google/wiki40b huggingface dataset:
Melodi Grand Prix 1979

Sendingen

NRK mottok 312 sanger i den åpne konkurransen, og en jury bestående av Kjell Karlsen, Fred Nøddelund og Øyvind Westby, plukket ut åtte av dem til finalen lørdag 10. februar 1979. Finalen ble holdt i Studio 2 med Egil Teige som programleder. De åtte finalistene ble akkompagnert av Kringkastingsorkestret under ledelse av Egil Monn-Iversen.
Dette året gjorde NRK en vri som på mange måter var beskrivende for kringkasterens innstilling til konkurransen på 1960- og 1970-tallet. Studio var fullstendig ribbet for dekorasjoner, og artistene stilte opp i hverdagslige klær. Det var heller ikke publikum i studio, andre enn de medvirkende artistene og låtskriverne. «Det er lydbildet vi satser på i Grand Prix, så det er betraktelig mindre glitter og stas enn vanligvis altså, men det skulle vel ikke ha noe betyding for det musikalske utbyttet?» innledet Teige. Fraværet av all den unødvendige staffasjen gjorde finalen til en av de korteste i konkurransens historie, kun 41 minutter.
Blant artistene var kjente ansikter som Inger Lise Rypdal, Gudny Aspass og forhåndsfavorittene Anita Skorgan og Hanne Krogh. Også Tore Johansen, kjent fra Travellin' Strawberries, deltok i finalen. Som året før ble vinneren kåret av en fagjury på ni personer. Til slutt vant Anita Skorgan med diskolåten «Oliver».

Hendelser

Etter finalen varslet Skorgan og Kruse at «Oliver» skulle utgis i de fleste europeiske land før den internasjonale finalen. Dette var første gang en norsk Melodi Grand Prix-vinner ble gitt ut i utlandet før Eurovision Song Contest. Pressen var også relativt positiv til vinnerlåten dette året. Mona Levin karakteriserte låten som en «internasjonal akseptabel melodi» og la til at «'Oliver' går rett inn i øret så man nynner med, og den må formodes å skaffe Norge flere poeng enn fjorårets bidrag til finalen». Det gjorde den også – «Oliver» innkasserte 57 poeng og en ellevteplass, Norges beste plassering siden 1973.
Den norske finalen ble tatt opp på ettermiddagen 10. februar og sendt i opptak på radio og fjernsyn senere samme kveld. Dette var vanlig på 1970-tallet for å kunne redigere bort eventuelle tekniske feil. Pressen måtte imidlertid se sendingen fra et annet rom i NRK Marienlyst, og de fikk ikke slippe til i studio før etter at opptaket var avsluttet. Da hadde de fleste artistene allerede dratt.
Rulle-r

Rulle-r er en konsonantlyd som blant annet brukes i språk som russisk, spansk, norsk og finsk.
I det norske språket kan "rulle-r" betegne to lyder (foner): [r] og [ɾ]. [r] kan beskrives som en litt utholdt r-lyd (tunga slår i ganen flere ganger), og finnes blant annet på Sunnmøre. Den andre, [ɾ], er en "tapp". Det vil si at man slår tunga mot ganen bare en gang . 
Rulle-r kan også bli oppfattet som en motsetning til skarre-r. Mens dialektene i eksempelvis Bergen og Stavanger har skarre-r, har man rulle-r i eksempelvis Oslo og Trondheim.

Bibliografi

Abrahamsen, Jardar og Morland, Aleksander (2010). Starthjelp i fonetikk og lingvistikk. Trondheim: Tapir Akademisk Forlag. ISBN 978-82-519-2674-4.
Janne Monrad

Familie

Janne Monrad var datter av sogneprest Olaf Peder Monrad (1849-1920) og Emilie Antonette «Mimmi» Bergh (1846-1923). Hun var søster av operasanger, skuespiller og forfatter Cally Monrad, og barnebarn av filosofen og teologen Marcus Jacob Monrad.
Janne Monrad ble første gang gift i Vanløse 27. april 1912 med den danske ingeniør Jes Andreas Pilgaard Jessen (f. 1886). Ekteskapet ble oppløst i 1919. Hun ble gift annen gang i Ullern kirke 18. mars 1921 med ingeniør og senere fabrikkeier Louis Anton Dreyer Myhrwold (1894-1966).

