stein. 
Som Christianstad i Skåne og Varberg i Halland utgjorde Christianopel et militært støttepunkt som skulle fastholde dansk suverenitet over Skåne, Blekinge og Halland. Lavere skatter og tollsatser var noen av de fordelene som byen kunne lokke med, for å få håndverkere og handelsfolk til å slå seg ned. Christianopel hadde byrettigheter i perioden 1622–1677. 
Under Kalmarkrigen 1611-13 ble byen inntatt og brent ned av de svenske troppene under den 16 år gamle kronprins Gustav Adolf. Sivilbefolkningen hadde samlet seg i kirken i håp om at de svenske troppene ville respektere kirkefreden. Men kronprinsen lot såvel kirke som by brenne ned, og foruten presten ble alle innbyggerne drept. Det tok omkring 10 år før byen var gjenoppbygget med en ny kirke.  
I 1677 under den skånske krig 1675-79 ble byen igjen inntatt, og den danske garnison overga seg til svenskene. Offiserene fikk en god behandling, men de omkring 70 snapphanene ble straffet med hjul og steile. Svenskene rev heretter ned ringmuren for å bruke stenene til oppbygging av Karlskrona.
Plaza Bolívar (Caracas)

Plaza Bolívar er en plass i sentrum av Venezuelas hovedstad Caracas. Plassen regnes som byens sentrum og er omgitt av viktige bygninger som katedralen, Museo Sacro, erkebiskopens palass, rådhuset, Santa Rosa de Lima-kapellet, Casa Amarilla, Teatro Principal og hovedstadsdistriktets regjeringsbygning.
Plaza Bolivar har eksistert siden grunnleggelsen av Caracas på 1500-tallet, men har hatt ulike utforminger. I likhet med hovedplassen i de fleste andre venezuelanske byer er den oppkalt etter landets frigjøringshelt Simón Bolívar og har en rytterstatue av ham i midten.
Egbert II av Meissen

Opposisjon mot keiseren

I 1073 gjorde sakserne opprør mot keiser Henrik IV av Det tysk-romerske rike. Opprøret ble ledet av hertug Magnus av Sachsen og Otto av Nordheim, men det ble slått ned av hertug Vratislav II av Böhmen i et slag ved Langensalza den 9. juni 1075. Det er usikkert ut fra kildene om Egbert II deltok aktivt i opprøret, men han hadde markert seg som motstander av keiseren og hans grevskap Meissen ble overtatt av hertug Vratislav II. Året etter klarte han å drive Vratislav ut av Meissen igjen, men ble lyst fredløs. Et frisisk distrikt som var i hans besittelse ble konfiskert og gitt til Erkebispedømmet Utrecht.
Opprinnelig støttet Egbert opp om motkongen Rudolf av Rheinfeld, men i likhet med flere andre saksiske adelsmenn trakk han tilbake støtten og forholdt seg mer nøytral. Etter at Otto av Nordheim døde i 1083 ble Egbert en av de mest profilerte motstanderne mot keiser Henrik IV. I 1085 ble imidlertid Egbert og keiseren forsonet for en tid, og Egbert var vertskap for keiseren i Sachsen i juli samme år. To måneder senere blusset konflikten mellom dem opp igjen, men i 1087 ble de på nytt forsonet.
Noen kilder har antydet at da motkongen Hermann av Salm døde i september 1088, ble Egbert overtalt til å bryte med Henrik og selv søke etter å bli tysk konge. Bak dette sto blant andre biskopene Hartwig av Magdeburg og Burchard av Halberstadt. Opposisjonen ble av kort varighet, og keiseren beleiret hans slott i Gleichen i fire måneder i 1088. På julaften klarte han å unnslippe fra beleiringen med en liten styrke. Han ble dømt fredløs og fradømt sine eiendommer i Meissen og Friesland. Egbert, som var på flukt uten særlig støtte, ble drept under en trefning i 1090.

Ettermæle

Hans gjenværende eiendommer ble arvet av hans søster Gertrude av Braunschweig og hennes mann markgreve Henrik den tykke av Friesland. Deres datter Richenza av Nordheim, Egberts niese, giftet seg ca. 1107 med Lothair av Supplinburg, den senere keiser Lothair II av Det tysk-romerske rike. De fikk datteren Gertrude ca. 1115 som i 1127 giftet seg med hertug Henrik X av Bayern.
Lindegulfly

Utseende

Et middelsstort (vingespenn 32 – 36 mm), brungult eller rødgult nattfly. Hodet og forkroppen er gule, bakkroppen blekgul med en brun ryggstripe. Forvingen er tilspisset, ytterkanten svakt tannet. Den er brunlig eller rødlig gul med brune årer og to parallelle, brune skrålinjer. Det finnes også to mindre tydelige, brune tverrlinjer nær roten. Ring- og nyremerkene er tydelige, kantet med brunt. Bakvingen er hvit.
Larven er kort og trinn, naken, brun på ryggen, blekbrun på buken, med en lys sidestripe imellom.

