Geodata

Innledning

Geodataloven med forskrift gir bestemmelser for hvordan Norges forvaltning skal forvalte geodata. Geodataloven er inspirert av INSPIRE-direktivet til EU. Det er sentralt i begge lovtekstene at geodata skal kunne deles, og derfor må dokumenteres og harmoniseres.
I Norge startet standardiseringsarbeidet for geodata tidlig på 80-tallet, og resulterte i et Samordnet Opplegg for Stedfestet Informasjon (SOSI). SOSI er både en standard for modellering av geodata og et format (SOSI-formatet) for lagring og utveksling av geodatasett.
Både SOSI-standarden og INSPIRE-modellen er basert på ISO 19100-serien for geografisk informasjon, og bruker Unified Modeling Language (UML) som modelleringsspråk. UML-modeller er i seg selv dokumentasjon, men i tillegg bør UML-modeller ha informasjon som kan brukes til å generere produktspesifikasjoner og metadata.

Dokumentasjon av geodata

Både INSPIRE-direktivet, Geodataloven og Geodataforskriften krever at metadata finnes for geodata. I lovtekstene er metadata definert som dokumentasjon, mens i ISO 19100-serien er metadata smalere definert ved standarden NS-EN ISO 19115. En annen sentral ISO-standard er NS-EN ISO 19131, for produktspesifikasjoner for geodata.

Produktspesifikasjon

NS-EN ISO 19131 er en standard som beskriver hvordan produktspesifikasjoner kan lages. Ifølge standarden skal en produktspesifikajson definere hvordan et geodataprodukt bør være. Denne standarden er grunnlag for SOSI-standardens krav til produktspesifikasjoner .

Metadata

NS-EN ISO 19115 gir et standardisert oppsett (modell) for å beskrive geodatasett. Standarden er mer utfyllende enn standarden for produktspesifikasjoner (NS-EN ISO 19131).
En praktisk forskjell er at NS-EN ISO 19131 beskriver hvordan et geodatasett bør bli, mens NS-EN ISO 19115 beskriver hvordan det ble (NS-EN ISO 19131, side v).

Lagring og formidling av geodata

Arbeidet med produktspesifikasjoner og metadata er knyttet til geodatasett, og det må gjøres en vurdering av hvilke geoobjekter som skal inkluderes i et datasett. Kriteriene kan for eksempel være geografisk område eller ulike tema.
Et datasett kan også være basert på (deler av) andre datasett, med eller uten en produktspesifikasjon eller metadata.
Geodata kan også formidles ved ulike tjenester, for eksempel Web Feature Service (WFS). WFS kan formidle deler av geodatasett (geoobjekter).

Lagring av geodata

Som andre elektroniske data kan geodata lagres som datafil eller i en database. Generelt er et databasehåndteringssystem utviklet for rask tilgang og søk, mens datafiler kan formidles som de er.
Filformater og databasehåndteringssystemer kan støtte ulike geometrier, og valg av format vil sette noen begrensninger for hvilke geometrier vi kan bruke.
For utveksling av geodata bør formatene være standardisert. Tradisjonelt har GIS-leverandører benyttet sine egne formater. Geodata på et format kan transformeres til andre formater. Slike transformasjoner bør dokumenteres, spesielt hvis målformatet ikke støtter alle geometritypene i originaldatasettet.
Innen geomatikk er det vanlig å kategorisere formater som raster- eller vektorformater. Mens vektorformater lagrer geoobjekter (med koordinater), er rastere rutenett med verdier som har felles metadata. En raster blir gjerne omtalt som et bilde, bestående av piksler. Mer presist er en raster en todimensjonal matrise, der hvert element er tilordnet en verdi. Rasterformater kan som regel bestå av flere rastere, lagret på ulike rasterbånd. En raster er (ved sedvane) koordinatfestet ved koordinaten i øvre venstre hjørne og oppløsningene i x- og y-retning. Hvert element i matrisa kan beskrive enten arealet eller senterpunktet i den tilhørende ruta.