Liv og virke

Janne Monrad var tilknyttet Fahlstrøms Theater i Kristiania som skuespiller og sanger, hvor hun debuterte 26. desember 1910 med hovedrollen i Lehars Zigeunerelskov (Zigeunerliebe). 
Senere flyttet Monrad til København, hvor hun etter lang tids pause fra scenen fikk sin danske debut som sanger i 1919.
I 1947 ble Monrad av Kong Haakon VII hedret med St. Olavsmedaljen for sin innsats for Norge under krigen.
Trespassing

Trespassing er Adam Lamberts andre album. Det kom ut i 2012.
Contadora-gruppen

Contadora-gruppen var en samling av utenriksministre fra Colombia, Mexico, Panama og Venezuela, som arbeidet for en fredsløsning for konfliktene i Mellom-Amerika på 1980-tallet. Gruppen møttes første gang 9. januar 1983 på øyen Contadora i Panama, som også ga gruppen navn. De fire opprinnelige landene i gruppen fikk senere tilslutning til sitt arbeid fra den såkalte støttegruppen bestående av Argentina, Brasil, Peru og Uruguay.
Målet for gruppens arbeid var å skape fred i regionen, i særdeleshet ved få slutt på borgerkrigene i El Salvador og Guatemala, samt konfrontasjonen mellom Nicaragua og USA. I mai 1983 samlet Contadora-gruppen representanter for Nicaragua, Costa Rica, Honduras, El Salvador og Guatemala om en felles agenda for å nå dette målet. Gruppen forsøkte å få til avvæpning og demobilisering av geriljaorganisasjoner i regionen. Den rettet i 1984 sin oppmerksomhet mot Nicaragua der den søkte å fremme politiske reformer for å forhindre en direkte militær intervensjon fra USA. Prosessen støtte på vanskeligheter og i 1985 dannet Argentina, Brasil, Peru og Uruguay en støttegruppe for å styrke fredsprosessen. Framskritt ble imidlertid først oppnådd i mai 1986, da fem mellomamerikanske presidenter møttes for å undertegne Esquipulas-erklæringen. Prosessen, som ble startet av Contadora-gruppen, ble fra 1987 av videreført av Costa Ricas president Óscar Arias Sánchez.
Contadora-gruppen ble i 1984 tildelt Fyrsten av Asturias' pris for internasjonalt samarbeid.
Yelang

Yelang (kinesisk: 夜郎; pinyin: Yèláng) var i den kinesiske oldtid et mindre kongedømme i det som i dag er provinsen Guizhou.
Riket er kjent for sin konge som innbilte seg at hans rike var det største i hele verden. Han spurte en utsending fra Han-dynastiet: «Så hva er størst, Yelang eller Han?». Dette er blitt til et kinesisk ordtak: «Yelang tenker for stort om seg selv» (夜郎自大, Yèláng zì dà).
Yelang lå i den sørvestlige utkant av Han-dynastiets interesseområde. Dynastiets handelsinteresser i området var ikke stor, skjønt rundt år 135 forsøkte man å utforske mulige handelsveier der. De viste seg ikke som særlig lukrative. Han-dynastiet etablerte noen kommanderier i dets nærhet, og tildelte kongene av Yelang og av Dian høye titler. Men kinesernes kontakt med området forble episodisk og overflatisk.
Murgh tikka

Murgh tikka (noen ganger omtalt som Kylling tikka på norsk, ofte kjent under det engelske navnet Chicken tikka) er en indisk og pakistansk matrett. Den består som regel av benfrie kyllingstykker marinert i krydder og jogurt, og bakt i en tandoor. Direkte oversatt betyr navnet på retten «kyllingbiter».
Vestre Bolærne