Levevis

Lindegulflyet lever i løvskoger og parker der det vokser lind (Tilia spp.), som er larvenes næringsplante. De utvikler seg i mai – juni etter å ha overvintret som egg, først på bladknoppene og senere på de nye bladene. De voksne sommerfuglene flyr om natten i august – oktober og kommer gjerne til lys og til sukkeråte.

Utbredelse

Arten er bare kjent fra Europa, der den finnes øst til Kaukasus og Ural. I Norge er den forholdsvis vanlig på Sørlandet og på Østlandet nord til Oslo, og forekommer også i Hordaland og Sogn og Fjordane.
Keto

Keto i antikkens tekster

Hesiods Theogonien lister opp barna til Forkys og Keto som Ekhidna (Ἔχιδνα; «hunn-slange»), gorgonene (søstrene Medusa, Stheno og Euryale); graierene (Enyo, Deino og Pemfredo); og draken Ladon. Dette avkommet synes å være konsistente på tvers av kildene, bortsett fra Ladon som tidvis ble sitert som et barn av Ekhidna og Tyfon, og er da Forkys og Ketos barnebarn.
Pseudo-Apollodorus' Bibliotheca og Homer viser til havmonsteret Skylla som en datter av Krataiis og hvor Bibliotheca spesifiserer at hun også var Forkys' datter. Bibliotheca refererer også til Skylla som datter av Trienos, således antyder at både Krataiis og Trienos er Keto. Apollonios Rhodios siterer Skylla som datter av Forkys og av en sammensmeltet Krataiis-Hekate. Den greske poeten Stesichoros fra Sicilia refererte til Skylla som en datter av Forkys og Lamia (muligens oversatt som «haien» og refererer da til Keto framfor den mytologiske libyske dronning).
Skolia («kommenterer») på Apollonios Rhodios siterer Forkys og Keto som foreldre til hesperidene, men denne påstanden er ikke gjentatt i noen andre antikke kilder. Homer viser til Thoosa, mor til kyklopen Polyfemos med Poseidon, som en datter av Forkys uten at en mor navngis, men det kan da antas Keto var moren.

Keto i populærkulturen

Plinius den eldre nevner dyrkelsen av «sagnomsuste Keto» ved Joppa (dagens Jaffa i en enkelt referanse umiddelbart etter at han nevner Andromeda, en kvinnefigur i gresk mytologi som ble lenket til en klippe for å bli spist av et sjømonster, men som ble reddet av helten Persevs. Det er en mulighet for at det var en kult ved Joppa for et havvesen kalt for Keto. En alternativ forklaring er at Plinius eller hans kilde har feiltolket navnet som cetus. Eller at det er den syriske gudinnen Derketo.
Keto opptrer også som figur i den amerikanske forfatteren Rick Riordans ungdomsroman Mark of Athena (2012) i hans bokserie Heroes of Olympus. Her driver Keto og hennes bror Forkys, skrevet som Phorcys, en form for sirkus med havmonstre og andre mytologiske undervannsmonstre kalt for «døden i de dype hav» i et amerikansk akvarium i Georgia. Percy Jackson, Frank Zhang og Coach Gleeson Hedge blir angrepet der av Phorcys, og Coach Hedge sparker Keto i hodet og unnslipper med Percy og Frank. Det gjør Keto rasende og sendte av sted en gigantisk leddyr, en form for veldig stor skolopendere, men de overvinner den. Deretter er Keto ikke nevnt.
Antelope Island State Park

