google/wiki40b huggingface dataset:
Solariskontainere

Solariskontainere er en implementasjon av operativsystemnivå-virtualisering. Den ble første gang lansert i februar 2004 i build 51 beta av operativsystemet Solaris 10, og deretter i den fulle versjon av Solaris 10 i 2005. Den kjører på datasystemer basert på x86 og SPARC. Det er nærværende i Illumos distribusjoner som OpenIndiana, SmartOS og OmniOS, så vel som i Oracle Solaris versjon 11.
En Solariskontainer kombinerer ressurskontroll og separasjon av instanser i soner, som fungerer som helt isolerte virtualiseringstjenere innenfor en enkelt operativsysteminstans. Dette reduserer kostnadene for systemadministratorer og sørger for mye av den samme beskyttelsen av separate maskiner på en enkelt maskin..
Opération Sentinelle

Opération Sentinelle er en operasjon som gjennomføres av det franske forsvaret i kjølvannet av angrepene den 7., 8. og 9. januar 2015 for å håndtere terrortrusselen og beskytte utsatte områder, som et supplement til plan Vigipirate.

Mål

Mål for operasjonen avgjøres av Frankrikes president, François Hollande. Den har vært operativ siden 12. januar 2015.

Styrker

10 412 soldater er utplassert til 13. februar, inkludert 6 000 i Île-de-France. Disse styrkene er ansvarlig for å sikre ulike steder i Frankrike: gudshus, skoler, diplomatiske og konsulære representasjoner og medier som blir overvåket døgnkontinuerlig.
154 enheter har vært utplassert på 722 områder som er klassifisert som «sensitive» av prefects.
Etter å ha etablert en beredskapsenhet i en situasjon med krise har forsvaret besluttet å gradvis tilpasse sin virksomhet mot å kunne håndtere større mobilitet. Statiske militære patruljer ble erstattet av mer mobile patruljer. Målet er å «gjøre det militære nærværet mindre forutsigbart» og «å redusere den militære styrken i etapper, å bringe den ned til 7500 og så 3000».

Omkostninger ved operasjonen

Ifølge forsvarsminister Jean-Yves Le Drian utgjør omkostningene for operasjonen én million euro per dag.

Angrep på de franske styrkene

Den 3. februar 2015 angrep en mann med en kniv, og han skadet to soldater fra den 54. infanteriregiment de Hyères som var på vakt utenfor et jødisk samfunnshus i Nice. Han ble stoppet og arrestert av en tredje militær. Disse tre soldater ble belønnet neste dag med medaljen «Médaille d'honneur pour acte de courage et de dévouement».
Per 13. februar har de franske styrkene identifisert 371 tilfeller av folk som «rekognoserer, tar foto eller film» og «14 alvorlige overgrep, enten med kniv, laser, eller rifler».

Solidaritet med de militære

Det har vært mange solidaritetsgester med de militære. Folk har blant annet tatt med varm drikke og måltider.
Den 12. februar ble det startet en kampanje, «Sentinel, takk til våre soldater», initiert av foreningen Voisins solidaires («nabosolidaritet») i Paris og gradvis spredt over hele Frankrike for å oppmuntre og støtte de militære som er mobilisert i operasjonen.
Den jødiske institusjonen Conseil représentatif des institutions juives de France (CRIF) satte opp en nettside, «Policier et militaires qui nous protégez, merci!», (Politi og soldater som beskytter oss, takk!) som samler støttemeldinger og verdsettelse fra befolkningen.
Minnemedaljen for fremme av Latvias medlemskap i NATO

Minnemedaljen for fremme av Latvias medlemskap i NATO (latvisk: Piemiņas medaļa „Sekmējot Latvijas dalību NATO”) er en latvisk medalje innstiftet 19. mars 2004 i anledning Latvias tiltredelse av Atlanterhavspakten og medlemskap i NATO. Medaljen ble tildelt personer som har bidratt til Latvias forsvar og arbeidet for landets NATO-medlemskap. Minnemedaljen ble utdelt av Latvias forsvarsminister. Den ble tildelt latviere, så vel som utlendinger.