Vestre Bolærne er den vestligste av de tre største øyene i øygruppa Bolærne i Færder kommune. Øya har et areal på 0,425 km².
Det høyeste punktet på Vestre Bolærne er 50 meter over havet. På denne åsen er det ei gravrøys fra bronsealderen/jernalderen som har status som freda kulturminne.
Vestre Bolærne var den siste av øyene i øygruppa som ble frikjøpt fra Forsvaret. Fram til dette fungerte den som lager, og hadde over 20 000 m² med haller og tunneler sprengt inn i fjellet. Øya eies nå av Færder kommune. Den har omfattende bebyggelse, som hovedsakelig er leid ut til næringsvirksomhet og allmennyttige aktiviteter. Langs Jensesundet nordøst på øya er det havn og spaservei og en rekke bygninger som ble oppført av Forsvaret. Kalveenga, som også befinner seg nordøst på øya, har gode bade- og teltmuligheter. Det er merka kyststi rundt øya.
Fiskeri- og kystdepartementet etablerte 19. september 2006 fire bevaringsområder for hummer på Skagerrakkysten, ett av disse ligger ved Vestre Bolærne.
La Morra

Beliggenhet og samferdsel

La Morra grenser til kommunene Barolo i sør, Alba, Bra, Castiglione Falletto, Cherasco, Narzole, Roddi, and Verduno.
Kommunen ligger i bakkelandskapet i området Langhe. Landsbyen La Morra ligger på landskapets høyeste topp, cirka 500 meter over havet (høyeste punkt er 537 litt sørvest for landsbyen), med utsikt mot nord, øst og sør. Annunziata og Santa Maria ligger i østhellingen for La Morra, begge drøyt 250 meter over havet. Mot vest skråner landskapet ned mot Tanarodalen.
Gjennomsnittlig døgntemperatur varierer mellom drøyt 20 grader i juli og august og cirka 3 grader i januar og 4 grader i desember og februar.  Gjennomsnittlig antall nedbørsdager varierer mellom 10 i mai og 4 i desember og januar. Området er kjent for tåke, som har gitt navn til druen Nebbiolo.
Det går buss fra La Morra via Santa Maria til Alba, og til Bra og Vergne. Nærmeste jernbanestasjon er Bra, 14 kilometer fra landsbyen La Morra. Det er i 2010 ikke fast taxitilbud i kommunen, og taxi bestilles fra nærliggende byer.

Vinproduksjon og annen næringsvirksomhet

I kommunen La Morra produseres i et beregnet normalår potensielt 21 288 hektoliter vin, som utgjør cirka 31% av all Barolovin. Av vinmarkene i kommunen på til sammen 681 hektar er 56% brukt til Barolo, 25% til Dolcetto d’Alba, 14% til Barbera d’Alba, 2,5% til Langhe Chardonnay og 2% til andre DOC-viner.Cantina Comunale di La Morra, produsentkooperativet med drøyt 60 medlemmer i 2007, har siden 1973 sine lokaler i Via Carlo Alberti, der det er utsalg, smakinger, utstillinger og forelesninger. 
Jordsmonnet er kalkholdig mergel, som gir litt mindre intense, noe mer åpent duftende viner enn områdene øst i Barolo. Barolovinen fikk kvalitetsmerket DOC (Denominazione di Origine Controllata) i 1946 og DOCG (Denominazione di Origine Controllata e Garantita) i 1980. 
Av fremragende vinmarker er Brunate, Case Nere, Cerequio, Fossati, og La Serra i sør mot Barolo, og ved Annunziata of Santa Maria: Arborina, Bricco Chiesa, Bricco Luciani, Bricco Manzoni, Bricco Rocca, Bricco San Biagio, Capalotti, Conca dell Abbazia dell Annunziata, Gattera, Giachini, Rive, Rocche dell Annunziata, Roggeri, Roncaglie og Turna Lunga. Kommunen har laget turkart for vandringer i vinmarkene, fra La Morra til blant andre landsbyene Barolo, Castiglione Falletto, Cherasco, Diano d’Alba, Montforte d’Alba, Novello, Serralunga d’Alba og Verduno. 
Turisme er en betydelig næringsgren, med vinsmaking på produsentenes gårder. I 2010 har mellom 10 og 15 gårder tilbud om gårdsturisme med overnatting, fra to til åtte rom. Turistkontor ligger i landsbyen La Morra. I kommunen er det et tyvetalls overnattingstilbud og om lag det samme antall serveringssteder.  Om lag halvparten av overnattings- og serveringsstedene ligger i landsbyen La Morra. 
Hver siste søndag i august er det vandring i vinmarkene (Mangialonga) med stasjoner med mat og drikke.
Honningblomst