Antelope Island, med et areal på 68 km² er den største av de ti øyene i Store Saltsjø, den største innsjøen i den vestre delen av USA, og den største saltsjøen på den vestlige halvkule. Øya ligger i Davis County, Utah, i den sørøstre delen av innsjøen og blir til en halvøy når sjøen er på sine laveste vannstandsnivåer. Antelope Island har flokker med prærieantiloper (derav navnet), tykkhornsau, rundt 600 bison (som ble introdusert til øya i 1893 av William Glassman og John Dooley), samt coyote, rødgaupe (lynx rufus), mulhjort, amerikansk grevling (taxidea taxus), hulepinnsvin, hare og millioner av vadefugler (bla. finner man avosettfugler som svarthalsavosett (himantopus himantopus mexicanus), willetsnipe, sandløper langs strendene og langnebbet snipe (numenius americanus), graveugle, berghøne samt flere typer rovfugler i gresslandskapet lengre inn på øya. Store Saltsjø tiltrekker seg store enorme mengder lappedykkere, hvithalesvømmesnipe og californiamåke (larus californicus)).
Store Saltsjø er en av de viktigste steder i USA for migrerende fuglerarter. Fuglene trekker hit for å fråtse i det store antallet saltfluer og saltkreps (artemia salina) som finnes i sjøen. Bison ble introdusert til øya i 1893 og har vist seg å være et verdifullt genbasseng for bisonoppdrett og konserveringsformål. Bestanden blir regulert hver høst i oktober da antallet etter kalving gjerne har kommet opp i 700. og da vinterbestanden blir foretrekket å være rundt 550 dyr.

Delstatspark

Antelope Island State Park er en delstatspark på øya, etablert i 1981 og del av Utah State Parkssystemet. Øya er framkomelig med båt og for bilister, syklister og gående via en 11 km lang molo (som ble gjenåpnet i 1992 etter å ha ligget under vann i et tiår p.g.a. rekordvannstand i sjøen) som går fra Syracuse, Utah i Davis County. Framkomst fra I-15 er via Exit 332, Syracuse/Antelope Drive (SR-108). Øyas kystlinje er for det meste (bortsett fra vestsiden av øya) relativt flat, med strender og sletter som strekker seg til foten av fjellene på øya. De bratte fjellene er synlige fra mesteparten av det nordlige Wasatch Front, og når en høyde på 2 010 moh., eller omtrent 760 meter over Store Saltsjø.
Antelope Island State Park opererer en 10 watts turistradio radiofrekvens 530 kHz AM. Radiosenderen ligger på sørsiden av moloen nær øya. Radiostasjonen kan bli hørt i nærliggende Ogden og så langt sør som Salt Lake City, Utah. Turistradioen sender informasjon om parkens åpningstider og annen generell informasjon om parken.
På østsiden av øya, 17.5 km sør fra moloen, ligger Fielding Garr Ranch. Her kan man se den eldste europeiske bygningen i Utah som fortsatt står på sitt originale fundament.
Xenita

Utseende

En middelsstor (ca. 10 millimeter), slank praktbille. Oversiden er svart med purpuraktig glans, undersiden kobberfarget. Hodet har fire knøler og dusker av hår. Antennene er ganske korte, sagtakkede fra det femte leddet. Pronotum er rundet, bredere enn dekkvingene, som er litt innsnevrede i midten.

Utbredelse

Arten lever i Kenya.
Professor Thorolf Raftos Minnepris

Professor Thorolf Raftos Minnepris (også kjent som Raftoprisen) er en pris som utdeles av Raftostiftelsen til enkeltpersoner, organisasjoner eller grupper som kjemper for ideer og prinsipper som underbygger FNs charter om menneskerettighetene. Thorolf Rafto var professor i økonomisk historie ved Norges Handelshøyskole.
Raftoprisen deles ut hvert år den første søndagen i november på Den Nationale Scene i Bergen. 
Raftoprisen har vært delt ut hvert år siden 1987, og har etter hvert oppnådd stor internasjonal oppmerksomhet og prestisje. Prisen blir gitt til personer, grupper eller organisasjoner som ikke er kjent på verdensbasis. Meningen er å skape fokus rundt dem slik at arbeidet de gjør blir lettere. Fire av mottakerne eller sakene som har fått Raftoprisen, er senere blitt tildelt Nobels fredspris – Aung San Suu Kyi, José Ramos-Horta, Kim Dae-jung, Shirin Ebadi.
Minister for uttreden fra EU

Minister for uttreden fra EU (formelt Secretary of State for Exiting the European Union) er en statsrådpost i Storbritannias regjering, opprettet av statsminister Theresa May som en del av hennes regjering i juli 2016. Statsråden har ansvar for å forhandle frem en avtale mellom Storbritannia og Den europeiske union (EU) om uttrekning fra unionen i kjølvannet av folkeavstemningen 23. juni 2016.
David Davis ble utnevnt til minister for uttrekning fra EU den 13. juli 2016, men trakk seg i likhet med utenriksminister Boris Johnson fra sin stilling, idet han mente at regjeringens strategi ikke var tilstrekkelig radikal.
Davis ble erstattet av Dominic Raab 9. juli 2018.
Stephen Barclay overtok ministeriet 16. november 2018.
Grand Prix Cycliste de Québec 2011