Utforming

Medaljen er gjort i bronse, har en diameter på 38 mm og en tykkelse på 3 mm. På advers viser medaljen kompassrosen fra NATOs emblem omgitt av en bord med stråler. På revers står i midten innskriften «SEKMĒJOT LATVIJAS DALĪBU NATO» (for fremme av Latvias medlemskap i NATO) over fire linjer og omskriften «AIZSARDZĪBAS MINISTRA APBALVOJUMS» (Forsvarsministerens utmerkelse). 
Medaljen er opphengt i et bånd som bærer den mørke røde fargen fra Latvias flagg på venstre side og NATOs blå farge på høyre side. I midten er det en smal hvit stripe.

Tildeling

Minnemedaljen for fremme av Latvias medlemskap i NATO ble til sammen tildelt 740 personer. Dette var for en stor del sentrale latviske politikere og statstjenestemenn, særlig i forsvars- og utenriksdepartementene, offiserer i landets væpnede styrker, samt representanter for ulike organisasjoner. Medaljen ble også tildelt utlendinger som arbeidet for å virkeliggjøre latvisk NATO-medlemskap.

Norske mottagere

Minnemedaljen ble tildelt en rekke nordmenn. Fremst blant disse er Kristin Krohn Devold, som var forsvarsminister da Latvia ble med i NATO. Andre norske mottagere er forsvarssjef Sigurd Frisvold, statssekretær Gunnar Heløe, generalmajor Roar Haugen, generalmajor Tomas Colin Archer, admiral Kjell-Birger Olsen, generalmajor Odd Frøise Tangen, viseadmiral Eivind Hauger-Johannessen og forsvarsattaché Egil Tor Walter.
Beloretsjensk

Beloretsjensk (russisk: Белоре́ченск) er en by i Krasnodar kraj i Russland. Den ligger ved elva Belaja, rundt 75 km sørøst for Krasnodar. Innbyggertall: 54 028 (folketelling 2002).
Den ble grunnlagt som en kosakk-bosetning i 1863. Bystatus ble innvilget i 1958.
I sovjettiden lå det en gulag-arbeidsleir her.
Istre kirke

Istre kirke var en stavkirke i Tjølling. Den blir nevnt i et brev fra 1320. I 1459 var den i så dårlig stand at man oppfordret alle bygdas kristne til å reparere den. Et svensk streifkorps brente kirken ned under syvårskrigen i 1567, og den ble ikke gjenoppbygd. En vet ikke hvor den var plassert, men kordirigent Kjell Haakestad gjorde et interessant funn for noen år siden.
Strandebarm

Strandebarm er en tidligere selvstendig kommune i Hordaland, opprettet i 1837 som Strandebarm formannskapsdistrikt.
I 1862 ble Strandebarm delt i to, da Jondal ble skilt ut som egen kommune. Strandebarm hadde etter fradelingen 1 663 innbyggere.
1. januar 1902 skjedde en ny deling i det Varaldsøy ble skilt ut som egen kommune. Strandebarm hadde etter denne delingen 1 661 innbyggere.
1. januar 1965 ble det meste av Strandebarm med 1 545 innbyggere slått sammen med deler av Varaldsøy, Jondal og Kvam til det nye Kvam herad.
Samtidig ble området Kysnesstranda i Strandebarm med 100 innbyggere slått sammen med det meste av Jondal til den nye Jondal kommune.
Citroën C4 Cactus

Citroën C4 Cactus (2014–) er en mindre 5-seters familiebil fra franske Citroën.
Den kom med en 1,2 liters 3-sylindret bensinmotor på 82 hestekrefter og 965 kilo for kroner 200 000.  Etterhvert fikk man 110 og 130 hestekrefter, samt diesel på 1,6 liter.  Hvis man valgte 6-trinns automatgir (i stedet for manuelt gir) var forsetet en benk.
Utvendig hadde den store beskyttende plastpaneler de kalte Airbump. Den vant World Car Design of the Year i 2015.  Spesialutgaven "Rip Curl" fra 2016 var et samarbeid med et firma i Australia som laget surfebrett.
I 2018 ble plastpanelene flyttet lenger ned, og man fikk nye støtdempere de kalte "Progressive Hydraulic Cushions".
Fjelløvvikler

Utseende

En middelsstor (vingespenn 16-17 millimeter), mørkbrun vikler. Forvingen er mørkbrun med et hvitt tverrbånd nær vingespissen, dette har en lysbrun midtstripe. Vingespissen er brun. Bakvingen er lyst gråbrun. Denne arten virker mer ensfarget enn de fleste andre Apotomis-artene, vingens brune deler er ikke tydelig spraglete.

Levevis

Det er en sjelden og lite kjent art som lever på fjellet. Man antar at larvene lever på bjørk (Betula spp.).