Utseende

Denne gulgrønne orkidéen er det få forunt å se, fordi den er svært sjelden. Den har små blomster i et langt aks, og en rundt 20 centimeter lang stengel. Ved basis har planten to brede og spisse blader.
Honningblomst setter rotskudd fra knollene sine, men likevel er den ikke særlig effektiv i å spre seg. Det skyldes trolig at den er svært konkurransesvak, og har frø som har vanskelig for å spire.

Forekomster i Norge

Honningblomst er trolig Norges sjeldneste orkidé i dag (med unntak av den uklare arten stormarihand). Den er i den nyeste rødlista oppgitt å finnes på to lokaliteter, og begge er på Hvaler i Østfold. Arten har hatt en enorm tilbakegang, for hundre år siden hadde den kanskje 40–50 lokaliteter i landet. Da fantes den over hele Østlandet.
Honningblomst er knyttet til kalkrike beite- og slåttemarker, myrer og strandenger. Den er svært kulturbetinget, noe som trolig er mye av grunnen til den sterke tilbakegangen. Honningblomst er i dag totalfreda, og den står altså på rødlista med statusen kritisk trua.
Nordens vakreste

«Nordens vakreste» er det fjerde albumet til Hanne Krogh. Til tross for høyt salgstall, kom ikke albumet inn på VG-lista.
Causantín av Fife

Causantín av Fife er den første vi kjenner navnet på som vi vet med sikkerhet var mormaer (jarl) av Fife i Skottland. Han opptrer på en opptegnelse for første gang i 1095. Han er nedtegnet i 1128 som mormaer av Fife i en fransk oversettelse som Comes de Fyf og som Justiciar av Scotia. Justicar var en tittel fra middelalderens England og Skottland som innbar en øverste juridiske myndighet. Han går også igjen i et charter som er datert til 1095 som Constantinus filius Magduffe.
Historikeren Bannerman foreslår at det siste representerer en latinsk oversettelse av Causantín mac meic Duib. Her betyr mac meic sønnesønn, eller stamfar på samme måte som irlenderne benyttet Ua. Oppskriften mac meic ble også stundom benyttet på Irland. Ulster-annalene (s.a. 1028) benyttet denne oppskriften hvor de senere ville benytte Ua. Om forslaget over er korrekt, da kaller charteret Causantín for «etterkommer av Dub» enn en sønn av en mann med navnet MacDuib (= Clan MacDuff). Tilsvarende eksempler kan bli sett på Irland. Eksempelvis Ulster-annalene (s.a. 1118) kalte Tadg sønn av Muiredach Mac Carthaig, men det var Tadgs bestefar (og Muiredachs far) som ble kalt Carthach. Til sammenligning, Inisfallen-annalene kalte samme mann for mac meic Carthaig. Ved å forbli i Irland, kongene av Cenél nEògain kalte seg selv for Meic Lochlainn. En var kalt for Conchobar mac MeicLochlainn, det samme folket var også kjent som Ui Lochlainn (AU, s.a. 1102 & 1109).
Bortsett fra opptegnelsene i annalene er det lite som historikerne vet om Causantín. Bortsett fra hans posisjoner kan hans tidsepoke settes vagt til at han var mormaer allerede før 1095 og var det fortsatt etter 1128.
Kirkelatin