Grand Prix Cycliste de Québec 2011 var den 2. utgaven av Grand Prix Cycliste de Québec: Rittet gikk 9. september med 16 runder på en 12,6 km lang løype, totalt 201,6 km.
I tillegg til de 18 ProTeam ble Cofidis, Europcar, FDJ og SpiderTech-C10 invitert til å delta.
Xinzhai

Xinzhai (forenklet kinesisk: 新砦遗址; pinyin: Xīnzhài yízhǐ) er en oldtidsby og et arkeologisk utgravningssted i Henan i Kina som også er navngivende for Xinzhaikulturen (forenklet kinesisk: 新砦文化; pinyin: Xīnzhài wénhuà). Xinzhai ligger drøyt 20 km sørøst for byen Xinmi i Zhengzhous storbyområde.
Xinzhaikulturen er en tidlig bronsealderkultur under Xia-dynastiet som eksisterte omtrent fra 1870 f.Kr. til 1720 f.Kr. Xinzhaikulturen er en kulturell lenke mellom den eldre Longshankulturen og den etterfølgende Erlitoukulturen, og utgravningene ved Xinzhai viser spor av de begge tilgrensende kulturene. Den muromsluttede byen kan ha blitt grunnlagt av Xiandynastiets andre konge Qi og vært hovedstad for Xiadynastiet frem til at kong Shao Kang tok makten.
Ruinene etter Xinzhai ble funnet i 1964 og utgravningene begynte i 1979, hvorpå en rekke utgravninger har fulgt etter 1999.
Utgravningsstedet inneholdt gjenstander fra tre epoker. 
Den eldste epoken er fra Longshankulturen og er datert 2050 f.Kr. til 1900 f.Kr. Fra denne periode ble det funnet artefakter som steinverktøy, pilspisser og meget leirgods, og det var også flere sirkulære askegroper. 
Den andre tidsepoken tilhører Xinzhaikulturen, som kan deles i tovå subfaser; Den tidlige Xinzhaikulturen er datert 1870 f.kr. til 1790 f.Kr. og den senere følger fra 1790 f.kr. til 1720 f.Kr. Fra Xinzhaikulturen har man funnet husfundamenter, diker, og flere askegroper. Også en rekke gjenstander av stein og bein som spader, økser, kniver, pilspisser og nåler erhfunnet fra epoken. Av keramikk har man utgravd for eksempel kar, gryter, kanner og tallerkener. 
Fra den tredje epoken har det hovedsakelig blitt funnet keramikk som minner meget om den første fasen av Erlitoukulturen. Sannsynligvis var den tredje epoken samtidig med Fase I fra Erlitoukulturen (1750 f.Kr. til 1705 f.Kr.).
Dreiebenk

Vippedreibenk

Å dreie emner i tre har vært utført i uminnelige tider. En tidlig dreibenk for tre var en vippedreibenk – en snor ble lagt rundt emnet. Denne ble holdt oppe av en bøyelig kvist eller kjepp. Når en trødde ned, roterte emnet. Når en slapp opp roterte emnet tilbake. Dreiestålet ligner på huggjern. Dreiestålet legges mot et anlegg og føres på øyemål for hånd mot emnet. For å oppnå et godt resultat trengs håndlag og trening. Senere ble det utviklet en sveivemekanisme slik at en med et trøbrett holdt et svinghjul i rotasjon. Svinghjult trakk emnet rundt og emnet roterte da hele tiden samme vei. Deretter tok en i bruk elektriske motorer. Fremdeles er det mest vanlig at tredreing skjer på øyemål og for frihånd.
De vanligste materialene for emnet er tre, plast eller metall.
Noen få eksempler på gjenstander som kan produseres: lysestaker, balltre, bordbein, boller, akslinger, skruer, kanonløp, jetmotorakslinger, turbinhus, metalldeler til kikkert, runde kabelkontakter.....
Command & Conquer (videospill)

Spillet

Command & Conquer lar spilleren velge mellom en av to sider: FN-støttede Global Defense Initiative (GDI) eller terroristorganisasjonen Brotherhood of Nod (Nod). Før hvert oppdrag i hovedkampanjen til de to sidene vises filmscener, hvor representanter for de to organisasjonene gir spilleren oppdragene. Slike filmscener har kjennetegnet alle de senere spillene i Command & Conquer-serien.
I tillegg til denne hovedhistorien kan spilleren både spille uavhengig av hovedoppdraget mot datamaskinen og over nettverk eller Internett mot andre spillere.
Chescandinavia

Penya Chescandinavia er en offisiell supporterklubb for den spanske fotballklubben Valencia CF, den eneste sådan i Norden. Supporterklubbens hovedformål er å fremme interessen for Valencia CF samt kulturen i Valenciaregionen. Antallet medlemmer var i 2007 ca. 40 personer, hvilket gjorde klubben til et av Valencias største supporterklubber utenfor Spania.