Utbredelse

Arten er bare kjent fra Fennoskandia og det nordvestlige Russland, og fra Slovakia i Mellom-Europa.
NOU 2013: 9, Politianalysen

NOU 2013: 9, Politianalysen, med undertittel «Ett politi – rustet til å møte fremtidens utfordringer», er en norsk offentlig utredning fra et utvalg oppnevnt av Justis- og beredskapsdepartementet 8. november 2012, som en følge av 22. juli-rapporten, for å vurdere Politi- og lensmannsetatens «ressursbruk, prioriteringer, kompetanse, ledelse og organisering, herunder om sentrale administrative ressurser kan omdisponeres for å gi mer politikraft ute i distriktene.»
Utredningen ble avgitt til justis- og beredskapsminister Grete Faremo 19. juni 2013. Den konkluderte med at det er store utfordringer i det norske politiet, men at det ligger store muligheter for økt politikraft dersom politiet organiseres på en bedre måte.
Aegus (Micraegus) hamatus

Utseende

En nokså liten (ca. millimeter), avlang, svart hjortebille. Hannens hode er bredt og flatt, kjevene (mandiblene) lange, slanke og sigdformede med en kraftig, innoverrettet tann nær roten og en skrått oppoverrettet tann nær midten. Pannen er bredt, U-formet innbuktet foran. Antennene er kraftige med en tre-leddet klubbe. Hodet er nokså matt, fint og spredt punktert. Pronotum er trapesformet, bredest foran, halvmatt, betydelig grovere punktert enn dekkvingene, som er jevnbrede, noe flate, med markerte punktstriper. Ytterkanten er kledt med korte, gulbrune hår. Beina er brunlige. Hunnen ligner hannen bortsett fra at hode og kjever ikke er forstørrede, hodet er ganske blanbkt og like grovt punktert som pronotum, som er puteformet (ikke bredere forover). Dekkvingene har rader av korte, oppstående hår som følger punktradene.

Levevis

Som de fleste andre hjortebiller lever larvene i morken, død ved.

Utbredelse

Arten er utbredt på Sumatra og Borneo.
Silicon Fen

Silicon Fen («Silisiummyra») er et vanlig navn på regionen nord for Cambridge i England, som er et viktig sentrum for Storbritannias høyteknologiske industri og forskning. Flere av bedriftene ble startet av personer med tilknytning til University of Cambridge, og området trakk etterhvert til seg også andre bedrifter. Navnet er et ordspill på Silicon Valley i California; Silicon Fen ligger i et tørrlagt myrområde.
Starten på Silicon Fen dateres til opprettelsen av Cambridge Science Park i 1970. Initiativet kom fra Trinity College. Cambridge hadde før dette bare hatt lett industri, i motsetning til Oxford som blant annet har bilproduksjon.
Det typiske firma i Silicon Fen er lite, noen ganger så få som tre ansatte, og det er spesialisert på et snevert område innenfor høyteknologi. Det finnes ikke en fullstendig oversikt fordi flere er registrert andre steder og bare har et laboratorium eller kontor i området, men antallet firmaer er anslått til omkring 3500.
Noen få av firmaene har blitt store multinasjonale selskaper; ARM er det fremste eksempel på dette. Jobbmarkedet regnes som meget fleksibelt med stor mobilitet. Utover datateknologi, som var blant det første man begynte å arbeide med i området, er det også firmaer som jobber innen f.eks. bioteknologi, bioinformatikk og mobiltelefoni.
Vittorio Emanuele Orlando

Bakgrunn

Vittorio Emanuele Orlando ble professor i 1885 i Modena, i 1886 i Messina og i 1888 i Palermo.

Politiker

I 1897 ble han valgt somremresentant i deputertkammeret og var i Giovanni Giolittis ministerium som kulturminister 1903–05. Deretter vat han professor i offentlig rett ved Romas universitet.
Han var justisminister i Giolittis ministerium 1907–09 og i Antonio Salandras 30. oktober 1914 – 20. juni 1916. I det derpå følgende ministeriet Paolo Boselli inngikk han som innenriksminister.