Kirkelatin, også kjent som middelalderlatin, er den kirkelige varianten av det språket som opprinnelig ble benyttet i Romerriket. Selv om språket latin gikk ut av bruk, fortsatte det imidlertid å ha stor betydning i vitenskapelige miljøer – og særlig blant teologene.
Den romerske (vestlige) riten innen Den katolske kirke brukte utelukkende latin som sitt liturgiske språk inntil 2. Vatikankonsil (1962–65). Det brukes fortsatt til en viss grad i liturgien i mange land, hvor enten hele eller deler av messen er på latin. Det er i sistnevnte tilfelle vanlig å ha faste messeledd som Gloria, Sanctus og trosbekjennelsen på latin. Også Fadervår, salmene og prefasjonsdialogen kan være på latin.
Kirkelatin er fremdeles det formelle språket i Den katolske kirke, og dermed det offisielle språket i Vatikanet.
Sluserock

Sluserock er en av Østlandets største rockefestivaler for ungdom.
Festivalen ble arrangert for første gang i 2006 og arrangeres i 2010 for femte gang. Sluserock arrangeres i omgivelser ved Lunde sluse, nær Telemarkskanalen, under mottoet Rocka & Rusfri.
I 2010 ble Sluserock arrangert 4. og 5. juni, og med artistene Alexander Rybak, Karpe Diem, Pony the Pirate, Mhoo, Above Symmetry (under navnet Aspera), med flere.
Kanalkommunen Nome står bak arrangementet, som har følgende hovedsamarbeidspartnere; Sommarlandcup i fotball, Bø Sommarland, Varden, Holla og Lunde Sparebank, Telemark fylkeskommune, i tillegg til flere mindre samarbeidspartnere.
Grylloblattider

Utseende

De er noen ganger kalt levende fossiler, primitive insekter.  Grylloblattider har ufullstendig forvandling  (hemimetabole insekter). De er nålevende artene er alle vingeløse, 2 til 3,5 cm lange, men man kjenner fossile arter med fullt utviklede vinger.
Bakkroppen (abdomen) har to lange haletråder (cerci) med åtte ledd. Hunnen har et synlig eggleggningsrør (ovipositor).  Lårene (coxa) er kraftig utviklet og alle beina er like store. Alle føtter (tarsi) har fem ledd. Underordenen Mantophasmatodea kalles gjerne "hælgjengere" fordi de holder føttene oppoverbøyd når de går, vekten hviler da på det innerste leddet.
Nymfene er hos de fleste arter er uten øyne.  Munnen er bitende. Antennene er trådformede, lange og tynne, med 28 til 40 ledd, uten utvidet klubbe.

Levevis

Grylloblattider lever i fjellet. De er funnet fra 450 til nesten 2 000 meter over havet. De kryper ofte på snø og er tolerante mot streng kulde.
Mange er aktive når det er mørkt (nattaktive), mens andre er observert i aktivitet i dagslys. De er predatorer eller altetere (omnivore) som suger ut kroppsvæske av andre små levende eller døde dyr (insekter) samt fra plantemateriale.
Eggene er svarte, og legges ett og ett i strølaget eller i mose. Eggene klekkes normalt ganske fort, men kan også ligge i flere år før de klekkes. Å nå fullvoksent insekt (imago) tar gjennomsnittlig sju år og nymfen må gjennom åtte hudskift. Som voksne lever de minst ett år.  Det ser ut til at de foretrekker en gjennomsnittlig temperatur på omtrent 4 varmegrader, og det forklarer hvorfor det tar sju år å bli utvokst, og at de har bare ett hudskifte hvert år.
Underordenen Mantophasmatodea lever derimot i tropisk og subtropisk klima.

Utbredelse

De fossile gruppene viser at Notoptera i tidligere tidsperioder var en vidt utbredt og artsrik gruppe. I den nålevende faunaen finnes underordenen Grylloblattodea i fjellområder i Asia og Nord-Amerika, mens Mantophasmatodea bare er kjent fra Afrika.
Jonthonota

Utseende

Middelsstore (8-9 millimeter), brede, halvblanke, brunrøde skjoldbiller med svarte prikker, kan overflatisk minne om marihøner. Antennene er trådformede og middels lange. Kroppen er egentlig ganske normalt proporsjonert, med pronotum og dekkvingene er noe utvidet mot sidene slik at de helt dekker oversiden, både hodet og beina er dekket av dette skjoldet, men det er gjennomsiktig foran slik at man likevel kan se hodet ovenfra. Med utvidelsen blir kroppsformen bredt oval, bredest noe bak dekkvingenes rot. Pronotum er rundet, dekkvingenes "skuldre" lite framskytende. Kantene av pronotum og dekkvingene danner en kontinuerlig kurve.  Oversiden er fint punktert, med regelemessige punktrader på dekkvingene midtre del.