Historien

I 2003 startet det svenske nettstedet SvenskaFans en seksjon for Valencia med nyheter om klubben og et forum for diskusjon. Forumet vokste i popularitet, og i 2006 ble Foro Chescandinavia lansert som et frittstående forum for skandinaviske Valenciasupportere. Ut fra dette nettsamfunnet ble idéen om en supporterklubb født.
Penya Chescandinavia ble stiftet 29. august 2007 i Borås, Sverige i forbindelse med Valencias Mesterligakamp mot IF Elfsborg. Tilstede på stiftelsesmøtet var daværende klubbledelse med president Juan Soler i spissen.
Supporterklubben ble offisielt innviet i forbindelse med Valencias UEFA Cup-kamp mot Rosenborg i Trondheim 27. november 2008. Tilstede var Vicente Silla, daværende styremedlem i Valencia CF, og Jaume Part, president for Agrupació de Penyes (moderforeningen for Valencias supporterklubber).

Navnet

Ordet penya er valenciansk (spansk: peña) og er en betegnelse på forskjellige typer sosiale klubber eller fellesskap. Chescandinavia er et ordspill på fotballagets kallenavn, det valencianske uttrykket ¡Ché!, og Escandinavia, som reflekterer foreningens skandinaviske medlemsbase.
Jungel

Etymologi

Ordet «jungel» stammer fra sanskrit-ordet Jangla (sanskrit: जङ्गल), som betyr ubrukt land. Selv om sanskritordet refererer til tørt land, har det vært antydet at en engelsk-indisk tolkning førte til dens bibetydning som et tett «flettet område», mens andre har hevdet at det er et begrep på urdu som refererer til skog. Begrepet er utbredt i mange språk på det indiske subkontinent, og det iranske platået, der det vanligvis brukes til å referere til plantevekst som erstatter urskog eller til tropisk regnskog som tar over udyrkede eller forlatte områder.
Bergtaking

Bergtaking er et motiv som er brukt i flere typer folkedikting. Motivet går ut på at et menneske (vanligvis er det ei jente) blir «kidnappet» av et overnaturlig vesen.
Blant balladene finner vi en gruppe bergtakingsviser, som blir klassifisert under natyrmytiske ballader. Liti Kjersti og Bergekongen og Margit Hjukse er eksempler på disse.
Ellers er motivet brukt i sagn, spesielt i huldresagn og det er særlig unge gjetere på sætra som blir tatt. Noen  bergtakingssagn fra nyere tid er så detaljerte at man får mistanke om at det kan være snakk om personer med psykiske lidelser eller rene hallusinasjoner.
Et råd mot bergtaking var å hente kirkeklokka opp på fjellet og ringe med den. Sagnene oppfatter kirkeklokka som et middel mot de overnatuliges makt, men metoden kan også ha vært rasjonell når en gjeterunge hadde gått seg vill.
Château Gaillard