Statsminister

Selv om han ble klandret for å ha forsømt seg mot fredspropagandaen, ble han likevel statsminister da Boselli i oktober 1917 gikk av etter det italienske nederlaget ved Caporetto.
Sammen med sin utenriksminister, Sidney Sonnino, var Orlando italiensk delegert ved Pariskonferansen i 1919 og tilhørte der, imidlertid uten å uteve nevneverdig innflytelse, «de fires råd». I Fiumespørsmålet klarte han ikke å avstedkomme noen for den italienske folkeopinion akseptabel ordning, og så seg dermed tvunget til å gå av 29. juli 1919.

Etter statsministertiden

Han var fra november 1919 til juni 1920 deputertkammerets president. Etter fascistregimet var blitt innført i 1922 inntok Orlando, likesom de fleste liberalere, en temmelig tilsidesatt plass innen det politiske liv.
Etter Mussolinis fall ble han for en tid aktiv igjen, men nå som konservativ.
Orlando utgav atskillige kjente arbeider i statsrett, blant annet Principii di diritto costituzionale (tredje opplag 1890), Di diritto amministrativo (andre opplag 1892). År 1890 brhymte han å utgi «Archivio di diritto pubblico». Han var ordførrnde i foreningen for ivaretegelsen av utenlandsitalienernes interesses («Lega italiana per la tutela degli interessi nazionali all'estero»).
Gjennom mine tykke briller

Handling

En liten jente vil ikke kle på seg for å gå ut å leke før bestefaren har fortalt en historie. Gjennom de tykke brillene til barnebarnet kommer de mest fantastiske bilder frem som illustrasjoner da bestefar forteller om sine opplevelser under krigen. Og spesielt krigsmaskinen står frem som stor og skremmende, slik som bare et barn kan se det.
Lorentz Jørgensen

Lorentz Jørgensen (født før 1644, død før 1681) var en dansk snekker og billedskjærer. Han var sannsynligvis utdannet hos Hans Gudewerdt d.y. i Eckernförde.
Fra midten av 1640-tallet ble han nær knyttet til sin mesén lensmann Christoffer Urnes liv. I 1642 ble Urne utnevnt til lensmann på Tranekær og kort etter innleverte Jørgensen sitt første dokumenterte arbeide til Tranekær kirke.
Senere fulgte han Urne til Sjælland og leverte arbeider til flere kirker.
Dobrotvorsk kraftverk

Dobrotvorsk kraftverk er et varmekraftverk i Ukraina. Det har en installert produksjonskapasitet på 600 MW, fordelt på 2 blokker, 7 kokere og 3 turbiner. Operatør er Zakhidenergo.
Anlegget ble påbegynt omkring 1955 og stod ferdig i 1961. Brenselkilden er kull, naturgass og olje.
Blide

En blide eller valslynge er et kraftig beleiringsvåpen som ble brukt i middelalderen. I engelsk- og franskspråklig rom er den kjent under navnet trebuchet. Blidens formål er å sende et tungt prosjektil avgårde gjennom luften med høy hastighet.
Den ble hovedsakelig brukt for å knuse murene på borger med steinprosjektiler eller også til å kaste forskjellige prosjektiler over murene, som lik eller likdeler til avskrekkelse, pestlik for smitteoverføring, brennende kuler (som gresk ild) og lignende.
Den fundamentale bliden består av en svingarm festet med en aksling til rammeverket. På svingarmens korte side er det festet et tungt lodd. Loddet ligger høyt før bliden startes og høyden sammen med massen til loddet bestemmer drivenergien til bliden. På svingarmens lange side er det festet et stykke tau som ytterst holder prosjektilet i en slynge. Før kastet ligger tauet langs bakken fra svingarmens ende (som ligger helt nede) til prosjektilslyngen omtrent rett under akslingen. Når bliden startes trekkes tauet med slyngen et stykke langs bakken før det trekkes opp i luften i en stor bue mens hastigheten stadig økes. På et passende tidspunkt frigjøres prosjektilet fra slyngen og flyr i retning av målet.
For å øke effektiviteten fikk designet noen tillegg. Loddet var ikke lengre fast montert til svingarmens korte side, men ble hengt fra en aksling festet til kortenden. På noen avanserte utgaver ble rammeverket eller deler av det satt på hjul slik at akslingen kunne flytte seg horisontalt under kasteprosessen. For effektiv funksjon må de forskjellige delene være riktig avstemte til hverandre; gjennom kastet virker komponentene gjensidig på hverandre. Beregninger er ytterst kompliserte, men med moderne dataprogrammer kan blider simuleres.
Bliden kunne konstrueres til å kaste svært store prosjektiler med vekt rundt 100-200 kg. Noen få kunne kaste over ett tonn vekt. De tidlige kinesiske blidene ble drevet av menn som dro kastet, istedenfor en motvekt.
Det antas at blidens forløper stammer fra Kina rundt 500 år før vår tidsregning, og at den spredte seg via araberlandene og middelhavet til Europa. Den ble viktig rundt det 11. århundre og var i bruk til det 15. århundre, da kanoner overtok.
Blider bygges i dag for entusiasme, rekreasjon eller nysgjerrighet. Med nye materialer tilgjengelig kan konstruksjonen forandres vesentlig, slik at bliden faktisk enda utvikles videre. En vellykket blidevariant har fått navnet Merlin
I Norge ble det bygd en blide på Amborneset i år 2005. Den hadde en 8 meter lang kastearm og et to tonns lodd. Ved innvielsen kastet den et 14 kg prosjektil 300 m avgårde.
Lev farlig