Levevis

Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten. De voksne (imago) sitter tett inntil planten og det store flate halsskjoldet og dekkvingene gjør at billen kan være svært vanskelig å oppdage, og det er vanskelig for rovdyr å nå den sårbare undersiden. Larvene gjemmer seg gjerne under et tak av gammel avføring og planterester som er festet til den fremoverbøyde bakkroppsspissen. I alle fall en av artene lever på planter i vindelfamilien.

Utbredelse

Slekten er utbredt fra Canada i nord til Costa Rica i sør.
Asbjørn Lindboe

Virke ved Studentersamfundet i Trondhjem

I Studentersamfundet i Trondhjems første år var Asbjørn Lindboe en av de viktigste skikkelsene. Han medvirket både som forfatter og skuespiller i de første UKErevyene, men er i dag mest kjent for å ha vært lederen av Studentersamfundets Byggekomité, hvis mål var å samle inn penger og bygge et nytt hus til Studentersamfundet i Trondhjem. I 1929 ble dette huset bygd, og det er fremdeles Studentersamfundet i Trondhjems tilholdssted. Som aktiv i Studentersamfundet var Lindboe innehaver av Storkors av Den Gyldne Kat, Studentersamfundets Interne Teaters orden, 1919 og Storkors av De Sorte Faars Ridderskab, Studentersamfundet i Trondhjems orden.

Utmerkelser

Lindboe var Kommandør av St. Olavs Orden.
Svømmekløe

Svømmekløe eller cercariedermatitt er et kløende utslett som kan oppstå etter bading i ferskvann . Det er en kortvarig immunreaksjon som forårsakes av parasittiske ikter. Det er når vannet får temperatur opp mot 20 grader at man er mest utsatt, og spesielt i ferskvann men det kan også forekomme i hav. Barn er mer utsatt enn voksne. Nye studier viser at man kan forebygge svømmekløe med en solkrem som har brennmanetbeskyttende egenskaper Svømmekløe er ikke farlig og trenger normalt ikke å behandles, men hvis man plages veldig, kan antihistaminer og andre kløedempende midler hjelpe.
Parasittene fins særlig langs breddene på innsjøene. Snegler trives i vegetasjon, noe som gjør at tettheten av parasitter gjerne også er større der det vokser vannplanter.

Livssyklus

Parasittenes hovedvert er fugler, hvor de lever i tarm og slimhinner.
De legger egg som havner i ferskvann, hvor de klekkes til miracidier.
Disse infiserer snegler, hvor de formerer seg ukjønnet.
Når de kommer ut av sneglene kalles de for haleikter (cercarier), og er da på leting etter nye fugler å infisere.
Det er på dette stadiet de ved en feiltakelse kan bore seg inn i huden på mennesker.
De klarer ikke å komme seg fram til tarm eller neseslimhinne, men dør i stedet rett under huden.

Utbredelse i Norge

Svømmekløe er rapportert i mer enn 90 vann i Norge. De nordligste tilfellene har vært på Andøya og i Finnfjordvatnet.  Mange av disse rapportene er engangstilfeller, men fra vann som for eksempel Sognsvann og Bogstadvannet i Oslo rapporteres det om svømmekløe hvert år.
Joziratia

Utseende

Middelsstore (10–20 millimeter), halvblanke, brunlige oldenborrer. Hodet er forholdsvis stort, "snuten" (clypeus) litt innbuktet i midten. Oversiden er spredt og nokså grovt punktert. Hode og pronotum er mørkbrune, sistnevnte med lysere kanter, dekkvingene gulbrune med mørkere tegninger. Beina er rødgule.