Bakgrunn

Rikard Løvehjerte arvet Normandie fra sin far Henrik II av England i 1189 da han overtok den engelske tronen. Det var rivalisering mellom huset Capet og huset Plantagenet. Den engelsk Plantagenet-kongen Rikard var mektigere enn den franske Capet-kongen, til tross det faktum at formelt var Rikard som hertug av Normandie en føydal vasall av den franske kongen og måtte gi sin homagium, hyllest, for sine land og besittelser i kongeriket Frankrike. Fra 1190 og fram til 1192 gjorde Rikard Løvehjerte sin korsplikt ved å delta i det tredje korstog. Deltager var også Filip II av Frankrike da begge var skeptiske om den andre ville invadere hverandres områder mens de var fraværende i Det hellige land. På reisen tilbake ble Rikard tatt til fange og fengslet, og han ble ikke løslatt før den 4. februar 1194. I Rikards fravær gjorde hans bror Johan av England opprør med støtte fra Filip II. Blant Filips erobringer i perioden mens Rikard satt fengslet var normanniske Vexin og noen få byer som Vaudreuil, Verneuil og Évreux. Straks Rikard hadde etablert seg som engelsk konge igjen begynte prosessen med å gjenerobre tapt landområder og besittelser i Frankrike, og det var først innen 1198 at han greide å gjenerobre deler av det.
Stedet for Château Gaillard innenfor herregodset Andeli, beliggende høyt over elven Seine, som var en viktig transportrute, ble identifisert som en naturlig forsvarsposisjon. I dalen under lå byen Andely, senere kalt Grand Andely. I henhold til betingelsene i traktaten ved Louviers, som ble inngått i januar 1196 mellom Rikard og Filip II, kunne ingen av kongene befeste dette stedet. Til tross for dette var Rikard fast bestemt på å bygge sin festning ved Andeli. Hensikten var å beskytte hertugdømmet Normandie fra franske angrep og fylte et tomrom i det normanniske forsvaret etter at Château de Gisors og særlig Château de Gaillon var kommet på franske hender. Château Gaillard kunne også benyttes som base for å starte militære kampanjer for å gjenerobre normanniske Vexin. Rikard forsøkte å skaffe seg herregodset Andeli ved forhandlinger. Walter de Coutances, erkebiskop av Rouen og biskop av Lincoln, var motvillig til å selge godset Andeli da det var et av bispedømmets mest lønnsomme, og andre landområder tilhørende erkebiskopen hadde blitt ødelagt av krig. Da Filip beleiret Aumale i det nordlige Normandie, ved grensen til Picardie, ble Rikard lei av å vente og bare tok godset, til tross for fordømmelse fra kirken.
Stedet til Château Gaillard hadde ikke blitt befestet tidligere, byen Petit Andely ble bygget samtidig med festningen, og sammen med historiske Grand Andely, er de to til sammen kjent som Les Andelys. Festningen ble reist på en høy odde, 90 meter over Les Andelys, og med utsikt over en sving i elven Seine. Festningen var knyttet til Les Andelys via en rekke samtidige ytre arbeider.
Amar-Sin

Amar-Sin av Ur-III-dynastiet var konge av Sumer og Akkad fra 2046 til 2038 f.Kr.
Han var den tredje regent av det tredje Ur-dynasti og etterfulgte sin fra Shulgi på tronen. Han videreførte det meste av farens verk. I hans herskertid falt en rekke byggeprosjekter og dessuten krigen mot hurrittene ved rikets nordgrense, i det som i dag tilsvarer Kurdistan. Under Amar-Sin opplevde riket fremskritt og velstand; blant annet fikk det veldig mye bedre innen jordbruket.
Kongen regjerte varte bare i omtrent ti år; han døde av en infeksjon som begynte i føttene. Tronfølger ble hans bror Shu-Sin.
Fimmvörðuháls

Fimmvörðuháls er et 1 km langt og ca. 2 km bredt isfritt landområde sør på Island, mellom isbreene Eyjafjallajökull og Mýrdalsjökull, ca. 150 km sør for Reykjavík.
Navnet kan oversettes til «de fem varders høydedrag» (isl. Varða, flertall Vörður) som er stenvarder som markerer stiretningen på den populære 22 km lange vandreruten fra Skógar til Þórsmörk.  
I de senere år er det konstatert seismografisk aktivitet i området, og den  20. mars 2010 inntraff et vulkanutbrudd like før midnatt ved Fimmvörðuháls. Utbruddet er det første vulkanutbruddet i området siden 1823. Det førte til evakuering av omkring 500 mennesker i to nærliggende landsbyer og en rekke internasjonale flyruter til Keflavík International Airport ble innstilt som følge av voldsom røykutvikling fra utbruddet.
Veitvethallen

Veitvethallen var en håndballhall på Veitvet i bydel Bjerke i Oslo. Som et av de første lagene i Norge fikk Veitvet Idrettslag i bygget egen hall 1982. Hallens vegger og tak var av glassfiber og buet som en halv sylinder. Tilhørende hallen var garderober og egen kafé. Hallen ble revet i 2014 og erstattet av idrettshall i nye Veitvet skole
Hallen ble drevet av Veitvet Sportsklubb, og var klubbhus og hjemmebane for klubbens håndballag. Videre ble hallens garderober brukt som garderober for Veitvet kunstgress som ligger like ved. Bjerke videregående skole brukte i en årrekke hallen som arena for sitt toppidrettstilbud innen håndball og fotball.