Innspillingsfakta

Filmen ble spilt inn fra november 1943 til februar 1944 i Centrumateljéerna i Stockholm samt i Sälen og Åre.

Handling

Den rike dagdriveren Iben Holt bor i et okkupert land. På vei hjem fra en fest hører han en eksplosjon og ser flammer stige opp fra en fabrikk. En rødhåret mann, som går under navnet «Rödluvan», overrasker senere Holt i hans hjem. Det var han som stod bak eksplosjonen, og han ber om å få bli hos Holt over natten. Det er på den måten at sistnevnte kommer i kontakt med en motstandsgruppe, som blir ledet av en ung kvinne som kaller seg «Peter».
Dagen derpå blir Holt innkalt til forhør om sabotasjehandlingen. Forhørslederen Otto Frank provoserer ham sterkt, men han sier at han ikke vet noe. «Peter» har kommet fram til at en kjærlighetshistorie med Holt ville være en god kamuflasje for motstandsarbeidet. Holt, som føler at han ikke behøver å spille sin forelskelse, går med på opplegget.
En vitenskapsmann har nettopp framstilt et nytt sprengemne, og «Peter» vil redde formelen unna okkupantene. Vitenskapsmannen blir arrestert, men han har samtidig nok sinnsnærvær til å gi assistenten Marion mulighet til unnslippe med hjelp av «Peter» og Holt. Marion gjemmer papiret med den viktige formelen inni en dorull hjemme hos seg selv. Hun blir senere arrestert, men avslører ikke hvor hun har gjemt papiret.
Otto Frank, som egentlig er motstandsmann, avslører for «Peter» at en viss doktor Lenner kommer til å overta Marions leilighet. Han er stedforetrederen til Hahn, okkupasjonsmaktens politisjef. Utkledd som feiere lykkes Ibsen og «Rödluvan» i å hente formelen praktisk tatt rett framfor øynene på Hahn og Lenner. Holt, «Rödluvan» og Frank lykkes også i å befri Marion rett før hun skal bli ført ombord på et deportasjonsfartøy. De fører henne i sikkerhet over grensen.
Svartebørshaien Jacob har oppdaget Holts rolle i motstandsbevegelsen. Han antyder hva han vet for Hahn, men uten å nevne Holts navn. Jacob prøver samtidig å presse Holt for penger og forlanger 10.000 kroner for å holde tyst. «Rödluvan» løser problemet ved å drepe utpresseren. Hahn har begynt å mistenke at Holt og «Peter» er hans fiender. Inntil videre holder han øynene på dem uten å gripe inn.
Mostandsgruppen har besluttet seg for å ødelegge okkupasjonsmaktens våpenfabrikk Gråfossen. Holt, «Peter» og «Rödluvan» er på vei til å gjennomføre den farlige sabotasjeaksjonen.
AnNyung Linux

AnNyung Linux er en tidligere Linuxdistribusjon fra Sør-Korea som var basert på Fedora. Distribusjonen ble levert med egen teknologi for sikkerhet. Fra og med versjon 2.0 eksisterte AnNyung kun som et tillegg til CentOS og Red Hat Enterprise Linux, ikke som en fullstendig installasjon.
Distribusjonen støttet datamaskinarkitekturen 32-biter i686.
Versjon 1.0 ble lansert 24. april 2003. Versjon 1.3 ble lansert 19. mars 2007.
Megapurpuricenus