Utbredelse

Slekten er endemisk for Madagaskar, Komorene og Mayotte.
De volhynske trappene

De volhynske trappene sammenfaller med Volhyn-podolske høyland, og er et vulkansk og basaltisk høyland,  og en 140 000 km² stor geologisk provins i østre Polen, sørvestre Hviterussland og nordvestre Ukraina. Da Sarmatia og Baltica kolliderte for 2 – 1,7 milliarder år siden skapte det varige spenninger i sutursonen mellom disse to terranene. Langs Den Sentral-hviterussiske sutursone oppstod for 1,3 – 1 milliard år siden Orsja-Volhynia-grabenen mellom det arkeiske Sarmatia i sør og det paleoproterozoiske Fennoskandia i nord. Grabenen ble en aulacogen som etter hvert sprakk til en riftdal og muliggjorde et vulkansk utbrudd av mafisk lavasmelte som etterlot et flombasalt-område i Ukraina (Volhynia, Polen og Hviterussland (Orsja) – fordelt jevnt på sarmatiske og baltiske skjold. Elvene Styr og Pripjat renner gjennom området som utgjør trappene og omgir Korosten-plutonet.
Den viktigste bergarten er flombasalt, akkurat som i de sibirske trappene. Ellers er det også noe andstein og konglomerat. Strukturen er ellers rik på gull, sølv og kobber, og det drives en rekke steinbrudd.
Før dette skaptes det mer kompakte Korosten-plutonet som trappene omgir. Denne intrusivprovinsen på 12 000 km² er om lag 1,8 milliarder år gammel og består av magmatisk lavasmelte. Bergartene er gabbro, anortositt, rapakivi og granitt, og plutonet trengte opp fra mantelen for 1,8 til 1,737 milliarder år siden. Det har vært hevdet at fenomenet inntraff i forbindelse med amalgamasjonen mellom Sarmatia og Fennoskandia (Baltica).
Cerophysa

Utseende

Middelsstore, avlange, blanke, ofte metalliske bladbiller, oversiden ikke påfallende punktert og uten synlige hår. Hannens antenner har noen av leddene kraftig utvidet, men det varierer hvilke og hvordan. Pronotum er avrundet firkantet, mye smalere enn dekkvingene, som gjerne er litt utvidet bakover. Beina er tynne, middels lange, gule til svarte.

Levevis

Både larvene og de voksne (imago) er planteetere, ofte på busker og trær. Noen av artene kan opptre i store mengder og snauspise vertsplantene i enkelte år. De voksne billene flyr godt og kan forflytte seg over betydelige avstander.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Asia og Oseania øst til Fiji.
Æille så nær som a Ingebjørg

«Æille så nær som a Ingebjørg» er en sang av Alf Prøysen med melodi av Bjarne Amdahl.
Sangen forteller om et bryllup som går fra store løfter til sammenbrudd kort tid etter. I bakgrunnen lurer tittelens Ingebjørg, som har blitt sveket av brudgommen tidligere, men likevel gjemmer ham når han jages av rasende svigerfamilie.
Den var ett av om lag hundre bidrag som ble skrevet til Melodi Grand Prix 1962, men kom ikke til finalen.
Nora Brockstedt spilte inn sangen 3. mars 1962. Den ble utgitt på singlen Karusell KM-29. Brockstedts versjon lå på VG-lista i femten uker i 1962 med nummer to som høyeste plassering.
Possession Islands

Possession Islands er en gruppe på ni små øyer og holmer som strekker seg over ca. 11 kilometer i den vestlige delen av Rosshavet i Antarktis, åtte kilometer sørøst for Cape McCormick i Victoria Land. Possession Islands ble navngitt av James Clark Ross til minne om det britiske flagget hans ekspedisjon plantet her 12. januar 1841.
Den største av øyene er Possession Island, en tre kilometer lang klippeøy lengst i nordvest. Foyn Island er den nest største av øyene.
Ancistropsylla roubaudi

Utbredelse

Slekten finnes i Nepal.