Utseende

En stor (30-40 millimeter), litt bred, halvmatt, oransje og svart trebukk. Antenenne, hodets fremre del og leggene og føttene på beina er svarte, hodets bakre del og pronotum er oransje med svarte flekker, dekkvingene svarte med to buede, gule til rødoransje tverrbånd. Antennene er tynne, litt over halvparten så lange som kroppen. Pronotum er firkantet, med en kraftig, litt bakoverrettet tann midt på hver sidekant. Dekkvingene er jevnbrede. Beina er middels lange, lårene slanke.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Mexico (Chihuahua) og Arizona.
Motorveimassakren i Tennessee

Motorveimassakren i Tennessee var en drapssak i Greenville i Tennessee i 1997 som ble omtalt i mediene i USA og Norge. En norsk-amerikansk familie ble utsatt for bilkapring og deretter skutt av seks unge personer.
Nordmannen Vidar Lillelid (34), hans amerikanske kone Delphina (28) og deres datter Tabitha (6) ble skutt ned på en øde veistrekning i Tennessee den 6. april 1997. Vidar og Delphina ble funnet døde, mens datteren døde etter å ha blitt fraktet til sykehus. Parets 3 år gamle sønn Peter overlevde, og ble funnet gråtende i sin døde mors fang. Han pådro seg skader i ryggen og ble blind på det ene øyet.
Vidar Lillelid vokste opp i Bergen, men flyttet i 1985 til USA, der han giftet seg med Delphina Zelaya i 1989. Hun var født i New York av foreldre fra Honduras. De møttes gjennom sitt felles engasjement i Jehovas vitner.
Seks unge personer, Joseph Risner (21), Edward Dean Mullins (19), Natasha Wallen Cornett (18), Crystal R. Sturgill (18), Karen R. Howell (17) og Jason Blake Bryant (15), ble kort tid etter arrestert i delstaten Arizona, mistenkt for drapene. De hadde alle hatt en vanskelig oppvekst og levde på kant med loven, i tillegg til at de hadde gjort seg bemerket for at de var opptatt av okkultisme og satanisme. De ble arrestert av politiet da de kjørte samme Dodge varebil som familien Lillelid. Vitner observerte ungdommene, som var i alderen 15 til 21 år, i samtale med familien. De skal ha kommet over familien på en rasteplass. Derfra skal de ha tvunget familien til å kjøre dem et stykke. Ungdommene skal ha skutt 17 skudd mot familien. Familien ble funnet ved den forlatte bilen til ungdommene.
Rettergang ble avsluttet i mars 1998. De seks ungdommene ble dømt til fengsel på livstid. Dommeren anvendte de samme skjerpende omstendigheter for alle: Tortur og bestialitet ved at ofrene ble plaget før drapene, barna så foreldrene bli skutt, ofrene ble overkjørt mens ihvertfall moren var i live, og drapene ble utført for å skjule forbrytelser og hindre arrestasjon. Imidlertid ble det ikke nøyaktig avgjort hvem av dem som hadde hovedskylden for drapene. Det ble sagt at den yngste, Jason Bryant, hadde avfyrt skudd, men at en annen også trolig hadde gjort det. Flere klaget over at rettssaken ble avsluttet uten at alle detaljer hadde kommet frem.
Vidars søster Randi Heier, som bor i Sverige, ble tilkjent foreldreretten til den overlevende nevøen. Han har siden vokst opp hos henne og hennes familie. I en alder av omkring tolv år hadde han fortsatt problemer med å gå.
Årsetfjorden

Årsetfjorden er en fjordarm av Lekafjorden i Nærøy kommune i Trøndelag. Fjorden strekker seg 14 kilometer nordøstover til Bogen og Valastraumen i bunnen av fjorden. Fjorden har innløp mellom Hestvikodden i øst og Gulholmen i vest og går først sørover under navnet Råsa. Ved Draglandsodden snur fjorden nordøstover. Her går også Gravvikvågen sørover til Gravvik. Fjorden går nordøstover på sørsiden av øya Austra. Midt inn i fjorden, på nordvestsiden, ligger gården Årset, som har gitt navn til fjorden.
Helt innerst i fjorden går grensen mellom Nord-Trøndelag og Nordland, og en liten del av fjorden ligger også i Bindal kommune. Bogen er en grend på Austra i Nordland og her ligger Valastraumen, et smalt sund, som går nordover til fjordarmen Valen i Kjella. 
Fylkesvei 771 går langs østsiden av fjorden og krysser Valastraumen før den går videre nordover på Austra. På vestsiden av fjorden ligger Fv523